jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Engyum

Engyum er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Nokså små, blanke, spinkle trebukker, rødbrune med lyse og mørke tegninger på dekkvingene. Antennene er tynne og vanligvis omtrent så lange som kroppen. Pronotum er mye lengre enn bredt, sylindrisk uten pigger langs kanten. Dekkvingene er parallellsidige med en liten spiss bakerst.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra det sørlige Mexico og sørover.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Ibidionini J. Thomson, 1860
Understammen Compsina Martins, 1970
Slekten Engyum Thomson, 1864
Engyum aurantium Martins, 1970
Engyum carinatum Martins, 1970
Engyum crassum Martins, 1970
Engyum euchare (Martins, 1960)
Engyum fasciatum Martins, 2009
Engyum fusiferum (Audinet-Serville, 1834)
Engyum howdeni Martins & Napp, 1986
Engyum linsleyi Martins, 1970
Engyum ludibriosum Martins, 1970
Engyum martinsi Audureau, 2015
Engyum melanodacrys (White, 1855)
Engyum oculare Martins, 2009
Engyum quadrinotatum Thomson, 1864
Engyum transversum Martins, 1970
Engyum vicinum Martins, Santos-Silva, Galileo & De Oliveira, 2014
Engyum virgulatum (Bates, 1880)
Engyum zonarium Martins & Napp, 1986


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata
Bildegalleri


== Eksterne lenker ==
(en) Engyum i Encyclopedia of Life 
(en) Engyum i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Engyum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Engyum – detaljert informasjon på Wikispecies
Gloria Biograf

Gloria Biograf er en "arthouse-kino", som ligger ved Rådhusplassen i København. Kinoens repertoar er en blanding av premierer på mindre film som ikke kan ses så mange andre steder, samt filmer som er gått ut av visning på andre kinoer. 
Kinoen ble etablert som Gloria i 1995, og dens eneste visningssal er den gamle D-sal fra den tidligere ABCinema, som aldri ble fjernet. Det er 106 sitteplasser. Gloria ble renovert i 2010, og har fått digitalt fremvisningsutstyr, nytt buet lerret samt nyinnredning av kafeen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Glorias hjemmeside
Pokémon Link: Battle!

Pokémon Link: Battle (japansk: ポケモンバトルトローゼ Pokemon Batoru Torōze), utgitt som Pokémon Battle Trozei i Nord-Amerika, er et puzzlespill som er et spinoffspill i Pokémon-serien utviklet av Genius Sonority og utgitt av Nintendo til Nintendo 3DS. Det er oppfølger til Nintendo DS-spillet Pokémon Link! fra 2005. Spillet inkluderer alle de 718 pokémonene som var kjent da det ble utgitt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Pokémon Battle Trozei hos Bulbapedia
Up at the Villa (film)

Up at the Villa er en britisk film fra 2002, regissert av Philip Haas, basert på kortromanen Up at the Villa (1941) av William Somerset Maugham. I filmen spilte Kristin Scott Thomas, Anne Bancroft, James Fox, Derek Jacobi, og Sean Penn. 


== Handlingsreferat ==
Mary Panton har nylig blitt enke, og bor i en villa hos noen velstående venner utenfor Firenze, Italia i 1938. Etter å ha møtt sin gamle venn Sir Edgar Swift på en fest, blir hun overrasket når han foreslår ekteskap med henne allerede dagen etter. Samme kveld, på en fest som ble arrangert av en venninne, prinsesse San Ferdinando, møter hun en gift amerikansk mann ved navn Rowley Flint (spilt av Sean Penn) som har rykte på seg for å være en skurk. 
En fiolinist ankommer for å underholde gjestene, men han spiller så forferdelig at prinsessen får ham fjernet. Av sympati etterlater Mary ham et stort tips. Rowley kjører Mary hjem, men stopper underveis ved en liten kirke, hvor hun innrømmer at hennes tidligere ektemann var en voldelig alkoholiker som døde i en bilulykke. Rowley prøver å kysse henne, men Mary slår ham og kjører sin vei. Hun er så forvirret at hun nesten kolliderer med fiolinist fra restauranten. Han er fattig og sulten, så hun inviterer ham hjem for å spise. Han forteller at han heter Karl Richter, og kommer fra Østerrike, hvor han ble forfulgt for å være kritisk til myndighetene. Han erklærer hvor vakker han mener Mary er, og hun har sex med ham. Han reiser videre neste morgen.
Samme dag blir Mary innkalt til et møte mellom den lokale fascistiske administratoren, Beppino Leopardi, som informerer dem om at de må registrere seg hos politiet for å fortsette å bo i Italia. Senere den kvelden blir hun sjokkert når Karl dukker opp på soverommet hennes, og erklærer at han elsker henne og ønsker å være sammen med henne. Når hun forklarer at hun ikke ønsker å være sammen med ham, blir han rasende og angriper henne før han skyter seg selv med en pistol. I blind panikk, og klar over den alvorlige skandalen som kan oppstå, ringer Mary Rowley til Sir Edgar Swift å hjelpe henne. Han ankommer og de bærer kroppen til en skog, hvor Rowley planter en uregistrert pistol på ham slik at mordet ikke kan spores tilbake til Mary. Men kort tid senere dukker Leopardi opp sammen med politiet og mistenker at Mary og Edgar hadde noe med drapet å gjøre.


== Skuespillere ==
Mary Panton – Kristin Scott Thomas
Rowley Flint – Sean Penn
Prinsesse San Ferdinando – Anne Bancroft
Sir Edgar Swift – James Fox
Beppino Leopardi – Massimo Ghini
Karl Richter – Jeremy Davies
Lucky Leadbetter – Derek Jacobi
Harold Atkinson – Dudley Sutton
Colin MacKenzie – Roger Hammond


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Up at the Villa på Internet Movie Database 
(no) Up at the Villa på NRK TV 
(sv) Up at the Villa i Svensk Filmdatabas 
(fr) Up at the Villa på Allociné 
(nl) Up at the Villa på MovieMeter 
(en) Up at the Villa på AllMovie 
(en) Up at the Villa på Turner Classic Movies 
(en) Up at the Villa på Rotten Tomatoes 
(en) Up at the Villa på Metacritic 
(en) Up at the Villa på Box Office Mojo
Slussplan (Stockholm)

Slussplan er en gate i Gamla stan i Stockholm som går på nordsiden av Slussen (og Karl Johans torg).
Gata ble til i forbindelse med ombyggingen av Slussenområdet 1846-1856, da Nils Ericsons sluss ble bygd. Navnet Slussplan ble tatt i bruk i Stockholms adresskalender fra 1872.
På sørsiden og ovenfor Karl Johans torg står Karl XIV Johans statue som ble avduket i 1854. Billedhugger var Bengt Erland Fogelberg. I forbindelse med Slussens ombygging i 1931-35 ble statuen flyttet og snudd slik at fyrsten nå rir ut av byen mot Södermalm. En inskripsjon på sokkelen forteller om dette. Da hadde den opprinnelige sokkelen av carraramarmor vitret i stykker og ble byttet ut med den nåværende av granitt som er høyere enn den opprinnelige.

Hjørnehuset Slussplan/Skeppsbron kalles Räntmästarhuset, det opprinnelige huset er bygd på 1660-tallet og arkitekt var trolig Nicodemus Tessin d.e. Det har blitt bygget om flere ganger; i 1890-årene av Fredrik Lilljekvist og senest på begynnelsen av 1970-årene med Anders Tengbom som arkitekt. Bygningen har fått sitt navn etter byggherren, räntmästaren Börje Cronberg. 
Fra 24. juni 2016 er det forbudt for kjøretøy utenom busser å bruke Slussplan for å komme til Skeppsbron, etter at flere bilister brøt forbudet ble det installert en bussluse den 18. august 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Slussplan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nidda (elv)

Nidda er ei elv i Hessen i Tyskland, og ei av sideelvene til Main fra høyre. Hun har sitt utspring i Vogelsberg i Taufsteinfjella nær byen Schotten og renner gjennom Niddastausee og byene Nidda, Niddatal, Karben og Bad Vilbel. Ved Harheim når hun Frankfurt am Main og etter 98 KM munner hun ut i Main i Höchst i Frankfurt.


== Navnet ==
Navnet Nidda er et av Europas eldste elvenavn. Den romerske byen Nida som ble opprettet i 1. århundre tyder på at elvenavnet allerede fantes på den tiden. Elvenavnet er utbredt i hele Europa, som for eksempel i Polen, de baltiske landene, Skandinavia, på De britiske øyer og i det vestlige Mellom-Europa, derfor fører lingvister navnet tilbake til urindoeuropeisk opphav.


== Regulering ==
På 1920- og 1960-tallet ble Nidda regulert for å redusere fare for flom. De mange buktingene i elva forble som små vann, mens elveleiet ble gjort rettere og dypere. Siden 1993 har man delvis arbeidet for å tilbakeføre Nidda til det naturlige elveleiet. 
Sideelvene til Nidda er Eichelbach og Nidder fra venstre og Horloff, Wetter, Erlenbach, Eschbach, Kalbach, Urselbach, Steinbach og Sulzbach fra høyre.


== Referanser ==
Being Julia

Being Julia er en engelskspråklig flernasjonal dramakomedie fra 2004 regissert av István Szabó. Hovedrollene spilles av Annette Bening og Jeremy Irons. Manus av Ronald Harwood. Den er basert på romanen Theatre (1937) av William Somerset Maugham. Filmmusikken er komponert av Mychael Danna.


== Produksjonen ==
Filmingen begynte i juni 2003. Eksteriørscene ble skutt i London og på Jersey. Interiøret ble filmet i Budapest, inkludert scener i Danubius Hotel Astoria, og Kecskemét i Ungarn.
Musikken er en rekke populære sanger på den tiden, blant annet "They Didn't Belive Me" av Jerome Kern og Herbert Reynolds; "Life is Just a Bowl of Cherries" av Lew Brown og Ray Henderson; "Mad About the Boy" av Noël Coward; "I Get a Kick Out of You" av Cole Porter; "She is My Lovely " av Vivian Ellis; "Bei Mir Bist Du Schon" av Sholom Secunda, Jakob Jacobs, Sammy Cahn, og Saul Chaplin, og "Smoke Gets in Your Eyes" av Otto A. Harbach og Jerome Kern.
Filmen hadde premiere i Telluride Filmfestival og ble vist på Toronto Film Festival, San Sebastián Film Festival, Vancouver International Film Festival, Calgary Film Festival, og Chicago International Film Festival før premiere i USA.


== Handling ==
Julia Lambert (spilt av Annette Bening) er en vellykket og populær skuespiller i London, hvis gradvise desillusjoner over karrieren når hun blir eldre, har fått henne til å be ektemannen sin, Michael Gosselyn (spilt av Jeremy Irons) og hans økonomiske støttespiller Dolly de Vries for å stenge deres nåværende produksjon for å gi henne tid til å reise utenlands. 
Men de overtaler henne til å forbli med ett stykke gjennom resten av sommeren. Michael introduserer henne for Tom Fennel, og Julia begynner en lidenskapelig affære med den unge mannen. Hun begynner å støtte Tom så han kan glede seg over den glamorøse livsstilen hun allerede har introdusert ham for. Forholdet deres gjenoppliver henne, og utløser en tydelig endring i personligheten hennes. 


== Roller ==
Annette Bening som Julia Lambert
Jeremy Irons som Michael Gosselyn
Shaun Evans som Tom Fennikel
Lucy Punch som Avice Crichton
Juliet Stevenson som Evie
Miriam Margolyes som Dolly de Vries
Tom Sturridge som Roger Gosselyn
Bruce Greenwood som Lord Charles
Rosemary Harris som Julia ' s Mor
Rita Tushingham som Tante Carrie
Michael Gambon som Jimmie Langton


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Being Julia på Internet Movie Database 
(no) Being Julia hos Filmfront 
(no) Being Julia på NRK TV 
(sv) Being Julia i Svensk Filmdatabas 
(da) Being Julia i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Being Julia på Allociné 
(nl) Being Julia på MovieMeter 
(en) Being Julia på AllMovie 
(en) Being Julia på Turner Classic Movies 
(en) Being Julia på Rotten Tomatoes
Birger Wedberg

Carl Otto Birger Wedberg (født 28. september 1870 i Stockholm, død 2. oktober 1945) var en svensk jurist, sakprosaforfatter og medlem av Svenska Akademien.Etter studier ved Uppsala universitet og tjenestegjøring som dommer  ved Svea hovrätt ble han assessor der i 1907. Han var justisråd 1913-1940. 
Wedberg ga ut en del skrifter, blant annet Konungens högsta domstol 1789-1844 og Lidingöliv i gamla dar.


== Medlemskap og utmerkelser ==
Wedberg ble ridder av Nordstjerneordenen i 1907. Han ble medlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien i 1929 og var dets preses 1935–1945. Han ble innvalgt i Svenska Akademien 23. april 1931 på stol nummer 1 etter Carl Bildt og inntrådte 20. desember samme år.


== Referanser ==
Gigolo

En gigolo er en mannlig prostituert som opptrer som elsker, eskorte eller ledsager for en kvinne Ordet gigolo ble først brukt på 1920-tallet, og er dannet fra det franske gigolette.


== Referanser ==
Mazgirt

Mazgirt er en by med 8 090 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Tunceli. Den ligger nord for Kovancılar, sør for Tunceli, vest for Pertek, og øst for Karakoçan.


== Referanser ==
Nazımiye

Nazımiye er en by med 3 249 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Tunceli. Den ligger nord for Kovancılar, sør for Pülümür, vest for Yayladere, og øst for Tunceli.


== Referanser ==
Sophie Blanchard

Sophie Blanchard (født 25. mars 1778 i Trois-Canons i Aunis, død 6. juli 1819 i Paris) var en fransk aeronaut; gift med ballongpioneren Jean-Pierre Blanchard. Blanchard var den første kvinne som arbeidet som profesjonell ballongflyver, og etter hennes manns død fortsatte hun med ballongflyvning. Hun foretok mer enn 60 oppstigninger.
I 1819 ble hun den første kvinne som ble drept i en luftfartsulykke, da hun under en oppvisning i Tivoli i Paris brukte et fyrverkeri som antente gassen i hennes ballong. Hun krasjet med ballongen på taket av et hus, og omkom. 


== Liv og virke ==
Hun giftet seg i 1804 med Jean-Pierre Blanchard. Hun utførte sin første ballongoppstigning på egen hånd samme år da Jean-Pierre som var nær ved å gå konkurs fikk den  idé at en kvinnelig pilot burde lokke et stort betalende publikum og sponsorer. Hon var ikke den første kvinnelige ballongflyveren, men hun blev den første kvinne som forsørget seg på ballongoppstigninger.Etter at hennes ektemake hadde dødd av hjerteslag i 809 under en ballongflygning, fortsatte hun alene med sine oppstigninger med en charlierballong. Hun eksperimenterte med fallskjermer, og slapp ut små hunder og fyrverkeri i små skjermer.  
Keiser Napoleon I utnevnte henne til sjef for det franske ballongflyvesen. Da Napoleon fikk sin idé om å utvikle en armada av store transportballonger og med hjelp av disse invadere England fikk hun i oppgave å utrede muligheten og lede gjenmomføringen.

Under sin aktive periode som ballongflyver gjennomførte hun minst 67 dokumenterte oppstigninger. Mange oppstigninger ble utført under folkefester og som propaganda, blant annet fløy hun med banderoler der folket på marken kunne lese reklame og propagandatekster som var malte på lange tøyremser. Som flypionér var hun blant de første som krysset Alpene luftveien.Hun omkom den 6, juli 1819 da hon skulle gjennomføre en kveldsoppstigning fra fornøyelsesparken Tivoli i Paris. Ballongen var utstyrk med fyrverkeri som skulle antennes når ballongen hadde oppnådd ca 200 meters høyde. 
Ingen vet riktig hva som forårsaket ulykken. Den ene teorien er at ventilen til ballongen ikke var helt stengt og da Blanchard tente fyrverkeriet ble også utstrømmende gass fra ballongen antent. Den andre teorien er at noe fyrverkeri hadde dultet inn i et tre under oppstigningen, og blitt slik innrettet at de siktet mot ballongen, og da de ble antent, ble slik ballongen sprengt. Linene som holdt opp den lille gondolen hun stod i brant opp, og gondolen falt mot bakken. Blanchard omkom ved nedslaget og ble dermed det førsea kvinneliga dødsofreet i flysammenheng.


== Referanser ==
Østenfor Suez

East of Suez er en tapt stumfilm fra 1925 regissert av Raoul Walsh med skuespilleren Pola Negri. Filmen er basert på skuespillet East of Suez (1922), av William Somerset Maugham.


== Handling ==
Etter å ha fått utdannelse i England, returnerer Daisy Forbes til Kina, hennes fødselsland, og oppdager at faren hennes nylig har dødd. Hun har også blitt en sosialt utstøtt, fordi det ble offentlig avslørt at en sykepleier som oppdro henne faktisk var henne mor. Daisy er forelsket i George Tevis, nevø til en britisk konsul. Men hun er skuffet når George blir overtalt av sin onkel til å gi slipp på henne til fordel for en diplomatisk karriere. 
Lee Tai, en uhyggelig mandarin, kidnapper Daisy ved hjelp av narkotika og hypnotisme. Hun blir reddet av Harry Anderson, som hun snart gifter seg ut av desperasjon. Når Anderson oppdager at Daisy er en utstøtt fra resten av samfunnet, angrer han bittert på ekteskapet deres. Uten å vite om ekteskapet, forsøker George å ta kontakt med henne igjen, men oppdager at hun nå er en gift kvinne. Anderson forbyr George å se Daisy igjen, men George trosser forbudet og møter henne for å si farvel. Hvor det oppstår en konfrontasjon mellom dem og Anderson og Lee Tai.


== Medvirkende ==
Pola Negri - Daisy Forbes
Edmund Lowe - George Tevis
Rockliffe Fellowes - Harry Anderson
Noah Beery - British Consul
Sojin Kamiyama - Lee Tai
Mrs. Wong Wing - Amah
Florence Regnart - Sylvia Knox
Charles Requa - Harold Knox
E. H. Calvert - Sidney Forbes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) East of Suez (film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Østenfor Suez på Internet Movie Database 
(en) Østenfor Suez på AllMovie
Esperança Gicaso

Esperança Gicaso (født 2. juli 1992) er en angolansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klasse T11, som er for synshemmede utøvere. Hun mistet synet tre år gammel.


== Idrettskarriere ==
Buya deltok ved Paralympiske sommerleker 2012. Hun løp 100 meter på 12,98, 200 meter på 28,45 og 400 meter (T12)på 1:07,57, men gikk ikke videre fra første runde på noen av disse distansene. 
Ved Para-VM i friidrett 2013 kom hun på 3.-plass på 800 meter, bak Terezinha Guilhermina og Jerusa Santos fra Brasil. Hun deltok også på 100 meter, der hun kom på 4.-plass. To år senere deltok hun ved Para-VM i friidrett 2015, der hun kom på 10.-plass på 400 meter. På 100 og 200 meter ble hun slått ut i semifinalen. 
Hun deltok igjen ved Paralympiske sommerleker 2016, der hun var Angolas flaggbærer under åpningsseremonien. På 100 meter satte hun personlig rekord med 12,61, men gikk ikke videre fra første runde. På 200 meter løp hun på 26,92, og kom sist i sitt innledningsheat, og gikk heller ikke her videre til finalen. På 400 meter satte hun personlig rekord i innledningsheatet, med 1:04,17, men også her kom hun sist i sitt heat, og nådde ikke finalen. Alaine Antonio Dias Baptista var ledsager ved disse paralympiske lekene. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil hos IPC
Rio 2016 - Esperanca Gicasso
Spore (dyr)

Spore er en spiss dolkelignende klo som vokser ut andre steder enn ytterst på tærne hos dyr. For eksempel har mange hønsefugler en kileformet spore på innsiden av mellomfoten, som tjener som et angreps og forsvarsvåpen. Nebbdyr (voksne hanner) har en giftspore, gjemt i pelsen på hvert bakben, som arten bruker som et forsvarsvåpen. Også tamhunden kan ha sporer, både på bakbeina og frambeina. Disse kalles gjerne «ulveklør», men de har ikke lenger noen funksjon og blir ofte amputert. De kan imidlertid være en relikvie fra de tiden våre første rovpattedyr klatret rundt i trærne. Avkommet til hoatzinen (en fugl) får funksjonelle vingesporer som de kan klatre i trær med, men senere taper de sporene. Maskevipa taper derimot ikke sporene, som er godt synlige når arten flyr, men disse er neppe særlig funksjonelle og heller ikke dolkelignende. Man finner også en type sporer hos noen slangearter, spesielt store kvelerslanger. Dette er rester etter fortidens ekstremiteter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Animal spurs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oroderes

Oroderes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, lange og tynne, brokete fargede trebukker, som oftest farget i rødt eller oransje og svart. Antennene er tynne og oftest litt kortere enn kroppen.


== Levevis ==
De voksne billene finnes gjerne på blomster der de eter pollen. De etterligner snylteveps i familien darwinvepser, også i måten de beveger seg på.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Macronini Lacordaire, 1869 eller Molorchini
Slekten Oroderes  Saunders, 1850
Oroderes bimaculata (Lea, 1917)
Oroderes humeralis Saunders, 1850
Oroderes kreuslerae (Pascoe, 1866)
Oroderes leai Slipinski & Escalona, 2016
Oroderes mimula (Pascoe, 1864)
Oroderes minor (Lea, 1916)
Oroderes picta (Pascoe, 1871)
Oroderes uniformis Blackburn, 1890
Oroderes variabilis (Oke, 1932)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata


== Eksterne lenker ==
(en) Oroderes i Encyclopedia of Life 
(en) Oroderes i Global Biodiversity Information Facility 
Oroderes – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri
Jesse L. Lasky

Jesse Louis Lasky (født 13. september 1880 i  San Francisco i California, død 13. januar 1958 i Beverly Hills) var en tidlig amerikansk  filmprodusent. Han var en av grunnleggerne av Paramount Pictures sammen med Adolph Zukor, og far til manusforfatter Jesse L. Lasky, Jr.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jesse L. Lasky var sønn av Sarah Platt og Isaac Lasky. Han vokste opp i San Jose sør for San Francisco og tok collegeutdannelse i Santa Clara.
Han hadde en rekke jobber før han begynte sin underholdningskarriere som vaudeville-skuespiller. Det var dette som førte ham til filmindustrien. I 1911 produserte Lasky to Broadwaymusikaler, Hello, Paris og A La Broadway. Antagelig var det slik Cecil B. DeMille ble klar over hans talent, før de begge våget seg inn i den gryende filmbransjen i 1913.


=== Filmprodusent i Hollywood og New York ===
Lasky søster Blanche var gift med Samuel Goldwyn, og i 1913 slo Lasky og Goldwyn seg sammen med Cecil B. DeMille og Oscar Apfel og dannet Jesse L. Lasky Feature Play. Med begrensede midler leide de en låve i nærheten av Los Angeles hvor de produserte sin første spillefilm, med DeMille som regissør; filmen fikk tittelen The Squaw Man. Låven er i dag kjent som The Lasky-DeMille Barn, og er ombygd til museum. 
I 1916 fusjonerte selskapet med Adolph Zukors Famous Players Film Company; det nye foretaket fikk navnet Famous Players-Lasky Corporation. I 1920 bygde Famous-Lasky et stort studioanlegg i Astoria i bydelen Queens i New York City (nå kjent som Kaufman Astoria Studios). 
I 1927 var Lasky var en av de trettiseks personene som stiftet Academy of Motion Picture Arts and Sciences.
Økonomiske problemer oppsto i bransjen som en følge av depresjonen, og Famous Players-Lasky gikk i inn i 1933. Lasky produserte deretter nye filmer i samarbeid med Mary Pickford, men etter få år avsluttet hun sitt forretningssamarbeid med ham. Lasky ble da produsent ved et av de store studioene, frem til han dannet sitt eget produksjonsselskap i 1945. Han produserte sin siste film i 1951.
I 1957 utgav han selvbiografien I Blow My Own Horn. 
Jesse L. Lasky døde i en alder av 77 av hjerteinfarkt i Beverly Hills. Han er gravlagt i Hollywood Forever Cemetary, ved siden av Paramount Studios, Hollywood.


== Minnesmerker og hedersbevisninger ==
For sitt bidrag til filmindustrien har Lasky har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame på 6433 Hollywood Boulevard.
Lasky Drive i Beverly Hills er oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jesse L. Lasky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jesse L. Lasky på Internet Movie Database 
(da) Jesse L. Lasky på Filmdatabasen 
(en) Jesse L. Lasky hos The Movie Database 
(en) Jesse L. Lasky hos Internet Broadway Database 
(en) Jesse L. Lasky hos American National Biography