jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rognevegen (Molde)

Rognevegen er en gate i Molde kommune i Møre og Romsdal. Gaten sørover går mellom Nøysomhedvegen og Tollevegen og krysser Bjørkevegen. Gaten har fått navn etter treet rognebærtre, i likhet med andre gater i området som har navn etter trær.


== Se også ==
Liste over gater i Molde


== Litteratur ==
(no) Gunnar Talsethagen: Gatelangs i Molde - M - Å. Romsdal sogelag, 2000. ISBN 82-90169-62-0
EasyGo

EasyGo er et fellesforetak («joint venture») mellom Norge, Sverige, Danmark og Østerrike for å gjøre det mulig å bruke én og samme elektroniske bombrikke i alle land ved passering gjennom bompengeanlegg, på ferjer og broer. Formålet med EasyGo er at samme bombrikke skal kunne brukes til betaling ved kjøring gjennom et hvilket som helst betalingsanlegg i Nord-Europa og Østerrike.EasyGo er basert på DSRC 5,8 GHz mikrobølgeteknikk og det er store forskjeller på operatørene. Anleggene har forskjellig utformning og det finnes ingen felles EasyGo skiltning, men det finnes enkelte felles trekk.


== Historie ==
EasyGo var Europas første kommersielle grenseoverskridende bompengeinnkrevningstjeneste. Innledende diskusjoner begynte i 2004, da Svinesundsbrua mellom Norge og Sverige var ved å bli bygget. Norske (Statens vegvesen) og svenske (Transportstyrelsen) transportmyndigheter gikk sammen med Sund & Bælt (operatør av Storebæltsbroen) og Øresundsbro Konsortiet (dansk/svensk joint venture, operatør av Øresundsbroen) og opprettet EasyGo i 2007.
Østerrikske ASFINAG sluttet seg til partnerskapet i 2009.Alle eksisterende nordiske systemer tatt i bruk innen 2007 (AutoPASS og BroBizz) inngår, og det krevdes ingen revisjon av lovgivningen i landene. EasyGo-landene har fire forskjellige valutaer og variable momsnivåer.Fra 1. januar 2021 er det et krav på Storebæltsbroen at brikkeutstederen må være EETS-godkjent, til tross for at Storebæltsbroen fortsatt er med i EasyGo.Statens vegvesen har i desember 2021 trådt ut av EasyGo med en overgangsperiode til 31.03.2022. Norske AutoPASS utstedere må bli EETS-godkjent og søke den enkelte operatør om å bli godkjent utsteder, for at brikken skal fungere der etter overgangsperioden.


== EasyGo Basic ==
EasyGo Basic er for kjøretøyer som bare ferdes innenfor Skandinavia og har en maksimalt tillatt totalvekt på 3,5 tonn.Fra 1. januar 2021 er det et krav på Storebæltsbroen at brikkeutstederen må være EETS-godkjent, noe som i realiteten gjorde at mange AutoPASS-brikker ikke lenger kan brukes, da kun SkyttelPASS var EETS-godkjent på daværende tidspunkt. I ettertid har også Fremtind Service  og Flyt fått godkjenning. EETS skal sikre interoperabilitet i hele EU/EØS.


== EasyGo+ ==
EasyGo+ er en internasjonal bompengeavtale som lar førere av kjøretøyer over 3,5 tonn betale veiavgift i Østerrike, Danmark, Sverige og Norge ved hjelp av samme bombrikke.


== Utstedere ==
EasyGo leveres fra flere utstedere. Enkelte utstedere tilbyr imidlertid bombrikker for bare én av tjenestene. For at en brikke fra en utsteder skal være gyldig i et bestemt bompengeområde forutsetter det at utstederen har en avtale med bompengeselskapet i området.


== Se også ==
AutoPASS
Bompenger
Statens vegvesen
Transportstyrelsen
Scandlines


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
EasyGo
AutoPASS' nettside
BroBizz
One True Thing

One True Thing er en amerikansk dramafilm fra 1998, regissert av Carl Franklin. Filmen handler om en travel karrierekvinne som må sette livet sitt på vent for å ta seg av sin kreftsyke mor. Manuset til Karen Croner er basert på Anna Quindlens roman One True Thing. Både romanen og filmen er basert på en sann historie om Anna Quindlen og hennes mor, Prudence Pantano Quindlen, som døde av eggstokkreft i 1972.
Meryl Streep, Renée Zellweger, William Hurt og Tom Everett Scott spiller hovedrollene. Bette Midler synger temalåten «My One True Friend», som spilles over rulletekstene. Låten ble utgitt på Midlers studioalbum Bathhouse Betty (1998). Filmen ble spilt inn i Morristown, Maplewood og Princeton University.
Streep ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen i filmen, men den gikk til Gwyneth Paltrow for Shakespeare in Love.


== Handling ==
Journalisten Ellen Gulden (Renée Zellweger), utdannet fra Harvard og skribent i bladet New York, har rykte på seg for å være tøff, konkurranselysten, kaldblodig og usentimental. Moren Kate (Meryl Streep) er det motsatte; hun er en varmhjertig og åpen kvinne som trives utmerket med sitt forstadsliv. Ellen ser ned på hennes daglige liv med syklubber, kakebaking og veldedighetsarbeid. Ellen og moren hadde aldri et nært forhold under oppveksten, og hun har som voksen et langt bedre forhold til sin far (William Hurt), en dyktig akademiker som hun alltid har sett opp til. Ellens kjærlige og følsomme bror Brian (Tom Everett Scott) ligner mer på moren.
Når moren får kreft, blir Ellen bedt om å komme hjem for å hjelpe familien gjennom krisen. Hun ofrer sin karriere og reiser meget motvillig hjem. Hjemme blir familieforholdet satt i et nytt perspektiv. Moren er kanskje sterkere enn hun begir seg ut for å være, og faren er kanskje ikke den perfekte rollemodellen Ellen trodde han var.


== Medvirkende ==
Meryl Streep som Kate Gulden
Renée Zellweger som Ellen Gulden
William Hurt som George Gulden
Tom Everett Scott som Brian Gulden
Lauren Graham som Jules
Nicky Katt som Jordan Belzer
James Eckhouse som advokat


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) One True Thing på Internet Movie Database 
One True Thing hos Filmweb
(no) One True Thing hos Filmfront 
(no) One True Thing på NRK TV 
(sv) One True Thing i Svensk Filmdatabas 
(fr) One True Thing på Allociné 
(nl) One True Thing på MovieMeter 
(en) One True Thing på AllMovie 
(en) One True Thing på Turner Classic Movies 
(en) One True Thing på Rotten Tomatoes
Else Laxmand

Else Poulsdatter Laxmand til Asserbo og Knabstrup (født efter 1491, død 31. desember 1546) var en dansk adelskvinne. 


== Biografi ==
Hun var datter av rikshoffmester Poul Laxmand og Inger Holgersdatter Munk (Lange). I 1502, da Else var 16 år gammel, ble hennes stenrike far overfalt og drept på vei hjem, etter en samtale med kong Hans på slottet, av de to adelsmennene Bjørn Andersen Bjørn og Ebbe Strangesen. Laxmands fetter, riksråd Oluf Stigsen Krognos tok heretter Else og hennes to søsken til seg i sitt hus, og inndro deres fedrene og mødrene eiendommer under sin bestyrelse.Kongen overvar messer for den avdøde Laxmands sjel, og lot sin vogn ledsage liket til Vor Frue Karmelitterkloster i Helsingør. Men kort etter kunngjorde kongen på Sjællands landsting i Ringsted at Laxmand hadde stått i forræderisk forbindelse med svenskene, og at hans gods derfor ville bli beslaglagt av kronen.


=== Ekteskap ===
Else Laxmand var, da faren døde, trolovet med befalingsmann på Kalmarhus, Abraham Eriksen Gyldenstierne. Han ektet Else, mot kongens vilje, og valgte å se bort både fra hennes manglende formue og fra den skamplett som var kastet over familien. Den 10. september 1503 avga Gyldenstierne Kalmar len og flyttet med hustruen til gården Demstrup ved Randers Fjord i Jylland. Her levde de inntil Gyldenstierne under Christian II dro tilbake til fødelandet, Sverige. Han forsøkte flere ganger å overbevise Christian II om den store urett som var begått mot hans kone, men uten resultat.
Gyldenstierne døde i 1514, hvoretter Else fortsatte bestrebelsene med å skaffe arven tilbake, med store utgifter til følge. Senere bega hun seg tilbake til Danmark. Ved en herredagsdom av 4. desember 1526 ble hun og broren Peder anerkjent til deres mødrenearv, hvorfor de mottok erstatning i Asserbo og gods på Fyn. De måtte samtidig gi avkall på ethvert arvekrav etter faren.Else Laxmand hadde 6 barn med Gyldenstierne. Datteren Giørvel Abrahamsdatter Gyldenstierne overtok Knabstrup etter moren.


=== Gravsten ===
Else Laxmand døde den 31. desember 1546, og ble gravlagt i Vallby kirke, Skåne under en gravsten utført av Morten Bussert. På stenen, som bærer Laxmands portrett i helfigur, ses hennes fedrene våpen Laxmand, Brahe, Krummedige og Thott samt hennes mødrene våpen Munk/Lange, Flemming, Krumpen og Munk.


== Referanser ==
Jørpeland Kraft

Jørpeland Kraft er et kraftselskap med formål om å utnytte vannet i Jørpelandselva. Selskapet produserer energi ved to kraftstasjoner, Jøssang kraftverk og Dalen I kraftverk.
Kraftselskapet har to eiere. Disse er Lyse-konsernet (66,67%) og Aquila Norway Hydropower Invest Gmbh & Co Kg (33,33%).


== Referanser ==
Cadel Evans Great Ocean Road Race 2018

Cadel Evans Great Ocean Road Race 2018 var den fjerde utgaven av endagsrittet Cadel Evans Great Ocean Road Race og ble avholdt 28. januar 2018 med start og målgang i Melbourne. Rittet ble vunnet av Jay McCarthy.


== Lag ==


== Resultat ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cadel Evans Great Ocean Road Race 2018 - ProCyclingStats
Reira Iwabuchi

Reira Iwabuchi (født 14. desember 2001 i Ichinoseki) er en japansk snøbrettkjører som konkurrerer i big air og slopestyle.
Under Junior-VM i snøbrett i 2018 tok hun to sølvmedaljer, først i slopestyle og dagen etter i big air, begge medaljene bak australske Tess Coady.Iwabuchi debuterte i Vinter-X Games under Vinter-X Games Aspen 2018, der hun først endte på 5.-plass i slopestyle, før hun avsluttet med en sølvmedalje i big air.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Reira Iwabuchi – Olympics.com 
(en) Reira Iwabuchi – Olympedia 
(en) Reira Iwabuchi – X Games 
(en) Reira Iwabuchi – FIS (snøbrett) 
Profil på ESPN.com
Darcy Sharpe

Darcy Sharpe (født 9. februar 1996 i Comox, Britisk Columbia) er en profesjonell snøbrettkjører fra Canada.
Under VM i freestyle og snøbrett 2015 tok han sølvmedalje i Big Air mellom finnen Roope Tonteri og amerikanske Kyle Mack.
Sharpe debuterte i Vinter-X Games med to 6.-plasser i Aspen 2016 og fulgte opp med én 4.-plass i big air under X Games Oslo 2016.
Han tok sin første X Games-medalje under Vinter-X Games Aspen 2018, der han tok sølv i slopestyle mellom nordmannen Marcus Kleveland og landsmannen Mark McMorris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Darcy Sharpe – Olympics.com 
(en) Darcy Sharpe – Olympic.org 
(en) Darcy Sharpe – Olympedia 
(en) Darcy Sharpe – X Games 
(en) Darcy Sharpe – FIS (snøbrett) 
Profil på XGames. ESPN.com
Hunnevatn pumpestasjon

Hunnevatn pumpestasjon er en pumpestasjon for vann i Sirdal kommune i Vest-Agder. Stasjonen pumper vann fra innsjøen Hunnevatn i Dirdalsvassdraget, til innsjøen Gravatn i Siravassdraget.  Gravatn er vannmagsin for Tjørhom kraftverk. Høydeforskjellen mellom innsjøene er 13 meter.
Vannet transporteres i en vannvei under fjellet Halseheii.
Stasjonens har en installert effekt på 2 MW fordelt på fire pumper. Pumpene har francisturbiner. Stasjonenens slukevne er 4x3m3/s.


== Referanser ==
August Theodor Brömel

August Theodor Brömel (født 5. august 1799 i Ilm i Thüringen, død 18. januar 1851 i Bergen) var en tysk politisk flyktning som slo seg ned i Bergen som lærer og redaktør.


== Liv ==
Brømel studerte i Halle og Jena i årene 1820 og 1821, og tok teologisk eksamen. På grunn av sin deltakelse i de hemmelige politiske selskapene ved de tyske universitetene (Burschenschaften) flyktet han først til Neustadt i Holstein, før han kom til Bergen i 1824 eller 1825. Her ble han etter en tid lærer ved realskolen, og senere bestyrer for skolen. I 1835 ble han adjunkt ved Bergen katedralskole. Han var dessuten medlem av styret for Bergens museum, og i årene 1830–35 var han assistent for biskop Neumann i egenskap av konstituert sogneprest ved den tyske kirken i Bergen.
Brömel var en av stifterne av det historiske tidsskriftet Urda, og leverte selv flere avhandlinger dit, blant andre «Norges fiskerier i fortiden». I 1842 fikk han Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs gullmedalje for besvarelse av spørsmålet «Hvori bestod den odel, Harald Haarfagre skal have berøvet Nordmændene?» På tysk utga han Die freie Verfassung Norwegens in ihrer geschichtlichen Entstehung («Norges frie forfatning i dens historiske utvikling», 1842).
I 1848 ble Brömel redaktør for den bergenske avisen Bergens Stiftstidende. Han sørget for at utenlandsstoffet i avisen ble fyldigere og utvidet skips- og handelsetterretningene. Under den første slesvigske krigen forsvarte Brömel og Stiftstidenden det slesvig-holsteinske partiet, og kom derfor opp i en lang polemikk med en annen bergensk avis, Bergenske Blade.


== Litteratur ==
Hjalmar Christensen: Bergen og Norge. John Grieg. 1921.
École nationale supérieure de mécanique et des microtechniques

École nationale supérieure de mécanique et des microtechniques er en fransk grande école som uteksaminerer ingeniører øst i Frankrike (Besançon), og som er medlem av Polymeca.
Skolen er spesialisert på urmakeri og mikroteknologi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) École nationale supérieure de mécanique et des microtechniques – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Emanuel Hirsch

Emanuel Hirsch (født 14. juni 1888 i Bentwisch, død 17. juli 1972 i Göttingen) var en tysk evangelisk-luthersk teolog. Han var medlem av Deutsche Christen og NSDAP.


== Liv ==
Han var sønn av en prest i Brandenburg, og studerte teologi ved Universitetet i Berlin under blant andre Karl Holl og Adolf von Harnack. Som student var han medlem av den kristelige studentforeningen Wingolfsbund, og var en tid venn av Paul Tillich. Etter å ha vært privatdosent ved Universitetet i Bonn ble han i 1921 professor i kirkehistorie ved Universitetet i Göttingen. Fra 1936 var han også professor for systematisk teologi.
Under Weimar-republikken var Hirsch tilhenger av den nasjonalistiske partilederen Alfred Hugenberg. Han var talsmann for Deutsche Christen og rådgiver for den senere riksbiskopen Ludwig Müller. Ved avleggelsen av Bekenntnis der deutschen Professoren zu Adolf Hitler («de tyske professorenes bekjennelse til Adolf Hitler) i Leipzig 11. november 1933 var han en av talerne. I 1937 meldte han seg inn i NSDAP og ble støttemedlem av SS. 
Etter 2. verdenskrig trakk han seg fra professoratet, med henvisning til helseproblemer. Mot slutten av livet var han nesten helt blind.


== Verk ==
Hirsch' virke som teolog var svært mangfoldig. Han var ekspert på Martin Luther og Søren Kierkegaard, og er også kjent for sine oversettelser av Kierkegaards tekster til tysk. Dessuten var han en kjenner av den tyske idealismen, særlig Fichte. Blant de mest kjente verkene hans er Geschichte der neuern evangelischen Theologie im Zusammenhang mit den allgemeinen Bewegungen des europäischen Denkens, som utgjør omtrent 2500 sider i fem bind og skildrer utviklingen av den protestantiske teologien fra avslutningen av trettiårskrigen til henimot 1870. Videre beskjeftiget han seg med spørsmål omkring Det nye testamente, slik som evangelienes tradisjonshistorie. Mot slutten av livet skrev han også flere romaner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ulrich Barth: Die Christologie Emanuel Hirschs: eine systematische und problemgeschichtliche Darstellung ihrer geschichtsmethodologischen, erkenntniskritischen und subjektivitätstheoretischen Grundlagen. Berlin, 1992 ISBN 3-11-012894-2
Cadenabbia

Cadenabbia er en landsby i frazione Griante i kommunen Tremezzina i Italia. Landsbyen ligger på ved Comosjøens vestre bredd, 15 meter over havet.Konrad Adenauer tilbrakte fra 1959 til 1966, sine ferier i Villa La Collina i Cadenabbia. Der holdt han også møter med andre politikere. Villaen eies av Konrad-Adenauer-Stiftung.
		
		
		


== Referanser ==
Gabriel Holtsmark

Gabriel Gabrielsen Holtsmark (født 1. februar 1867 i Asker, død 20. juli 1954) var en norsk fysiker og aktuar.


== Liv ==
Han var sønn av gårdbruker Bent Holtsmark på gården Tveiter i Asker og Anne Elisabeth Gabrielsen. I 1893 ble han gift med Margrete Weisse, datter av professor Johan Peter Weisse. De hadde fem barn, blant dem Johan Peter Holtsmark, Bent Holtsmark, Anne Holtsmark, Marie Holtsmark og Karen Holtsmark.
Etter å ha vært elev ved Otto Anderssens skole tok han examen artium i 1885 og studerte deretter realfag ved universitetet i Kristiania. I 1892 tok han matematisk-naturvitenskapelig lærereksamen, og i 1902 fikk han doktorgraden fra Universitetet i Würzburg, etter å ha studert under Wilhelm Wien. Fra 1889 var han ansatt ved forskjellige skoler i Kristiania. I 1902 ble han utnevnt til overlærer i fysikk og matematikk ved Norges landbrukshøyskole i Ås. Her arbeidet han særlig med statistiske problemer i jordbruksforskningen.
I 1910 tok han en stilling som aktuar i livsforsikringsselskapet Fram. Etter ti år i dette firmaet ble han i 1920 ansatt som direktør for Oslo handelsgymnasium. Han hadde denne stillingen til han gikk av for aldesgrensen i 1937.
Holtsmark utga flere læreboker i fysikk, som ble brukt i mange år. Den mest kjente var Lærebok i fysik for realgymnasiet og tekniske skoler, utgitt sammen med Daniel Isaachsen. Han var kronprins Olavs privatlærer i fysikk. Fra 1920 til 1923 var han medlem av Statens prisråd.


== Utmerkelser ==
Holtsmark var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1909.


== Litteratur ==
Leiv Amundsen: Det norske Videnskaps-Akademi i Oslo 1857–1957. Oslo: Aschehoug, 1960
Johan Nordahl-Olsen

Johan Nordahl-Olsen (født 2. juni 1876 i Bergen, død 20. desember 1939 i samme by) var en norsk journalist, redaktør og forfatter.


== Liv ==
Han var sønn av kjøpmann Franz Harrier Mejer Olsen og Bergitte Elisabeth Berle. Som ung gikk han ut av Grüners Handelsakademi i København, men han kom aldri til å bli kjøpmann. Siden faren hadde kjøpt avisen Bergens Annoncetidende, gikk han to år i setterlære, før han i 1897 ble redaktør i annonsetidenden. Han beholdt stillingen til 1920, da han begynte som sjef ved Tidens Tegns nye kontor i Bergen. I 1922 gikk han over i Bergens Aftenblad, hvor han var sjefsredaktør fra 1925 til 1932.
Nordahl-Olsen var en av stifterne av Norsk Presseforbund i 1910. Han var også med på å stifte Bergens Presseforening i 1917, og var lenge foreningens formann. Han var dessuten formann i Bergens Turistforening og Holbergklubben, og deltok som styremedlem i flere andre lokale foreninger.
Blant Nordahl-Olsens interesser var studiet av Ludvig Holberg. Han utga flere bøker om Holberg, og i 1907 skjenket han sin samling av 400 bind om Holberg til Bergens museum. Dessuten skrev han flere bøker om bergens lokalhistorie, og utga Den nationale scenes historie sammen med Hans Wiers-Jenssen.


== Litteratur ==
Andreas Paulson: «Nordahl-Olsen, Johan», i Norsk biografisk leksikon, bind 10. Oslo: Aschehoug, 1949
Giuseppe Volpi

Giuseppe Volpi (født 19. november 1877 i Venezia, død 16. november 1947 i Roma), var en italiensk forretningsmann og politiker. Han var guvernør i Italiensk Tripolitania fra 1922 til 1925, finansminister fra 1925 til 1928 og president for Confindustria fra 1934 til 1943.


== Liv ==
Han var sønn av ingeniøren Erneste Volpi og Luigia Adriana Emilia De Mitri. Som ung mann dro han til Det ottomanske riket for å søke lykken. Her ble han en velstående mann ved å involvere seg i tobakksmonopolet i Montenegro, havnebygging i Bar (italiensk Antivari) og jernbanebygging mellom Bar og Virpazar. Han investerte fortjenesten i den gryende italienske elektriske industrien. I 1905 vendte han tilbake til Italia og grunnla Società Adriatica di Elletricità (SADE), som produserte strøm for området rundt Venezia. I 1912 spilte han en viktig rolle i forhandlingene om våpenhvile etter den italiensk-tyrkiske krigen.  I 1917 var han en av dem som tok initiativ til å få bygget en ny industrihavn i Marghera. Etter første verdenskrig kjøpte han en rekke prestisjefulle hoteller, blant andre Grand Hotel i Venezia og Hotel Excelsior på Lidoen.
Volpi var tilhenger av fascismen og ble utnevnt til guvernør i Italiensk Tripolitania i 1922. I 1925 fikk han tittelen «greve av Misurata» av kong Vittorio Emanuele III, og samme år ble han utnevnt til finansminister i Mussolinis regjering. Han beholdt stillingen til 1928, da han ble etterfulgt av Antonio Mosconi.
Fra 1934 til 1943 var han president for Confindustria, den italienske arbeidsgiverforeningen. I begynnelsen av 1943 sørget Mussolini for at han ble erstattet av Giovanni Balella. Han kunne derfor ikke ta del i møtet i fascismens storråd hvor Mussolini ble avsatt natt til 25. juli 1943. I de følgende månedene forsøkte han to ganger forgjeves å flykte til Sveits. Han ble arrestert av SS og holdt i fengsel noen dager, men løslatt av helsemessige årsaker.
Etter krigen ble det forberedt rettslige undersøkelser av handlingene hans under fascismen, men på grunn av Palmiro Togliattis amnesti i 1946 og anbefalinger fra fremstående antifascister, ble det ikke reist tiltale mot ham.
Volpi var flere ganger direktør for Veneziabiennalen, og tok initiativ til den første filmutstillingen i Venezia, en forløper for Filmfestivalen i Venezia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Volpi, Giuseppe, conte di Misurata», i Treccani Enciclopedie on line
Anže Semenič

Anže Semenič (født 1. august 1993 i Kranj) er en slovensk skihopper.
Semenič debuterte i verdenscupen 9. januar 2013 i Wisła med en 40. plass, og tok sine første verdenscuppoeng i Vikersund 14. februar 2015 med en 26. plass, samme renn hvor landsmannen Peter Prevc satte verdensrekord med 250 meter.
Han tok sin første verdenscupseier i Zakopane den 28. januar 2018.
Hans personlige rekord er på 238 meter, satt i Letalnica i Planica 24. mars 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anže Semenič – Olympics.com 
(en) Anže Semenič – Olympedia 
(en) Anže Semenič – FIS (skihopping) 
(pl) Anže Semenič – skijumping.pl
VM i rytmisk gymnastikk 2007

VM i rytmisk gymnastikk 2007 (verdensmesterskapet i rytmisk gymnastikk) ble arrangert i Patras i Hellas i 2007.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
VM i rytmisk gymnastikk 2014

VM i rytmisk gymnastikk 2014 (verdensmesterskapet i rytmisk gymnastikk) ble arrangert i İzmir i Tyrkia i 2014.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
VM i rytmisk gymnastikk 2015

VM i rytmisk gymnastikk 2015 (verdensmesterskapet i rytmisk gymnastikk) ble arrangert i Stuttgart i Tyskland i 2015.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2015 Rhythmic Gymnastics World Championships – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Telespiza

Telespiza er en liten slekt med hawaiifinker (Drepanidini) som omfatter to monotypiske arter som er endemiske for henholdsvis Laysanatollet og øya Nihoa nordvest i arkipelet Hawaiiøyene, som ligger i Stillehavet. Hawaiifinkene inngår som et tribus underfamilien Carduelinae og tilhører finkefamilien (Fringillidae).
Artene i slekten Telespiza er relativt store finker, som måler henholdsvis 19 (laysanfink) og 17 cm (nihoafink). Begge har spesielt kraftige nebb og ei fjærdrakt som domineres av gulbrunt (hode og underdel) med innslag av olivengrønt og brunt (overdel), samt lyseblått og hvitt. Begge artene regnes som altetere.


== Taksonomi ==
Telespiza blir av noen inkludert i Loxioides, av og til også i Psittirostra. Slektsnavnet ble i den opprinnelige beskrivelsen skrevet som Telespyza, men Telespiza ble foretrukket av de som første gang reviderte beskrivelsen.


== Inndeling ==
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Passeroidea
Fringillidae, finkefamilien
Fringillinae, (sanne finker)
Euphoniinae, (neotropisfinker)
Carduelinae, (stillitsfinker)
Coccothraustini, (kjernebitere)
Drepanidini, (hawaiifinker)
Melamprosops
Paroreomyza
Oreomystis
Telespiza
T. cantans, laysanfink (sårbar)
T. ultima, nihoafink (kritisk truet)
Rhodacanthis
Chloridops
Loxioides
Psittirostra
Dysmorodrepanis
Akialoa
Hemignathus
Pseudonestor
Viridonia
Magumma
Manucerthia
Loxops
Chlorodrepanis
Drepanis
Himatione
Palmeria
Ciridops
Carpodacini
Pyrrhulini
Carduelini


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Telespiza i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Telespiza hos Artsdatabanken 
(en) Telespiza hos Fossilworks 
(en) Telespiza hos ITIS 
(en) Telespiza hos NCBI 
(en) Kategori:Telespiza – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Telespiza – detaljert informasjon på Wikispecies