jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Willis Carto

Willis Allison Carto (født 17. juli 1926 i Fort Wayne, død 26. oktober 2015 i Virginia) var en amerikansk ytterliggående høyreradikal som var en betydelig figur innenfor den antisemittisk amerikanske ekstreme høyresiden. Selv beskrev han seg som populist og tilhenger av Thomas Jefferson, men han var hovedsakelig kjent for å fremme antisemittiske konspirasjonsteorier og Holocaust-benektelse.Carto ble i en periode betraktet som en av USAs mest innflytelsesrike politisk rasistteoretikere via den høyreekstreme Liberty Lobby («Frihetslobbyen»), en politisk organisasjon grunnlagt av Carto i 1958, som han selv beskrev som «en pressgruppe for patriotisme». Liberty Lobby gikk konkurs i 2001, men Carto fortsatte med samme typen formidling i tilsvarende grupperinger. Han drev en gruppe som støttet raseskilletilhengeren George Wallace i dennes presidentkampanje i 1968. Denne gruppen ble grunnlaget for den høyreekstreme National Youth Alliance («Nasjonal ungdomsallianse»), opprettet av Carto samme år. Denne gruppen fremmet de ytterliggående politiske synspunktene til Francis Parker Yockey. Senere bidro han til å grunnlegge Populist Party som fungerte som valgplattform for hvite nasjonalister og Ku Klux Klan-medlemmer som blant annet David Duke i 1988 og Christian Identity-tilhengeren Bo Gritz i 1992.
Cartos ukeavis American Free Press fortsatte i samme ånd som Liberty Lobbys The Spotlight, og har hatt innlegg fra skribenter som blant annet Joe Sobran, James Traficant, Paul Craig Roberts og presidentkandidaten Ron Paul (som er blitt karakterisert som «gudfar for Tea Party-bevegelsen»). Avisen har fremmet gjentatte konspirasjonsteorier til Terrorangrepet 11. september 2001 og støttet presidentkandidater på den ytterliggående høyresiden, formulert som presidentkandidater som «støtter individuell frihet». Blant Cartos mange andre prosjekter var også det revisjonistiske Institute for Historical Review som ble grunnlagt av Carto for å fremme ahistoriske forestillinger om Nazi-Tysklands dødsleirer. Det vil si nekte for alle fakta om nazismens folkemord på jøder og andre ofre.Han tjenestegjorde på Filippinene i den amerikanske hæren under andre verdenskrig og ble tildelt Purple Heart etter å ha blitt såret i av en snikskytter. Dette gav ham rett til å bli begravet på Æresgravlunden i Arlington, til tross for at han etter krigen uttalte offentlig at han hadde sloss på feil side og at Hitler burde ha vunnet krigen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Coogan, Kevin (1999): Dreamer of the Day: Francis Parker Yockey and the Postwar Fascist International. Brooklyn, NY: Autonomedia.
Michael, George (2008): Willis Carto and the American Far Right. Gainesville, FL: University Press of Florida.
Mintz, Frank P. (1985): The Liberty Lobby and the American Right: Race, Conspiracy, and Culture. Westport, CT: Greenwood Press.


== Eksterne lenker ==
FAQ: Willis Carto & The Institute for Historical Review Arkivert 6. juli 2019 hos Wayback Machine.
Ron Paul Friends and Supporters
ADL: Willis A. Carto: Fabricating History Arkivert 20120313094535 hos WebCite
Mark Weber

Mark Edward Weber (født 9. oktober 1951) er en direktør av Institute for Historical Review, et høyreekstremt, amerikansk institutt som har som mål å drive Holocaust-benektelse, det vil si å forsøke å benekte og tilbakevise historiske fakta om det nasjonalsosialistiske Tysklands systematiske tilintetgjøring av 6 millioner jøder og andre menneskegrupper før og under den andre verdenskrig. Organisasjonen er lokalisert i sørlige California. 
Fra 1978 har Weber vært involvert i National Alliance, en fascistisk ytterliggående organisasjon som hevder hvit overherredømme. I 1979 fungerte han som redaktør for denne gruppens magasin, National Vanguard. Gjennom hele 1980-tallet fungerte han som regnskapsfører for National Alliances Cosmotheist Church. I løpet av denne perioden ble enda mer involvert med National Alliances foruten samarbeidet med Bradley Smiths arbeid for Holocaust-benektelse.Weber har vært tilknyttet Institute for Historical Review, siden 1980-tallet, som ble opprettet av blant annet fascisten Willis Carto i 1978. I 1992 ble Weber redaktør for organisasjonens avis og vært navngitt som dets direktør siden 1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mark Weber:The Professional Denier
Is it all over for Holocaust deniers? Mark Weber admits ‘We’ve failed’
Who Are The Holocaust Revisionists? Arkivert 18. september 2018 hos Wayback Machine.
Tuaran

Tuaran er et distrikt i Patai Barat-divisjonen i den malaysiske delstaten Sabah. Distriktet ligger nord for Kota Kinabalu, og strekker seg fra kysten av Sørkinahavet og østover til Crockerfjellene. Langs kysten ligger et sammenhengende tettstedsområde som er en del av Kota Kinabalus byregion.
Tuaran har et areal på 1 166 kvadratkilometer og litt over hundre tusen innbyggere, hvorav om lag halve befolkningen er medlemmer av folkegruppen dusun og en tredjedel er av bajaus-opprinnelse. Administrasjonssenteret er byen Tuaran. Sørvest i distriktet ligger Kota Kinabalu industripark, et statlig prosjekt som skal fremme økonomisk vekst for Sabah.Distriktet ble opprettet den 1. januar 1962.


== Byen ==
Byen Tuaran har 3 253 innbyggere, og ligger om lag 34 kilometer nord for Kota Kinabalu.


== Referanser ==
Tom Pendergast

Thomas «Tom» Joseph Pendergast (født 22. juli 1873 i Saint Joseph i Missouri, død 26. januar 1945 i Kansas City i Missouri) var en amerikansk forretningsmann og politisk boss. Han kontrollerte Det demokratiske parti i Kansas City og Jackson County i Missouri i 1920- og 1930-årene.
Han ble født inn i en familie av irskættede katolikker, og hadde ni søsken. Han giftet seg i 1911 med Caroline Snyder, som han fikk tre barn med. Tom Pendergast arbeidet i 1890-årene på broren James Pendergasts taverna i innvandrerbydelen West Bottoms i Kansas City. James Pendergast, kalt «Alderman Jim» og «Big Jim», ble medlem av bystyret i 1892 og oppnådde politisk innflytelse gjennom vennetjenester. Tom Pedergast overtok plassen i bystyret i 1910 og satt der frem til 1916. Dette var hans eneste folkevalgte verv. Deretter påtok han seg ansvaret for å konsolidere Det demokratiske parti i Jackson County.Tom Pendergast var på høyden av sin makt under den store depresjonen. Han bestakk politiet for å overse gambling og brudd på alkoholforbudet. At han betale de fattiges medisinregninger, skaffet folk arbeid, og arrangerte middager for de fattige til høsttakkefest og jul, gjorde ham populær. Gjennom nettverk og valgfusk sikret den politiske bossen gjenvalg for sine politiske allierte, som til gjengjeld sikret Pendergasts selskaper kontrakter med det offentlige. Blant disse var Guy Brasfield Park og Harry S. Truman, som ble guvernør og senator med hans hjelp i 1932 og 1934. Mange av de store byggeprosjektene i Kansas City under depresjonen ble utført av Pendergasts sementfirma. Familiemedlemmer spredte Pendergasts selskaper og arbeidsmetoder til Omaha og Wichita. 
Aktor Maurice M. Milligan fikk Pendergast i 1939 tiltalt og dømt for skatteunndragelser og forsikringssvindel. Etter å ha sonet 15 måneder i fengsel, levde Pendergast tilbaketrukket i sitt hjem i Kansas City frem til sin død i 1945. Visepresident Truman var til stede i begravelsen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Larsen, Lawrence H. og Hulston, Nancy J. (1997). Pendergast!. University of Missouri Press. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Carriacou

Carriacou er ei øy i Grenadinene tilhørende Grenada. Den er 34 km², er Grenadas nest største øy og den største av de grenadiske Grenadinene. Carriacou har en befolkning på omkring 6 000.


== Geografi ==
Carriacou ligger 37 km nord for øya Grenada. En åsrygg går fra nordøst til sørvest på øya. Høyeste punkt er High North Peak på 291 moh. Plantasjedrift førte til at den opprinnelige vegetasjonen forsvant. I 1990 var det 136 hektar skog på øya. High North Nature Reserve er vernet som nasjonalpark.


== Historie ==
Carriacou ble først befolket av arawaker, senere av kariber.Carriacou kom under kontroll av Frankrike. Fra begynnelsen av 1700-tallet ble den befolket og i 1750 ble det registrert 199 personer på øya, derav 92 slaver, 92 hvite og 15 frigitte fargede eller svarte. På grunn av lite nedbør er det dårlig tilgang på ferskvann og jordbruk vært vanskelig. Til tross for dette etablerte franskmennene plantasjer på øya. Det har blant annet vært dyrket bomull (Gossypium barbadense).Bomullsplantasjer ble anlagt og i 1773 hadde Carriacou 3 239 innbyggere, hvorav 3 153 var slaver. Franskmennene anla et vegnett for å kunne transportere landbruksproduktene fra plantasjene til utskipningssteder ved kysten.Øya kom under Storbritannia i 1763. Slaveriet ble opphevet i 1834 og øyas 2 800 slaver fikk sin frihet.Det ble dyrket sukker, men denne næringen gikk det mot midten av 1800-tallet nedover med. Bomullsindustrien opplevde nedgangstider mot slutten av 1800-tallet og det ble slutt på plantasjeøkonomien. Imidlertid beholdt britiske landeiere sine eiendommer inntil myndighetene i 1903 begynte å kjøpe dem ut og videreselge jord.


== Samfunn ==
På vestkysten er det to gode havner, Hillsborough og Tyrell Bay. Hillsborough er den største byen på Carriacou. Andre byer er L'Esterre, Harvey Vale og Windward.
I tillegg til selvbergingsjordbruk, har det vært drevet fiske. Båtbygging har vært en viktig aktivitet. Dette er en næring som ble innført av skotske innvandrere på 1800-tallet. Mange har arbeidet som sjøfolk. Handelsaktivitet med andre øyer har vært av betydning. Denne aktiviteten har delvis vært basert på oppkjøp av avgiftsfrie varer på øyer tilhørende Frankrike og Nederland, for videresalg andre steder, og har vært ansett som smugling av grenadiske myndigheter.Et avsaltingsanlegg ble åpnet i 1999 for å bedre drikkevannsforsyningen.Det er sykehus på Carriacou, Princess Royal Hospital.
Ferdselen mellom Carriacou og resten av Grenada går for det meste med båt. Hurtigbåten mellom Grenada og Carriacou tar om lag 90 minutter. Carriacou fikk flyplass i 1968. Lauriston lufthavn ligger sørvest for Hillsborough. Flyplassen trafikkeres av SVG Air.


== Politikk og administrasjon ==
Forholdet mellom Carriacou og Grenada har til tider vært anstrengt, med bestrebelser for større lokalt selvstyre på Carriacou. Administrativt er Carriacou knyttet sammen med den mindre naboøya Petite Martinique. Det finnes et eget statlig departement for Carriacou og Petite Martinique, og de to øyene utgjør en egen lokalforvaltningsenhet.


== Referanser ==
Petite Martinique

Petite Martinique er ei øy i Grenadinene tilhørende Grenada. Den ligger 5 km utenfor Carriacou og rett sør for Petit Saint Vincent tilhørende nabostaten Saint Vincent og Grenadinene. Det bor omkring 900 mennesker på Petite Martinique.


== Geografi ==
Øya har en flate på 2 km². Høyeste punkt er Piton på 225 moh.Klimaet er tørt og drikkevannsforsyning har vært et problem for beboerne på Petite Martinique. Regnvann har vært samlet i cisterner på det enkelte bolighus. I 1927 ble det bygget et større oppsamlingsanlegg for regnvann og i 1999 åpnet et avsaltingsanlegg. I 1983 fikk øya elektrisitetsforsyning.


== Historie ==
Petite Martinique ble sannsynligvis først bosatt av franskmennene på midten av 1700-tallet. Øya ble delt inn i plantasjeeiendommer med produksjon av sukker og bomull drevet av slaver.Fra slutten av 1700-tallet var øya eid av Philip-familien.


== Samfunn ==
Innbyggerne på Petite Martinique bor hovedsakelig på nordvest- og sørvestkysten, der det også går en 3,2 km lang veg med fast dekke. Det er sju landsbyer på øya, den største er Madame Pierre nord på øya.  Landsbyen Paradise på nordvestkysten er den viktigste havnen. Det har vært drevet fiske og båtbygging. Produksjonen av sukker holdt fram til sist i 1970-årene.Ferdsel til og fra Petite Martinique går sjøvegen.Administrativt er Petite Martinique knyttet til den større naboøya Carriacou. Det finnes et eget statlig departement for Carriacou og Petite Martinique, og de to øyene utgjør en egen lokalforvaltningsenhet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Turistnettsted for Petite Martinique
Caille

Caille er ei øy i Grenadinene tilhørende Grenada. Den ligger sør for øya Ronde, 5,6 km nord for øya Grenada. Øya dekker 161 hektar. Høyeste punkt er 91,4 moh.Caille er vulkansk og ble til for 1 000 år siden. To tredeler av øya er dekket av tropisk vegetasjon.Fra slutten av 1800-tallet og til 1920-årene ble Caille benyttet av hvalfangere, og stedsnavn på øya vitner om denne aktiviteten.


== Referanser ==
Port Krym

Port Krym (ukrainsk: Порт Крим, russisk: Порт Крым, krimtatarsk: Qırım Limanı) er en havn på Krimhalvøya. Den ligger på Kertsjstredets vestre bredd, i nordøstre del av byen Kertsj. Rett ved havnen er jernbanestasjonen Krym og en grensepost.
Port Krym har Kersjstredets ferjeforbindelse med Port Kavkaz på en østre (russiske) siden av stredet. Havnen har også lostjenesten for Kertsjstredet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ukrmorrichflot statsadministrasjons nettside
Port Kavkaz

Port Kavkaz (russisk: Порт Кавказ) er en liten havn ved Kertsjstredet i Krasnodar kraj i Russland. Havnen er østre terminal for jernbane- og biltrafikken på Kertsjstredet ferjeforbindelse over til Krimhalvøya, med havnen Port Krym. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Port Kavkaz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Port Kavkaz
Glenn André Kaada

Glenn André Kaada (født 23. mai 1980) er en norsk skuespiller, teaterregissør og teatersjef som er tilknyttet Rogaland Teater. Etter at han ble uteksaminert fra Statens Teaterhøgskole i 2003 begynte han å arbeide i Rogaland Teater. Hans første rolle var som Stanley i En handelsreisendes død av Arthur Miller (2004). 
I 2005 medvirket han i Shakespeares Richard III, før han spilte tittelrollen i Amadeus av Peter Shaffer. 
Utenfor teateret var han med i dramaserien Seks som oss på TV 2, og i spillefilmen Blodsbånd (2007) av Marius Holst.
I 2008 hadde han rollen som Uria Shelley i Bertolt Brechts Mann = Mann, et teaterstykke som vant Hedda-prisen som Årets teaterprosjekt. 
Under Eventyr i landskap spilte han Ung mann i Desse auga av Jon Fosse, der Oskaras Korsunovas hadde regien.
Høsten 2011 hadde Glenn André Kaada tittelrollen i Peer Gynt. Han spilte også i BANK, et stykke som ble satt opp i Norges Bank-bygget. I 2012 hadde han hovedrollen i Festen.
I 2014 mottok Perpleks av Marius von Mayenburg, som Kaada hadde regien på, Heddaprisen for beste forestilling.Kaada overtok som teatersjef ved Rogaland Teater etter Arne Nøst fra 1. januar 2019.


== Referanser ==


== Kilder ==
vg.no/film: Glenn Andre Kaada
rogaland-teater.no: Glenn Andre Kaada
imdb.com: Glenn Andre Kaada


== Eksterne lenker ==
(en) Glenn André Kaada på Internet Movie Database 
(no) Glenn André Kaada hos Nationaltheatret 
(da) Glenn André Kaada på Filmdatabasen 
(en) Glenn André Kaada hos The Movie Database
Institute for Historical Review

Institute for Historical Review (IHR), grunnlagt i 1978 av Willis Carto, er en organisasjon som bedriver historisk revisjonisme, spesielt om Holocaust. De utgir skrifter og avholder konferanser. Leder siden 1995 er Mark Weber.
Organisasjonens formål er primært å spre oppfatninger relatert til Holocaust-benektelse, som benektelse av kjente fakta om nazisme og folkemordet på jøder og andre ofre for nazismen. Organisasjonen blir i deler av akademiske kretser betraktet som den ledende organisasjonen for Holocaust-benektelse.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Julija Batenkova

Julija Viktorivna Batenkova-Bauman (ukrainsk: Юлія Вікторівна Батенкова-Бауман; født 20. september 1983 i Simferopol) er en ukrainsk funksjonshemmet idrettsutøver. Hun konkurrerer i langrenn og skiskyting, i klasse LW6 for stående.
Hun er mange ganger verdensmester i både langrenn og skiskyting, og har også mange sølv- og bronsemedaljer fra Paralympiske leker. 


== Bakgrunn ==
Batenkova mistet den ene armen i en trafikkulykke da hun var syv år gammel. Både hennes mor og yngre bror døde i denne ulykken. Hun begynte å trene friidrett da hun var 19 år gammel, og begynte med langrenn i Kovel i 2003. Hun debuterte internasjonalt ved VM i 2005. 


== Idrettskarriere ==
Hun deltok i sitt første VM da hun deltok i VM i langrenn og skiskyting for funksjonshemmede 2005. I langrenn kom hun på 2.-plass på 15 km og på 3 x 2,5 km stafett, mens hun kom på 4.-plass på både 5 og 10 km. I skiskyting vant hun 7,5 km, og hun fikk sølvmedalje på 12,5 km. Året etter deltok hun ved Paralympiske vinterleker 2006 i Torino, der hun fikk til sammen fem medaljer. I langrenn kom hun på 2.-plass på 10 km, bak Anna Burmistrova, og hun kom på 3.-plass på 5 og 15 km. Polske Katarzyna Rogowiec vant disse to distansene. Hun deltok også på stafettlaget som fikk bronse på 3 x 2,5 km. I skiskyting deltok hun på 7,5 km, der hun kom på 9.-plass. 
Ved neste VM, i 2009 i Vuokatti, vant hun 15 km og kom på 2.-plass på 5 km og 3 x 2,5 km stafett. Hun kom på 3.-plass på langrennssprinten. I skiskyting kom hun på 4.-plass på 12,5 km, og stilte også til start på jaktstarten, men ble diskvalifisert. Hun deltok ved Paralympiske vinterleker 2010 i Vancouver, der hun fikk tre sølvmedaljer i langrenn; på 5 og 15 km individuelt og 3 x 2,5 km stafetten. På langrennssprinten kom hun på 5.-plass. Hun fikk også en bronsemedalje på 12,5 km skiskyting, og hun kom på 4.-plass på 12,5 km skiskyting. 
I 2011 deltok hun ved VM i langrenn og skiskyting for funksjonshemmede 2011. Hun kom på 2.-plass på 15 km langrenn, slått av Oleksandra Kononova. På 5 km kom hun på 3.-plass, og på langrennssprinten kom hun på 4.-plass. Hun fikk ingen medaljer i skiskyting, men kom på 4.-plass på 12,5 km og 5.-plass på 7,5 km. Ved VM i langrenn og skiskyting for funksjonshemmede 2013 i Sollefteå‎ vant hun 15 km langrenn. Hun kom på 2.-plass på 5 km, og deltok på Ukrainas stafettlag som fikk sølv på 4 x 2,5 km for mixlag. På sprinten kom hun på 4.-plass. I skiskyting vant hun 6 km, og kom på 5.-plass på 10 km og 7.-plass på 12,5 km. 
Hun fikk sølv på både 15 og 5 km langrenn ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, og fikk også sølv på langrennssprinten. På stafetten kom Ukraina på 4.-plass. På 6 km skiskyting fikk hun bronse, og hun kom for øvrig på 5.-plass på 10 km og 6.-plass på 12,5 km i skiskyting.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Julija Batenkova – IPC.infostradasports.com 
(en) Julija Batenkova – Paralympic.org 
(en) Julija Batenkova – FIS (langrenn) 
IPC - Iuliia Batenkova (biografi og resultater)
(en) Profil hos Sotsji 2014 Arkivert 8. mars 2014 hos Wayback Machine.
Beorthwulf av Mercia

Beorhtwulf, også stavet Berhtwulf (betyr «lys ulv»; død 852) var konge av Mercia i angelsaksisk England fra 839 eller 840, til 852. Hans opphav er ukjent, men han kan ha hatt forbindelse med Beornwulf, som hersket i Mercia på 820-tallet. I løpet av Beorthwulfs forgjenger, Wiglafs regjeringstid ble det nesten ikke preget mynter, men et mercisk myntpregeri ble gjenåpnet av Beorhtwulf tidlig i hans regjeringstid, først med mynter med sterke likhetstrekk med de mynter Ethelwulf av Wessex fikk preget, og senere med et uavhengig design. Vikingene angrep i løpet av Beorhtwulf to første regjeringsår: provinsen Lindsey ble plyndret i 841, og London, et av Mercias kommersielle sentre, ble plyndret det påfølgende året. Ifølge den angelsaksiske krønike ble London igjen angrepet i 851, og Beorthwulf måtte flykte, men vikingene ble etterhvert beseiret av Æthelwulf. Det siste angrepet kan ha gitt betydelig negativ påvirkning på Mercia, da myntproduksjonen fra Mercia ble betydelig svekket fra 851 av.
Det ser ut som at Berkshire ble overgitt fra Mercia til vestsakserne i løpet av Beorthwulfs regjeringstid. Waliserne skal ha gjort opprør mot Beorthwulfs etterfølger Burgred kort tid etter Beorhtwulfs død, noe som tyder på at Beorhtwulf har hersket over området. Nedtegnelser fra Beorhtwulfs regjeringstid viser et anstrengt forhold mellom Beorthwulf og kirken, da Beorhtwulf har underlagt seg land, for senere å levere det tilbake.
Beorhtwulf og hans hustru Sæthryth kan ha hatt to sønner, Beorhtfrith og Beorhtric. Beorhtric er kjent fra sine fars kontrakter, som vitne, men dette opphørte før Beorhtwulfs regjeringstid opphørte. Beorhtfrith er nevnt i en senere kilde som beskriver ham drepe Wiglafs barnebarn Wigstan, i en disputt om Beorhtfriths plan om å gifte seg med Wigstans mor, Ælfflæd, som var enke. Beorhtwulfs død ikke omtalt i noen bevarte kilder, men det er antatt at han døde i 852.


== Referanser ==
Gretelill Tangen

Gretelill Tangen (født 6. februar 1950) er en norsk skuespiller som er tilknyttet Rogaland Teater. 
Hun debuterte ved teateret allerede 6 år gammel i teaterstykket Kari Trestakk av Hulda Garborg. 
Hun hadde sin første hovedrolle som «Askepott» i Barneteatrets forestilling i 1964.
Hun var elev ved teateret fra 1966 til 1970. I 1967 hadde hun sin første voksne rolle som «Gerd» i Henrik Ibsens skuespill Brand.
I løpet av sin karriere ved teateret har hun spilt langt over hundre roller. Blant har hun spilt Maktå på Straen, Annie i Annie get your gun (1978), og Yerma der hun hadde tittelrollen. I 2001 spilte hun «Mor Åse» i Peer Gynt. I 2006 spilte hun «dronning Margaret» i Richard III av William Shakespeare.
I 2006 gjestet hun først Den Nationale Scene og deretter Sogn og Fjordane Teater i samproduksjonen Ras. Under Eventyr i landskap i 2008 medvirket hun som «Gammal kvinne» i Desse auga av Jon Fosse. I 2009 og 2010 spilte hun i enmannsforestillingen La fare hen la gå.
Våren 2012 gjestet hun Stavangeren og spilte mot Sally Nilsson i stykket Gammel dame er vond å vende.        
Høsten 2022 var hun tilbake på samme scene, i komedien "Lottogevinsten".


== Æresbevisninger og utmerkelser ==
Gretelill Tangen ble i 2016 tildelt Kongens fortjenstmedalje.


== Referanser ==


== Kilder ==
rogaland-teater.no: Gretelill Tangen


== Eksterne lenker ==
(no) Gretelill Tangen hos Sceneweb 
(en) Gretelill Tangen på MusicBrainz
EasyJet Switzerland

easyJet Switzerland SA er et lavprisflyselskap med hovedkontor i Meyrin i kantonen Genève i Sveits. Det opererer som en franchise av easyJet og har flyvninger fra sine baser ved Genève internasjonale lufthavn og Basel-Mulhouse-Freiburg lufthavn. 


== Historie ==
Flyselskapet ble etablert som TEA Basel den 18. mai 1988 og begynte med sine flyvninger den 23. mars 1989. Det opererte som en del av TEA-gruppen i de første årene, noe som betydde at det fikk tilgang til charterflyvninger til en rekke europeiske destinasjoner. I mars 1998 kjøpte easyJet 40% av aksjene i flyselskapet, som deretter inngikk en franchise-avtale den 1. april 1999. I 2013 var flyselskapet eid av private investorer (51%) og easyJet plc (49%), og det hadde 770 ansatte.


== Destinasjoner ==

easyJet Switzerland flyr hovedsakelig til en rekke destinasjoner i Europa, men har også et lite antall ruter til destinasjoner i Asia og Afrika. Sharm el-Sheikh og Tel Aviv er to eksempler på sistnenvte type ruter.   


== Flåte ==


=== Dagens flåte ===
easyJet Switzerlands flåte består per januar 2014 av følgende fly:


=== Flåtehistorikk ===
I løpet av sin relativt korte historie har TEA Basel/easyJet Switzerland operert følgende flytyper:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) EasyJet Switzerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Storforselva

Storforselva er ei elv i Tromsø kommune. Den er en av Breivikelvas hovedtilløp. Elva er 9,5 km lang, og har et nedbørfelt på 21,02 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,17 m³/s.Elva har sitt utspring i nordøst for Tromsdalstinden. Den renner først mot sør til den faller bratt ned over fjellkanten mot Breivikeidet og danner den 250 meter høye Storforsen. Ved munningen løper den sammen med Bjørnskarelva og danner Breivikelva. Storforselva anses vanligvis som Breivikelvas kilde, selv om Bjørnskarelva er betydelig lengre.


== Referanser ==
Villa Klein

Villa Klein er et bolighus i Halden tegnet av Arne Korsmo og Terje Moe. Det ble oppført i 1960 av daværende direktør ved Cathrineholm, Gunnar Klein. Boligen har en svært anonym fasade mot adkomstvei, med en inngangsdør og svært få vinduer, mens det er benyttet store vindusflater i bakkant ut mot Iddefjorden, Sverige og Halden.


== Eksterne lenker ==
Villa Klein på Kunsthistorie.com