jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skulderbelte (anatomi)

Skulderbeltet, cingulum extremitas superioris eller cingulum membri superioris, er en betegnelse på en serie knokler som ligger rundt brystkassen og knytter forbeina til ryggraden. Hos mennesker er denne strukturen satt sammen av skulderbladene (scapulae), kragebeina, (claviculae), og den øvste delen av brystbeinet, som kalles brystbeinhåndtaket, (manubrium sterni). Skulderbeltet finnes hos alle virveldyr med frambein, men ikke alle har et like velutviklet skulderbelte. Noen dyr, slik som fugler, har enda en knokkel i skulderbeltet, os coracoideum. Dette er ikke det samme som ravnenebbet (processus coracoideus) hos pattedyr.


== Ledd og knokler ==
Det er fem ledd i skulderbeltet hos mennesker og andre primater, Av disse er det bare to som er ekte ledd:

Hos mennesket er det to ekte ledd i skulderbeltet. Det ene er det sternoclaviculære-leddet mellom brystbeinet og kragebeinet på hver sin side. Takket være en leddskive, discus articularis mellom de to leddflatene som ikke heilt passer inn i hverandre, vil leddet virke som et kuleledd. Leddutslaget er 50° abduksjon, 30° fleksjon og 5° adduksjon, og på grunn av dette er sternoclaviculærleddet viktig i sirkumduksjon av armen.
Det acromioclaviculære leddet er bundet sammen med leddband, og det er ikke noe annet enn muskler mellom skulderbladet og brystkassa. Denne løselige sammenbindingen gir skuldrene stor fleksibilitet sammenlignet med hoftebeltet. Hos menneske har evolusjonen ofret fleksibiliteten i hoftebeltet for å kunne bære kroppsvekten ved tobeint gange.


== Evolusjon ==

Skulderbeltet utviklet seg hos de firbeinte virveldyrenes umiddelbare forfedre, hos fisker som Tiktaalik og Panderichthys. Utgangspunktet for skulderbeltet som omsluttet hele dyret var knoklene ved roten av bryst- og bukfinnene og baksiden av gjellekammeret, et hudbein kalt gjellebeinet. Hos Panderichthys var gjellebeina festet til hjernekassen øvert og i underkjeven nederst, men hos Tiktaalik var gjellebeina løse fra kjeven og tillot dyret å bevege nakken og framfinnenen uavhengige. Etter hvert som de første panserpaddene i stadig større grad brukte bryst- og bukfinnenen heller enn halen til å ta seg fram, ble skulderbeltet og det tilsvarende hoftebelte kraftigere og mer forbeinet. Hos den forholdsvis tunge Ichthyostega var skulderbeltet tungt og kraftig, med plateliknende kragebein.Hos de aller fleste moderne firbeinte virveldyr er skulderbeltet bevart, men knoklene som danner strukturen har endret seg i de forskjellige gruppene. Hos pattedyr er gjellebeinet bare en liten spiss lengst mot leddflaten på skulderbladet. Mange pattedyr mangler kragebeina, mens slanger og ormepadder mangler skulderbeltet helt. Hos fugler er stivhet i skulderbeltet ekstra viktig på grunn av flyving, og skulderbeltet er forsterket med ønskebeinet som er med å forankre strukturen til brystbeinet.


== Referanser ==
GC-2

GC-2 er en vei på den spanske øya Gran Canaria. Veien går mellom La Aldea de San Nicolás og Las Palmas, mellom Agaete Laspalmas som motortrafikkvei (Autovia), bortsett fra en delstrekning ved Bañaderos. En forlengelse av veien til La Aldea de San Nicolás i vest er delvis ferdigstilt, strekningen mellom El Risco og Agaete er ikke utbygd. Sammen med GC-1 og «omkjøringsveien i Las Palmas» (GC-3) er den en av de viktigste veiene på Gran Canaria.
Motortrafikkveien ble åpnet på slutten av 1970-årene, og gikk bare innenfor Las Palmas. Den ble senere forlenget, og nådde vestkysten rundt 1990. I april 2017 åpnet en 7 km lang ny strekning mellom La Aldea de San Nicolás ved vestkysten til El Risco i nordvest. Kanariøyenes lengste tunnel på over 3 km er del av veien, som kostet 98 millioner euro.


== Trasé ==
Erstattet av GC-200 og GC-172
 Autovia fra Piso Firme 

 Autovia slutt 

 Autovia fra Bañaderos 


== Referanser ==
Landstingets Ombudsmand

Landstingets Ombudsmand er det grønlandske selvstyres ombudsmann, som agerer uavhengig av det politiske systemet. Institusjonen ble opprettet ved en landstingsbeslutning i 1994. Ombudsmannen velges av det grønlandske parlament Inatsisartut og kontrollerer på dets vegne at den offentlige forvaltning under Grønlands selvstyre og de grønlandske kommuner handler i overensstemmelse med gjeldende rett og god forvaltningsskikk.Landstingets første ombudsmann var den grønlandske jurist Emil Abelsen, som tiltrådte i 1995. Han ble avløst av Vera Leth, som har hatt posten siden 1997.


== Referanser ==
Apostelkirken i Bergen

Se annet sted for Apostelkirken i København
Apostelkirken var tre kirker i Bergen beliggende på Holmen, der man i dag finner Bergenhus festning.
Fra før av hadde Olav Kyrre bygget Kristkirken på Holmen i Bergen, som stod ferdig i 1093. 
Kong Øystein Magnusson (1088–1123) var en svært aktiv byggherre i Bergen og flyttet kongssetet fra Årstad ned til Vågen, der han fikk oppført en hall som ifølge Snorre var den staseligste trebygningen i Norge.Den første Apostelkirken var en stavkirke fra omkring år 1110, ifølge Magnussønnenes saga. Den stod ved siden av Øystein Magnussons kongehall.
Den andre Apostelkirken ble bygget i stein og innviet av Vilhelm av Sabina den 2. juli 1247. Han var i Norge i anledning kroningen av kong Håkon IV Håkonsson (1204–63). Denne kirken lå omtrent der stallbygningen på Bergenhus er i dag. Utgravninger av Gerhard Fischer (1890–1977) viser at vestmuren var rundt 12 meter bred.
Den tredje Apostelkirken var det kong Magnus Lagabøte (1238–80) som fikk reist i 1275. Den skulle bygges som et skrin for å oppbevare relikviene han året før (1274) hadde fått forærende av kong Filip III av Frankrike (1245–85). Det ble sagt å være torner fra Kristi tornekrone, oppbevart i den store kirken Sainte-Chapelle i Paris. Den nye apostelkirken i Bergen ble derfor oppført i samme stil. Ifølge Absalon Pedersson Beyer (1528–75) var kirken omkranset av statuer av apostlene, som ved høytider ble utstyrt med gull, røkelse og fløyel.
Relikviene kom til Bergen på en 9. november, som da ble årsdagen for feiringen av Kristi tornekrone. Først ble den lagret i fransiskanernes olavskirke (i dag Bergen domkirke).
Den ble fullført av Magnus Lagabøtes sønner, kongene Eirik II Magnusson (1268–99) og Håkon V Magnusson (1270–1319). Kirken ble i 1302 vigslet av biskop Jørund av Nidaros (–1309) og relikviene flyttet hit, men helt ferdig var den ikke før omkring ti år senere.
Fra 1308 skulle presten ved Apostelkirken være overhode for kongens fjorten kapeller som lå spredd rundt i Norge. Kanniken ved Apostelkirken var Norges rikes kansler. Men i 1314 flyttet Håkon V Norges hovedstad til Oslo, og kongens segl fra Apostelkirken til Mariakirken i Oslo. Kanslerembetet tilfalt dermed en annen.Apostelkirken ble kalt «kanskje det prektigste gotiske byggverk i Bergen», men ble skadet både ved bybrannene i 1413 og 1476, trolig også under vitaliebrødrenes angrep i 1429. I 1529 påla kong Frederik I av Danmark og Norge (1471–1533) høvedsmannen Eske Bille å få Apostelkirken revet, og rekvirerte steinen til Gottorp slott som da var under oppføring. I stedet brukte Bille den til sin herregård Månstorp i Skåne.En del ble også brukt lokalt, for eksempel er klebersteinen i Rosenkrantztårnets peiser og dør/vindusrammer antatt å komme fra klosterkirken.

		


== Referanser ==
Grønlands Universitet

Grønlands Universitet (grønlandsk: Ilisimatusarfik) er et universitet i Nuuk på Grønland, grunnlagt i 1987.Universitetets forskning og undervisning fokuserer på emner med relasjon til Grønland og Arktis. Universitetet lå frem til 2007 i den gamle herrnhutiske misjonsstasjon fra 1738 i Nuuk. I januar 2008 fusjonerte universitetet med en rekke yrkesrettede bachelorutdannelser. Samtidig flyttet deler av universitetet ut i Universitetsparken – Ilimmarfik – som et senter for forskning, dokumentasjon og formidling. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) University of Greenland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mona Stenseth Erlandsen

Mona Stenseth Erlandsen (født 13. januar 1986) er en norsk billedkunstner, illustratør, tekstforfatter og gründer født i Fauske (Nordland), i dag bosatt i Porsgrunn (Telemark).
Hennes kunstneriske fokus er å fornye kulturarven, og hun har spesielt fokusert på nisjen rosemaling som en del av hennes uttrykk som billedkunstner hvor hun maler nye uttrykk med gamle teknikker. 
Som gründer eier og driver hun selskapet Emmeselle AS,stiftet 2013. Gjennom nettbutikk og et hundretalls forhandlere selges signerte kunsttrykk og kunstkort basert på hennes håndtegnede strek påvirket av norsk kulturarv, tradisjon og folklore. Hennes illustrasjoner blir omtalt som «erkenorsk pop art» og "moderne nasjonalromantikk" og hun har hatt nasjonal kommersiell suksess med sine forenklede, fargesterke tradisjonelle norske gjenstander fra en typisk norsk barndom, feks. selbuvott, sydvesten og sparken.I TV-produksjonen Eventyrlig oppussing(TV3) ble bildene hennes vist frem i hyttemiljøer rundt i Norge.
Bedriftens atelier og showroom holdt til i Skovveien, Frogner (Oslo) frem til de i 2016 kjøpte rederboligen "Villa Frednes" etter Jørgen Christian Knudsen, Villa Frednes   i Porsgrunn kommune. I dag drives Villa Frednes  som et kunstnerhjem med atelier, galleri og nettbutikk, mens omfattende restaureringsarbeid  med den 1400m2 store eiendommen pågår. Etter ett år med restaurering ble hjemmet delt og vist frem i TV-produksjonen "Herlige hjem" på TvNorge / FEM / Dplay. (Sesong 04, episode 06.)
I perioden 2011-2015 skrev Erlandsen totalt 900 blogginnlegg  for Side2/Nettavisen om å være karrieremamma. 
I 2015 gav hun ut Minneboken – Norsk nostalgi på Aschehoug Forlag i samarbeid med Selma Lønning Aarø. I 2021 slapp hun Liebhaber på eget forlag. 
Hun er gift med Marius Erlandsen og har to barn.


== Bibliografi ==
2015: Minneboken - Norsk nostalgi, Aschehoug forlag
2021: Liebhaber, Emmeselle forlag


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
NRK.no – "Mona vil redde rosemalingen"
PLNTY magasin – "Er rosemalingen død? Se, den flyr!"
Villa Frednes, Monas Atelier, verksted og galleri
Emmeselle på Instagram
Villa Frednes på Instagram
Innslag om Villa Frednes på Sommeråpent, NRK
Mathias von Brudzewo-Mielzynski

Mathias von Brudzewo-Mielzynski (født Maciej Ignacy Przecław Mielżyński) (1869–1944) var en polsk adelig godseier, kavalerioffiser og politiker.
Han ble født inn i den polske adelen som sønn av grev Karl (Karol) von Brudzewo-Mielczynski, som eide riddergodset i Köbnitz (Chobienice) i daværende Provinsen Posen i Kongeriket Preussen, og grevinne Emilia von Bnin-Bnińska.Han fikk sin skolegang i Berlin, Lissa og Schneidemühl, hvoretter han forfulgte sine kunstneriske interesser som elev ved malerskolen i München. Han innredet også sitt eget atelier. Deretter søkte han en militær utdannelse og tjenestegjorde i mange år som befal ved det 1. prøyssiske kyrassérregiment i Breslau.I 1897 tok han avskjed fra militæret og vendte tilbake til godset i Köbnitz. Han skrev også om politikk og litteratur for polske aviser. I 1903 ble han innvalgt i den tyske Riksdagen fra Posen, som representant for Den polske listen. Høsten 1909 ble han bøtelagt for å ha uttalt på et offentlig møte at «tyskerne behandlet polakkene som beist og ville dyr».Han giftet seg i 1896 med grevinne Felicia von Potocka. De fikk en sønn, som ble oppdratt av farbroren og ble kunstmaler i Posen; og to døtre, som ble oppdratt i et kloster i Galicia. Etter 1902 var ekteskapet konfliktfylt som følge av grevinnens gjentatte utroskap. De var separert i 2½ år, men fant sammen igjen i september 1913.Like før jul i 1913 skjøt han og drepte sin hustru og hennes nevø og elsker, grev Alfred von Mianczynski. Han hevdet å ha handlet i affekt og truffet grevinnen med et uhell. Han meldte seg selv for politiet morgenen etter og trakk seg fra Riksdagen, men fikk ikke etterkommet sine anmodninger om å bli løslatt fra varetekt mot kausjon. Juryutvelgelsen tidlig i 1914 hadde sterke nasjonale overtoner, fordi forsvaret motsatte seg alle tyske embedsmenn og godseiere, og aktor alle polakker, så juryen måtte bestå av «prøyssiske småbønder og kontorister». Karaktervitner og brev som ble fremlagt for retten, gjorde at retten fant det bevist at grevinnen og hennes nevø hadde hatt et utenomekteskapelig forhold lenge før drapene, og grevinnen en rekke andre forhold. Grev Brudzewo-Mielzynski ble frikjent. Den pikante saken ble omtalt i aviser over hele verden, også i Norge.Han kjempet for tyskerne under den første verdenskrig. Deretter ble Polen en selvstendig republikk, og Brudzewo-Mielzynski ble snart oberstløytnant i den polske hæren. I 1921 han en ledende skikkelse i den tredje oppstanden i Øvre Schlesien og gikk under pseudonymet Nowina Doliwa.
Under den andre verdenskrig bodde han i Warszawa og Wien under oppsyn av Gestapo.
Grev Brudzewo-Mielzynski var gudfar til prins Bernhard zu Lippe-Biesterfeld, senere prinsgemal av Nederland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Graf von Brudzewo Mielzyñski, Mathias». Datenbank der Reichstagsabgeordneten. 
«Mathias Graf-Comte Mielzynski-Brudzewo». Datenbank der Abgeordneten der Reichstage des Kaiserreichs 1867/71 bis 1918. Arkivert fra originalen 4. mars 2016.
Moussa Wagué

Moussa Wagué (født 4. oktober 1998) er en senegalesisk fotballspiller som spiller for den kroatiske klubben HNK Gorica.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Senegals tropp til VM i fotball 2018 i Russland.Den 25. juni 2018 scoret han sitt første landslagsmål for Senegal mot Japan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Moussa Wagué – LÉquipe 
(en) Moussa Wagué – Transfermarkt 
(en) Moussa Wagué – national-football-teams.com 
(en) Moussa Wagué – WorldFootball.net 
(en) Moussa Wagué – FootballDatabase.eu 
(de) Moussa Wagué – fussballdaten.de 
(en) Moussa Wagué – Soccerway 
(en) Moussa Wagué – FBref
Alfred Gomis

Amigo Alfred Junior Gomis (født 5. september 1993) er en italiensk-senegalesisk fotballspiller som spiller for Como 1907, på lån fra den franske klubben Rennes.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Senegals tropp til VM i fotball 2018 i Russland.Han ble tatt ut i Senegals tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Alfred Gomis – LÉquipe 
(en) Alfred Gomis – Transfermarkt 
(en) Alfred Gomis – national-football-teams.com 
(en) Alfred Gomis – WorldFootball.net 
(en) Alfred Gomis – FootballDatabase.eu 
(en) Alfred Gomis – Soccerway 
(en) Alfred Gomis – FBref 
(es) Alfred Gomis – as.com
Abdoulaye Diallo (senegalesisk fotballspiller, født 30. mars 1992)

Abdoulaye Diallo (født 30. mars 1992) er en franskfødt senegalesisk fotballspiller som fra 30. juni 2021 er klubbløs.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Senegals tropp til VM i fotball 2018 i Russland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Abdoulaye Diallo – Ligue de Football Professionnel 
(en) Abdoulaye Diallo – Transfermarkt 
(en) Abdoulaye Diallo – national-football-teams.com 
(en) Abdoulaye Diallo – WorldFootball.net 
(en) Abdoulaye Diallo – FootballDatabase.eu 
(en) Abdoulaye Diallo – Soccerway 
(tr) Abdoulaye Diallo – Mackolik.com 
(en) Abdoulaye Diallo – Tyrkias fotballforbund 
(en) Abdoulaye Diallo – FBref
Découvertes Gallimard

Découvertes Gallimard (bokstavelig talt «Oppdagelser Gallimard»; i Norge: Horisont-bøkene) er en bokserie skapt av Pierre Marchand for det franske forlaget Éditions Gallimard. Den illustrerte serien fokuserer på arkeologi, historie, kultur, kunst, religion, vitenskap fra oldtiden til moderne tid og består av mer enn 700 bøker. Det første bindet handler om det gamle Egypt, skrevet av den franske egyptologen Jean Vercoutter og ble utgitt 21. november 1986. Over 500 forfattereer utgitt i serien.Bøkene begynte å bli populære på begynnelsen av 1990-tallet, og noen bind har blitt oversatt til mer enn 20 språk, inkludert engelsk, italiensk, spansk, russisk, arabisk, kinesisk og japansk. I 1999 har bøkene i serien solgt over 20 millioner eksemplarer i flere land. I Norge har serien blitt utgitt av Schibsted siden 1990 under tittelen «Horisont-bøkene».


== Liste over bøker ==
Liste over bøker i serien «Horisont-bøkene».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Découvertes Gallimard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (fransk)
Rebecca Dinerstein

Rebecca Dinerstein (født 1987) er en amerikansk journalist og forfatter.


== Familie ==
Rebecca Dinerstein er datter av arkitekten Lia Gartner og billedhuggeren James Dinerstein. Hennes eldre bror Jonathan komponerer filmmusikk.


== Forfatterskap ==
Rebecca Dinerstein studerte poesi på Yale University, der hun blant andre hadde poeten Louise Glück som lærer. På universitetet skrev hun en diktsamling som sin masteroppgave, og denne diktsamlingen førte også til at hun i 2009 mottok et stipend som årlig utdeles av Yale University til én student som har særlig utmerket seg.For stipendpengene dro hun til Lofoten, der hun tilbragte et år før hun flyttet til Oslo. I Lofoten hadde hun bodd i kunstnerkolonien Kunstnerkvarteret i Leknes, der hun den første tiden var nabo med kunstmaleren Alf Salo. I Oslo bodde hun to år på Grünerløkka. Mens hun bodde i Norge hadde hun sommerjobb ved Baroniet Rosendal. Tilbake i USA fikk hun stipend for å ta en mastergrad ved New York University. Der hadde hun Jonathan Safran Foer som en av sine lærere.I 2012 debuterte hun som forfatter med diktsamlingen Lofoten. Den er skrevet dels på engelsk, dels på norsk. Boken er inndelt i to bolker; 24 timer mørke og 24 timer lys. Alle diktene i samlingen finnes på begge språk.Sommeren 2015 trykket tidsskriftet The New Yorker Dinersteins essay Ode to the Norwegian Brown Cheese.I 2015 utga hun romanen The Sunlit Night, som en anmelder i den engelske avisen The Guardian kalte «a quirky debut with shades of Woody Allen». Anmelderen mente at boken har en underholdende start, men «(i)t’s all very winsome, but the upbeat tone becomes monotonous and bizarre. (---) The Sunlit Night has strengths and will doubtless find appreciative readers. Dinerstein shares her pleasure in the light and especially the colours of the Arctic summer.» Boken handler om kunststudenten Frances fra New York, som drar til Lofoten og møter den russiske syttenåringen Yasha (Jasja i den norske oversettelsen). I 2016 ga Aschehoug forlag ut romanen på norsk, under tittelen Sol hele natta.Per 2016 er Dinerstein spaltist i avisen The New York Times.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Skift-reduser-parser

En skift-reduser-parser er en klasse med effektive, tabelldrevne bunnen-opp-parsing-metoder for programmeringsspråk og andre notasjoner som er formelt definert av en formell grammatikk.
LR-parsere og deres varianter, som er mest vanlig brukt i programmeringsspråk, er skift-reduser-parsere. Enkle presedensparsere som ble brukt før opprinnelsen av LR-parsere er også skift-reduser-metoder. Alle skift-reduser-parsere har lignende effekter på den inkrementelle rekkefølgen hvori de bygger et parsertre og kaller spesifikke handlinger.


== Referanser ==
Deterministisk endelig tilstandsmaskin

En deterministisk tilstandsmaskin (DFA), også kjent som endelig deterministisk akseptor, deterministisk automat eller deterministisk tilstandsautomat, er innen informasjonsteknologien en tilstandsmaskin som aksepterer eller avviser strenger av symboler og bare produserer en unik beregning (eller eksekvering) av maskinen for hver innmatende streng. Deterministisk refererer til beregningens unikhet. I søken etter de enkleste modeller for å definere tilstandmaskiner, var Warren McCulloch og Walter Pitts blant de første forskere som introduserte et konsept som lignet på tilstandsmaskiner i 1943.


== Referanser ==
UAZ-452

UAZ-452 er en serie off-road-biler produsert i bilfabrikken Uljanovsk (UAZ) siden 1965. Forgjengeren UAZ-450 (produsert i perioden 1958-1966) var basert på chassis og motor av GAZ-69 jeep.


== Varianter ==
UAZ-452 – kassevogn
UAZ-452A – ambulanse, også kjent som "Sanitarka", men betegnelsen "pillen/tabletten" [russisk: "таблетка").UAZ-452AS – ambulanse for arktiske områder
UAZ-452DG – eksperimentell 6x6 versjon
I mars 2011 hadde modellene 39625, 3962, og 2206 fått oppgraderinger, som består av ABS-bremser, servostyring, sikkerhetsbelter og Euro-4 motor som standard utstyr.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
UAZ offisielle nettsted
UAZ-452 offisielle nettsted
Artikkel på Buhanka om UAZ-452
Forest Green Rovers FC

Forest Green Rovers Football Club er en engelsk fotballklubb fra byen Nailsworth i grevskapet Gloucestershire, sørvest i England.  I 2015 bodde det 7 746 i Nailsworth og da klubben rykket opp i ligasystemet i 2017, ble byen den minste som noensinne har hatt et lag i de øverste fire divisjonene i England.


== Historikk ==
Klubben ble stiftet i 1889 av pastor E.J.H. Peach og representerte området Forest Green fra Nailsworth.  I 1893 la de til navnet Rovers.  Den første kampen deres var 6. oktober 1894 mot Brimscombe & Thrupp F.C. fra nærområdet.  De tilbrakte de fleste årene i lavere divisjoner og deres første trofé kom i 1982 da de vant finalen i FA Vase 3-0 mot Rainworth Miners Welfare.  I 1989 endret de navnet til Stroud Football Club, men endret tilbake igjen i 1992.  Det var først i 1998 de rykket opp til National League (nivå 5).  I sin første sesong kom de på 12.-plass og kom til finalen i FA Trophy, men tapte den mot 0-1 Kingstonian FC.  De var da det første laget som hadde spilt i begge disse finalene.  De kom til finalen i 2001 også, men tapte 0-1 igjen, denne gangen mot Canvey Island FC.
I 2010 endte laget på nedrykk, men behold plassen siden Salisbury City F.C. ble degradert to divisjoner for å ha brutt ligaens regler som følge av økonomiske problemer.  Klubben fikk en ny eier; Dale Vince, eieren av firmaet Ecotricity.  Han er en miljøaktivist og ville gjøre klubben mer miljøvennlig.  Han fikk fjernet rødt kjøtt fra spillernes diett og klubben selger kun veganermat på stadion og det brukes kun naturgjødsel på banen.I 2014-15 sesongen kom laget på femte plass i National League og spilte play-off, men tapte 0-3 sammenlagt mot Bristol Rovers i semifinalen.  Året etterpå kom de på andre plass, men tapte 1-3 i play-off finalen mot Grimsby Town.  De kom på tredje plass i 2016-17 sesongen og vant endelig play-off finalen 3-1 mot Tranmere Rovers. Den første ligasesongen ble tøff og preget av kamp for å unngå nedrykk. Klubben havnet til slutt på 21.-plass og reddet plassen i Ligaen. Den andre ble langt bedre, med 5.-plass og playoff. Klubben lyktes dog ikke med å rykke opp. Ironisk nok var det Tranmere Rovers som slo dem ut. Sesongen 2021-22 ble meget god, og endte med 1. plass i League Two og opprykk til League One.


== Managere ==
Oppdatert 8. januar 2020.
Midlertidige managere er ikke med i oversikten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Forest Green Rovers F.C. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons