jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
France 2

France 2 (norsk oversettelse: Frankrike 2) er Frankrikes største statlige tv-kanal. Kanalen eies av det statlige kringkastingsselskapet France Télévisions, som også driver kanalene France 3, France 4 og France 5. France Télévisions deltar også i de flernasjonale tv-kanalene ARTE og Euronews. I 2021 var France 2 landets nest største med en markedsandel på 14,7 prosent.


== Bakgrunn ==


=== Historie ===
France 2 startet prøvesendinger i januar 1964 og regulære sendinger i april samme år, da under navnet RTF Télévision 2. Kanalen var andrekanalen til den daværende franske statlige kringkasteren Radiodiffusion-télévision française (RTF), senere ORTF. Senere samme år ble kanalen omdøpt til La Deuxième Chaîne (den andre kanalen). Regulære fargesendinger startet 1. oktober 1967, som den første tv-kanalen i Frankrike. Kanalen kringkastet med SECAM-systemet.I 1974 ble det franske kringkastingsselskapet ORTF delt opp i syv ulike organisasjoner – blant annet tre fjernsynsselskaper: TF1, Antenne 2 og FR3 – dag kjent som France 3. Dagens France 2 er den direkte etterkommeren til Antenne 2. I 1981 ble kringkastingsmonopolet til de tre kanalene hevet, og en rekke privateide kanaler, blant andre Canal+, etablerte seg i det franske tv-markedet. Mens fisjonen av ORTF var ment å stimulere til økt variasjon og konkurranse mellom TF1 og Antenne 2, skjedde det motsatte. For å nå flest mulig seere og holde på annonsørene i den økte konkurransen, valgte både TF1 og France 2 å satse på brede underholdningsshow, amerikanske tv-serier og såkalt lettere programmer.


== Omstruktureringer etter 1989 ==
I 1987 ble TF1 privatisert, og de franske statseide kanalene som Antenne 2, ble hardt presset. De statlige kanalene mistet 30 prosent av sin markedsandel mellom 1987 og 1989. I et forsøk på å redde de statlige kanalene, ble Antenne 2 og FR3 slått sammen i ett felles selskap: France Télévisions. I 1992 ble kanalene omdøpt til henholdsvis France 2 og France 3.De to kanalene økte sine markedsandeler til 41 prosent i 1995, og France 2 var sterkt avhengig av reklame- og sponsorinntekter. Særlig var konkurransen med den tidligere søsterkanalen TF1 sterk, og begge kanalene sendte store underholdnings- og nyhetsprogrammer samtidig.France 2 og de andre statlige kanalene har vært finansiert gjennom en kringkastingsavgift og reklame. Fra 2010 har tv-reklamen på kanalen gradvis blitt utfaset, først på kveldstid og siden på dagtid.7. april 2008 gikk France 2 over til bredskjermformat (16:9), og en HD-utgave av kanalen (France 2 HD) ble lansert 1. juli 2008. I dag er France 2 Frankrikes nest største tv-kanal, med en markedsandel på 14,7 prosent i 2021. Hovedkonkurrenten TF1 er størst med 19,7 prosent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) France 2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kasper Stadaas

Kasper Stadaas (født 21. februar 1994) er en norsk langrennsløper som representerer Idrettslaget Heming og Team Ragde Charge. Han har tidligere vært i Team Veidekke.Hans beste resultat i verdenscupen i langrenn er en 5.-plass fra sprinten i Drammen 7. mars 2018.
I 2022 vant han La Diagonela og Årefjällsloppet og ble nummer to i Marcialonga.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kasper Stadaas – FIS (langrenn)
Hadselfjordtunnelen

Hadselfjordtunnelen er en foreslått undersjøisk veitunnel under Hadselfjorden mellom Hadseløya i Vesterålen og Austvågøya i Lofoten. Forbindelsen vil erstatte fergesambandet Melbu–Fiskebøl og gi en halvering i reisetid mellom Svolvær og Stokmarknes, fra en og en halv time i dag til 45 minutter i fremtiden. Hadselfjordtunnelen regnes ikke som en fastlandsforbindelse ettersom den går mellom to øyer som begge allerede har sine fastlandsforbindelser over Hinnøya. Lokalt er det likevel et ønske å binde distriktene Lofoten og Vesterålen sammen med en fast veiforbindelse.
Tunnelen var et alternativ da Lofotens fastlandsforbindelse ble planlagt, men løsningen ble den gang forkastet på grunn av fjordbredden på omtrent 5 kilometer og sjødybden på bortimot 200 meter. Lofast ble i stedet lagt østover Austvågøya og Hinnøya. Planene har i ettertid igjen kommet frem.
Statens Vegvesen har vurdert to alternativer, ett på hver side av dagens ferjesamband. Det østre alternativet gir en tunnel på 14-15 kilometer, fra Jenslibukta ved E10 syd for Fiskebøl til østsiden av Husbykollen øst for Melbu på Hadseløya. Det vestre eller ytre alternativet gir en tunnel på 11-12 kilometer fra Hadselsanden på Austvågøya til like nord for Melbu. De lange tunnelene skyldes nye krav til maksimal stigning i tunneler, som ikke kan overstige 5 prosent. Til sammenligning har Sløverfjordtunnelen på E10 en stigning på 8 prosent. Begge tunnelalternativene antas å en kostnad på rundt 6 mrd. kroner, mens en broforbindelse antas å koste rundt 15 mrd. kroner og regnes som urealistisk.


== Kilder ==
– Hadselfjordtunnelen vil koste seks milliarder, blv.no Arkivert 3. desember 2017 hos Wayback Machine.
– Hadselfjordutredningen kommer i mars 2018, lofotposten.no
Vil binde Lofoten og Vesterålen sammen, nrk.no
Kostbart med bru over Hadselfjorden, vegvesen.no Arkivert 3. desember 2017 hos Wayback Machine.
Ålov Årbot

Ålov Årbot (Ca. 885 – ca. 935) var datter til kong Harald Hårfagre og hans kone Gyda Eiriksdatter. Hun ble gift med mørejarlen Tore Teiande, sønn av Ragnvald Mørejarl. Ålof og Tore "Teiande" ble stamforeldre til den vestlandske Ynglinga-greinen Galte som hadde setegard på Hatteberg i dagens Rosendal gjennom sønnen Ljot Toresson (ca. 910). Rike arkeologiske funn fra vikingtiden er funnet på Hatteberg, men området er i dag ikke nevneverdig arkeologisk utgravd. 
Ålof og Tore fikk og datteren Bergljot Toresdatter som ble gift med ladejarlen Sigurd Håkonsson, og som ble mor til Håkon Sigurdsson (Håkon jarl).
Harald Hårfagre var gift flere ganger, og er tillagt en rekke barn. Med Gyda hadde han ifølge sagaen flere barn:

Ålov
Rørek
Sigtrygg
Frode
Torgils


== Referanser ==
France 3

France 3 (norsk oversettelse: Frankrike 3) er en av Frankrikes statlige tv-kanaler. Kanalen eies av det statlige kringkastingsselskapet France Télévisions, som også driver kanalene France 2, France 4 og France 5. France 3 er bygget opp av en rekke regionale tv-kanaler, og i 2021 var den Frankrikes tredje største tv-kanal med 9,4 prosent markedsandel.


== Bakgrunn ==
Forløperen til France 3, La 3e Chaîne Couleur, begynte sine sendinger 20. desember 1972. Kanalen ble en sentralkanal for ORTFs regionale tv-kanaler og sendte kun i farger. I begynnelsen sendte kanalen kun tre timer hver kveld og nådde rundt en firedel av den franske befolkningen – kanalen dekket hovedsakelig Paris, Ile-de-France og landets nordlige regioner.
I 1974 ble det franske kringkastingsselskapet ORTF delt opp i syv ulike organisasjoner – blant annet tre fjernsynsselskaper: TF1, Antenne 2 og FR3 – forløperen til France 3. FR3 var en forkortelse for France Régions 3, og kanalen fikk ansvar for å drifte og utvikle 22 regionale tv-stasjoner og 29 regionale radiostasjoner, fordelt på elleve kringkastingssentre. 


=== Omorganiseringer ===
I 1980-årene ble det franske tv-markedet radikalt endret. TF1 ble privatisert, og en rekke private tv-kanaler ble etablert. Antenne 2 og FR3 tapte terreng i tv-markedet, blant annet mistet de 30 prosent av sin markedsandel mellom 1987 og 1989. I et forsøk på å redde de statlige kanalene, ble Antenne 2 og FR3 slått sammen i ett felles selskap: France Télévisions. I 1992 ble kanalene omdøpt til henholdsvis France 2 og France 3. I 1998 inngikk France 3 et samarbeid kanalen TPS om å lansere en satellittkanal kalt Régions. Fra 2000–2005 ble France 4, France 5 og France Ô med i selskapet France Télévisions.
I januar 2009 ble France 3 og de andre offentlige kanalene reklamefrie mellom klokken 20.00 og 06.00, siden har tv-reklamene forsvunnet helt fra France Télévisions' kanaler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) France 3 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tore Bergstøl

Tore Bergstøl (født 14. desember 1884, død 27. august 1970) var en norsk lærer og folkeminnesamler fra Vigmostad. Anno 1900 startet han innsamling av gjenstander, gamle sagn og opplysninger om tradisjoner fra Vigmostad. På grunnlag av dette materialet, utga han åtte bøker.


== Oppvekst og virke ==
Bergstøls barndom var preget av farens tidlige død og familiens vanskelige økonomi etter en konkurs.Bergstøl valgte lærerutdannelse som livsvei: I 1906 gikk han ut fra lærerskolen i Kristiansand, og arbeidet som lærer i Konsmo i to år. Fra 1908 til 1911 var han lærer i Søgne. Han var lærer ved Buskerud folkehøgskole 1911 til 1912, deretter lærer ved Borge fortsettelsesskole fra 1912 til 1916, for så fylkesskolelærer ved Numedal fylkesskole fra 1916 til 1934.I 1926 og 1930 utga han bøkene Atterljom, I og II : Folkeminne fraa smaadalane kring Lindesnes. Videre mottok han tre statsstipend til innsamling av mer folklore i Vest-Agder. Bergstøl samlet inn folkeminner i stor stil, fra rundt år 1900, og disse funnene er i dag en viktig del av Lindesnes Bygdemuseums historiske samlinger.


== Bibliografi ==
Atterljom : folkeminne fraa smaadalane kring Lindesnes I Oslo : Norsk folkeminnelag, 1926 
Atterljom : folkeminne fraa smaadalane kring Lindesnes II Oslo : Norsk folkeminnelag, 1930 
Atterljom : folkeminne frå smådalane kring Lindesnes III Oslo : Norli, 1959
Vigmostadboka. 1 : Gardar og ætter Mandal: Trykki Salvesen, 1957
Vigmostadboka. 2 : Nærings- og kulturlivet Mandal : Trykki Salvesen, 1960
Konsmoboka. 1 : Gardar og ætter Mandal : [s.n.], 1964
Konsmoboka. 2 : Nærings- og kulturlivet Konsmo : [s.n.], 1966
Numedalslågens historie : utg. i anledning av fløtningsforeningens hundreårsjubileum for Nedre Lågen 1859-1959 og Øvre Lågen 1866-1966 Mandal : [s.n.], 1964


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nasjonalbiblioteket: Tore Bergstøl
France 4

France 4 (norsk oversettelse: Frankrike 4) er en av Frankrikes statlige tv-kanaler. Kanalen eies av det statlige kringkastingsselskapet France Télévisions, som også driver kanalene France 2, France 3 og France 5. France 4 er tilgjengelig via digitalt bakkenett, kabel-tv, satellitt og IPTV, og kanalen hadde i 2021 en markedsandel i det franske tv-markedet på 0,8 prosent. Kanalen har sendinger på morgenen, om formiddagen og om ettermiddagen, og deler frekvens med Culturebox som sender fra 20.10–05.00.


== Bakgrunn ==
Forløperen til France 4 var kanalen Festival som ble opprettet 24. juni 1996. Kanalen startet som en satellittkanal for den franske kabelleverandøren TPS, der France Télévisions var en av eierne. I 2001 begynte Frankrike å bygge ut sitt digitale bakkenett for fjernsyn, og France Télévisions besluttet å restrukturere sine kanaler for å kunne tilby en bukett av kanaler i det nye digitale tilbudet. Resultatet var seks kanaler: France 2 og France 3, France 5, Arte og La Chaîne Parlementaire. Den siste kanalplassen gikk til Festival. I 2005 ble kanalen omdøpt til France 4 og sender i dag underholdning, idrett, filmer og serier. Kanalen begynte å sende i bredskjermformat i juli 2009 og HD i oktober 2011.
I januar 2009 ble France 4 og de andre offentlige kanalene reklamefrie mellom klokken 20.00 og 06.00, siden har tv-reklamene forsvunnet helt fra France Télévisions' kanaler.


== Culturebox ==
Culturebox er en tv-kanal under France Télévisions, som fokuserer på kulturprogrammer innen kunst, dokumentarer, film og musikk. Den startet opprinnelig som et kulturelt nettsted under France 3 i oktober 2008. Nettstedet tilbød nett-tv med opptak av nasjonale og regionale nyheter. Den 19. juni 2013 ble nettstedet den kulturelle plattformen til France Télévisions og tilbød programmer som teaterforestillinger og konserter, og noen ble sendt direkte. I 2016, etter lanseringen av tv-kanalen France Info, fikk kanalen et eget  kulturnyhetsprogram kalt Culturebox, presentert av Leïla Kaddour-Boudadi.

Under koronapandemien kunnngjorde France TV at kulturfeltet skulle prioriteres høyere og flyttes til France 4 for å «støtte kulturen». Den 1. februar 2021 ble Culturebox lansert som en egen kanal i Frankrike etter nedsteningen av France Ô. Etter dette besluttet den franske kulturministeren at kanalen skulle få større sendeflate og overta deler av frekvensen til France 4. Siden 3. mai 2021 har kanalen sendt daglig fra klokken 20.10 til 05.00 dagen etter.
Blant annet overførte kanalen semifinalene i Eurovision Song Contest 2021 og gjorde det samme i 2022. I perioden februar–april 2021 hadde kanalen i snitt 25,6 millioner seere per måned.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) France 4 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Natalja Neprjajeva

Natalja Mikhajlovna Neprjajeva (russisk: Наталья Михайловна Непряева; født 6. september 1995) er en russisk langrennsløper som vant verdenscupen i langrenn sesongen 2021/22.


== Karriere ==
Hun debuterte i verdenscupen i Lahtis 1. mars 2014.
Under U23-VM på ski 2018 i Goms tok hun bronse på sprinten, bak Tiril Udnes Weng og Nadine Fähndrich. Hun var med på OARs lag som tok bronse på 4 × 5 kilometer stafett under vinter-OL 2018 i Pyeongchang. Hun vant U-23-cupen sesongen 2017/18.
Hun tok sin første verdenscupseier da hun vant 10 km fristil i Toblach under Tour de Ski 2018/19. Hun ble nummer to sammenlagt i Tour de Ski 2018/19 og Tour de Ski 2019/20 og gikk helt til topps i Tour de Ski 2021/22.
I vinter-OL 2022 i Beijing gikk hun inn til sølv på den innledende øvelsen 15 km med skibytte. Therese Johaug tok gull, og Teresa Stadlober tok bronse.
Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 mislikte Neprjajeva sterkt at russiske utøvere ikke var velkomne i verdenscuprenn i Holmenkollen.  Hun vant verdenscupen sammenlagt sesongen 2021/22.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Natalja Neprjajeva – Olympedia 
(en) Natalja Neprjajeva – FIS (langrenn)
France 5

France 5 (norsk oversettelse: Frankrike 5) er en av Frankrikes statlige tv-kanaler. Kanalen eies av det statlige kringkastingsselskapet France Télévisions, som også driver kanalene France 2, France 3 og France 4/Culturebox. France 5 er tilgjengelig via digitalt bakkenett, kabel-tv, satellitt og IPTV, og kanalen hadde i 2021 en markedsandel i det franske tv-markedet på 3,3 prosent.


== Bakgrunn ==

France 5 het tidligere La Cinquième (Den femte) frem til januar 2002. Kanalen startet sendinger i desember 1994 og sendte utdanningsprogrammer. Deler av France 5s sendeflate ble brukt av kanalen Arte. I 2000 ble La Cinquième inkorporert i det franske kringkastingsselskapet France Télévisions. 
I 2001 begynte Frankrike å bygge ut sitt digitale bakkenett for fjernsyn, og France Télévisions besluttet å restrukturere sine kanaler for å kunne tilby en bukett av kanaler i det nye digitale tilbudet. Resultatet var seks kanaler: France 2 og France 3, France 4, Arte og La Chaîne Parlementaire. Den siste kanalen var France 5 som fikk sitt nåværende navn 7. januar 2002. 
France 5 og sender døgnet rundt – hovedsakelig faktaprogrammer, dokumentarer og debatter. Bare i 2003 sendte France 5 nærmere 4000 timer med dokumentarer. France 5 gikk over til digitale sendinger i november 2011. 
I januar 2009 ble France 5 og de andre offentlige kanalene reklamefrie mellom klokken 20.00 og 06.00, siden har tv-reklamene forsvunnet helt fra France Télévisions' kanaler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) France 5 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
France Ô

France Ô (norsk oversettelse: Frankrike Ô) var en av Frankrikes statlige tv-kanaler. Kanalen var eid av det statlige kringkastingsselskapet France Télévisions, som også driver kanalene France 2, France 3, France 4 og France 5. France Ô var tilgjengelig via digitalt bakkenett, kabel-tv, satellitt og IPTV, og kanalen hadde i 2017 en markedsandel i det franske tv-markedet på 0,6 prosent. I 2020 ble kanalen lagt ned på grunn av lave seertall. 


== Bakgrunn ==
Kanalen sendte programmer fra Frankrikes oversjøiske departementer og regioner samt oversjøiske samfunn til France métropolitaine. Kanalens søsterkanal i landets oversjøiske regioner heter Outre-Mer 1ère.
France Ô het tidligere RFO Sat og sendte vanligvis ni timer daglig. I 2005 ble kanalen omdøpt til France Ô for å samsvare med de andre kanalene til France Télévisions. Bokstaven O står for Outre-mer (oversjøisk), og cirkumfleksen skal illustrere at kanalen var åpen for all verdens aksenter og dialekter. Samtidig skal cirkumfleksen understreke at kanalen ikke skal leses som France null. 
I januar 2009 ble France Ô og de andre offentlige kanalene reklamefrie mellom klokken 20.00 og 06.00, siden har tv-reklamene forsvunnet helt fra France Télévisions' kanaler.


=== Nedleggelsen ===
I juli 2018 kunngjorde den franske regjeringen at France Ô skulle legges ned på grunn av stadig lavere seertall. Sendeslutt var satt til 9. august 2020, mot slutten av Sommer-OL 2020. Siste sendedag ble imidlertid endret til 24. august, på grunn av koronaviruspandemien som også utsatte de olympiske lekene til 2021. Det siste programmet som ble sendt på France Ô var en reprise av konserten L'Outre-mer fait son Olympia 2019. Etter dette sendte kanalen en loop med reklamer for France Télévisions' portal for de oversjøiske territorier, kjent som «Portail des Outre-mer La 1ère». Kanalens signal ble kuttet for godt 2. september 2020.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted
Anton Jørgen Andersen

Anton Jørgen Andersen (10. oktober 1845 – 9. september 1926) var en norsk komponist og cellist.
Han var født i Kristiansand og var elev av den svenske komponisten og musikkteoretikeren Johan Lindegren (1842-1908). Andersen var cellist i teaterorkestrene i Trondheim og Kristiania (Oslo).
I 1871 ble han ansatt ved Kungliga Hovkapellet ved Stockholmsoperaen, og han var førstecellist og fiolinist fra 1876. Fra 1876 til 1911 underviste han i cello og kontrabass ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm, hvor han også ble utnevnt til professor i 1912. I 1882 ble han medlem av Kungliga Musikaliska Akademien.
Han har blant annet komponert en cellosonate (1877), et konsertstykke for cello og kontrabass, og fem symfonier hvorav en for 14 celloer og 3 kontrabasser. Han har også skrevet stykker for piano og sanger for mannskor.


== Referanser ==
Ābu

Ābu er en fjellstasjon i Aravallifjellene i distriktet Sirohi i delstaten Rajastan i vestlige India, nær grensen til Gujarat. Fjellet danner et distinkt platå som er 22 km langt og 9 km bredt. Den høyeste fjelltoppen er Guru Shikhar, 1,722 meter over havet. Abu blir kalt en «oase i ørkenen», ettersom den er kilden til mange elver, innsjøer, vannfall og eviggrønne skoger. Den nærmeste jernbanestasjon er Abu Road jernbanestasjon, som befinner 28 km unna.


== Referanser ==
Carl Julius Lorch

Carl Julius Lorck (født 18. mai 1829 i Trondhjem, død 28. oktober 1882 i Kristiania) var en norsk maler.
Han var født i Trondheim. Han var ett år ved militærakademiet i Christiania (Oslo). I 1852 flyttet han til Düsseldorf hvor han studerte under Karl Ferdinand Sohn og Adolph Tidemand mellom 1853 og 1858.Han er representert med to bilder i Nasjonalmuseet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Julius Lorck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Armenias offentlige radio

Armenias offentlige radio (armensk: Հայաստանի Հանրային Ռադիո, Hayastani Hanrayin Radio; forkortet Armradio) er Armenias offentlige radiostasjon. Selskapet begynte sine radiosendinger i 1926 og er et av landets største kringkastingsselskap. Armenias radio driver fire orkestre. Sammen med Armenias offentlige tv-selskap er Armenias offentlige radio medlem av Den europeiske kringkastingsunion.


== Bakgrunn ==
I september 1926 begynte selskapet sine første radiosendinger, et 25-minutters langt program, kalt Jerevans stemme. De første testprogrammene sendte stort sett folkemusikk og lokalnyheter. Året etter begynte kanalen å sende regelmessige programmer, og sendenettet ble stadig utvidet utover Jerevan. Først i 1962 hadde hele Armenia radiodekning.
I 1947 startet Armradio opp sin andre radiokanal som i hovedsak sendt musikk, informasjon og nyheter. Samme år startet  selskapet opp med sendinger til armenere i utlandet via kortbølger. I 1967 begynte selskapet med faste utenlandssendinger gjennom International Public Radio of Armenia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bulgarias nasjonale radio

Bulgarias nasjonale radio (bulgarsk: Българско национално радио, Bălgarska natsionalno radio; forkortet БНР, BNR) er Bulgarias statlige radiokringkaster. Selskapet driver to nasjonale og ni regionale radiokanaler samt en internasjonal radiosender som sender på elleve språk. Radioselskapet finansieres med statsstøtte.


== Kanaltilbud ==


=== Nasjonale ===
Horizont: BNRs største kanal. Sender døgnet rundt, blant annet nyheter, debatter og musikk.
Hristo Botev: Kulturkanal med klassisk musikk, jazz, dokumentarer, forskning, kunst og debatter.


=== Regionale kanaler ===
Radio Blagoevgrad 
Radio Burgas 
Radio Kırcali 
Radio Plovdiv 
Radio Shumen 
Radio Sofiya 
Radio Stara Zagora 
Radio Varna 
Radio Vidin 


=== Internasjonale ===
Radio Bulgaria


== Se også ==
Bulgarias nasjonale fjernsyn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Jaintempel

Et jaintempel er et tempel for tilhengere av jainismen.. I Gujarat og det sørlige Rajastan brukes begrepet Derasar, i Karnataka brukes begrepet Basad. Navnet jaintempel er generelt brukt i Sør-India, såvel som i Maharashtra. Sanskritordet er vasati, og betyr en institusjon som også er residens for lærde som er tilknyttet tempelet.


== Referanser ==
Nils Alstrup Dahl

Nils Alstrup Dahl er navnet til flere personer:

Nils Alstrup Dahl (1911–2001), teolog
Nils Alstrup Dahl (1876–1940), maler
Niels Griis Alstrup Dahl (1778–1852), prest, opplysningsmann, politiker og stortingsrepresentant
Niels Griis Alstrup Dahl (offiser) (1777-1834), major og stortingsmann
Nils Alstrup Dahl (1876–1940)

For andre personer med samme og lignende navn, se Nils Alstrup DahlNils Alstrup Dahl (født 19. november 1876 i Christiania, død 3. januar 1940 i Oslo) var en norsk maler. Motivene i hans malerier var landskaper og bypartier, av og til portretter og stilleben.


== Bakgrunn ==
Han var sønn av medisinaldirektør Ludvig Wilhelm Dahl og Anne Cathrine Lyders Dahl, født Bonnevie. Han hadde flere søsken. To av hans søstre, Cecilie Dahl og Ingerid Dahl var også malere. En annen søster, Anna Munch, var forfatter, og en bror, Ludvig Dahl, var byfogd og spiritist.


== Utdannelse og karriere ==
Han hadde sin utdannelse fra Harriet Backers malerskole i Christiania i 1895–1897. I 1897 studerte han i København, og i 1911 ved Académie Colarossi i Paris.Han fikk flere stipender som gjorde det mulig for ham å foreta studiereiser. Han mottok blant annet midler fra Finnes legat i 1900 og 1901, fra Hielmstierne-Rosencrones legat, og Ole Evenstads legat i 1911 og 1912. Han fikk også Statens kunstnerstipend i 1918 og 1919. Han oppholdt seg i Paris også etter at han reiste dit i 1911. Den gangen ble han der til 1914. Neste gang var han der i perioden 1918–1919.
Han er representert med malerier i Nasjonalgalleriet, Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, i Oslo Bymuseum og Oslo kommunes kunstsamlinger.
Han hadde separatutstillinger i Blomqvists Kunsthandel i Oslo (1906 og 1908), Christiania Kunstforening (1910) og Kunstnerforbundet (1918). Etter hans død var det en utstilling med hans arbeider i Oslo Kunstforening (1955).
Han deltok på Høstutstillingen flere ganger fra 1897 til 1937, på Jubileumsutstillingen på Frogner i 1914 og på Verdensutstillingen i San Francisco i 1915. Der fikk han «Honorable Mention» (direkte oversatt: Ærefull omtale). Han stilte også ut på Landsutstillingen i Trondheim i 1930, og på Høstutstillingen 25 år i Kunsternes Hus i Oslo i 1932.


== Referanser ==