jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arne Akselberg

Arne Akselberg (født 15. mai 1952 i Granvin) er en norsk lydtekniker. Han grunnla plateselskapet SIMAX i 1978. Siden 1998 har han vært lydtekniker i Abbey Road Studios i London. 
Arne Akselberg vokste opp på Voss og spilte i tenårene rytmegitar og tangenter i det lokale bandet «Shades of Blues» fra det ble startet i 1964 og til bandet ble oppløst i 1972. I 1972 reiste han til Oslo og begynte på musikkstudier ved Norges musikkhøgskole med orgel som hovedinstrument. I Oslo begynte han å interessere seg for lydteknikk, og han fikk overtalt daværende rektor Robert Levin til å få undervisning i faget. Akselberg var sammen med Kjetil Bjerkestrand de to første studentene i lydteknikk ved Musikkhøgskolen. I studietiden fikk han jobb som ryddegutt i Arne Bendiksens studio, og fikk der veiledning av Jan Erik Kongshaug.


=== Etableringen av SIMAX ===
Etter studiene skaffet Akselberg seg eget opptaksutstyr og startet i 1978 sammen med Tore Simonsen det klassiske plateselskapet SIMAX. Arne Akselberg hadde oppgavene som lydtekniker og produsent. Selskapets filosofi var å gjøre musikkopptak i naturlige omgivelser for klassisk musikk som kirker og konsertsaler heller enn musikkstudioer. Den første innspillingen ble gjort i Oslo Konserthus i 1979 med organisten Bjørn Boysen. På 1980-tallet bygde SIMAX opp en «stall» med norske klassiske artister, deriblant Leif Ove Andsnes, Truls Mørk, Ole Edvard Antonsen og Det norske kammerorkester. I år 2000 solgte Akselberg og Simonsen SIMAX til Grappa, som har videreførte platemerket som Simax Classics.


=== Abbey Road Studios ===
I 1998 ble Akselberg tilbudt en jobb som lydtekniker i legendariske Abbey Road Studios i London, den gang eid av EMI. Akselberg fikk da anledning til å arbeide med flere av artistene til EMI og Virgin Classics så som Paul McCartney, Leif Ove Andsnes, Ian Bostridge og Maxim Vengerov. Siden 2012 har studioet vært eid av Universal Music.  


== Priser og nominasjoner ==
En rekke av Akselbergs innspillinger har mottatt priser og utmerkelser, deriblant har tre innspillinger vunnet en Grammy-pris. Akselberg ble dessuten nominert til en Grammy i klassen Beste klassiske lydproduksjon for innspillingen av Rachmaninovs pianokonsert nr. 2 og 3 med Andsnes på EMI.


== Prisbelønnede innspillinger ==
Grammy-pris 2009: Jevgenij Kisin (piano), Vladimir Asjkenazi (dirigent): Prokofiev Piano Concertos Nos. 2 & 3. EMI
Grammy-pris 2005: Maxim Vengerov (fiolin), Mstislav Rostropovitsj (dirigent): Britten Violin Concerto and Walton Viola Concerto. EMI
Grammy-pris 2001: Truls Mørk (cello): Britten Cello Suites. Virgin Classics


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Simax Classics
Biografi hos Abbey Road Studios
Den bayerske armé

Den bayerske armé var den stående arméen i Bayern fra 1682 til 1919, det vil si i de periodene Bayern utgjorde Kurfyrstedømmet Bayern og Kongeriket Bayern. Bayern var i denne perioden først et kurfyrstedømme innenfor Det tysk-romerske rike frem til 1806, deretter et suverent kongerike fra 1806. Fra 1871 inngikk Kongeriket Bayern som forbundsstat i føderasjonen Tyskland, men beholdt suvereniteten på blant annet det militære området og hadde sitt eget helt separate militærvesen og forsvarsdepartement. Først i 1919 ble den militære suvereniteten overført til den føderale regjeringen i Tyskland. Den bayerske armé opphørte da å eksistere som selvstendig militærvesen og dets enheter ble innlemmet i Reichswehr, det nye føderale forsvaret. I denne forstand kan Den bayerske armé ses som en av mange forløpere til det nåværende tyske forsvaret Bundeswehr, i alle fall hva angår dets virksomhet i Bayern.


== Litteratur ==
Achim Fuchs: Einführung in die Geschichte der Bayerischen Armee. München 2014. Bayerns statsarkiv. ISBN 978-3-938831-49-6.
Carsten Jacobson

Carsten Jacobson (født 22. juni 1955 i Hamburg) er en tysk generalløytnant. Fra 2015 er han nestkommanderende i Deutsches Heer. Han har tidligere hatt en rekke oppdrag internasjonalt, blant annet som talsmann for NATO-styrken ISAF i Afghanistan og deretter som ISAFs nestkommanderende.Jacobson ble ansatt som yrkessoldat i Bundeswehr i 1974. Han ble utdannet generalstabsoffiser fra 1986 til 1988 og studerte deretter i to år ved den britiske hærens Staff College, Camberley fra 1990 til 1992. Han tjenestegjorde i SFOR-styrken i Bosnia-Hercegovina fra 1997 til 1998 og i KFOR-styrken i 1999. Fra 2001 til 2005 var han hærattaché ved Tysklands ambassade i Washington, D.C. I 2006 ble han brigadegeneral og fra 2007 var han Commander Rear Support Command ved NATOs Allied Rapid Reaction Corps. Han ble generalløytnant i 2014.
Han er gift med britiske Sally Jane McBride og de har to sønner.


== Utmerkelser ==
Ehrenzeichen der Bundeswehr i bronse (1983), sølv (1989) og gull (1994)
Bundeswehrs innsatsmedalje SFOR (1998)
NATO-medaljen for innsats i det tidligere Jugoslavia (1998)
Legion of Merit (2005)
Bundeswehrs innsatsmedalje ISAF
NATO-medaljen ISAF


== Referanser ==


== Litteratur ==
Handbuch der Bundeswehr und der Verteidigungsindustrie 2009/2010. Bonn.
The Du Pont Story

The Du Pont Story er en amerikansk historisk dramafilm fra 1951 regissert av William J. Thiele. Manuset ble skrevet av William S. Dutton, Francis P. Scannell og William J. Thiele. I rollene ses blant andre Eduard Franz, Marcel Journet og  Sigrid Gurie.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn i 1950.


== Fakta om filmen ==
Rulleteksten på slutten blir avsluttet med Du Pont-selskapets berømte motto: «Du Pont, bedre ting for bedre liv...gjennom kjemi.»Selv om opphavsrettsdokumenter oppgav at filmens spilletid var på 1 time og 28 minutter, var en visningskopi 1 time og 12 minutter lang, den samme tiden som ble oppgitt i en anmeldelse i Exhibitor.The Du Pont Story ble sponsret av Du Pont-selskapet for å dokumentere dets historie. Filmen har hele tiden en tone av stor beundring for hver leder og ethvert av selskapets produkter.The Du Pont Story ble kanskje ikke sluppet for visning på kommersielle kinoer, men ble vist i andre sammenhenger over hele landet. Ifølge et magasin for ansatte i Du Pont-selskapet fra januar-februar 1951 hadde den premiere våren 1951 på selskapets fabrikkanlegg og salgskontorer. Artikkelen hevder også at flere scener ble spilt inn på location ved forskjellige anlegg.


== Rolleliste ==
(I utvalg)

Eduard Franz - Éleuthère Irénée du Pont
Marcel Journet - Oberst Louis de Tousard
Sigrid Gurie - Sophie du Pont
Grandon Rhodes - President Thomas Jefferson
Walter Sande - Tom Cooper
André Charlot - Peter Bauduy
Tom Neal - Alfred V. du Pont
Stanley Ridges - General Henry du Pont
Edmon Ryan - Lammot du Pont - den eldre
Pierre Watkin - Oberst Henry du Pont


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Du Pont Story på Internet Movie Database
Markus Kneip

Markus Kneip (født 23. mai 1956 i Koblenz) er en tysk general. Han er stabssjef ved NATOs sentrale militære kommando, Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE) i Mons i Belgia. Han har tidligere vært kommandant for ISAFs nordkommando i Afghanistan og stedfortredende forsvarssjef i Tyskland.


== Karriere ==

Kneip ble ansatt som offiserskadett i Bundeswehr i 1975 og ble utdannet artillerioffiser. Han tjenestegjorde i en rekke funksjoner på troppsnivå og studerte deretter organisasjons- og ledelsesfag ved Universität der Bundeswehr Hamburg. Fra 1988 til 1990 ble han utdannet generalsoffiser og jobbet etter dette i Forsvarsdepartementet. Fra 1992 til 1993 studerte han ved den britiske hærens Staff College, Camberley. Tilbake i Tyskland ble han i 1993 stabssjef for panserbrigade 14 i Neustadt i Hessen og i 1995 kommandant for panserartilleribataljon 285 i Münsingen i Württemberg.
I 1997 ble han igjen knyttet til Forsvarsdepartementet som offiser i planleggingsstaben. Han var så pressetalsmann for sjefen for Hæren, generalløytnant Helmut Willmann, og ble deretter dennes adjutant, en stilling han hadde til Willmann gikk av med pensjon i 2001. Kneip, som da hadde blitt oberst, var så byråsjef i Forsvarsdepartementet fra 2001 til 2004. I 2004 ble han forfremmet til brigadegeneral og ble sjef for jegerbrigade 37 i Sachsen. Han var i 2006 stasjonert i Afghanistan med deler av brigaden som kommandant for ISAFs nordkommando (Regional Command North). Deretter var han igjen i Forsvarsdepartementet som avdelingsleder for stabsavdeling III. I 2008 ble han sjef for 1. panserdivisjon i Hannover og ble forfremmet til generalmajor.
Fra 24. februar 2011 var han for andre gang kommandant for ISAFs nordkommando i Afghanistan. Han ble såret i et bombeangrep 28. mai samme år. Han gikk av i 2012 og ble knyttet til strategiavdelingen i Forsvarsdepartementet. Fra 2015 til 2017 var han stedfortredende forsvarssjef i Tyskland. I 2017 ble han stabssjef ved NATOs sentrale militære kommando, Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE) i Mons i Belgia. Han ble 12. juli 2017 forfremmet til full general.


== Utmerkelser ==
Den nasjonale fortjenstorden (Frankrike)
Legion of Merit (USA)
Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (Tyskland)


== Referanser ==
Gammel Lejre

Gammel Lejre er en landsby i Lejre kommune på Sjælland i Danmark, ca. 1,5 km nord for stasjonsbyen Lejre.
Ifølge Saxo Grammaticus ble Lejre grunnlagt som kongssete av sagnkongen Roars etterfølger Rolf Krake. Lejre skal ha vært hjemsted og kongssete for en rekke etterkommere etter sagnkongen Skjold, de såkalte skjoldungene som det fortelles om i Skjoldungesagaen.Lejre het ifølge den danske historikeren Axel Olrik Hlejðrar på norrønt.Tuftene etter to store vikinghaller (datert 680–990) ble oppdaget her på 1980-tallet av Tom Christensen fra Roskilde Museum, også museumsinspektør ved Lejre museum, som i 2016 utga bok om Lejre.


== Se også ==
Lejrekrøniken
Kong Rørik av Lejre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nationalpark Skjoldungernes Land – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(en) Archaeological monuments in Lejre Kommune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Great Hall at Lejre har bilder av vikinghallene
Dokka bru

Dokka bru er ei vegbru på  fylkesvei 2432. Brua krysser Dokkaelva på Dokka i Nordre Land. Brua ble bygd i 1980, og har en total lengde på 55 meter.
Brua er ei spennbetong bjelkebru, NIB, forspent med samvirke. Brua har to spenn, hvorav det lengste er 27 meter.

Den gamle Dokka bru som lå på samme sted, ble flyttet til Veståsvegen på Nordsinni for å erstatte den gamle Øiom bru. Den krysser elva Etna.


== Se også ==
Liste over broer i Norge


== Eksterne lenker ==
[1] VG
Irish Home Rule movement

Irish Home Rule movement var en politisk bevegelse som kjempet for selvstyre for Irland innenfor det forente kongerike Storbritannia og Irland. Bevegelsen var den dominerende bevegelsen av irsk nasjonalisme fra 1870 til slutten av første verdenskrig.
Isaac Butt grunnla Home Government Association i 1870. Denne ble etterfulgt av Home Rule League i 1873 og Irish Parliamentary Party i 1882. Disse organisasjoner kjempet for selvstyre i det britiske House of Commons. Under ledelsen til Charles Stewart Parnell, var bevegelsen nær ved å lykkes da den liberale regjeringen under William Ewart Gladstone introduserte First Home Rule Bill i 1886, men denne lovgivningen ble nedkjempet etter en splittelse i det liberale partiet.Etter Parnells død introduserte Gladstone Second Home Rule Bill i 1893. Den ble vedtatt av underhuset, men ble nedstemt av overhuset. Etter fjerningen av overhusets veto i 1910 ble Third Home Rule Bill introdusert i 1912, noe som igjen førte til Home Rule Crisis. Ved utbruddet av første verdenskrig ble den igjen vedtatt, men ble utsatt til etter krigen.
Etter påskeopprøret i 1916 skiftet den almene støtten til bevegelsen til det mer radikale partiet Sinn Féin. Under det irske valget i 1918 led det irske parlamentspartiet et knusende nederlag, og bare noen få parlamentsmedlemmer ble igjen. Dette var igjen den effektive døden til Irish Home Rule movement.Det nyvalgte Sinn Féin var ikke interessert i selvstyre innenfor rammeverket av Storbritannia. De satte opp sitt eget parlament, Dáil Éireann, og erklærte Irland som en uavhengig republikk. Storbritannia vedtok en fjerde Home Rule Bill, som ble til Government of Ireland Act 1920, og som hadde som mål å skape separate parlamenter for Nord-Irland og resten av Irland.


== Eksterne lenker ==
Ulster Covenant – Public Record Office of Northern Ireland
History of the 1912 UVF Arkivert 28. mars 2005 hos Wayback Machine.
CAIN – University of Ulster Conflict Archive
Ulster, 1912 (Kipling) at Words (etext library)
Government of Ireland Act 1920 (repealed 2.12.1999)
Text of the Act as applied in Northern Ireland in 1956
Text of the Act as originally enacted in 1920, from BAILII
House of Lords Library – Record Office, for Texts of Irish Government bills
Department of the Taoiseach – Irish Soldiers in the First World War.
Høljarast bru

Høljarast bru er ei vegbru på Fylkesvei 33, som krysser elva Etna. Da Etna på denne strekningen er grenseelv mellom Etnedal og Nordre Land, så ligger brua i begge kommuner.
Brua er ei betongbru, bjelkebru, NIB, forspent med samvirke. Byggeår er 1942. Lengden på brua er 34 meter, den har to spenn, hvorav det lengste er 21.5 meter.
Den gamle Høljarast bru ble sprengt av norske styrker 23.april 1940, for å hindre tyskernes framrykking. Det var harde kamper her da. Det er reist et krigsminnesmerke ved fundamentet til gamle brua, til minne om kampene i 1940.


== Se også ==
Liste over broer i Norge


== Eksterne lenker ==
[1] VG
Zvishavane

Zvishavane er en gruveby i provinsen Midlands i Zimbabwe. Byen vokste fram som boligområde under avnet Shabani for asbestgruven Shabanie som ble etablert der i 1916. I 1928 kom det jernbane til byen, som i 1982 fikk sitt nåværende navn. I tillegg til asbest utvinnes det platina, gull, beryll, kromitt, jernmalm og diamanter i området. 
Byen hadde 45325 innbyggere i 2012. Landets president Emmerson Mnangagwa og vinner av 100 meter i Paralympics 2000 og 2004 Elliot Mujaji kommer fra Zvishavane.


== Referanser ==
Veddalselva

Veddalselva (nordsamisk: Ákkeljohka, historisk også skrevet Aggeljåkka) Den er ei østlig sideelv til Storelva og er 13,0 kilometer lang. Elva har utspring på vestsida av Storvarden og renner mot nord til samløpet med Storelva rundt en kilometer før denne munner ut i Revnesbukta, like øst for tettstedet Berlevåg.
Den vestre delen av Raggovidda vindpark ligger i Løkvikdalselvas nedbørfelt.


== Referanser ==
Rossija K

Rossija K (russisk: Россия K, norsk oversettelse: Russland K) er et russisk fjernsynsnettverk som hovedsakelig kringkaster kultur- og kunstprogrammer. Den tilhører det statseide kringkastingskonsernet VGTRK. Rossija K startet sendinger 1. november 1997 under navnet RTR-2, men bare to måneder etter endret kanalen navn til Kultura. 1. januar 2010 ble kanalen omdøpt til dagens navn, Rossija K. Fra 2001 til 2017 videreformidlet også kanalen sendinger fra den europeiske nyhetskanalen Euronews. Sergej Sjumakov har vært kanalsjef siden 2009.
Tv-kanalen produserer en rekke programmer selv, og hovedsakelig innen kultur, kunst og vitenskap. Rossija K spesialiserer seg på programmer innen russisk historie og verdenshistorie samt teknologi, vitenskap, litteratur, musikk, kunst og arkitektur.Kanalen har rundt 700 medarbeidere, men skal nedbemanne med over 100 ansatte i løpet av 2018.


== Referanser ==
Rossija 24

Rossija 24 (russisk: Россия 24, norsk oversettelse: Russland 24) er en russisk, statseid nyhetskanal på tv. Kanalen sender døgnet rundt på russisk og dekker nasjonale og internasjonale hendelser og nyheter. Kanalen eies av det russiske kringkastingsselskapet VGTRK. Rossija 24 sender også nyheter innen kultur, økonomi og idrett. En del av sendetiden brukes økonomiske analyser og intervjuer med russiske og internasjonale politikere.


== Bakgrunn ==
Kanalen begynte sendingene sine 1. januar 2007 i Russland. Rossija 24 finnes i regionale varianter blant annet i USA, Serbia og Kirgisistan. Rossija 24 er forbudt i Ukraina og Moldova. Kanalsjef er Jevgenij Bekasov.


== Referanser ==
Bow Quarter

Bow Quarter er et inngjerdet område i Bow i bydelen Tower Hamlets. Bygningen var opprinnelig en fyrstikkfabrikk som ble eid av Bryant and May, og var åstedet for fyrstikkpikenes streik i London i 1888. Fabrikkbygningen ble utviklet til boliger på 1980-tallet, i et av Øst-Londons første byfornyelses-prosjekter.
Fra midten av 1800-tallet og fram til fabrikken ble endelig stengt i 1979 da 275 arbeidere ble overført til Litherland i nærheten av Liverpool, var stedet lokaliseringen av den berømte fyrstikkfabrikken Bryant and May. Ved et tidspunkt var dette Londons største fabrikk.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Beaver, Patrick (1985): The Match Makers. London: Henry Melland. ISBN 0-907929-11-7.
Emsley, John (2000): The Shocking History of Phosphorus: A biography of the Devil's element. London: Macmillan. ISBN 0-333-76638-5.
Wright, Patrick (1991/2009): A Journey Through Ruins - The Last Days of London. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-954194-2.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Residents' Association, beboernes forening
Matchworker's strike, fyrstikkarbeidernes streik
Manfred Nielson

Manfred Nielson (født 25. februar 1955 i Dorsten) er en tysk offiser (admiral) som er stedfortredende øverstkommanderende for transformasjon i NATO (Deputy Supreme Allied Commander Transformation) med tjenestested i Norfolk i USA.Nielson startet sin karriere som offiserskadett i den daværende vesttyske marinen i 1973. Han ble utnevnt til admiral 24. mars 2016 og er per 2017 den eneste aktivt tjenestegjørende tyske offiseren med grad som full admiral.


== Referanser ==
ERTU

Den egyptiske radio- og fjernsynsunionen (ERTU), arabisk: اتحاد الاذاعة و التليفزيون المصري‎ Ittihād al-Idhā‘ah wal-Tilīfizyūn al-Miṣrī) er Egypts statlige allmennkringkaster, etablert i 1960. Unionen er blant de eldste kringkastingsselskapene i den arabiske verden og eies av den egyptiske regjeringen. ERTU er medlem av Den europeiske kringkastingsunion.


== Historie ==
Egyptisk radio begynte sine sendinger 31. mai 1934, etter en avtale med det britiske radioselskapet Marconi Company. I desember 1947 ble avtalen med Marconi avsluttet, og i stedet opprettet Egypt en egen nasjonal radiokanal, kalt Første program. Senere kom tre nye radiokanaler til. Radiokanalen nådde over hele Midtøsten og Nord- og Øst-Afrika. Det nye statlige kringkastingsselskapet, Egyptisk statsradio (الإذاعة الحكومية المصرية), var blant grunnleggerne av Den europeiske kringkastingsunion (EBU) i 1950. 
Egyptisk fjernsyn startet sine sendinger 21. juli 1960. Kanalen sendte seks timer daglig og hadde fjernsynsmonopol i Egypt. 

Den nasjonale allmennkringkasteren ble omstrukturert i 1971 til Den arabiske radio- og fjernsynsunionen. Unionen var delt inn i fire avdelinger: radio, fjernsyn, teknisk og økonomi. Hver avdeling hadde en styreleder som var direkte underlagt Egypts informasjonsminister. Senere ble unionens navn endret til dagens navn: Den egyptiske radio- og fjernsynsunionen (ERTU). 
Den egyptiske allmennkringkasteren var medlem av EBU fra 1950, men meldte seg ut i 1958 som et svar på at Israels allmennkringkaster IBA ble medlem av unionen. ERTU ble aktivt medlem igjen fra 1. januar 1985.   
Selv om kringkasteren er statskontrollert, kommer hovedinntektene fra reklame.


== Radiokanaler ==


=== Større kanaler ===
Egyptisk radio (إذاعة البرنامج العام) – grunnlagt 1934, ERTUs hovedkanal på radio
Arabernes stemme (إذاعة صوت العرب)  – grunnlagt 1953, som en pan-arabisk stasjon
Kulturradio (إذاعة البرنامج الثقافي)  – grunnlagt i 1957, tidligere kjent som Andre program  (البرنامج الثاني)
Midtøsten radio (إذاعة الشرق الأوسط) – grunnlagt i 1964, som en pan-arabisk stasjon
Europeisk program (إذاعة البرنامج الأوربي) – sender på engelsk, fransk, gresk, italiensk og tysk


== Tv-kanaler ==


=== Nasjonale kanaler ===
Kanal 1
Kanal 2
Kanal 3
Kanal EgyptI tillegg finnes det seks statlige regionskanaler som kringkaster i ulike regioner som Kairo, Ismailia, Alexandria, Tanta, Minya og Aswan. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Egyptian Radio and Television Union – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (ar)
Periplocoideae

Periplocoideae er en underfamilie i gravmyrtfamilien. Den ble tidligere enten regnet til svalerotfamilien, eller oppfattet som en selvstendig familie, Periplocaceae.
Artene i underfamilien er som regel forvedede klatreplanter, og noen er store lianer i tropiske og subtropiske skoger. Andre arter vokser i tørre strøk, og noen av disse lagrer vann i sukkulente jordstengler. Det finnes også noen få epifytter i gruppen. Blomstene er tvekjønnede, femtallige, samkronede og radiærsymmetriske med bikrone. Pollenknappene og arrene er vokst sammen til et gynostegium. Pollenet er samlet i tetrader. Frukten er en belgkapsel med mange hårete frø.
Periplocoideae omfatter ca. 180 arter fordelt på 3 stammer og 31 slekter. De er utbredt i Afrika med Madagaskar, Sør-Europa, Asia og Australia.


== Litteratur ==
«Periplocoideae». APWEbsite. Besøkt 25. november 2017. 
H.J.T. Venter (1997). «A revision of Periploca (Periplocaceae)». South African Journal of Botany. 63 (3): 123–128. ISSN 0254-6299. doi:10.1016/S0254-6299(15)30723-7. 
«Asclepiadaceae». Flora of China. Besøkt 25. november 2017. 
J.W. Byng (2014). The Flowering Plants Handbook: A practical guide to families and genera of the world. Plant Gateway. s. 426–428. ISBN 9780992999315. JSTOR j.ctt13xd350. 
M.E. Endress, S. Liede-Schumann og U. Meve (2014). «An updated classification for Apocynaceae». Phytotaxa. 159 (3): 175–194. ISSN 1179-3163. doi:10.5167/uzh-93115. 


== Eksterne lenker ==
(en) Periplocoideae hos NCBI 
(en) Kategori:Periplocoideae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Periplocoideae – detaljert informasjon på Wikispecies
IBU-cupen 2016/17

IBU-cupen 2016/17 i skiskyting ble arrangert fra 23. november 2016 til 12. mars 2017. 
IBU-cupen er en internasjonal sammenlagtturnering i skiskyting, som arrangeres av International Biathlon Union (IBU), og er nivået under verdenscupen i skiskyting. 
Sammenlagtkonkurransen ble vunnet av Matvej Jelisejev og Nadine Horchler. EM i skiskyting 2017 inngikk som en del av IBU-cupen 2016/17. 


== Kalender ==


== Resultater ==


=== Kvinner ===


=== Menn ===


=== Mix ===


== Sammenlagtstilling menn ==


==== Totalt ====
Andre norske plasseringer: Henrik L'Abée-Lund (23), Fredrik Rørvik (48), Håvard Gutubø Bogetveit (55), Andreas Dahlø Wærnes (61), Tarjei Bø (66), Erlend Bjøntegaard (69), Aleksander Fjeld Andersen (80), Sindre Pettersen (87), Håkon Svaland (90), Øystein Ulekleiv (91), Henrik Sagosen Smeby (95), Endre Strømsheim (101), Aslak Nenseter (124), Marius Norø Ingebrigtsen (136).


== Sammenlagtstilling kvinner ==


==== Totalt ====
Norske plasseringer: Thekla Brun-Lie (24), Sigrid Bilstad Neraasen (28), Rikke Hald Andersen (34), Karoline Erdal (36), Marion Rønning Huber (46), Ragnhild Femsteinvik (64), Turi Storstrøm Thoresen (68), Karoline Knotten (73), Kaia Wøien Nicolaisen (75), Kristina Skjevdal (81), Synnøve Solemdal (91), Ingrid Landmark Tandrevold (114), Emilie Ågheim Kalkenberg (129).


== Sammenlagtstilling mix ==


== Kilder ==
Sluttstilling menn totalt
Sluttstilling menn individuelt
Sluttstilling menn sprint
Sluttstilling menn jaktstart
Sluttstilling menn nasjoncupen
Sluttstilling kvinner totalt
Sluttstilling kvinner individuelt
Sluttstilling kvinner sprint
Sluttstilling kvinner jaktstart
Sluttstilling kvinner nasjoncupen
Sluttstilling mix-stafett


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside - IBU