jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
S.H. Lundhs vei (Oslo)

S.H. Lundhs vei (1-23, 2-12) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Fredriksborgveien og har gjennomgang vestover til Strømsborgveien.
Veien fikk navn i 1933 etter Sverrer Hakon Harald Olaf Lundh (1830–1921), som eide eiendommen Sverresborg og bidro til utvikling av landbruksmaskiner.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «S.H. Lundhs vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 502. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Oscarshallveien (Oslo)

Oscarshallveien (1-11, 2-18) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går nordøstover fra Museumsveien nordøst for Folkemuseet og mot lystslottet Oscarshall, der den ender som blindvei.
Veien fikk navn i 1917.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Oscarshallveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 420. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Wedels vei (Oslo)

Wedels vei (1-9; ingen partallsadresser) er en vei øst på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går sørøstover fra Dronning Blancas vei, dreier sørover og går til Oscarshallveien. Etter dette fortsetter den som gangvei tilbake mot Museumsveien øst for Folkemuseet.
Veien fikk navn i 1917 etter Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Wedels vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 630. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Mellbyedalen (Oslo)

Mellbyedalen (1-11, 2-18) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går nordøstover fra Museumsveien og parallelt med Huk aveny, før den dreier sørlig og ender ved sistnevnte vei. På sørsiden av den fortsetter veiløpet som Christian Benneches vei.
Veien fikk navn i 1917 etter kjøpmann Martin Matheus Mellbye (1819–1906).
Villaen i nr. 9B ble oppført av arkitekt Terje Moe som egen bolig i 1977, og ble tildelt Houens fonds diplom i 1983.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Mellbyedalen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 361. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Mon Schjelderup

Maria Gustava (Mon) Schjelderup (født 16. juni 1870 i Fredrikshald (nå Halden), død 21. november 1934 i Asker) var en norsk pianist og komponist.


== Familie ==
Mon Schjelderup var datter av Christian Bernhard Koren Schjelderup (1819–89) og Anne Sofie Preus Berg (1831–98). Faren var av slekten Schjelderup og var kaptein ved Fredriksten festning, moren hadde lært pianospillet hos Halfdan Kjerulf (1815–1868), og blant søskenbarnene var komponisten Gerhard Schjelderup (1859–1933) og maleren Leis Schjelderup (1856–1933).


== Liv og virke ==
Schjelderup var i oppveksten elev av Fredrik August Reissiger. 14 år gammel kom hun til Kristiania og ble elev av pianisten Agathe Backer Grøndahl. Fra 1888 studerte Schjelderup ved musikkhøgskolen i Berlin, før hun i likhet med sitt søskenbarn  Gerhard Schjelderup (1859–1933), gikk over til å lære komposisjon hos Jules Massenet (1842–1912) ved konservatoriet i Paris. 
Schjelderups offentlige debut som komponist og konsertpianist fant sted 17. november 1894 i Gamle Logens store sal i Kristiania. Her fremførte hun blant annet verker av Robert Schumann og Max Bruch, i tillegg til sitt eget forspill til Vildanden av Henrik Ibsen. Hun høstet blandede kritikker for debuten, men gjorde større lykke med sine tre påfølgende konserter.
I 1896 vendte hun tilbake til Massenet og Paris, hvor kun komponerte og fikk oppført en sonate. Deretter vendte hun igjen hjem til Kristiania. I perioden 1898-1905 komponerte hun et trettitalls sanger og flere klaverstykker, og noen av disse ble tatt opp i samtidige artisters konsertrepertoarer.
Fra 1899 til 1904 underviste hun ved Musikkonservatoriet i Oslo. Schjelderup slet imidlertid periodevis med en sinnslidelse, og denne meldte seg for fullt omrking 1905, slik at hun etter dette var arbeidsudyktig. 


== Verker i utvalg ==
Berceuse for fiolin og klaver, 1884
Forspill til femte akt av Vildanden, for orkester, 1891  – uroppført ved Christiania Theater i 1893
Ballade for fiolin og klaver – uroppført ved Gamle Logen 1894
Romance for fiolin og klaver – uroppført ved Gamle Logen 1894
Sonate for fiolin og klaver i h-moll, 1896 [tilegnet Jules Massenet) – uroppført i Paris 1896
Festmarsch for orkester, 1901 – uroppført ved Nationaltheatret 1902


== Referanser ==


== Kilder ==
Dahm, Cecilie (1987). Kvinner komponerer. Oslo: Solum. ISBN 8256004851. 


== Eksterne lenker ==
Se digitaliserte noteark av hennes komposisjoner hos Nasjonalbiblioteket
Sørbråtveien (Oslo)

Sørbråtveien (1-109, 8-126) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den tar av nordøstover fra Sandermosveien og svinger seg gjennom skogen forbi Snippen holdeplass på Gjøvikbanen. Ved et veidele ved Movatn fortsetter den omtrent rett nordover og ender som blindvei, mens Movassbakken tar av nordøstover mot Movatn stasjon.
Veien fikk navn i 1943 etter Sørbråten gård, som ligger litt sør for der Sandermosveien tar av fra Maridalsveien. Sørbråtennavnet brukes også dels om bebyggelsen i området veien går gjennom, som i sin tid tilhørte nevnte gård.
Huset i nr. 36 var kjent som Sørbråten kapell inntil det ble avvigslet og solgt i 2013.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Sørbråtenveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 556. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Asperudveien (Oslo)

Asperudveien (1-51, 2-34) er en vei i grenseområdet mellom Hauketo og Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Veien går sørover langs Holmliaveien mot Holmlia senter, før den dreier øst og går på bro over Østfoldbanen ved Holmlia stasjon. Etter en rundkjøring bukter den seg nordover gjennom boligstrøk via en snuplass og ender som blindvei etter at den har dreid mot øst og sør igjen. Veien har flere forgreninger i boligområdene. Det er gangveiforbindelse nordover mot Ljabrudiagonalen og Hauketo stasjon.
Navnet kommer av husmannsplassen Asperud (under Leirdal gård i Prinsdal) og ble vedtatt i 1952, men veien ble omregulert i 1980. Broen over Østfolbanen ble utvidet i 2010. Bebyggelsen langs veien består av lavblokker, rekkehus og villaer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Asperudlia (Oslo)

Asperudlia (1-89, 2-90) er en vei og et boligområde på Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Veien går sørover på vestsiden av den nordligste snuplassen i Asperudveien og forgrener seg til et system av gangveier / lokalveier med kjørebegrensninger, deriblant en gangvei på bro over Holmliaveien. Det er parkering i to plan like ved nevnte snuplass.
Navnet kommer av husmannsplassen Asperud (under Leirdal gård i Prinsdal) og ble vedtatt i 1981.


== Referanser ==


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Asperudtoppen (Oslo)

Asperudtoppen (1-69, 2-68) er en vei og et boligområde på Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Egentlig dreier det seg om et kompleks av gangveier og lokale tilførselsveier omkring et høydedrag  på vestsiden av Asperudveien.
Navnet ble vedtatt i 1981 og kommer av husmannsplassen Asperud under Leirdal gård i Prinsdal.


== Referanser ==


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Kjølberggata (Oslo)

Kjølberggata (1-31, 18-28) er en gate på Tøyen i bydel Gamle Oslo. Den går fra Åkebergveien (der Jarlen kino lå i sin tid, vis-à-vis Klosterenga) og til Tøyenkrysset ved Sørligata og Økernveien. Gateløpet fortsetter nordvestover som Finnmarkgata.
Gaten fikk navn i 1891 etter gården Kjølberg. Gaten er preget av gjennomfartstrafikk (med blant annet Ruters bussrute 20 fra Galgeberg til Skøyen).


=== Bebyggelse ===
Nr. 21: Fabrikkbygning oppført i 1912 for Lauritsen & Sørensens Tricotagefabriker A/S ved arkitekt Bredo Berntsen
Nr. 24: Bygård i fem etasjer tegnet av arkitekt Karl Høie og oppført i en kombinasjon av gul Frogner-tegl og pusset tegl
Nr. 27: Bygård i 3-4 etasjer i enkel nyrenessanse tegnet av Ludwig Zapffe
Nr. 29: Kampen hotell, i de tidligere lokalene til Kampens Mekaniske Verksted


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kjølberggata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 305. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
St. Georgs vei (Oslo)

St. Georgs vei (1-65, 2-22) er en vei på Abbediengen ved Skøyen i bydel Ullern i Oslo. Den går fra St. Edmunds vei til Gråbrødreveien, idet sistnevnte kan betraktes som en fortsettelse av veiløpet.
Veien fikk navn i 1951 etter sankt Georg.
I nr. 7-13 og 14-20 er en serie rekkehus med atelierer i tilknytning til Ekely. Nr. 25 ble oppført for Thorbjørn Egner ved arkitekt Jens Selmer i 1953.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «St. Edmunds vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 485. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Olaf Lørenskogens vei (Oslo)

Olaf Lørenskogens vei (102-104) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den går nordvestover og så nordover fra Movassbakken ved Movatn stasjon på Gjøvikbanen, til litt forbi Lørenskogen gård. Den munner ut i Greveveien.Veinavnet ble tatt i bruk ultimo 2013 etter at man på Lørenskogen gård hadde arbeidet lenge for å få eget veinavn med egen adresse. Veien er oppkalt etter Olaf Lørenskogen (1912–93), som er bestefar til driveren per 2014. Tidligere har gården hatt adresse Hakadalsveien 812, identisk med en rødmalt stue nær nordbredden av Søndre Movann, rundt halvannen kilometer unna.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Bydel Nordre Aker (saksbehandling 2011: sak 13/11, s. 19f.)
Antiochia ad Taurum

Antiochia ad Taurum (Αντιόχεια του Ταύρου; «Antiokia i Taurus[fjellene]») var en hellenistisk oldtidsby i Taurusfjellene i Kilikia (senere provinsen Commagene) i Anatolia.  De fleste moderne forskere plasserer Antiochia ad Taurum i eller nær Gaziantep i Tyrkia (tidligere kalt Aïntab) , skjønt noen tidligere tiders forskere prøvde å knytte den til Aleppo (Halab) i Syria. [1]
Det ble stått mynt i  Antiochia ad Taurum. [2]
Antiochia ad Taurum ble kristnet tidlig, og ble et bispesete i Commagene.  [3]


== Litteratur ==
Bouillet Chassang, Dictionnaire universel d'histoire et de géographie ("Aintab")


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hazlitt's Classical Gazetteer
Jon Norstog

Jon Norstog (født 15. eller 30. oktober 1877 i Høydalsmo, Telemark, død 23. november 1942 i Nord-Dakota) var en norsk-amerikansk forfatter. Han gikk på lærerseminaret på Notodden i 1890-årene og utvandret til USA i 1902. I USA hadde han vansker med å finne en forelegger, og kjøpte selv et lite trykkeri som han satte opp hjemme på gården i Nord-Dakota. Norstog forsøkte også å få i gang en norsk-amerikansk versjon av Dølen av Aasmund Olavsson Vinje.
Bestemoren hans på morsiden var kusine av Aasmund O. Vinje. Fra den vesle skrivestua si holdt han brevkontakt med gamlelæreren sin fra lærerskolen på Notodden, Peter Hognestad, som senere ble biskop i Bergen.Landsmål og kristendom sto sentralt hos Norstog. Han ga ut 25 bøker, fire av disse i Norge. Forfatterskapet omfattet romaner, dikt, drama og fortellinger, og var til dels inspirert av Ole Rølvågs forfatterskap.Ifølge leserinnlegg i Dag og Tid var han født på Haukelisæter og vokste opp på Mo (Nå kalt Byrte).


== Verk ==
Yggdrasil, dikt (1902) digital versjon hos Nasjonalbiblioteket
Paa Heklemogen (1903)
Haakon Sollid (1906)
Ørnerud (1907)
Tornekronen drama i fem akter (1908)
Svein, forteljing (1909)
Tone, forteljing (1913)
Kong Saul, drama i fem vendingar (1920)
Kong David, drama i fem vendingar (1921)
Exodus, roman i tre bind (1928-1931)


== Referanser ==
Glimt fra New York og den norske koloni

Glimt fra New York og den norske koloni er en norsk filmdokumentar fra 1931. Den begynner med skipet «Stavangersfjord»s ankomst til Brooklyn. Så kommer scener fra forskjellige gater og strøk, det norske generalkonsulatet og generalkonsul Wilhelm Thorleif von Munthe af Morgenstierne. Videre Holland-tunnelen og sjefsingeniør Singstads hjem, og en rekke norske institusjoner. Den norske sjømannskirke og sjømannshjem. Det norske hospital, norske aviser, bondeungdomslaget ved Lake Telemark og så videre.


== Kilder ==
Filmen i Norge: norske kinofilmer gjennom 100 år. Utgitt av Gyldendal i samarbeid med Det norske filminstituttet, 1995. Komplett liste over alle kinofilmer 1907-1995 med plot og utdrag av samtidige filmanmeldelser.
Kilis

Kilis er en by sør i det sentrale Tyrkia nær grensen til Syria og det administrative senter i provinsen Kilis.
Grenseovergangen til Syria ligger fem km sør for byen og den store byen Gaziantep ligger 60 km mot nord. Fram til 1996 var Kilis et distrikt i Gaziantep.


== Historie ==
I byens umiddelbare nærhet er det en rekke höyüks, som vitner om at regionen har vært bosatt i svært lang tid. Den best utforskede er Oylum Höyük, som var bosatt fra neolitikum til inn i bysantinsk tid. 
Navnet Kilis dukker opp i arabiske kilder på 900-tallet, og er avledet av ordet for «kirke». Mot slutten av 1000-tallet ble byen erobret av korsfarerne, kom senere på ayyubidenes og så de egyptiske mamelukkenes hender. Da regionen ble erobret av den osmanske sultan Selim I var Kilis bare en landsby. I 1519 var den en småby med fire mahaller og ca. 1.500 innbyggere. Mot slutten av 1800-tallet hørte Kilis under Aleppo og hadde 20.000 innbyggere. Geografen Viforteller blant annet om 47 fredagsmoskeer, 12 mindre moskeer, 4 dervisjkonventer, 24 medresser og 3 kirker.


== Klima ==
Kilis har et halvtørt klima med særlig varme, tørre og lange sommere og kjølige og regnfulle vintre.


== Referanser ==
Skjærgårdsflirt

Skjærgårdsflirt er en norsk komedie fra 1932, basert på skuespillet av Gideon Wahlberg med samme navn. Filmen er i dag ansett som tapt.


== Kilder ==
Filmen i Norge: norske kinofilmer gjennom 100 år. Utgitt av Gyldendal i samarbeid med Det norske filminstituttet, 1995. Komplett liste over alle kinofilmer 1907-1995 med plot og utdrag av samtidige filmanmeldelser.


== Handling ==
Inga Sjøholm og Erik Østerman er forlovet. Hun er datter av en fattig bonde, og han er sønn av en velstående fisker. Eriks mor liker ikke forlovelsen deres, og mener sønnen kunne funnet noen langt bedre enn Inga. Østerman-familien huser også gjester om sommeren, og grosserer Andersen og datteren Lilly kommer på besøk fra hovedstaden. Lily opptrer flørtende, og klarer snart å sjarmere Erik - til Ingas store fortvilelse. Østerman-familiens hushjelp Katrina og gårdsgutten Karl Anton har også en sommer-flørt gående. Men denne romansen er noe ensidig, fordi Karl-Anton heller vil lese romaner enn å tilbringe tiden sammen med Katrina.
Lilys fetter Hans kommer også på besøk. Han er forelsket i Lily, og interessen hennes blir nå rettet mot ham. En kveld overhører Erik en samtale mellom de to, og får vite at Lily bare gjorde narr av ham - og at hun betrakter ham som en enkel bondegutt. Han vender tilbake til Inga, som nettopp har arvet 5 000 svenske kroner fra en onkel. Samtidig forlater Karl-Anton endelig romanen sin, til fordel for Katrina.


== Skuespillere ==
Else Bull som Inga Sjøholm.
Kristian Hefte som Erik Østerman.
Finn Bernhoft som grossist Andersen.
Bjørn Bjørnevik som Sjøholm, en bonde
Arne Kleve som Østerman, en fisker.
Vilhelm Lund som Hans.
Birger Løvaas som gårsarbeider Karl Anton.
Lisbeth Nyborg som Augusta Østerman
Astrid Schwab som Lily Andersen.
Olga Sjøgren som Katrina.
Kuskokwim Census Division

Kuskokwim Census Division er en tidligere folketellingsdivisjon i den amerikanske delstaten Alaska. I 1960 hadde området et areal på 149 934 kvadratkilometer, og omfattet landområder i de sentrale delene av delstaten. 
Store deler av elva Kuskokwim og deler av Yukon går gjennom landområdene som utgjorde divisjonen.
Området ble etablert som et valgdistrikt i 1958. I 1972 ble den nordlige delen overført til statistikkområdet Yukon-Koyukuk, mens den sørlige delen ble overført til statistikkområdet Bethel.


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Kilder ==
U.S. Bureau of the Census, Population of States and Counties of the United States: 1790 to 1990. From the Twenty-one Decennial Censuses. Mars 1996. (Del III side 11-12) (en)
Kartdata fra State of Alaska, Department of Labor and Workforce Development: Alaska Census Data. Boundary Maps. (en)
Ranaregionen Næringsforening

Ranaregionen Næringsforening, forkortet RNF, er en interesseorganisasjon for private og offentlige virksomher i Rana på Helgeland i Nordland. Foreningen ble grunnlagt i 2002 som en forlengelse av Rana Handelstandsforening.
Foreningen er en interesseforening for næringslivet i Rana og omegn, omfatter omkring 400 medlemsbedrifter og er den nest største nord for Trondhjem.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Bra mennesker

Bra mennesker er en norsk filmkomedie fra 1937 regissert av Leif Sinding, som også skrev manuset. Det er basert på Oscar Braatens skuespill. Filmen ble godt mottatt av både publikum og kritikere da den kom ut.


== Handling ==
David har nettopp sluppet ut fra fengselet, der han har sittet for innbrudd. Han treffer den prostituerte Maggi og følger med henne hjem. De bestemmer seg for å starte et nytt liv sammen og flytter til landet. Lokalbefolkningen, de «bra menneskene», gjør imidlertid livet surt for dem. De er opprørt over at Maggi og David ikke er gift. De får vann på mølla når det viser seg at paret har gitt tilhold for innbruddstyven Peder Basen. Lokalbefolkningen sørger for at David mister jobben og arbeidsløsheten tar hardt på paret. Til slutt lar lokalbefolkningen dem leve sitt liv i fred.


== Rolleliste ==
Sonja Wigert – Maggie
Georg Løkkeberg – David
Harald Steen – Haakonsen
Lars Tvinde – Egeland, lærer
Einar Vaage – Marius Vik
Dagmar Myhrvold – Andrine Vik
Oscar Egede-Nissen – Peder Basen
Finn Bernhoft – Lensmannen
Rolf Christensen	 – Gullik Kremmer
Lizzie Florelius – Fru Løvdal
Elsa Lindseth – Nora
Thorleif Mikkelsen – Politikonstabel
Pehr Qværnstrøm – Landhandleren
Toralf Sandø – Haldorsen
Eva Steen – Fru Haldorsen
Svend Soot von Düring – Marius Viks sønn
Olaf Wilhelms


== Trivia ==
Braatens stykke ble senere filmatisert av Ingmar Bergman med tittelen Ungt blod (1946)


== Kilder ==
Filmen i Norge: norske kinofilmer gjennom 100 år. Utgitt av Gyldendal i samarbeid med Det norske filminstituttet, 1995. Komplett liste over alle kinofilmer 1907-1995 med plot og utdrag av samtidige filmanvmeldelser.


== Eksterne lenker ==
(en) Bra mennesker på Internet Movie Database 
(no) Bra mennesker i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Bra mennesker hos Filmfront 
(sv) Bra mennesker i Svensk Filmdatabas
Wildenveybakken (Oslo)

Wildenveybakken (1-7, 2-12) er en vei på Voksen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei nordvestover fra Nils Collett Vogts vei.
Veien fikk navn etter dikteren Herman Wildenvey i 1966.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Wildenveybakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 632. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (W)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nils Collett Vogts vei (Oslo)

Nils Collett Vogts vei (1-81, 2-98) er en vei på Voksen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Ankerveien til Måltrostveien.
Veien fikk navn etter dikteren Nils Collett Vogt i 1963. Mange andre veier i området har også navn etter norske lyrikere.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nils Collett Vogts vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 383. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Traverveien (Oslo)

Traverveien (1-35, 2-44) er en vei på Årvoll i bydel Bjerke i Oslo. Den går som blindvei sørvestover fra Årvollveien.
Navnet ble vedtatt i 1955 og henspiller på Bjerkebanen, som ligger på den andre siden av Trondheimsveien.
Tonsen kirke ligger i nr. 16, og ellers består bebyggelsen av blokker fra 1950-årene tilknyttet Tonsenjordet borettslag (USBL).


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Traverveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 575. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Stråblomslekta

Stråblom (Helichrysum) er en slekt i kurvplantefamilien.
Slekta omfatter både busker og ett- eller flerårige urter. Bladene er helrandete og sitter spredt. Blomsterkurvene er ofte samlet i hoder. Alle blomstene er rørformet.
De er utbredt i Eurasia, Afrika, Madagaskar og Australasia. Det er flest arter i Kapplandet i Sør-Afrika, og det er også mange arter i Australia. I middelhavslandene vokser blant annet Helichrysum italicum og Helichrysum stoechas. Det er ingen arter i Norge, men sandstråblom (Helichrysum arenarium) vokser nordover til Sør-Sverige.
Flere arter dyrkes og selges som snittblomster. De kalles «evighetsblomster» ettersom de beholder form og farge i lang tid. 


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 400–401. ISBN 82-512-0355-4. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 436–437. ISBN 0-7136-7015-0. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 178–179. ISBN 82-562-0490-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Stråblomslekta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Stråblomslekta i Encyclopedia of Life 
(en) Stråblomslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Stråblomslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Stråblomslekta hos Dyntaxa 
(en) Stråblomslekta hos ITIS 
(en) Stråblomslekta hos NCBI 
(en) Stråblomslekta hos The International Plant Names Index 
(en) Stråblomslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Helichrysum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Helichrysum – detaljert informasjon på Wikispecies
Atabeg

Atabeg (eller atabek) er en stormannstittel i den arabisk-muslimske verden. Ordet er tyrkisk og betyr «fyrstens far» eller «-oppdrager». Det nærmeste tilsvarende i vest er frankernes maior domus. Blant annet fungerte disse som formyndere for unge prinser som hadde fått et eget område.
Tittelen ble benyttet også senere av andre mektige emirer. Under mamelukkveldet i Egypt var atabeg tittelen på den emir som hadde overkommando over stridskrefter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Claude Cahen: Artikel ATĀBAK. i: Encyclopædia Iranica 1987
Claude Cahen: Artikel „ATABAK (Atabeg)“ i: Encyclopaedia of Islam, New Edition (ed. by P. J. Bearman o. a.), Leiden 1960-2004
Clifford Edmund Bosworth: The new Islamic dynasties – A chronological and genealogical manual. Edinburgh 2004, ISBN 0-7486-0684-X
Opus Rana

Opus Rana (Opplærings og utviklingssenter Rana)  er en utviklingsavdeling for kurs og oppdragsbasert virksomhet ved Polarsirkelen videregående skole i Mo i Rana i Rana kommune, på Helgeland i Nordland. Etaten er en nettverksbygger mellom skoleverket og det lokale næringslivet i Rana og Nordland. Den arrangerer også etterutdanning og videregående opplæring.
Etaten har siden 20. august 2013 kontor i samme bygg som Campus Helgeland i Torggata 1B i Mo i Rana sentrum.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside