jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tobias Ørnes Andersen

Tobias Ørnes Andersen (født 1990) er en norsk trommeslager.


== Diskografi ==


=== Med Aiming for Enrike ===
Mao Miro ‎(2012)
Segway Nation (2016)
Las Napalmas (2017)
Music For Working Out (2020)


=== Med Leprous ===
Tall Poppy Syndrome (2009)
Bilateral (2011)
Coal (2013)


=== Med Ihsahn ===
Eremita (2012) 
Das Seelenbrechen (2013)
Arktis. (2016)
Àmr (2018)
Telemark (2020)


=== Med Shining ===
International Blackjazz Society (2015)
Animal (2018)


=== Diverse ===
Based On A True Story (Atle Pettersen, 2011)
Å dra og aldri vende tilbake (Englestøv, 2012)
The Scheen ‎(The Scheen, 2014)
Lykke Til I Livet (Virkelig, 2018)
Alt Er Bra Nå (Humle, 2019)
Jue (Hanne Kolstø, 2019)
Reignition (Come Taste The Band, 2019)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tobias Ørnes Andersen på Discogs 
(en) Tobias Ørnes Andersen på Encyclopaedia Metallum 
(en) Tobias Ørnes Andersen på Instagram
Filosofiåret 1528

Filosofiåret 1528 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1528.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
29. februar – Domingo Báñez,  spansk prest, dominikanermunk og teolog  som hadde studert filosofi (død 1604)
Pedro da Fonseca, portugisisk jesuitt filosof og teolog (død 1599)
1526/1528 – Sebastián Fox Morcillo, spansk lærd og filosof (død ca. 1559)


== Dødsfall ==
19. september – Francesco Silvestri, italiensk teolog som tilhørte Dominikanerordenen som skrev om filosofi (født ca. 1474)
Vitaliebrødrene

Vitaliebrødrene, også kalt viktualiebrødrene eller fetaliebrødrene, er en betegnelse på en gruppe kaprere som var særlig operative i årene 1391 til 1398, primært i Østersjøen. En av vitaliebrødrenes mest kjente leder var Klaus Störtebeker. De  eksisterte fram til 1430-tallet, men med en etterhvert mindre styrke.
Navnet kommer fra lavtysk: vitalie («proviant»), fra latin: victualia («levnetsmiddel»), og de fikk dette navnet da kaprergruppen ble engasjert av huset Mecklenburg under en krig mellom Danmark og Sverige for å bringe forsyninger til Albrecht av Mecklenburg da han som svensk konge var beleiret i Stockholm av dronning Margretes hær i «1389». Etter at krigen sluttet fortsatte vitaliebrødrene å kapre handelsfartøyer og plyndret de danske kjøpsteder for egen regning og kalte seg så for «Likedeeler» (lavtysk: likedeler = lik andel) ettersom de delte byttet likt innbyrdes, noe som har gitt dem et Robin Hood-rykte i ettertiden.
De inntok Bergen i 1393, og Malmö og Visby 1394 slo seg ned på Gotland. En overenskomst mellom Margrete og Albrecht i 1395 førte til at Albrecht ble satt fri og Stockholm pantsatt til hanseatene. Dette fratok vitaliebrødrene deres grunnlag, men de fortsatte med sjørøveri. Den tyske orden under stormester Konrad von Jungingen fordrev vitaliebrødrene fra Visby i 1398 og slik sikret østersjøhandelen.
I 1401 klarte en flåte fra Hansaforbundet ledet av Simon av Utrecht å nå Störtebekers flåte i nærheten av Helgoland og slo denne i et slag 22. april. Ifølge enkelte historier hadde Störtebekers skip blitt gjort sjøudyktig ved hjelp av en forræder som hadde kastet flytende bly på kjettingen som holdt styreroret. Störtebeker og hans mannskap ble overmannet og fraktet til Hamburg og ble der dømt til døden og halshugget 20. oktober.
Vitaliebrødrene plyndret og satte Bergen i brann en rekke ganger:

1393: Kommer med fire skip til Bergen, plyndret og satte byen i brann og tok livet av mange av borgerne.
1429: Ved slaget ved Bergen 1429 kom de på ny under deres anfører Bartholomeus Voet, utøvde vold og stiftet brann.
1439: Kommer med 47 skip under ledelse av samme Bartholomeus Voet.


== Eksterne lenker ==
(en) Vitalienbrüder – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Vitaliebrødrene i Store norske leksikon
(ty) Die Vitalienbrüder
Vitaliebrødrene i Bergen byleksikon
Filosofiåret 1529

Filosofiåret 1529 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1529.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
25. april – Franciscus Patricius, filosof og naturviter fra Republikken Venezia (død 1597)
ca. 1529 – Jean Bodin, fransk jurist og politisk filosof (død 1596)


== Dødsfall ==
Wang Yangming, også kalt Wang Shouren, filosof, mandarin, kalliograf og general i Ming-dynastiets Kina.  Han regnes som en av neokonfucianismens mest ledende filosofer, nesten på høyde med Zhu Xi (1130–1200) fra Song-dynastiets tider. (født 1472)
Taddeo Taddei, italiensk kjøpmann og humanist (født 1470)
		
		


== Se også ==
Filosofi på 1500-tallet
Ingunn Solheim

Ingunn Solheim (født 11. april 1980 i Førde i Sogn og Fjordane) er en norsk journalist og programleder i NRK. Hun har vært nyhetsanker i Dagsrevyen og programleder for NRKs valgsendinger på TV i forbindelse med kommunevalget i 2011 og stortingsvalget i 2013. Fra 2014 til 2018 var hun programleder i programmet Debatten i NRK. 


== Karriere ==
Solheim har arbeidet som politisk journalist i NRK siden 2010 og arbeidet før det i TV 2 Nyhetskanalen og radiostasjonen Kanal 24. En kort periode skrev hun også for Dagens Næringsliv. Solheim startet journalistkarrieren som praktikant i NRK Sogn og Fjordane på begynnelsen av 2000-tallet.
Hun gikk på Firda videregående skole fra 1996 til 1999. Hun er utdannet jurist fra Universitetet i Oslo og har en bachelorgrad i statsvitenskap fra NTNU i Trondheim.
Solheim ble i 2013 tildelt Kringkastingsprisen, som «ein god representant for nynorsk i fjernsynet».Ingunn Solheim er datter av Erik Solheim.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingunn Solheim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ingunn Solheim på Internet Movie Database
Filosofiåret 1596

Filosofiåret 1596 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1596.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
31. mars – René Descartes, fransk matematiker og filosof (død 1650)
Isaac La Peyrère (Pererius), fransk teolog innen millenarismen og formulerte preadamisme-hypotesen (død 1676)


== Dødsfall ==
etter 7. juni  – Jean Bodin, fransk jurist og politisk filosof (født ca. 1529)
4. september – Francisco de Toledo Herrera, spansk jesuitt, professor i filosofi og en av den katolske kirkes kardinaler (født 1532)
1. desember – Albertino Bottoni, italiensk lege og filosof (ukjent fødselsår)
Filosofiåret 1540

Filosofiåret 1540 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1540.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
ca. 1540 – Madhusūdana Sarasvatī, indisk filosof (død 1640)
ca. 1540 – Chiao Hung, kinesisk lærd (død 1620)
ca. 1540 – Joaquín Setantí, spansk filosof og forfatter (død 1617)
ca. 1540 – Francisco Zumel, spansk filosof og teolog (død 1607)
mellom 1530 og 1540 – Wawrzyniec Grzymała Goślicki, polsk biskop, politisk tenker og filosof (død 1607)


== Dødsfall ==
6. mai – Juan Luis Vives, spansk filosof og humanist (født 1492)
Francesco Zorzi, italiensk teolog, filosof og lekbror innen Fransiskanerordenen (født 1466)
ca. 1540 – Giano Anisio, italiensk humanist (født 1465)
Maximilian Götz

Maximilian Götz (født 4. februar 1986 i Ochsenfurt, Bayern) er en tysk racerfører. I 2003 vant han det tyske Formel BMW-mesterskapet, etter å ha vunnet seks løp. Han har siden konkurrert i blant annet Formel 3 Euroseries. Siden 2010 har han kjørt i ADAC GT Masters, hvor han sammen med Sebastian Asch vant mesterskapet i 2012.


== Karrierestatistikk ==
1996–2001: Gokart
2002: Tysk Formel BMW (2.-plass)
2003: Tysk Formel BMW (Mester)
2004: Formel 3 Euroseries (19.-plass)
2005: Formel-3-Euroseries (14.-plass)
2007: International Formula Master (9.-plass); Formel 3 Euroseries
2008: Formel 3 Euroseries (22.-plass)
2009: Trofeo Lamborghini
2010: ADAC GT Masters
2011: ADAC GT Masters
2012: ADAC GT Masters (Mester)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Maximilian Götz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maximilian Götz – Driver Database 
Karrierestatistikk fra Driver Database
Filosofiåret 1547

Filosofiåret 1547 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1547.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
18. februar – Bahāʾ al-dīn al-ʿĀmilī, persisk lærd, filosof, arkitekt, matematiker og astronom (død 1621)
1. mars – Rudolph Göckel, tysk humanist  og filosof (død 1628)
18. oktober – Justus Lipsius, sør-nederlandsk humanist, filolog, historiker og rettsfilosof (død 1606)
26. november – Nicolaus Taurellus (Nikolaus Öchslin), tysk filosof og teolog (død 1606)


== Dødsfall ==
19. januar – Pietro Bembo, italiensk humanist og katolsk kardinal (født 1470)
20. juli – Beatus Rhenanus (latinisert fra det tyske Beat Rinauer eller Rinower), tysk humanist (født 1485)
28. desember – Konrad Peutinger, tysk jurist, antikvar og humanist (født 1465)
Luo Qinshun, kinesisk neokonfuciansk filosof på Mingdynastiets tid (født 1465)
George Lokert, skotsk filosof og teolog (født ca. 1485)
Raghunatha Shiromani (Raghunātha Śiromaṇi), indisk filosof og logiker (født ca 1477)
Ole Devegge

Ole Devegge (født 20. oktober 1772 i Christiania, død 16. januar 1847 i København) var en norsk-dansk numismatiker.
Han var sønn av sorenskriver i Aker, Asker og Bærum, Sivert Devegge og Karen Sophie født Riis, reiste fra Christiania i 1789, tok Anden Eksamen i 1790 med toppkarakterer, ble i 1803 underbibliotekar og 1836 bibliotekar ved det Classenske Bibliotek i København. I 1832 ble han sammen med C.J. Thomsen inspektør ved Det Kgl. Mønt- og Medaillekabinet på Rosenborg slott, hvor Brøndsted var blitt direktør etter Christian Ramus' død samme år.
Mens denne samlingen tidligere hadde vært så godt som utilgjengelig, ikke bare for publikum, men også for numismatikere, ble den nå gjort offentlig tilgjengelig for alle, lokalet utvidet og antall embedsmenn øket med de to nevnte inspektører. Devegge, som i 1839 var blitt kanselliråd, døde ugift i København 1847. Werlauff omtaler hans mange kunnskaper i litteraturhistorie, kunsthistorie og numismatikk, hans iver og meddelsomhet, men hans kunnskaper gikk for en del i graven med ham; han har kun utgitt og medvirket ved utgivelsen av noen myntkataloger.
Devegge var selv en ivrig myntsamler og testamenterte til Møntkabinettet i København av sin betydelige private myntsamling alt, som kabinettet manglet, og deretter til det myntsamlingen i Thorvaldsens Museum manglet av antikke mynter. Myntkabinettet tok ut i henhold til hans testamentariske bestemmelse omkring 6800 stykker, deriblant noe over 1000 medaljer, Thorvaldsens Museum tok over 800 antikke mynter. Til sitt fødelands universitets samling ville han derimot, tross Werlauffs oppfordringer, intet testamentere, idet han var antinorsk, kun hadde begrenset kontakt med sine landsmenn og kun liten aktelse for deres vitenskapelige bestrebelser. Det var hans ønske, at det skulle skrives og utgis en fullstendig fortegnelse over hans samlingen. Men til tross for at Werlauff sier, at samlingene var i ypperlig orden, ble katalogen først helt ferdig i 1867, over 20 år etter hans død, og som følge av det ble boet hans først avsluttet 25 år etter hans død, i slutten av 1871.


== Litteratur ==
Jørgen Steen Jensen, Den kongelige Mønt- og Medaillesamling, 1781-1981, Nationalmuseet, 1981. ISBN 87-480-0290-9.
Michael Märcher: "hvad endnu er skeet er mere for Publikum end for Videnskaben" – Det Kongelige Mynt- og Medaille-Cabinet 1832-42, Nordisk Numismatisk Årsskrift 2003-05, 2008, 167-227.
Simon av Utrecht

Simon av Utrecht, også kalt Simon von Utrecht eller Simon van Utrecht (født på 1300-tallet i Nederlandene,  død 14. oktober 1437 i Hamburg), var en sjøkaptein for Hansaforbundet med base i Hamburg. Han var sannsynligvis født i Flandern, med familie fra Utrecht, men emigrerte til Hamburg, hvor han fikk borgerrettigheter i 1400.
Han er særlig kjent for å ha slått Klaus Störtebeker og vitaliebrødrene ved Helgoland 22. april 1401. Han fortsatte å lede de hanseatiske kampene mot kaprere utover på 1400-tallet, og inntok de frisiske kapernes hovedsete i Emden i 1433.
Han ble valgt inn i byrådet i 1425 og utnevnt til æresborgermester av Hamburg i 1433 etter å ha slått de frisiske kaprerne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Simon von Utrecht – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kjell Rasmussen

Kjell Rasmussen (født 5. oktober 1927 i Trondheim)  er en tidligere norsk diplomat og ambassadør.


== Karriere ==
Kjell Rasmussen fikk examen artium i 1947 og har en magistergrad i statsvitenskap fra 1954, før han ble ansatt i Utenriksdepartementet og stasjonert i Brussel, London og Moskva. Fra 1977 til 1981 var han protokollsjef. I 1981 ble han ambassadør stasjonert ved Norges ambassade i Aten, fra 1984 med sideakkreditering til Tripoli. Han ble sterkt engasjert som følge av Germa Lionel-saken fra året før der libyerne hadde holdt båt og mannskap fengslet i 67 døgn. Rasmussen og byråsjef Jon Bech ledet møtene med den libyske minister  dr. Ali A. Treiki, som etter noen uker innrømmet 500 000 dollar i oppreising. Han returnerte til Oslo for å bli inspektør for utenrikstjenesten. I 1988 ble han som leder for UDs beredskapsgruppe, av Thorvald Stoltenberg beordret til Persiabukta for å ordne opp, sammen med Norges forsvarsattache i London, han kommandør Tor Nikolaisen. Da Pave Johannes Paul II kom på besøk i 1989 var Kjell fungerende protokollsjef og ønsket Paven velkommen. I 1990 ble han utnevnt som ambassadør ved Norges ambassade i Helsingfors. Han pensjonerte seg i 1994. For sitt virke fikk han St. Olavs Orden.


== Referanser ==
Ekserserhuset på Engen

Ekserserhuset på Engen var en bygning i Bergen, oppført omkring 1820, tilknyttet eksersersplassen på samme sted. Opprinnelig var det et militært øvingslokale. Eksersershuset, eller Exersérhuset, slik det ble skrevet den gang, hadde opprinnelig adresse Teatergaten 31, og fra 1993 Engen 46b. Det blir ansett som Bergens første kulturhus.


== Bygningen ==
Eksersershuset var en trebygning med grunnflate på hele 460 m². Det var 31 meter langt, 15,7 meter bredt og 11,5 meter høyt. Hanebjelkene var 15 meter lange, og støtte for halvvalmtaket var fordelt utover veggene. Dermed var det mulig å ha et stort åpent rom midt i bygget, uten støttebjelker. Opprinnelig hadde bygget vinduer på sidene, men disse ble erstattet med takvinduer i 1874, og da det ble revet; bølgeblikk. Høsten 1861 ble det lagt tregulv. Inntil dette hadde det vært hardstampet jordgulv i bygningen.


== Bruken av Eksersershuset ==
Borgervæpningen i Bergen  hadde Eksersersplassen og Eksersershuset som arena fram til de flyttet utendørsaktiviteten til Årstad i 1927. En rekke foreninger, blant andre Bergens Arbeiderforening i 1850, kunne avholde sine møter her, og lokalet hadde plass til omtrent tusen mennesker. Fra 1860 til 1863 hadde byens første turnforening trenings- og oppvisningslokale her, og senere kom andre idrettsforeninger til. I 1873 ble det avholdt et minnemøte over Leiv Eriksson her, og mens Bjørnstjerne Bjørnson var hovedtaler, underholdt Ole Bull og Edvard Grieg for første og siste gang sammen. I 1886 ble Høstutstillingen holdt i lokalet. Det Dramatiske Selskab kjøpte Ekserserhuset på tvangsauksjon i 1909, og siden ble det kulisselager for Den Nasjonale Scene i mange år.


== Eksersershusets skjebne ==
En tomtespekulant kjøpte opp eiendommene i området på åtti og nittitallet, og lot bygningene forfalle. Til tross for de antikvariske myndighetenes skepsis og verningen av selve byggverket, vedtok bystyret i år 2000 å demontere det. Ekserserhuset ble fjernet året etter mot løfter fra huseier om å bekoste gjenreising i samme område. Kvartalet er i dag revet, tomten solgt, og det foreligger planer om nybygg. Materialene fra Eksersershuset ligger fortsatt nedpakket i en rubbhall på Askøy, og er i dårlig forfatning.  Det finnes mange gode ideer om gjenreising, blant annet ved Nordhordlandsbrua, Tellevik fort, Gamle Bergen og Koengen.
Konflikten rundt rivingen og gjenoppføringen ble en strid som ennå ikke er avsluttet.


== Kilder ==
Bergen Byleksikon, Kunnskapsforlaget 1994 om Exercérhuset på Engen, og Borgervæpningen.


== Eksterne lenker ==
BT om konflikten rundt riving og gjenreising.
Kongsbergregionen

Kongsbergregionen interkommunale politiske råd er et samarbeids- og interesseorgan for de åtte samarbeidende kommunene Hjartdal, Tinn og Notodden i østre Telemark og Nore og Uvdal, Rollag, Sigdal, Flesberg og Kongsberg i tidligere Buskerud i Viken.
Kongsbergregionen ble stiftet 8. februar 2005 som et interkommunalt samarbeidsorgan i henhold til kommunelovens § 27. 
Det øverste organet i samarbeidet er representantskapet. Dette er de åtte kommunenes formannskap. 
Styret for samarbeidet omtales som Regionrådet - og består av de 8 ordførerne. Styreledervervet går på rundgang mellom de deltagende kommuners ordførere, og vedkommende som innehar dette verv omtales som Regionrådsleder.
Kongsbergregionen har et fast sekretariat, som holder til i Kongsberg. Det daglige arbeidet ledes av en sekretariatsleder, som har tittel «Daglig leder» og også «Regional koordinator».


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted - www.kongsbergregionen.no
Kongsbergregionen på Facebook
Kongsbergregionen på Twitter
Ganelius

Ganelius er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Det er kjent fire arter som lever på Madagaskar.


== Utseende ==
Små til middelsstore (16-20 millimeter), jevnbrede, nokså kraftige, blankt svarte hjortebiller. Kjevene er litt forstørrede hos hannen, kort sigdformede med en kraftig tann på innersiden. Pronotum er firkantet sett ovenfra, mye bredere enn langt, knapt merkbart punktert. Dekkvingene har dype punktstriper.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Figulini Bumeister, 1847
Slekten Ganelius Benesh, 1955
Ganelius gnamptus Paulsen, 2017
Ganelius madagascariensis (Laporte de Castelnau, 1840)
Ganelius oberndorferi (Nonfried, 1892)
Ganelius zombi Paulsen, 2017


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ganelius i Global Biodiversity Information Facility 
Ganelius – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri
Filosofiåret 1576

Filosofiåret 1576 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1576.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
27. mai – Caspar Schoppe, tysk filolog og publisist innen motreformasjonen – mest kjent for boken hans Grammatica philosophica (Milan, 1628) (død 1649)
William Ames (Latin: Guilielmus Amesius), engelsk teolog og filosof (død 1633)
Giulio Cesare la Galla, italiensk filosof, professor i filosofi (død 1624)


== Dødsfall ==
21. september – Girolamo Cardano, matematiker, fysiker, astrolog og gambler i renessansens Italia som også skrev om tema som medisin, filosofi, religion og musikk (født 1501)
Bernardino Tomitano, italiensk lege, forfatter og filosof (født 1517)
Aloysius Lilius, italiensk filosof (født ca. 1510)
Marius Nizolius, italiensk humanist og filosof (født 1498)
		


== Referanser ==
Finn Synnøvsøn Koren

Finn Synnøvsøn Koren (født 13. september 1918 i Kristiansund, død 30. april 1991 i Oslo) var en norsk diplomat.
Etter examen artium fra Hegdehaugen videregående skole 1936 ble han cand.jur. 1941, etter å ha reist meget, blant annet på skipet «Thalatta» gjennom Suez til Rangoon. Han startet i Utenriksdepartementet i oktober 1945. 
Etter at Norge anerkjente det nye Folkerepublikken Kina i januar 1950, reiste Koren til Shanghai i mai samme år. Han hadde i starten ingen formell diplomatstatus. Han ble forflyttet til Pekinglegasjonen, men ikke før i 1954 ble det opprettet formelle diplomatiske forbindelser etter at Norges nye chargé d’affaires Nicolai Geelmuyden hadde akseptert kinesernes plutselige anmodning.Etter åtte år i Kina var han stasjonssjef i Glasgow, Chicago og San Francisco. Fra 1974 var han sendemann (sjef) ved Norges ambassade i Bangkok med sideakkreditering til Manila. Fra 1981 til 1989 var han ambassadør ved Norges ambassade i Singapore.


== Familie ==
Finn Synnøvsøn Koren tilhørte slekten Koren. Han var sønn av Bjarne Koren (1885–1980)  og Synnøve Lind (1897–1918). Han var gift med Synnøve (Tutta) Onstad (1921–1998).


== Referanser ==
Finn Koren

Om diplomaten, se Finn Synnøvsøn Koren (1918–1991). Om musikeren, se Finn Coren.Finn Koren (født 23. mai 1875 i Kristiania, død 2. februar 1966) var en norsk diplomat.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Se også Koren for mer om farsslekta.Han var sønn av overlege August Laurentius Koren (1833–1929) og Johanne Cathrine Brinch. Riksarkivar Kristian Brinch Koren (1863–1938) var hans bror.  I 1904 giftet han seg med Gulborg (Gulla) Bing (1875–1946).
Etter examen artium fra Kristiania katedralskole 1893 og cand.jur. begynte han i utenrikstjenesten.


=== Diplomatiet ===
Han ble i 1899 sekretær ved konsulatet i Leith utenfor Edinburgh, dernest ved generalkonsulatet i London 1900–1901.  Etter et par år i utenriksavdelingen av Indredepartementet kunne han i 1904 reise til Kobe i Japan og virke ett år som sekretær, før han atter returnerte til Kristiania, for å være byråsjef i tre år.  Så var han legasjonssekretær i Sankt Petersburg 1909, visekonsul i Rotterdam 1910, generalkonsul i Hamburg 1910 og i Montréal i 1911. Neste stopp var Melbourne 1916 til 1921. 
Så bar det til legasjonen i Lisboa i 1921, først som chargé d'affaires, fra 1931 til 1935 som sendemann. Derpå var han sendemann ved legasjonen i Tokyo fra 1935 til 1940, med sideakkreditering til Bangkok. Han avsluttet som sendemann ved legasjonen i Brussel 1939–1943 og i Bern-legasjonen 1940–1945. 
Han var minister i Bern mens Norge var okkupert og rapporterte sommeren 1942 til regjeringen i London om et pågående massemord på jøder i Tyskland og okkuperte områder.Han fikk en rekke ordener, også den norske St. Olavs Orden. Ifølge Tim Greve skjenket Koren betydelige samlinger til Kunstindustrimuseet i Oslo, Etnografisk museum og Myntkabinettet (i dag Kulturhistorisk museum).Han var ivrig samler av japanske saker og antikke møbler fra Europa.


== Referanser ==
Hommafossen kraftverk

Hommafossen kraftverk er et vannkraftverk ved Heskestad i Lund kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 150 meter fra et tjern til Heskestadvannet.
Installert effekt er 950 kW. Årsproduksjon er 3 GWh.
Det er utviklet ny boreteknologi som ble tatt i bruk for vannveien til kraftverket.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase