jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pseudorhaetus

Pseudorhaetus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore til store, mørke hjortebiller. Artene har avlang kroppsform og er påfallende blanke. Dekkvingene kan være mer eller mindre rødlige, for øvrig er de svarte. Hannene har forstørrede kjever, hos denne slekten vider disse seg ut og danner er nesten firkantet gevir. Hodet er nokså rundet sett ovenfra, uten påfallende utvekster.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia der de er kjent fra Vietnam, Taiwan og det sørlige Kina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Cladognathini
Slekten Pseudorhaetus Planet, 1899
Pseudorhaetus oberthuri Planet, 1899 - Vietnam
Pseudorhaetus sinicus (Boileau, 1899) - det sørlige Kina


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudorhaetus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pseudorhaetus hos NCBI 
Pseudorhaetus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Oversikt over artene
Bildegalleri
Weinreichius

Weinreichius er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art fra Vietnam.


== Utseende ==
En stor (49–78 millimeter), avlang, mørk hjortebille. Kroppen er svart bortsett fra dekkvingenes bakre del som er rødlige. Hannens mandibler (overkjever) er kraftig forstørrede som vanlig hos hjortebiller, hos denne arten er de særlig kraftige, gevir-lignende og sterkt nedoverkrummede i spissen. De er fint sagtagget på innsiden og har en kraftig tann omtrent to tredjedeler ut på kjeven. Hodet mangler påfallende utvekster, hode og pronotum har nettmasket mikroskulptur og ser ganske matte ut. Pronotum har jevnt rundede sider.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg trolig i råtne trestammer.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Vietnam, som utmerker seg med en meget artsrik fauna av hjortebiller.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Cladognathini
Slekten Weinreichius Lacroix, 1978
Weinreichius perroti Lacroix, 1978


== Eksterne lenker ==
(en) Weinreichius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Weinreichius hos NCBI 
Weinreichius perroti – detaljert informasjon på Wikispecies 
Oversikt over artene
Bildegalleri
Egil Winsnes

Egil Winsnes (født 29. september 1919, død 30. mars 1991) var en norsk diplomat.Han startet i Utenriksdepartementet i 1946 og var tilsatt ved ambassadene i Washington, Stockholm og Brussel.  Fra 1962 var han tilbake i Oslo som byråsjef for det kontor som holdt orden på Norges handelspolitiske samkvem med EF.  I 1966 bar det til Norges ambassade i Paris som handelsråd, og fra 1970 som ambassaderåd. Fra 1974 til tidlig 1980-tall var han generalkonsul i Cape Town og leder for Norges faste delegasjon ved  Europarådet i Strasbourg. Han etterfulgte i 1984 Olav Lydvo som ambassadør til Marokko og Tunisia, stasjonert ved Norges ambassade i Rabat.  I 1986 var han involvert i å få frigitt det norske dykkerskipet «Wildrake» (Anders Wilhelmsens rederi) som var satt under arrest i Tunisia.
Han var sønn av litteraturprofessor Andreas Hofgaard Winsnes (1889–1972) og Haldis Knudsen (1892–1968).


== Referanser ==
Tongzhi-restaurasjonen

Tongzhi-restaurasjonen (forenklet kinesisk: 同治中兴; tradisjonell kinesisk: 同治中興; pinyin: Tóng Zhì Zhōngxīng) fant sted i perioden fra ca 1860 til 1874 i Kina. Den er oppkalt etter Tongzhi-keiseren, men fant sted mens han selv var mindreårig og landet ble regjert i hans navn av enkekeiserinne Cixi (formelt i samarbeid med enkekeiserinne Ci'an) og med blant annet Zeng Guofan og Li Hongzhang som rådgivere.
Tongzhi-restaurasjonen videreførte selvstyrkingsbevegelsen ledet av Zeng Guofan og Li Hongzhang.  
Selv om det ble holdt fast ved Kinas overlegenhet over Vesten i moralsk og filosofiske henseelse på grunn av landets konfucianisme, anerkjente man beholvet for å lære av utlandet innen økonomi, militærkunst og teknologi.
Det ble igangsatt studier av utenlandske kulturer, språk og teknologier, særlig ved utviklingen av sakssvarende høyere utdannelse (som høyskolen Tongwenguan) og ved å sende unge kinesere til utenlandsstudier. Det ble også forsert industrialisering ved bygging av et stort antall skipsverft, arsenaler og våpenfabrikker. 


== Litteratur ==
Jung Chang: Empress Dowager Cixi: The Concubine who Launched Modern China, Jonathan Cape: London, 2013, ISBN 9780224087438
Wolfram Eberhard: Geschichte Chinas. Von den Anfängen bis zur Gegenwart (=Kröners Taschenausgabe. Bd. 413). 3., erweiterte Auflage. Kröner, Stuttgart 1980, ISBN 3-520-41303-5.
John King Fairbank: Geschichte des modernen China. 1800–1985 (Originaltittel: The Great Chinese Revolution.) Deutscher Taschenbuch-Verlag, München 1989, ISBN 3-423-04497-7.
Jacques Gernet: Die chinesische Welt. Die Geschichte Chinas von den Anfängen bis zur Jetztzeit (= Suhrkamp-Taschenbuch 1505). 1. Auflage, Nachdruck. Suhrkamp, Frankfurt am Main 2004, ISBN 3-518-38005-2.
Gisela Gottschalk: Chinas große Kaiser. Ihre Geschichte, ihre Kultur, ihre Leistungen. Die chinesischen Herrscherdynastien in Bildern, Berichten und Dokumenten. Weltbild, Augsburg 1992, ISBN 3-89350-354-4.
Jonathan D. Spence: Chinas Weg in die Moderne (= dtv 30795). Aktualisierte und erweiterte Ausgabe. Deutscher Taschenbuch-Verlag, München 2001, ISBN 3-423-30795-1.
Mary C. Wright: The Last Stand of Chinese Conservatism: The T'ung-Chih Restoration, 1862 -1874. Stanford, CA: Stanford University Press, 1957.
Anja Berggård Endresen

Anja Berggård Endresen (født 2. mars 1974) er en norsk politiker (V). Hun er gruppeleder for Sola Venstre siden 2011. I perioden 2015-2019  var hun gruppeleder i Venstres fylkestingsgruppe i Rogaland og ledet Regional- og kulturutvalget. I samme periode var hun også valgt medlem i Fylkesutvalget samt Fylkestinget i Rogaland. 
Endresen har arbeidet som lærer siden 2001, og har vært ansatt i Stavangerskolen siden 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anja Berggård Endresen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Anja Berggård Endresen hos Stortinget 
(no) Anja Berggård Endresen hos Norsk senter for forskningsdata
Mujia

Mujia (kinesisk: 木枷, pinyin: mù jīa eller  枷鎖, jiā suǒ, eller fra fransk: cangue, eller «krage-gapestokk») var en innretning benyttet for allmenn bespottelse og ydmykelse og som legemlig avstraffelse i Kina  og visse andre deler av Øst-Asia og Sørøst-Asia frem til inn på 1900-tallet. 


== Vanlig utforming ==
Fret var flere forskjellige utforminger av innretningen. Men en typisk mujia bestod av et stort og tungt flatt brett med et hull i midten stort nok for nakke og hals. Brettet hadde to deler. De ble lagt rundt halsen og festet i smal nok posisjon med hengsler og lås. 
Straffen var å ha brettet påført i en bestemt periode, avhengig av forbrytelsens art. Den store Ming-lovboken (大明律) fra 1397 foreskrev at innretningen skulle være av tre og veie 25, 20 eller 15 jīn (omtrent 12,5, 10 eller 7,5 kilo) avhengig av forbrytelsen. Ofte var den så stor at fangen trengte hjelp til å spise og drikke, fordi han ikke kunne nå munnen med hendene.
Ordet cangue på fransk kommer fra det portugisiske canga, som betyr åk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cangue – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
A Good Woman’s Love (album)

A Good Woman's Love er et musikkalbum av Jerry Reed som ble utgitt juni 1974. Reed komponerte tre sanger selv til dette albumet. Produsent for albumet var Chet Atkins og Reed.


== Sporliste ==


=== Side 1 ===
«A Good Woman's Love» (Cy Coben) – 2:54 – (innspilt 27. desember 1973)
«St. Louis Blues» (William Handy) – 4:15 – (innspilt 20. september 1973)
«Oh Shenandoah» (Jerry Reed Hubbard) – 2:59 – (innspilt 20. september 1973/1. februar 1974)
«Hurry Home» (Chris Christian) – 2:31 – (innspilt 27. desember 1973)
«Everybody Needs Someone» (Jerry Reed Hubbard) – 3:01 – (innspilt 7. januar 1974)


=== Side 2 ===
«Home Sweet Home Revisited» (Rodney Crowell) – 4:16 – (innspilt 7. januar 1974)
«Rollin' in My Sweet Baby's Arms» (Charlie Monroe)– 2:30 – (innspilt 27. desember 1973)
«All Day Ride» (Stewart Harris) – 2:15 – (innspilt 24. januar 1973)
«Mystery Train» (Junior Parker/Sam Phillips) – 2:17 – (innspilt 27. desember 1973)
«Crude Oil Blues» (Jerry Reed Hubbard) – 2:36 – (innspilt 20. desember 1973)


== Musikere og instrumenter ==
Jerry Reed: vokal, gitar
Paul Yandell: gitar
Pete Wade: gitar
Randy Goodrum: piano
Vassar Clements: fele
Steve Schaffer: bass
Larrie Londin: trommer


== Referanser ==
Rosseland skule

Rosseland skule er en barneskole på Rosseland i Time kommune. Skolen har elever fra 1. til 7. trinn. Det går ca 500 elever og 50 lærer som jobber på skolen. Skolen har bare kapasitet på inntil 525 elever og har måttet ta i bruk andre bygninger, blant annet Timehallen som undervisningslokaler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skolens hjemmeside
Karsten Klepsvik

Karsten Klepsvik (født 4. august 1952 i Austevoll) er en norsk diplomat.
Etter å ha tatt artium ved Voss Gymnas ble han cand.polit. ved Universitetet i Bergen. Han gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs i 1981. Fra 1983 til 1986 var han ambassadesekretær ved Norges ambassade i Manila. Fra 1986 til 1989 var han ambassadesekretær ved Norges ambassade i Washington DC. Fra 1989 arbeidet han i to år i Fiskeridepartementet, først som byråsjef i Internasjonal seksjon og deretter som ekspedisjonssjef i Ressursavdelingen. Han var deretter administrerende direktør i Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening i NHO. I 1993 gikk han tilbake til Utenriksdepartementet som ekspedisjonssjef og Barentsrådgiver. Fra 1995 til 1999 var han ministerråd ved Norges ambassade i Washington under ambassadør Kjeld Vibe. Deretter ble han igjen ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet i den nyopprettede avdeling for menneskerettigheter, demokratibygging og humanitær bistand. I 2000 ble han pressetalsmann for utenriksminister Thorbjørn Jagland, en stilling han også hadde under utenriksminister Jan Petersen til 2005. Etter over ti år i Utenriksdepartementet som polarrådgiver og hvalfangstkommissær, ble han i 2013 utnevnt til ambassadør ved Norges ambassade i Warszawa. I 2018 ble han utnevnt til ambassadør ved Norges ambassade i Vilnius, Litauen.


== Familie ==
Han er sønn av Harald Nikolai Klepsvik (1916–2000) og Magdalena Torborg Hallvardsdtr. Kleppe (født 1918). Karsten Klepsvik har ti søsken. Han er bror av bistandsarbeideren Ingunn Klepsvik (født 1946), som har vært ambassadør til Tanzania. Karsten Klepsvik er medeier i skipsrederiet North Sea Shipping, som drives av familiene Klepsvik og Økland fra Bakkasund i Austevoll.


== Ordener og utmerkelser ==
Karsten Klepsvik er blant annet utnevnt til Kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenesteorden av Harald V og tildelt Storkorset av Den Polske Fortjenesteorden av Polens president Andrzej Duda.


== Referanser ==
Remicourt (Belgia)

Remicourt er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av fem delkommuner: Remicourt, Lamine, Momalle, Pousset og Hodeige.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Remicourt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Saint-Georges-sur-Meuse

Saint-Georges-sur-Meuse er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av én delkommune: Saint-Georges-sur-Meuse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Saint-Georges-sur-Meuse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oreye

Oreye (nederlandsk: Oerle) er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av fem delkommuner: Oreye (Oerle), Bergilers, Grandville, Lens-sur-Geer og Otrange (Wouteringen). Elva Geer renner gjennom kommunen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Oreye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Waremme

Waremme (nederlandsk: Borgworm) er en kommune og by i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av sju delkommuner: Waremme (Borgworm), Bettincourt (Bettenhoven), Bleret, Bovenistier, Grand-Axhe, Lantremange og Oleye (Liek). Navnet har Waremme fått fra elva Geer (Jeker), som tidligere het Waremme eller Worm på nederlandsk. Tidligere var kommunens franske navn Waremme-le-Château, som viser til en borg eller et slott ved elva Geer (sånn som «borg» i det nederlandske navnet). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Waremme – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dalsbekken (Ski)

Dalsbekken i Ski kommune har utspring i Rullestadtjernet øst for Ski sykehus. Den kalles Roåsbekken ned til fallene nedenfor Roås gård. Bekken går under fylkesvei 152 og østfoldbanen ved Vabakken. Fra Roås renner bekken nordover vest for Langhus. Fra Furuset og ned til utløpet i Gjersjøen, danner bekken grense mellom kommunene Nordre Follo og Ås.
Der fylkesvei 156 i dag krysser bekken i høy bro, finnes også en eldre steinhvelvsbro for Den fredrikshaldske kongeveiI bekken er det regisrert både abbor og mort, men også ørret, ål og kreps. Området langs bekken er dessuten leveområde for en rekke fuglearter, herunder fossekall, vintererle, vendehals og flere sangere.


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Referanser ==
Yixuan, prins Chun

Yixuan, også kjent som den første prins Chun (kinesisk: 愛新覺羅·奕譞, pinyin:  Àixīn Juéluó Yìxuān, Wade-Giles: [Aisin-Gioro] I-hsüan, 醇親王, «førsteprins Chun»; født 16. oktober 1840 i Beijing i Kina, død 1. januar 1891 i Beijing), var en mandsjuisk prins i den keiserlige Aisin Gioro-slekten.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Yixuan var  Han var Daoguang-keiserens syvende sønn, far til Guangxu-keiseren og farfar til den siste keiseren, Puyi. Moren var fru Uya (烏雅氏). Fire måneder etter at han var født ble fru Uya, en av konkubinene til Daoguang-keiseren, og som akkurat var blitt elevert til edelfru Lin (琳貴人), aå ytterliggere elevert til keiserlig konkubine Lin (琳嬪), en sjelden distinksjon. Fru Uyas raske oppstigen fortsatte radig, og hun ble konsort Lin (琳妃) og edelkonsort Lin (琳貴妃) i henholdsis 1842 og 1846. Da hun døde fikk hun en enda edlere posthum tittel av Tongzhi-keiseren, keiserlig edelkonsort Zhuangshun (莊順皇貴妃), og dermed selve keiserinnen nest i rang.


=== Virke i Qing-styret ===
I februar 1850, etter Daoguang-keisserens død, ble Yixuans fjerde bror, Yizhu, etterfølger til tronen og ble kalt etter eranavnet han valgte, Xianfeng-keiseren. Yixuan ble regnet som prins av annen rang (junwang) og ble kjent som prins Chun (醇郡王). Han holdt en lav profil under Xianfeng-keiserens elleve år lange regjeringstid.
Yixuan medvirket i det statskupp som førte enkekeiserinnene Cixi og Ci'an og deres svoger Prins Gong til makten som den mindreårige Tongzhi-keiserens formynderråd høsten 1861. Deretter var Yixuans skjebne tett knyttet til enkekeiserinne Cixi. Da hennes sønn døde i 1875 adopterte hun Yixuans sønn Zaitian og utpekte ham til tronfølger under regjeringstittelen Guangxu. For å slippe å utføre kowtow for sin egen sønn var da Yixcuan nødsaget til å be om avskjed fra sine oppdrag i det indre hoff, noe som ble innvilget.
I 1880-årene var Yixuan involvert i oppbyggingen av Kinas flåte og i 1884 ble han sjef for admiralitetet. Yixuan dro rundt på inspekssjonsreiser til marinens verft langs kysten. Opprustningen skulle vise seg å ikke være tilstrekkelig, noe som skulle bli åpenbart få år etter Yixuans død, da Kina tapte mot japanske flåtestyrker. En vel utbredt historie om at store misler kom på avveie for å finansiere enkekeiserinnens byggeprosjekter, er imidlertid en baktalelse mot dem begge uten hold.  
Etter Yixuans død i 1891 fikk hans sønn Zaifeng arve tittelen prins Chun og han ble også prinseregent da hans sønn Puyi ble utvalgt til  ny keiser i 1908.


== Litteratur ==
Jung Chang: Empress Dowager Cixi: The Concubine who Launched Modern China, Jonathan Cape: London, 2013, ISBN 9780224087438
Sterling Seagrave:  "Dragon Lady" ISBN 0-679-73369-8.
Maria Warner: The Dragon Empress": Life and Times of Tz'u-Hsi, 1835
Wan Yi, Wang Shuqing, Lu Yanzhen: Daily life in the Forbidden City, 1908. ISBN 0-670-81164-5.


== Eksterne lenker ==
(en) Yixuan, 1st Prince Chun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arbeidermesterskapet i fotball 1924

Arbeidermesterskapet i fotball 1924 var det første norske arbeidermesterskapet i fotball 
som ble arrangert av Arbeidernes Idrettsforbund (AIF). Roy (Hurum) 
vant turneringen etter å ha slått Slemmestad 2-1 i finalen.
Roys vinnerlag: A. Paulsberg, H. Johansen, R. Berger, Lind, A. Johansen, T. Olsen, S. Hansen, T. Magnussen, H. Andersen, S. Paulsberg og H. Pettersen.


== Runder ==
1. runde: Spilt 28. september. 9 kamper, 3 lag walk-over. Totalt 21 lag.
2. runde: Spilt 5. oktober. 5 kamper, 2 lag walk-over.
3. runde: 12. oktober.
Semifinaler: 26. oktober.
Finale: 9. november.


== 1. runde ==
Walk-over: Slemmestad, Moss AIL, 
Roy.


== 2. runde ==
Bjølsen BK – Spartacus 2-1
Lynild Oslo – Enerhaugen 5-2
Moss AIL – Spring Oslo 4-3
Sleipner Oslo – Jordal 0-2, 3-2 (omkamp etter protest)
Slemmestad – Nyland 3-1 e.e.o.Walk-over: Roy, Grüner.


== 3. runde ==
Bjølsen BK – Lynild Oslo ?-?
Roy – Grüner 6-5
Slemmestad – Sleipner Oslo 3-1
Moss AIL w.o.


== Semifinaler ==
Bjølsen BK – Slemmestad 0-1
Roy – Moss AIL 4-2


== Finale ==
Roy – Slemmestad 2-1


== Se også ==
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1924
Liste over fotballklubber i Arbeidernes Idrettsforbund


== Referanser ==


== Kilder ==
Arbeiderbladet
Forkys

Forkys (gresk: Φόρκυς) var en havgud i gresk mytologi, de skjulte farer i havets dyp og herre over alle stor monstre i saltvann som hvaler. Han er en opphavlig havgud, generelt sitert (først hos Hesiod) som sønn av Pontos (Havet) og Gaia (Jorden). I henhold til de orfiske hymner var Forkys sammen med Kronos og Rhea de eldste avkommet til Okeanos (urstrømmen som omkranset hele jorden) og Tethys (havgudinne). Károly Kerényi, forsker på antikkens mytologi, slo sammen Forkys med de tilsvarende havgudene Nerevs og Protevs. I bevarte romerske mosaikkbilder er Forkys avbildet som en havmann med fiskehale, krabbeklør til hender og med rød hud.


== Forkydene ==
Forkys hadde sin søster Keto (gresk: Κητώ; «havmonster») som hustru, og Hesiods Theogonien («Gudenes tilblivelse») listet avkommet deres som Ekidna (Ἔχιδνα; «hunn-slange»), gorgonene (søstrene Medusa, Stheno og Euryale); graierene (Enyo, Deino og Pemfredo); og draken Ladon. Dette avkommet synes å være konsistente på tvers av kildene, bortsett fra Ladon som tidvis ble sitert som et barn av Ekidna og Tyfon, og er da Forkys og Ketos barnebarn.
Bibliotheca og Homer viser til havmonsteret Skylla som en datter av Krataiis (et av de andre navnene til Keto; κραταιίς «mektig») og hvor Bibliotheca spesifiserer at hun også var Forkys' datter. Bibliotheca refererer også til Skylla som datter av Trienos (et annet navn for Keto, Τρίενος, fra τρίενος, «innenfor tre år»), således antyder at Krataiis og Trienos er det samme vesen. Apollonios Rhodios siterer Skylla som datter av Forkys og av en sammensmeltet Krataiis-Hekate. Den greske poeten Stesichoros fra Sicilia refererte til Skylla som en datter av Forkys og Lamia (muligens oversatt som «haien» og refererer da til Keto framfor den mytologiske libyske dronning).
Skolia («kommenterer») på Apollonios Rhodios siterer Forkys og Keto som foreldre til hesperidene, men denne påstanden er ikke gjentatt i noen andre antikke kilder.
Homer viser til Thoosa, mor til kyklopen Polyfemos med Poseidon, som en datter av Forkys uten at en mor navngis, men det kan antas Keto var moren.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kerenyi, Karl [1951] (1980): The Gods of the Greeks
Bloch, Leo (1909): «Phorkys 1)» i: Roscher, Wilhelm Heinrich (red.): Ausführliches Lexikon der griechischen und römischen Mythologie. Bind 3,2, Leipzig, spalte. 2431–2435 (digitalisert).


== Eksterne lenker ==
Phorcys, Theoi Project
Le Grenier de Clio, Mythologica (fransk)
ELKO

ELKO AS (opprinnelig A/S Elektrokontakt) er et norsk selskap som produserer stikkontakter, lysbrytere og annet elektroteknisk materiell. Selskapet ble grunnlagt 17. juli 1945 i Oslo. Det har hovedkontor på Ryen i Oslo og et produksjonsanlegg på Åmot i Modum. Selskapet ble kjøpt opp av franske Schneider i 1999. I juni 2020 annonserte Schneider at de legger ned produksjonen i Norge. Gigantkonsernet Schneider vil flytte produksjonen og distribusjonen fra Åmot til Schneider Electric-fabrikkene i Tyskland og Sverige i løpet av 2021.Selskapet har 80 ansatte i Norge og 16 i Sverige.Administrerende direktør er Kjetil Kaldestad og styreformann er Karoline Nystrøm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Fredrik Herman Gade

Fredrik Herman Gade (født 12. august 1871 i Kristiania, død 20. februar 1943 ved Paris) var en norsk-amerikansk diplomat.
Han flyttet med familien til USA i 1888 der han tok bachelorgrad i Arts 1892 og Law (jus) fra Harvard University i 1895.  Derpå var han advokat i Chicago 1895–1900, samt ordfører i Lake Forest, en liten by i Lake County (Illinois) i tiden 1903–1906 og 1909–1910.  Etter unionsoppløsningen i 1905 ble han norsk konsul i Chicago før han i 1910 flyttet tilbake til Norge for å jobbe for Utenriksdepartementet.  Det tok ham to år å få tilkjempet seg sitt gamle statsborgerskap (Gadesaken), men i 1912 kunne han tiltre i utenrikstjenesten og fra 1918 som chargé d'affaires og senere minister i Rio de Janeiro i tiden 1919–1929.

Han var sønn av USAs konsul i Norge Gerhard Gade (1834–1909) og hans amerikansk-fødte kone Helen Rebecca Allyne.  De bebodde Frogner Hovedgård der Herman vokste opp.  Broren John Allyne Gade (1875–1955) bodde i USA, men hadde sterke bånd til Norge og donerte flere pengegaver til norske kulturminner. Herman giftet seg i 1897 med Alice Garfield King (1871–1938) fra Chicago. Vennen Roald Amundsen navnga i 1911 Alice Gade-fjellet på Dronning Maud Land etter datteren Alice (født 1899) som ektet byråsjef Egil Anker Morgenstierne Holmboe (1896–1986).  Sønnen Gerhard Gade (født 1898) ble også diplomat. Etter å ha gitt seg i utenrikstjenesten i 1929, bosatte Fredrik og Alice seg utenfor Paris, i slottet Château du Mesnil-Saint-Denis. Der huset Gade i 1940 eksilkongen Zog av Albania og hans ungarskfødte kone, dronning Geraldine; de hadde rømt fra Albania i 1939. Etter Gades død i 1943 ble det solgt til pennegründer Milton Reynolds fra Chicago som ville sette opp sitt Europa-kontor her.


== Utgivelser ==
Herman Gade (1910). Taler af Herman Gade. J. Anderson Publishing Co., Chicago. 
Omordning av Utenrikstjenesten, 1912
Oversjøiske markeder, 1913
Gade-saken, 1914
Some reminiscenses of Theodore Roosevelt, 1915


== Referanser ==
P3nyheter

P3nyheter er et norsk nyhetsprogram som har gått på NRK Radio siden 1996. Programmet sendes på P3 og mP3 og går flere ganger daglig, men hyppigst på formiddager. Sendingenes lengde variere fra to til fem minutter. Den har et kortfattet og ungdommelig preg med musikk i bakgrunnen. 
Programmet er laget av Nyhetsavdelingen på Tyholt i Trondheim.P3nyheter startet opp i november 1996, da under navnet P3 16. Sendingen gikk én gang daglig, kl 16 (derav navnet). Redaksjonen den gang bestod av Ellen Ingunn Andersen (vaktsjef), Elin Fredriksen, Tommy Hansen og Stig Hernes. På slutten av 1990-tallet ble programmet utvidet med to sendinger som gikk kl 13 og 16, der første sendingen fikk navnet P3 13. Den første sendingen varte i 5 minutter mens den kl 16 varte i 10 minutter. På midten av 2000-tallet ble konseptet ytterligere videreutviklet. Det ble nyheter hver time, og programmet byttet navn til P3nyheter. Aktualitetsmagasinet P3 NÅ sprang ut av programkonseptet og erstattet lagt på vei sendingen som gikk kl 16. P3 NÅ var imidlertid mye lengre een P3 16 og inneholdt debattsekvenser. 
Programposten var tidlig ut med å viderebringe nyhetsformidling på alternative plattformer som Instagram, Twitter og Snapchat.


== Utmerkelser ==
I 2013 og 2016 vant programmet prisen for årets nyhetsbulletin ved Prix Radio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside på P3