jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Runnijoki

Runnijoki (russisk: Руннийоки) er ei elv i Murmansk oblast i Russland. Den er ei tilløpselv til Sejgijarv som er utspring for Sejgijoki, ei sideelv til Pasvikelva. Elva har utspring fra sørhellingen av fjellet Virnimja (419 moh.). Runnijoki er 22 kilometer lang.


== Referanser ==
Kornetijoki

Kornetijoki (russisk: Корнетийоки) er ei elv i Murmansk oblast i Russland. Den er ei sideelv til Pasvikelva. Elva har utspring fra et lite tjern sørvest for åsen Kjeltavara (284 moh.), og renner mot nord til munningen sørøst i Hestefossdammen, bare 1,4 kilometer sør for Sejgijokis munning.


== Referanser ==
Youssef I Absi

Youssef I Absi (borgerlig navn Joseph Absi; født 20. juni 1946 i  Damaskus) er en syrisk teolog og musikkviter. Absi er melkittisk patriark av Antiokia og hele Orienten, av Alexandria og av Jerusalem, og er dermed overhode for den melkittisk-katolske kirke. Han er også erkeepark av Damaskus (Syria), der han har sitt sete.Den melkittiske kirke er en av den katolske kirkens særkirker og anser paven som overhode. Den melkittiske kirken har 1,3 til 1,7 medlemmer hovedsakelig i Syria, Libanon og Israel/Palestina.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Absi ble presteviet i 1973 og tjenestegjorde i den hellige Paulus misjonsselskap. Etter å fullført teologiske og filosofiske studier i ved St. Pauls seminar i Harissa (Libanon), oppnådde han en lisensiatgrad i filosofi ved Det libanesiske universitet (Université libanaise, الجامعة اللبنانية‎‎) og lisensiatgrad i teologi ved St. Paul i Harissa. Han har også en doktorgrad i musikkvitenskap og hymnologi.Fra 2001 var Youssef Absi president for Caritas i Syria (Commission Commune de Bienfaisance (CCB)) som drev med en administrativ gruppe mer enn 40 prosjekter i Damaskus, Aleppo og Hassake. Han komponerte for nonnen og sangerinnen Marie Keyrouz «L'Ensemble de la Paix», en hymne som ble medtatt i albumet Cantiques de l'Orient.


=== Biskop ===
Han ble bispeviet i 2001. Fra 2001 til 2006 var han generalsuperior for sitt ordensfellesskap. Fra 2006 til 2017 var han den melkittiske patriarkens representant i Damaskus, først som apostolisk vikar.


=== Patriark ===
Den 21. juni 2017 ble han av den melkittiske synoden i Ain-Traz i Libanon valgt til ny patriark og uken etter bekreftet av pave Frans. Han etterfulgte Gregor III Laham som gikk av 6. mai 2017.Den melkittiske kirken var inne i en krise blant annet på grunn av motstand mot Laham og kritikk av hans forvaltning av kirkens midler. Over ti fremstående biskoper boikottet synoden i 2016 i protest mot Laham. Absi blir beskrevet som lavmælt («réputé discret») og dialogorientert, og har ikke inntatt en klar politisk posisjon i landet.Den melkittiske kirken i Syria kom i en vanskelig situasjon på grunn av borgerkrigen, blant annet fordi mange medlemmer av kirken har flyktet.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Biskop Leonce (?-1686)
Patriark Athanasius Dabbas (1647–1724) *bispeviet 1685
Biskop Néophytos Nasri (?–1731) *1722
Biskop Euthyme Fadel (Maalouly) (?–1774) *1724
Patriark Cyril VII (François) Siaj (Siage) (?–1796) *1763
Patriark Agapios III Matar (1736–1812) *1795
Patriark Maximos III Michel Mazloum (1779–1855) *1810
Patriark Clément Bahous (1799–1882) *1836
Patriark Grégoire II Youssef (Sayyour) (1823–1897) *1856
Patriark Peter IV Géraigiry (1841–1902) *1886
Patriark Cyril IX Mogabgab (1855–1947) *1899
Patriark Maximos V (George) Hakim (1908–2001) *1943
Patriark Grégoire III (Loutfi) Laham, B.S. (1933- ) *1981
Patriark Youssef I Absi (1946–) *1943


== Referanser ==
Ramphastos

Ramphastos (typiske tukaner) er ei slekt i tukanfamilien (Ramphastidae) som består av elleve arter, som er endemiske for den neotropiske faunaregionen. Alle artene er frugivore standfugler.


== Etymologi ==
Det vitenskapelige slektsnavnet Ramphastos følger av de greske uttrykkene rhamphēstēs (ῥαμφηστης = snute) og rhampē (ῥαμφη = nebb). Carl von Linné kalte dem «Rhamphastos ...et bredt sverd, etter formen på nebbet» (Pennant 1773).


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle beskriveler. Alle arter har ikke blitt navngitt på norsk.

Piciformes, spettefugler
Ramphastidae, tukanfamilien (5 slekter, 50 arter)
Ramphastos (11 arter), (typiske tukaner)
R. toco, tocotucan
R. ambiguus, gulnebbtukan
R. cuvieri, (ikke navngitt)
R. tucanus, vinnebbtukan
R. sulfuratus, regnbuetukan
R. brevis, chocotukan
R. citreolaemus, sitronstrupetukan
R. culminatus, tupinambatukan
R. vitellinus, kanalnebbtukan
 R. ariel, (ikke navngitt)
R. dicolorus, rødbuktukan
Aulacorhynchus (13 arter), (grønne tukanetter)
Andigena (4 arter), (fjelltukaner)
Selenidera (7 arter), (dikroiske tukanetter)
Pteroglossus (15 arter), (aracarier)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ramphastos i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ramphastos hos Artsdatabanken 
(en) Ramphastos hos Fossilworks 
(en) Ramphastos hos ITIS 
(en) Ramphastos hos NCBI 
(en) Kategori:Ramphastos – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ramphastos – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ramphastos – detaljert informasjon på Wikispecies
Aulacorhynchus

Aulacorhynchus (grønne tukanetter) er ei slekt i tukanfamilien (Ramphastidae) som består av tretten arter, som er endemiske for den neotropiske faunaregionen. Alle artene er frugivore standfugler.


== Etymologi ==
Det vitenskapelige slektsnavnet Aulacorhynchus følger av de greske uttrykkene aulakos (αυλακος = fure) og rhunkhos (ῥυγχος = nebb). «En gruppe som utmerker seg med sine rillenebb» (Gould 1835).


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle beskriveler. Alle arter har ikke blitt navngitt på norsk.

Piciformes, spettefugler
Ramphastidae, tukanfamilien (5 slekter, 50 arter)
Ramphastos (11 arter), (typiske tukaner)
Aulacorhynchus (13 arter), (grønne tukanetter)
A. wagleri, gulpannetukan
A. prasinus, smaragdtukan
A. caeruleogularis, blåstrupetukan
A. albivitta, andestukan
A. cyanolaemus, (ikke navngitt)
A. atrogularis, svartstrupetukan
A. haematopygus, rødgumptukan
A. huallagae, gulbryntukan
A. coeruleicinctis, blåbåndtukan
A. calorhynchus, (ikke navngitt)
A. sulcatus, furenebbtukan
A. derbianus, bruntipptukan
A. whitelianus, tepuitukan
Andigena (4 arter), (fjelltukaner)
Selenidera (7 arter), (dikroiske tukanetter)
Pteroglossus (15 arter), (aracarier)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aulacorhynchus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Aulacorhynchus hos Artsdatabanken 
(en) Aulacorhynchus hos Fossilworks 
(en) Aulacorhynchus hos ITIS 
(en) Aulacorhynchus hos NCBI 
(en) Kategori:Aulacorhynchus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Aulacorhynchus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aulacorhynchus – detaljert informasjon på Wikispecies
Andigena

Andigena (fjelltukaner) er ei slekt i tukanfamilien (Ramphastidae) som består av fire arter, som er endemiske for den neotropiske faunaregionen. Alle artene er frugivore standfugler.


== Etymologi ==
Det vitenskapelige slektsnavnet Andigena følger av de greske uttrykkene Andium (= Andes) og genos (γενος = rase,
genus, art).


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle beskriveler. Alle arter har ikke blitt navngitt på norsk.

Piciformes, spettefugler
Ramphastidae, tukanfamilien (5 slekter, 50 arter)
Ramphastos (11 arter), (typiske tukaner)
Aulacorhynchus (13 arter), (grønne tukanetter)
Andigena (4 arter), (fjelltukaner)
A. hypoglauca, lavendeltukan
A. laminirostris, platenebbtukan
A. cucullata, hettetukan
A. nigrirostris, svartnebbtukan
Selenidera (7 arter), (dikroiske tukanetter)
Pteroglossus (15 arter), (aracarier)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andigena i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Andigena hos Artsdatabanken 
(en) Andigena hos ITIS 
(en) Andigena hos NCBI 
(en) Kategori:Andigena – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Andigena – detaljert informasjon på Wikispecies
Selenidera

Selenidera (dikroiske tukanetter) er ei slekt i tukanfamilien (Ramphastidae) som består av sju arter, som er endemiske for den neotropiske faunaregionen. Alle artene er frugivore standfugler.


== Etymologi ==
Det vitenskapelige slektsnavnet Selenidera følger av de greske uttrykkene selēnē  (σεληνη = måne) og dera (δερα = nakke, hals, strupe). Navnet henspiller på artenes smale gule bånd.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle beskriveler. Alle arter har ikke blitt navngitt på norsk.

Piciformes, spettefugler
Ramphastidae, tukanfamilien (5 slekter, 50 arter)
Ramphastos (11 arter), (typiske tukaner)
Aulacorhynchus (13 arter), (grønne tukanetter)
Andigena (4 arter), (fjelltukaner)
Selenidera (7 arter), (dikroiske tukanetter)
S. spectabilis, brilletukan
S. piperivora, culiktukan
S. reinwardtii, rødnebbtukan
S. langsdorffii, (ikke navngitt)
S. gouldii, selenetukan
S. maculirostris, blekknebbtukan
S. nattereri, quipotukan
Pteroglossus (15 arter), (aracarier)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Selenidera i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Selenidera hos Artsdatabanken 
(en) Selenidera hos ITIS 
(en) Selenidera hos NCBI 
(en) Kategori:Selenidera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Selenidera – detaljert informasjon på Wikispecies
Pteroglossus

Pteroglossus (aracarier) er ei slekt i tukanfamilien (Ramphastidae) som består av femten arter, som er endemiske for den neotropiske faunaregionen. Alle artene er frugivore standfugler.


== Etymologi ==
Det vitenskapelige slektsnavnet Pteroglossus følger av de greske uttrykkene pteron (πτερον = fjær) og glōssa (γλωσσα = tunge). Beskrivelsen henspiller på typeartens (P. aracari) lange, fjærlignende tung.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle beskriveler. Alle arter har ikke blitt navngitt på norsk.

Piciformes, spettefugler
Ramphastidae, tukanfamilien (5 slekter, 50 arter)
Ramphastos (11 arter), (typiske tukaner)
Aulacorhynchus (13 arter), (grønne tukanetter)
Andigena (4 arter), (fjelltukaner)
Selenidera (7 arter), (dikroiske tukanetter)
Pteroglossus (15 arter), (aracarier)
P. bailloni, safrantukan
P. viridis, gulbuktukan
P. humboldti, (ikke navngitt)
P. inscriptus, skrifttukan
P. torquatus, halsbåndtukan
P. sanguineus, marmornebbtukan
P. erythropygius, bleknebbtukan
P. frantzii, ildnebbtukan
P. aracari, rødbeltetukan
P. castanotis, brunkinntukan
P. pluricinctus, tobeltetukan
P. azara, elfenbeinstukan
P. beauharnaesii, krølltukan
P. sturmii, (ikke navngitt)
P. bitorquatus, rødbrysttukan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pteroglossus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pteroglossus hos Artsdatabanken 
(en) Pteroglossus hos Fossilworks 
(en) Pteroglossus hos ITIS 
(en) Pteroglossus hos NCBI 
(en) Kategori:Pteroglossus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pteroglossus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pteroglossus – detaljert informasjon på Wikispecies
Wilhelm Sulpiz Kurz

Wilhelm Sulpiz Kurz, kalt Sulpiz Kurz, pseudonym: Johann Amann (født 5. mai 1834 i Augsburg i Bayern, død 15. januar 1878 på Pinang), var en tysk botaniker som var botanisk direktør i Buitenzorg på Vest-Java og Calcutta i Britisk India. Han arbeidet i det som i dag er India, Indonesia, Malaysia, Burma og Singapore.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hans far, Aloys Kurz (død 13. januar 1842), geprüfter Lehramts-Kandidat og litograf, var i 1836 tegnelærer ved Kreis-Landwirtschafts- und Gewerbs-Schule i Augsburg, og fra 1839 også ved den polytekniske skole der.Etter hans død flyttet famlen til München, og det var der at Sulpiz' interesse for plantenes verden våknet. Etter latin- og handelsskole begynte han på gymnasium, der Otto Sendtner ledet hans samlelyst inn i «bestemte baner». For å finne tilfredsstillelse for sin reiselyst forsøkte han seg en kortere tid å utdanne seg til kjøpmann, men bestemte seg snart for heller å bli botanisk reisende. Som hospitant ved universitetet i München besøkte han forelesninger om botanikk, mineralogi, kjemi og fysikk. Han var student under Carl Friedrich Philipp von Martius.


=== Reisende ===
I 1854 tvang ulykkestilfeller i familien og derpå følgende pangemangel ham til å lete etter eget livsunderhold. Han dro avsted til Hollandog arbeidet i et apotek i in Delft. 

Han lærte seg det nederlandske språk, og seilte til Java med falske papirer (på «Johann Amann») og trådte inn i nederlandsk tjeneste der, for Koninklijk Nederlandsch-Indisch Leger. Han tjenestegjorde i Batavia, Bangka og i krigen mot buggineserne på Celebes. Guverneurgeneral av Nederlandsk India fikk i september 1859 forflyttet som botanisk medarbeider ved den bortaniske have (Kebun Raya Bogor) i Buitenzorg sør for Batavia. I perioden 1856–1863 assisterte han Johannes Elias Teijsmann.
I 1864 ble han beveget av den britiske botanikeren Thomas Anderson, som da reiste i de nederlandske kolonier, om å bli med ham tilbake til Calcutta og der bli kurator for herbariet i den botaniske hage i Seebpore der. Denne stilling innehadde han til sin død, noe som viste seg å være til stor gagn for indisk botanikk.Kurz ble ofte sendt på botaniske forskings- og innsamlingsoppdrag. Han utforsket i Burma og Pegu, og tilbragte tre måneder på Andamanøyene, hvorom han utarbeidet en omfattende beretning i 1870.
Et av hans spesialfelter var bananslekten (musa).
Planten Hydnocarpus kurzii, som vokser i India og i Burma, ble oppkalt til hans ære.


== Litteratur ==
Flora: oder, Allgemeine botanische Zeitung. Band 61; S. 114
Indian Journal of Forestry, Bände 7-9 (1984); S. 135
Bulletin of the Botanical Survey of India - Band 26 - Seite 159
https://archive.org/stream/amanualindianti01gambgoog/amanualindianti01gambgoog_djvu.txt
http://plants.jstor.org/stable/10.5555/al.ap.person.bm000152226
http://www.senckenberg.de/files/content/forschung/abteilung/botanik/index_collectorum.pdf


== Referanser ==
VM i sjakk 1978

VM i sjakk 1978 ble arrangert i Baguio på Filippinene i 1978.


== Resultater ==


== Referanser ==
VM i sjakk 1981

VM i sjakk 1981 ble arrangert i Merano i Italia i 1981.


== Intersoneturneringer 1979 ==
To intersoneturneringer ble avholdt i 1979 og i Riga og den andre i Rio de Janeiro.

The Interzonal in Rio saw Portisch, Petrosian and Hübner share first place between them and all three advanced to the Candidates Tournament.
Home favourite Henrique Mecking (rating 2615) had to withdraw after two rounds, having drawn both his games against Ivkov and Smejkal. His results weren't  counted in the totals for the other players. The surprise of the tournament was the untitled Brazilian Jaime Sunye Neto, who was among the leaders during the mid-stage of the tournament before three consecutive losses wrecked his chances of qualifying.


== 1980/81 Kandidat-turneringer 1980/81 ==
Kortsjnoj, the loser of the last championship match and Spasskij, the loser of the last Candidates final, were seeded directly into the tournament and joined by the top three from each of the two Interzonals.

Da kvartfinalen mellom Portisch og Spasskij endte uavgjort etter 14 partier, ble Portisch erklært som vinneren fordi han hadde vunnet flest partier med svart.
I finalen skulle vinneren kåres etter maksimum 16 partier. Hübner ga seg setter 10 partier (8 spilt, 2 utsatt) og dermed vant Kortsjnoj. Hübner leder med ett  poeng etter seks partier, men gjort et sjokkerende tabbe i ett trekk i parti 7 (tillot en enkel gaffel) og tapte også parti 8.


== Mesterskapskampen i 1981 ==


== Referanser ==
Jicarilla

Jicarilla er en indianerstamme som holder til i delstaten New Mexico i det sørlige USA. Deres tradisjonelle språk er apachespråket jicarilla som blir snakket av ca 300 personer. 


== Referanser ==
Jicarilla (språk)

Jicarilla (jicarilla: Abáachi mizaa) er et sørathabaskisk språk brukt av jicarillafolket i nordlige New Mexico i USA. Språket brukes av omtrent 300 personer.


== Referanser ==
Job Dischington Bødtker

Se også hans farfar med samme navn, Job Dischington Bødtker (1759–1829), som var prest Inderøy.Job Dischington Bødtker (født 9. august 1818 i Skogn, død 12. november 1889 i Fet) var en norsk jurist, embetsmann og stortingsrepresentant for  Tønsberg 1865–76.Job studerte ved overlærer Ulrik Møller (1791–1853) sitt private skoleringsinstitutt i Christiania i 1835, og ble cand.jur. 1840 ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han arbeidet i Kyrkjedepartementet 1842–53 som kopist, fullmektig og byråsjef. Så var han fut Namdalen i noen år, før han i 1861 ble byfogd i Tønsberg og satt til omkring 1875 da han fikk jobb som sorenskriver i Nedre Romerike. Job ga navn til Bødtkers gate (Tønsberg).


== Familie ==
Han var sønn av Fredrik Andreas Thulesius Bødtker (1789–1853) som var oberst. Navnet fikk han etter farfaren, Job Dischington Bødtker (1759–1829), som var prest på Inderøy. 

Job selv ble  gift med Fredrikke Sophie Sejersted (1825–92). De fikk flere barn:
Carl Fredrik Johannes Bødtker (1851–1928) offiser og forfatter, g. Karen Falck
Johannes Sejersted Bødtker (1879–1963) bankmann og kunstsamler, g. 1914 Louise Berre og 1921 Ingeborg Beer, barnebarn av Anders Beer.
Arne Sejersted Bødtker (1929–2014)
Merete Sejersted Bødtker (1956–) billedhugger
Carl Bødtker (1886–1980), ingeniør og radiomann, g. Emily Möhlau
Frederikke Dorothea Bødtker (1853–1919) g. statsminister Francis Hagerup
Harald Bødtker (1855–1925) arkitekt g. Ragnhild Sejersted
Ragnvald Bødtker (1859–1946) fløtningsdirektør g. Inger Soot
Eivind Olaf Bødtker (1863- ), fylkesmann i Østfold


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Job Dischington Bødtker hos Norsk senter for forskningsdata
Galbuli

Galbuli (jakamarfugler) er én av to underordener av spettefugler (Piciformes) og omhandler to familier, som primært består av trelevende insektetende arter. Familiene teller tilsammen 57 arter.


== Systematikk ==
Jakamarer og dovenfugler behandles ofte i den separate ordenen Galbuliformes, men dette savner allmenn aksept. DNA-analyser viser at de danner en egen evolusjonær utviklingslinje, men de fleste regner denne som en delgruppe av spettefugler.


=== Inndeling ===
Inndelingen følger Witt (2004). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle gruppenavn.

Piciformes, spettefugler, 467–484 arter
Galbuli, (jakamarfugler), 57 arter
Galbulidae, jakamarfamilien, 19 arter
Bucconidae, dovenfuglfamilien, 38 arter
Pici, 410–427  arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Pici

Pici (egentlige spettefugler) er én av to underordener av spettefugler (Piciformes) og omhandler to infraordener, med tilsammen 427 arter i sju familier.


== Systematikk ==
Familiene i denne gruppa danner en monofyletisk gruppe, men slektskapet mellom de ulike kladene har ikke vært fullt ut klarlagt.


=== Inndeling ===
Inndelingen følger Johansson & Ericson (2003). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle gruppenavn.

Piciformes, spettefugler, 467–484 arter
Galbuli, (jakamarfugler), 57 arter
Pici, (egentlige spettefugler), 410–427 arter
Ramphastides, 157 arter
Picides, 237–254 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pici hos Fauna Europaea 
(en) Pici hos Fossilworks 
(en) Pici hos ITIS
Johannes Petersen

Johannes Petersen (1812–1901) var en færøysk politiker, lærer og handelsmann. Han var medlem av det færøyske Lagtinget 1854–1859 og 1863–1891 og det danske Folketinget 1864–1866.


== Liv og virke ==
Han vokste opp på gården Útistova i Klaksvík som sønn av Peter Eliassen og Susanne Joensdatter.Han fullførte lærerseminaret i Jonstrup ved København i 1840. Han giftet seg med Susanne Frederikke Olesdatter på Nes, hvor Petersen var huslærer hos sognepresten.Petersen var omgangsskolelærer på Nes og i nabobygdene langs Skálafjørður fra omkring 1840 og frem til Færøyenes provisoriske skolelovgivning ble opphevet i 1854, deretter fra 1871 til han avgikk med pensjon i 1894, 82 år gammel. I mellomtiden drev han handel.


=== Politisk arbeid ===
Petersen var lagtingsmann for Eysturoy 1854–1859 og 1863–1891 og folketingsmann for Færøyene 1864–1866. Han vant folketingsvalget med stemmetallene 140–105 mot høyremannen Hans Christopher Müller. Derfor har Petersen helst vært regnet som venstremann.Han var også redaktør i amtsavisen Dimmalætting 1885–1886, men skal ha blitt avsatt etter påtrykk fra kirke- og undervisningsminister Jacob Scavenius, som mente at Petersen var altfor venstreorientert.Historiker Hans Jacob Debes stilte seg tvilende til å betegne Petersen som venstremann, fordi han stemte for grunnloven av 1866, som begrenset stemmeretten, og hans etterlatte brev antyder et mer konservativt ståsted. Hans etterslekt fostret også utpreget konservative politikere.Blant Johannes og Susanne Frederikke Petersens barn var prost, salmedikter, lagtings- og landstingsmann Fríðrikur Petersen, mens lagtingsmann Simon Thorkildshøj var deres svigersønn, og lagtingsmann Johannes Petersen d.y. deres sønnesønn.


== Referanser ==
Nautsijoki

Nautsijoki (russisk: Наутсийоки) er ei elv i Murmansk oblast i Russland. Den er ei sideelv til Pasvikelva. Elva har utspring fra innsjøene Ilja-Nautsijarvi og Ala-Nautsijarvi, og munner ut lengst sør i Grensevatnet. Elva er 32 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 539 km².


== Referanser ==
Picides

Picides er én av to infraordener i underordenen Pici (egentlige spettefugler), som er én av to underordener i spettefugler (Piciformes). Picides omfatter 270 arter i to familier.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Moyle (2004). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle gruppenavn.

Piciformes, spettefugler, 467–484 arter
Galbuli, (jakamarfugler), 57 arter
Pici, (egentlige spettefugler), 410–427 arter
Ramphastides, 157 arter
Picides, 253–270 arter
Indicatoridae, vokseterfamilien, 16 arter
Picidae, spettefamilien, 237–254 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Ramphastides

Ramphastides er én av to infraordener i underordenen Pici (egentlige spettefugler), som er én av to underordener i spettefugler (Piciformes). Ramphastides omfatter 157 arter i fem familier.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Moyle (2004). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle gruppenavn.

Piciformes, spettefugler, 467–484 arter
Galbuli, (jakamarfugler), 57 arter
Pici, (egentlige spettefugler), 410–427 arter
Ramphastides, 157 arter
Ramphastidae, tukanfamilien, 50 arter
Capitonidae, skjeggfuglfamilien, 18 arter
Semnornithidae, (tukanskjeggfuglfamilien), 2 arter
Megalaimidae, (asiaskjeggfuglfamilien), 35 arter
Lybiidae, (afrikaskjeggfuglfamilien), 52 arter
Picides, 253–270 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata