jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Flensburgregjeringen

Flensburgregjeringen (tysk: Flensburger Regierung), også kjent som Flensburgkabinettet (tysk: Flensburger Kabinett) og Dönitzregjeringen (tysk: Regierung Dönitz), var en kortvarig regjering i Tyskland. Regjeringen forsøkte å styre Tyskland i en periode på et par uker ved slutten av andre verdenskrig i Europa. Den ble opprettet etter at Adolf Hitler begikk selvmord den 30. april 1945 under slaget om Berlin. Regjeringssjef var storadmiral Karl Dönitz.
Administrasjonen ble omtalt som Flensburgregjeringen på grunn av at hovedkontoret var plassert i byen Flensburg i det nordlige Tyskland. Den 23. mai 1945 ble administrasjonen satt under arrest og Flensburgregjeringen oppløst. Fra dette tidspunkt opphørte enhver sentral, tysk myndighetsutøvelse.


== Sammensetning ==
Regjeringen hadde denne sammensetningen:
Storadmiral Karl Dönitz: Reichspräsident og krigsministerLutz Schwerin von Krosigk: Ledende minister, utenriksminister og finansministerWilhelm Stuckart: Kulturminister og innenriksministerAlbert Speer: Minister for industri og produksjonHerbert Backe: Landbruks- og naturministerFranz Seldte: ArbeidsministerJulius Dorpmüller: Post- og kommunikasjonsministerGeneraloberst Alfred Jodl var leder av Wehrmacht og representerte Dönitz i forhandlingene med de allierte i Reims. Feltmarskalk Wilhelm Keitel var leder av Oberkommando der Wehrmacht og han representerte Dönitz i forhandlingene med Den røde armé i Berlin. Hans-Georg von Friedeburg ble utnevnt som Karl Dönitz' etterfølger som leder av Kriegsmarine og ble forfremmet til generaladmiral. Robert Ritter von Greim beholdt tittelen som leder av Luftwaffe.


== Referanser ==
Ruta 13 (Uruguay)

Ruta 13 Bartolomé Hidalgo (spansk: Ruta trece; populært kalt for Ruta 13) er en veistrekning som går fra Aiguá (vest) til Velázquez, Rocha, i sørlige Uruguay. Veistrekningen, slik den er i dag, ble åpnet 1983, og er 110 kilometer lang.Ruta 13 er oppkalt etter uruguayansk forfatter Bartolomé Hidalgo (1788-1822).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Route 13, Uruguay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Veier i Uruguay (spansk)
Kart over Uruguay (spansk)
Storelva (Gamvik og Tana)

Storelva (nordsamisk: Stuorrajohka) er ei elv i Tana og Gamvik kommune i Finnmark. Den er hovedtilløpselv til Langfjordelva og er 18,3 kilometer lang. 
Storelva har utspring nord for Divgoaivi på Ifjordfjellet. Herfra renner den først i østlig retning, men snur snart nordover. Elva krysser fylkesvei 98 og mottar like etter den største sideelva, Iešjohka, som kommer inn fra nord. Etter samløpet snur Storelva mot vest. Øverst i Langfjorddalen løper den sammen med Eaštorjohka, som kommer inn fra vest, og danner Langfjordelva.
Fylkesvei 98 krysser nedbørfeltet og renner parallelt med nedre del av elva.
Langfjordvassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag i 1980.


== Referanser ==
Ruta 15 (Uruguay)

Ruta 15 Javier Barrios Amorín (spansk: Ruta quince; populært kalt for Ruta 15) er en veistrekning som går fra La Paloma (sør) til Cebollatí (nord), Rocha, i sørøstlige Uruguay. Veistrekningen, slik den er i dag, ble åpnet 1983, og er 190 kilometer lang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Route 15, Uruguay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Veier i Uruguay (spansk)
Kart over Uruguay (spansk)
Ruta 16 (Uruguay)

Ruta 16 (spansk: Ruta dieciséis) er en veistrekning som går fra Aguas Dulces (sør) til Ruta 14 (nord), Rocha, i sørøstlige Uruguay. Veistrekningen, slik den er i dag, ble åpnet 1983, og er 49 kilometer lang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Route 16, Uruguay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Veier i Uruguay (spansk)
Kart over Uruguay (spansk)
Ruta 17 (Uruguay)

Ruta 17 (spansk: Ruta diecisiete) er en veistrekning som går fra Ruta 8 (vest) til General Enrique Martínez i Treinta y Tres i det østlige Uruguay. Veistrekningen, slik den er i dag, ble åpnet 1983, og er 61 kilometer lang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Route 17, Uruguay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Veier i Uruguay (spansk)
Kart over Uruguay (spansk)
Nationaal-Socialistische Nederlandsche Arbeiderspartij

Det nasjonalsosialistiske nederlandske arbeiderparti (nederlandsk: Nationaal-Socialistische Nederlandsche Arbeiderspartij), forkortet NSNAP, var et nasjonalsosialistisk nederlandsk politisk parti. Partiet ble grunnlagt i 1931 og ble ledet av Ernst Herman van Rappard. Målet var å etterligne det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP som var ledet at Adolf Hitler. Partiet feilet i å oppnå suksess og ble beskyldt av sine rivaler, Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland (NSB), for å være moderate.Partiet var sterkt inspirert av NSDAP og i likhet med det tyske nazi-partiet opprettet NSNAP sine egne stormtropper som lignet på Sturmabteilung, en ungdomsavdeling lik Hitlerjugend og tok i bruk hakekorset. I motsetning til sine høyreekstremistiske motparter som fremmet nederlandsk nasjonalisme, fremmet NSNAP at Nederland skulle inkorporeres i Tyskland. En politikk som vant liten støtte noe som valget i 1937 viste, da partiet bare fikk 998 stemmer. NSNAP hadde et sterk antisemittisk fokus og kritiserte NSB for å være en jødisk dominert pseudo-nasjonalsosialistisk organisasjon.NSNAP tjente ikke på den tyske invasjonen av Nederland siden de tyske myndighetene valgte å større Anton Mussert lederen for NSB. Partiet ble oppløst den 14. desember 1941 når Arthur Seyss-Inquart forbød alle politiske partier i Nederland bortsett fra NSB.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Flags of the NSNAP
Ruta 18 (Uruguay)

Ruta 18 (spansk: Ruta dieciocho) er en veistrekning som går fra Ruta 17 til Ruta 26, Cerro Largo, i nordøstlige Uruguay. Veistrekningen, slik den er i dag, ble åpnet 1983, og er 103 kilometer lang.


== Byer ==
Mendizábal,  Treinta y Tres
Estación Rincón,  Treinta y Tres
Vergara,  Treinta y Tres
Plácido Rosas,  Cerro Largo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Route 18, Uruguay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Veier i Uruguay (spansk)
Kart over Uruguay (spansk)
Den tyrkiske verdens kulturhovedstad

Den tyrkiske verdens kulturhovedstad (tyrkisk: Türk Dünyası Kültür Başkenti, engelsk: Culture and Arts Capital of the Turkic World) er en status som blir tildelt en by av Den internasjonale organisasjonen for tyrkisk kultur (TÜRKSOY) for en periode på ett år.
Avgjørelsen om å etablere en kulturhovedstad i den tyrkiske verden ble fattet på det tiende TÜRKSOY-møtet i 2010, og den første byen som ble tildelt statusen var Astana for 2012. I kulturhovedstedene blir det avholdt en rekke kunst- og kulturarrangementer i løpet av året, og fra 2013 ble det introdusert en internasjonal sang- og musikkonkurranse som hvert år, med unntak av i 2015 og 2016, arrangeres i vertsbyen.


== Liste over kulturhovedsteder ==


== Se også ==
Europeisk kulturhovedstad
Samveldet av uavhengige staters kulturhovedstad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
TÜRKSOYs hjemmeside (en) (tr) (ru)
Bonakas

Bonakas (nordsamisk: Bonjákas, kvensk: Punakas) er ei bygd i Tana kommune i Finnmark. Den ligger på vestsiden av Tanaelva, omkring ti kilometer ovenfor Tanamunningen. Grunnkretsen Bonakas/Langnes hadde 177 innbyggere pr. 1. januar 2017.Bonakas er ei jordbruksbygd. Her ligger Tana videregående skole, tidligere Finnmark landbruksskole. Bygda huset tidligere Varanger bataljon på Tanahus. Befolkningen har flerkulturelle røtter hvor både samisk, kvensk og norsk er representert. Bygda har fostret flere kjente personer, blant annet Per Fokstad og Reidar Hirsti.


== Se også ==
Okkupasjonsmaktens fangeleirer i Norge


== Referanser ==
Guro (bok)

Guro er den første av sju barnebøker i en serie bøker om Guro, skrevet av den norske forfatteren Anne-Cath. Vestly og utgitt 1975–81. Bøkene er illustrert av Vestlys ektemann Johan Vestly. Bøkene skildrer livet til Guro og moren Erle og deres venner og nye familie. 
I åpningen av den første boka sitter Guro og Erle på toget inn til byen; Erle har blitt enke, og de skal flytte fra Gampetreff og etablere seg på nytt i byen. Erle utdanner seg til vaktmester. I disse bøkene finner Vestly enda et nytt «uttrykk for familie- og likestillingspolitikken som svarer til den aktuelle samfunnsutviklingen».. Den første av bøkene ble filmet og sendt av NRK i 1980; Guro.Bøkene hadde først blitt sendt som opplesninger i Barnetimen for de minste, hvor Vestly var en av pionerene, sammen med Thorbjørn Egner og Alf Prøysen.Det meste av handlingen i bokserien er lagt til Vestlys faste fiktive drabantby, Tirilltoppen, men i åpningsboka bor Guro og Erle på pensjonat. På Tirilltoppen blir Erle vaktmester i Blokk Z, hvor Aurora fra tidligere Vestlybøker bor. Guro blir venn med Auroras lillebror Sokrates. I senere bøker gifter Erle og Bjørn seg, og Guro og Lille-Bjørn blir stesøsken. Et annet hovedmotiv i bøkene er Guros fiolinundervisning og glede over klassisk musikk. «Bøkene om Guro går ikke bare på tvers av gammel kjønnsrolletenkning, men sprenger også rammen rundt kjernefamilien. Og i en tid med pop og muzak døgnet rundt, forkynner Vestly Beethoven og gleden ved å spille selv. Det er snille protestbøker, vennlige kampskrifter.».


== Bokliste ==
1975 – Guro
1976 – Guro og nøkkerosene
1977 – Guro alene hjemme
1978 – Guro og fiolinen
1979 – Guro og Lille-Bjørn
1980 – Guro på Tirilltoppen
1981 – Guro og Frydefoniorkesteret


== Referanser ==
Charb

Stéphane Charbonnier (født 21. august 1967 i Conflans-Sainte-Honorine i Yvelines i Frankrike, død 7. januar 2015 i Paris) var en fransk karikaturtegner og journalist kjent under pseudonymet Charb. Han var redaktør for det satiriske ukemagasinet Charlie Hebdo.
Charbonnier ble drept i attentatet mot Charlie Hebdo 7. januar 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charb – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Charb på Internet Movie Database 
(da) Charb på Scope 
(fr) Charb på Allociné 
(en) Charb hos The Movie Database 
(en) Charb på Discogs 
(en) Charb på MusicBrainz
Grimelundshaugen (Oslo)

Grimelundshaugen (3–41, 2–18) er en vei på Grimelund i bydel Vestre Aker i Oslo. Den gikk opprinnelig fra Solskinnsveien til Holmenveien, og før det fra Holmenveien helt ned til Smestad. Da en del av Ring 3 ble senket til såkalt «sunken highway», forsvant imidlertid fellestraséen til Solskinnsveien, og det er idag kun et stykke gangvei tilbake langs nordsiden av ringveien. Dermed begynner kjøreveien som blindvei litt lenger øst på nordsiden av ringveien og går opp til Holmenveien. Adresser på sydsiden av ringveistykket er overført til Heggelibakken.
Veien fikk navn i 1933 etter Grimelund gård (nr. 12 i veien).
Veien består utelukkende av villabebyggelse, med enkelte unntak.


== Se også ==
Grimelund gård


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Grimelundshaugen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 212. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Greveveien

Greveveien finnes flere steder:

Greveveien (Larvik) er en vei som går mellom Herregårdsbakken og Gamle Kongevei i Larvik.
Greveveien (Oslo) er en vei i Nordmarka i Oslo.
Henrik Backers vei (Oslo)

Henrik Backers vei (1A–5, 2–8) er en vei på Holmen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går i prinsippet mellom Holmenkollveien og Bjørnveien på nordsiden av HTKs tennisbaner, men er i praksis to blindveier.
Veien fikk navn i 1955 etter maleren Henrik Backer.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Henrik Backers vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 243. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Henriks vei (Oslo)

Henriks vei (1–5, 2–6) en vei på Hovseter i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei østover fra Gamle Hovsetervei.
Veien fikk navn i 1951 etter rollefiguren Henrik i Ludvig Holbergs komedier, og også andre veier i nærheten har navn etter Holberg-skikkelser.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Henriks vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 243. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Voldtekten av Belgia

Voldtekten av Belgia er en historisk betegnelse som ble brukt om behandlingen av belgiske sivile under den tyske invasjonen, og okkupasjonen av Belgia under første verdenskrig. Til å begynne med ble begrepet brukt av Ententemaktene som propaganda, men senere forskning og undersøkelser har bekreftet begrepets realitet.Nøytraliteten og suvereniteten til Belgia ble garantert ved Londontraktaten av 1839, som blant annet ble signert av Preussen. En viktig brikke i den tyske Schlieffenplanen var at den franske hæren skulle bli utmanøvrert ved å bli angrepet gjennom Belgia. Den tyske kansleren Theobald von Bethmann Hollweg så på traktaten fra 1839 som «et stykke papir». I begynnelsen av krigen gjennomførte den tyske hæren flere overgrep mot den belgiske sivilbefolkningen. I august og september 1914 ble 6000 belgiere drept, 25 000 bygninger ble rasert i 837 forskjellige byer og landsbyer. En og en halv million belgiere (20 prosent av befolkningen) flyktet fra den fremrykkende tyske hæren.


== Krigsforbrytelser ==
I byene Liège, Andenne, Leuven og Dinant ble det begått overlagte overgrep mot sivilbefolkningen. Tyskerne trodde at innbyggerne i byen Dinant var like farlige som de franske soldatene. De tyske styrkene var redde for belgiske geriljakrigere og franktirører. Denne frykten førte til nedbrenning av hus og henrettelser av sivile i det østlige og nordlige Belgia, inkludert Aarschot (156 døde), Andenne (211 døde), Sambreville (383 døde) og Dinant (674 døde). Ofrene inkluderte også kvinner og barn.Den 25. august 1914 raserte den tyske hæren Leuven, der de med overlegg brant 300 000 bøker fra byens bibliotek, drepte 248 innbyggere og utviste byens befolkning på 10 000. Over 2000 bygninger ble ødelagt og store mengder strategisk materiale, mat og industrielt materiale ble transportert til Tyskland. I Aarschot mellom august og september 1914 var plyndring, henrettelser og voldtekt av kvinner utbredt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Rape of Belgium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
H-Nets omtale av Horne & Kramer, The German Atrocities of 1914: A History of Denial
H-Nets omtale av L. Zuckerman, The Rape of Belgium: The Untold Story of World War I
HistoryOfWars omtale av J. Lipkes, Rehearsals: The German Army in Belgium, August 1914
H-Nets omtale av J. Lipkes Rehearsals: The German Army in Belgium, August 1914 by Jeffrey Smith
H-Nets omtale av J. Lipkes. Rehearsals: The German Army in Belgium, August 1914 by Robby Van Eetvelde
German War Crimes, av John Horne
Hesjeveien (Oslo)

Hesjeveien (1A–21, 2–12) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Linjeveien til Kringveien.
Navnet ble vedtatt i 1951.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hesjeveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 244. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Hestehagen (Oslo)

Hestehagen (1–23, 2–14) er en vei på Rødtvet i bydel Grorud i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Sølve Solfengs vei. Navnet ble vedtatt i 1978.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hestehagen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 244. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Cécile Renault

Cécile Renault (født 1774 i Paris, død 17. juni 1794 i Paris) er en historisk skikkelse fra den franske revolusjon. Hun ble henrettet i giljotinen etter et angivelig attentat mot Maximilien Robespierre.
Det er uavklart om Cécile Renault virkelig hadde satt seg fore å prøve å ta livet av Robespierre. Men det står fast at hun den 22. mai 1794 bad om å få komme inn i hans leilighet. Da hun ble spurt hvorfor, svarte hun at hun gjerne ville se «hvordan en tyrann ser ut». Blant hennes småsaker ble det funnet en liten pennekniv. Dette var tilstrekkelig for en dødsdom under Skrekkveldet i Paris.
Hun ble ført i en rød skjorte til skafottet den 17. juni 1794 på det som i dag er Place de la Nation. En slik påkledning var tegnet på en fadermorder. Det var sikkerhetsutvalget som hadde sørget for denne drakten, i den hensikt å bringe vanære over Robespierre i folkemengden. Sikkerhetsutvalget var dominert av motstandere av Robespierre, som var medlem av Comité de salut public (Velferdskomiteen).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Olivier Blanc: Les hommes de Londres, Paris Albin Michel, 1989 (documents inédits).
Bonnemain: les Chemises rouges, Mémoires pour servir à l'Histoire du règne des anarchistes, Paris, l'an VII, tome II.
Alexandre Tuetey: Répertoire général des sources manuscrites de l'Histoire de Paris pendant la Révolution, Paris, 1895, Volume XI.
Nicole Pellegrin: Les Vêtements de la Liberté, Aix en Provence, Alinéa, 1989
Ziziphus spina-christi

Ziziphus spina-christi er en plante i trollheggfamilien.
Den er eviggrønn og kan vokse både som en busk, eller som et opptil 14 meter høyt tre med rund krone. Kvistene er grå med mange torner, og arten danner ofte ugjennomtrengelige kratt. Frukten er nesten rund og gul eller rødbrun når den er moden. Den er spiselig, men ikke særlig god.
Planten vokser på tørre sletter og åssider. Arten er utbredt fra Mauritania og Kenya nordover til Libanon, Kypros og Irak og østover til Afghanistan, Pakistan og nordvestre India. I Levanten vokser den som regel lavere enn 500 moh. Her danner den noen steder savannelignende vegetasjon sammen med Ziziphus lotus, Quercus boissieri, Pistacia atlantica og styrakstre.
Ziziphus spina-christi regnes som en mer sannsynlig kandidat til Kristi tornekrone enn slektningen Paliurus spina-christi. Den er avhengig av et subtropisk klima og er sjelden i fjellene i Judea der Jerusalem ligger.


== Galleri ==

		
		
		


== Kilder ==
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 130. ISBN 0-7136-7015-0. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 119. ISBN 82-562-0490-7. 
Wild Flowers of Israel – Ziziphus spina-christi Besøkt 8. januar 2015.
ARKive – Christ's thorn (Ziziphus spina-christi) Besøkt 8. januar 2015.
Flora of Israel Online– Ziziphus spina-christi Besøkt 14. januar 2015.
A. Dafni, S. Levy og E. Lev (2005). «The ethnobotany of Christ's Thorn Jujube (Ziziphus spina-christi) in Israel». Journal of Ethnobiology and Ethnomedicine. 1: 8. ISSN 1746-4269. PMC 1277088 . PMID 16270941. doi:10.1186/1746-4269-1-8. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ziziphus spina-christi i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ziziphus spina-christi hos NCBI 
(en) Ziziphus spina-christi hos The International Plant Names Index 
(en) Ziziphus spina-christi hos Tropicos 
(en) Kategori:Ziziphus spina-christi – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ziziphus spina-christi – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ziziphus spina-christi – detaljert informasjon på Wikispecies
Hébertistene

Hébertistene, oppkalt etter politikeren Jacques René Hébert, var en ateistisk gruppering på ytterste venstre fløy under den franske revolusjon. Hébertistene ble bekjempet og beseiret av Maximilien de Robespierre i 1794.


== Litteratur ==
Morris Slavin: The Hébertists to the guillotine - anatomy of a „conspiracy“ in revolutionary France.  Louisiana State University Press, Baton Rouge 1994, ISBN 0-8071-1838-9.
Antoine Agostini: La pensée politique de Jacques-René Hébert (1790-1794). Presses universitaires d'Aix-Marseille, Aix-en-Provence 1999, ISBN 2-7314-0193-1.
Miracle on 34th Street (andre betydninger)

Mirakelet på Manhattan er en film fra 1947 med Edmund Gwenn og Natalie Wood.
Miracle on 34th Street kan også vise til:

Miracle on 34th Street (kortroman) av Valentine Davies, som ble utgitt i forbindelse med filmen fra 1947
Miracle on 34th Street (1955), en TV-film med Thomas Mitchell, som er en nyinnspilling av filmen fra 1947
Og så kom posten (1973), en TV-film med Sebastian Cabot, som er en nyinnspilling av filmen fra 1947
Miraklet på Manhattan (1994), en film med Richard Attenborough, som er en nyinnspilling av filmen fra 1947
Miracle on 34th Street (Baltimore), en julelysutstilling
Øivinds vei (Oslo)

Øivinds vei (1–7, 2–30) er en vei på Årvoll i bydel Bjerke i Oslo. Den går sørover fra Bård Skolemesters vei og gjør en løkke før den møter seg selv igjen.
Veien fikk navn i 1955 etter Øivind i Bjørnstjerne Bjørnsons bondefortelling «En glad gutt», og flere av naboveiene har navn etter andre skikkelser i fortellingen.
Nr. 1–7 og 4–22 er vireetasjers blokker i Årvoll Vest borettslag (USBL) oppført i 1953–54.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Øivinds vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 638. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (Ø)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Østhellinga (Oslo)

Østhellinga (3–11B, 2A–10) er en vei på Tåsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Tåsenveien til Nils Lauritssøns vei. Navnet ble vedtatt i 1931.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Østhellinga». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 638. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (Ø)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Østhornveien (Oslo)

Østhornveien (1A–15E, 2–10) er en vei på Nordberg i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Havnabakken til Nilserudkleiva på oversiden av Sognsvannsbanen nær Østhorn stasjon.
Veien fikk navn i 1937 etter fjellknausen Østhorn.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Østerdalsgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 638. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Øvre Skogvei (Oslo)

Øvre Skogvei (1–29, 2A–18) er en vei på Bestum i bydel Ullern i Oslo. Den går sørvestover fra Bestumveien og ender i en snuplass nær Vækerøveien.
Navnet ble vedtatt i 1917. Veien har villabebyggelse av en viss alder.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Øvre Skogvei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 640. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (Ø)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Øvre Skjoldvei (Oslo)

Øvre Skjoldvei (1–21, 2–12) er en vei på Korsvoll i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går nordvestover og så vestover fra Skjoldveien og ender som blindvei nær Peder Ankers vei.
Navnet, som ble vedtatt i 1937, er inspirert av  Løvenskiold-navnet.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Øvre Skjoldvei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 640. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt