jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jarle Haugan

Jarle Haugan (født 11. november 1924 i Frol, død 10. august 2003 i Levanger) var en norsk politiker (V) og gårdbruker. Han var ordfører i Levanger kommune 1972–1975 og 1980–1991.
Han ble første gang valgt inn i Skogn kommunestyre i 1955. Etter kommunesammenslåingen i 1962 ble han medlem av Levanger kommunestyre, medlem av formannskapet i 28 år, varaordfører 1968–1971 og ordfører 1972–1975 og 1980–1991. Haugan var også leder og medlem i en rekke kommunale utvalg. Han var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1972–1979, i den siste perioden med indirekte valg, som representant for kommunen, og den første med direkte fylkestingsvalg. Han var fylkesvaraordfører i begge periodene.Han var eldst av fire sønner av gårdsarbeider på Mo gård John Haugan og hustru Ingeleiv Skeide. Han gikk to vintre på Mære landbruksskole og forpaktet gården Fredrikkefryd på Levangernesset, som han så kjøpte i 1964. Han var styreformann i Nesset landbrukslag og Sportsklubben Nessegutten.


== Referanser ==
Valerij Zelepukin

Valerij Mikhailovitsj Zelepukin (russisk: Валерий Михайлович Зелепукин; født 17. september 1968 i Voskresensk) er en pensjonert sovjetisk/russisk ishockeyspiller som var aktiv mellom 1984 og 2006. Han spilte i NHL for klubbene New Jersey Devils, Edmonton Oilers, Philadelphia Flyers og Chicago Blackhawks fra 1991 til 2001. Han ble Stanley-Cup vinner med New Jersey Devils i 1995.


== Meritter ==
Stanley Cup-seier med New Jersey Devils i 1995
OL-sølv: 1998
VM-bronse: 1991


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Valerij Zelepukin – Olympedia 
(en) Valerij Zelepukin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Valerij Zelepukin – National Hockey League (NHL) 
(en) Valerij Zelepukin – Eurohockey.com 
(en) Valerij Zelepukin – Hockeydb.com 
(en) Valerij Zelepukin – Hockey-Reference.com 
(en) Valerij Zelepukin – Legends of Hockey 
(en) Valerij Zelepukin – Eliteprospects.com
Frukthagen

Frukthagen (persisk: بوستان‎, Bustān) er et diktverk fra 1257 av den persiske dikteren Sa'di (ca 1200–83). 
Verket består av ca 4100 dobbeltvers i mathnawi-form, og beskrives som et «moralistisk og anekdotisk poetisk verk» Boken er mye sitert i de persiskspråklige landene Iran, Afghanistan og Tadsjikistan. «Mange av versene er blitt til ordtak og stående uttrykk brukt som livsfilosofi eller allmennkunnskap og rettesnor i hverdagen.»


== Innhold ==
Diktverket har ti hovedkapitler:

Om rettferd, ledelse og god dømmekraft
Om velgjerninger
Om kjærlighet, beruselse og lidenskap
Om ydmykhet
Om godtakelse
Om nøysomhet
Om utdannelse
Om takknemlighet
Om anger og den rette vei
Om bønn og bokens avslutningMoralen i verket gjenspeiler en generell og pragmatisk etikk, som roser fyrsten, oppfordrer til gudsfrykt og til gode egenskaper - særlig ydmykhet. «En fremstilling av fyrstens gode gjerninger, som like gjerne kan tolkes som retningsgivende for fyrstens fremtidige liv og gjerning. Og så vidt generelle at det kan gjelde alle med makt, rikdom, autoritet.» «Selv om Gud nevnes titt og ofte og tas til intekt for dette og hint, er det altså ikke som religiøst skrift Frukthagen kan ha betydning for noen, men som en rikholdig samling visdomsord fra en mann som 'har sett verden'. Fyndige, vakkert formulert.»«Selv om også Sa'di i Frukthagen fører leseren inn i mystikken, er boken et skattkammer av verdslig livsvisdom, i høy grad basert på forfatterens egne reiser og studier.» Verket beskrives også som «stories aptly illustrating the standard virtues recommended to Muslims (justice, liberality, modesty, contentment) as well as of reflections on the behaviour of dervishes and their ecstatic practices».


== Norsk utgave ==
Frukthagen. Norsk oversettelse ved Nina Zandjani. Solum forlag, 2010. ISBN 978-82-560-1658-7
Ny utgave: Frukthagen. Bokklubben, 2011. (Verdensbiblioteket) ISBN 978-82-525-7652-8
Ny utgave: Frukthagen. Innledende essay av Arne Ruste. Bokklubben, 2013. (Verdens Hellige Skrifter; 78) ISBN 978-82-525-8229-1


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bostan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Martin Stavrum (1938–2022)

For farfaren, som var ordfører i Frol, se Martin Stavrum (1876–1947).Martin Stavrum (1938–2022) var en norsk politiker og gårdbruker. Han var ordfører i Levanger kommune fra 1992 til 1999. Han representerte Senterpartiet.
Etter tiden som ordfører fortsatte han fire år i kommunestyret og satt som leder i forliksrådet og styreleder i det interkommunale selskapet Indre Trondheimsfjord Havnevesen.Stavrum var fylkesleder i Nord-Trøndelag Senterparti fra 1992 til 1996 og vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag i perioden 1993–1997. Han møtte i syv dager.Han var formann i Norske 4H, fylkesleder i Nord-Trøndelag Bondelag og ordfører i representantskapet i Norges Bondelag. Han var også styremedlem ved Falstadsenteret i 13 år og leder i Okkenhaugselskapet.Han vokste opp på slektsgården Østbør (tidligere skrevet Østborg) i Frol. Foreldrene var Olaug (født Bye) og Peter Stavrum. Farfaren var gårdbruker og ordfører Martin Stavrum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Martin Stavrum hos Stortinget 
(no) Martin Stavrum hos Norsk senter for forskningsdata
Filosofiåret 1898

Filosofiåret 1898 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1898.


== Hendelser ==


== Publiseringer ==


== Fødsler ==
1. januar - Antonino Pagliaro, italiensk lingvist, lingvist historiker og filosof (død 1973)
7. mars - Giuseppe Tommaso Gangale, italiensk lingvist historiker, teolog og filosof (død 1978)
19. mai - Julius Evola, italiensk italiensk kulturfilosof, maler og poet (død 1974)
19. juli - Herbert Marcuse, tysk filosof, sosiolog og statsviter (død 1979)
9. november - Owen Barfield, britisk filosof, forfatter, lyriker, litteraturkritiker og antroposof (død 1997)
14. november - Benjamin Fondane, rumensk-fransk kritiker, poet og eksistensiell filosof (død 1944)
4. desember - Xavier Zubiri, spansk filosof (død 1983)
Raymond Bayer, fransk filosof (død 1959)


== Dødsfall ==
13. februar - Léon Ollé-Laprune, fransk filosof (født 1839)
29. november - Ángel Ganivet, spansk forfatter og diplomat (født 1865)
Ahmed Khan, indisk filosof (født 1817)
		


== Se også ==
Filosofi på 1800-tallet
Ineni

Ineni, tidvis også translitterert som Anena (fl. 1510–1470 f.Kr.)var oldtidsegyptisk arkitekt og myndighetsperson under det attende dynasti, ansvarlig for betydelige byggeprosjekter under faraoene Amenhotep I, Thutmose I, Thutmose II og fellesmonarkiene til Hatshepsut og Thutmose III. Han hadde mange titler, inkludert tilsynhavende av kornmagasinene, tilsynhavende av de kongelige bygninger, tilsynhavende av arbeidsstokken ved skattene i Karnak, og andre.Ineni kom fra en aristokratisk familie. Han var sønn av dommer Ineni og hans mor var Sit-Djehuty. Han hadde ansvaret for byggearbeidene i Karnak og ledet byggingen av den kongelige graven for Thutmose I i Kongenes dal. Han ble gravlagt i en utsmykket grav (nummer 81) ved Teben som inneholdt detaljerte biografiske inskripsjoner om ham.Han begynte antagelig sin karriere som ingeniør og arkitekt under Amenhotep I som ga ham oppdrag å utvide tempelet i Karnak. Utvidelsen omfattet en helligdom for Amon og et nytt skattkammer. Han ledet antagelig også byggingen av Amenhotep Is grav og gravtempel. Gravtempelet var det første som ble adskilt fra selve graven, antagelig for at det ikke skulle trekke til seg oppmerksomhet til gravstedet. Amenhotep I døde før skattekammeret kunne bli ferdigstilt, men Ineni ble beholdt av hans etterfølger Thutmose I.
Som en ivrig byggherre bestilte Thutmose I mange byggeprosjekter i løpet av sin regjeringstid, inkludert den første grav som ble hogd ut i Kongenes dal. Mange av hans prosjekter var ved Karnaktempelet og ble ledet av Ineni. Disse arbeidene inkluderte fjerde og femte pyloner, tallrike gårdsplasser og statuer, fullførelsen av utvidelsen av skattekammeret som ble begynt av Amenhotep I, og en søylehall av seder reist ved Karnak for å minnes Thutmose Is seier over hyksosene.
Da Thutmose I døde ble Ineni atter en gang beholdt av den kongelige familie. I løpet av styret til Hatshepsut fikk en ny arkitekt, Senemut, betydelige med oppdrag; mest kjent er konstruksjonen av hennes gravtempel ved Dayr al-Bahri. Imidlertid fortsatte Ineni å overvåke og lede flere byggearbeider bestilt av Hatshepsut og var antagelig konsultert ved mange andre. Han ble betraktet av sine samtidige for å være blant hennes favoritter, og stelene på veggene i hans grav omtaler henne med vennlighet. Han døde i hennes tid før Thutmose III kom på tronen i Hatshepsuts 22. regjeringsår. Hans grav var en av de få bygninger hvor Hatshepsuts navn ikke ble meislet bort eller erstattet, kanskje på grunn av respekt for Ineni.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Breasted, J. H. (1906–1907): Ancient Records of Egypt, del to, seksjonene 43ff og 99ff
Térraba (by)

Térraba er en landsby i kantonen Buenos Aires sør i Costa Rica. Den ligger på grensa mellom distriktene Potrero Grande og Boruca, om lag 18,3 kilometer sør for byen Buenos Aires.
Térraba er sentrum i Térraba indianerreservat, som er hjemsted for de fleste medlemmene av térraba-folket.


== Eksterne lenker ==
Resumen General – Estudio Socioeconómico y Cultural en Térraba av Grupo ICE
Boruca (by)

Boruca er en landsby i kantonen Buenos Aires sør i Costa Rica. Den er administrasjonssentrum i distriktet Boruca.
Boruca er sentrum i Boruca indianerreservat, som stort sett er bebodd av medlemmer av boruca-folket.
Petit-Prince (måne)

(45) Eugenia I Petit-Prince (overgangsnavn: S/1998 (45) 1) er den største og den ytterste av de to månene til asteroiden 45 Eugenia. Månen ble oppdaget 1.november 1998 av astronomer ved Canada–France–Hawaii Telescope på Mauna Kea, Hawaii. Petit-Prince var den første asteroidemånen som ble oppdaget med et bakkebasert teleskop. Den eneste kjente asteroidemånen før denne oppdagelsen var månen Daktyl, som ble oppdaget av romsonden Galileo omkring 243 Ida den 28. august 1993.


== Referanser ==
Ferlach

Ferlach (slovensk: Borovlje) er en by og en kommune i Kärnten i Østerrike. Det er Kärntens og Østerrikes sydligste by. Ferlach ligger omtrent en mil i luftlinje sør for Klagenfurt. Kjøreavstanden er på 17 kilometer. 
Ferlach fikk navnet sitt fra et tysk ord for furu, Föhre, og det slovenske navnet betyr «furuskog». Byen har en slovensk befolkning på 8,3 %, ifølge en undersøkelse fra 2001. Etter valget i 2009 tok Sozialdemokratische Partei Österreichs 14 av de 27 plassene, med Frihetspartiet i Kärnten som det nest største med 7 plasser, etterfulgt av Österreichische Volkspartei med 3 seter, den slovenske felleslisten med 2 og Freiheitliche Partei Österreichs med 1 sete.
Dorcadiini

Dorcadiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore, tettbygde trebukker, vanligvis mørke på farge. Antennene er kraftige og omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er nærmest spindelformede uten markerte skuldre. Beina er korte og kraftige.


== Levevis ==
Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.


== Utbredelse ==
Artene finnes helst i tørre områder. Gruppen er meget artsrik i Sør-Europa og Sentral-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Dorcadiini Latreille, 1825
Slekten Austrosomatidia McKeown, 1945 - kan også plasseres i Parmenini
Slekten Corestheta Pascoe, 1875
Slekten Dolophrades Bates, 1884 - kan også plasseres i Morimopsini
Slekten Dorcadion Dalman, 1817 - ca. 390 arter
Slekten Elasmotena McKeown, 1945
Slekten Eodorcadion Breuning, 1946
Slekten Iberodorcadion Breuning, 1943 - gjerne plassert som en underslekt av Dorcadion
Slekten Megalodorcadion Pesarini & Sabbadini, 1999
Slekten Microlamia Bates, 1874 - kan også plasseres i Acanthocinini
Slekten Mimostenellipsis Breuning, 1956 - kan også plasseres i Acanthocinini
Slekten Neodorcadion Ganglbauer, 1883
Slekten Paraxylotoles Breuning, 1973
Slekten Parmenomorpha Blackburn, 1889 - kan også plasseres i Parmenini
Slekten Politodorcadion Danilevsky, 1996
Slekten Sinodorcadion Gressitt, 1939
Slekten Stenellipsis Bates, 1874 - kan også plasseres i Acanthocinini
Slekten Trichodorcadion Breuning, 1942 - kan også plasseres i Morimopsini
Slekten Xylotoles Newman, 1840 - kan også plasseres i Parmenini


== Kilder ==
Danilevsky, M.L. 2006. Systematic List of Longicorn Beetles (Coleoptera, Cerambycoidea) of Europe. [1]
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(no) Dorcadiini hos Artsdatabanken 
(sv) Dorcadiini hos Dyntaxa 
(en) Dorcadiini hos Fossilworks 
(en) Dorcadiini hos NCBI 
(en) Kategori:Dorcadiini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dorcadionini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoskovec, M. og Rezek, M. Cerambycidae. Longicorn Beetles of the West Palaearctic Region. Stort fotogalleri med bilder av ca. 600 arter.
Nordsinni

Nordsinni er ei bygd i Nordre Land kommune. Bygda strekker seg fra Dokka til Høljarast, i dalføret på begge sider av  Etna. Nordsinni har en spesiell beliggenhet, idet området utgjør flatbygdenes ytterste utpost mot Valdres. Skillet merkes kanskje lettest i den markerte dialektforskjellen ved Høljarast.
Opprinnelig var navnet Sinnen, bestående av Østsinnen og Vestsinnen. Men måten befolkningen anga himmelretningen på, førte til at Vestsinni ble til Nordsinni. Det er først på 1600-tallet at Nordsinni blir den offisielle betegnelsen.
Gravhauger og gravfunn fra vikingtida beviser fast bosetting i yngre jernalder (etter år 600). Den opprinnelige bosetningen var oppe på høydedraget. Helleristningene ved Møllerstufossen er et helleristningsfelt beliggende nede ved Etna. Dette er et felt med veideristninger fra Steinalderen.
Nordsinni kirke og Haugner kirke samt Åsli kirkegård (Åslibygda) ligger på Nordsinni. 
Nordsinni sportklubb organiserer fotball på Baggerudmoen, som ligger sør for fylkesveien vis-a-vis gården Baggerud.


== Kommunikasjon ==
Fylkesvei 33 går i dalbunnen gjennom hele bygda. Dokka flyplass, Thomlevold ligger ved gården Thomlevold. Den brukes mye av et aktivt mikroflymiljø. Den nedlagte Valdresbanen ble i 1903 åpnet fra Dokka og fram til Tonsåsen. Nordsinni stasjon ble åpnet i 1904.


== Folketall ==
Utviklingen i folketall i Nordsinni:
1666 - ca. 278 innbyggere
1801 - 907 innbyggere
1865 - 1596 innbyggere
1900 - 1504 innbyggere
1930 - 1593 innbyggere


== Se også ==
Kampene ved Høljarast


== Kilder ==
Ødegaard Svein-Erik (1997). Boka om Land VIII: Nordsinni, grend, bosted, familie. ISBN 82-91525-01-3.
Batocerini

Batocerini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Store til meget store (30-90 millimeter) trebukker, noen av de største representantene for Lamiinae. På farge varierer de fra gulbrunt til svart, de fleste er brunlige, gjerne med hvite eller røde tegninger. Noen har grove, svarte punktgroper på dekkvingene. Pronotum har en kraftig pigg på sidene. Dekkvingene har en pigg på "skuldrene". Antennene er kraftige, omtrent så lange som kroppen hos hunnene, betydelig lengre hos hannene.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Australia, Sørøst-Asia og Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Batocerini Lacordaire, 1869
Slekten Abatocera Thomson, 1878
Slekten Anapriona Breuning, 1949
Slekten Apriona Chevrolat, 1852
Slekten Aprionella Gilmour, 1959 - én art, kan også plasseres i Lamiini
Slekten Batocera Laporte de Castelnau, 1840
Slekten Doesburgia Tippmann, 1953 - én art
Slekten Megacriodes Pascoe, 1866 - 5 arter
Slekten Microcriodes Breuning, 1943 - to arter
Slekten Mimapriona Breuning, 1970 - én art
Slekten Mimobatocera Breuning, 1970 - én art
Slekten Parapriona Breuning, 1948
Slekten Pseudapriona Breuning, 1936 - kan også plasseres i Petrognathini
Slekten Rosenbergia Ritsema, 1881


== Kilder ==
Cerambycidae.org - Batocerini [1]
Liste over slektene
Lamiinae.org - Batocerini [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Batocerini hos ITIS 
(en) Batocerini hos NCBI 
(en) Kategori:Batocerini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Batocerini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoskovec, M. og Rezek, M. Cerambycidae. Longicorn Beetles of the West Palaearctic Region. Stort fotogalleri med bilder av ca. 600 arter.
Christian Beck

Christian Beck (født 8. desember 1945, død 18. mars 2014) var en norsk trompetist som vokste opp på Majorstua i Oslo.


== Biografi ==
I ungdomsårene spilte Christian Beck i flere band og orkester. Han begynte på trompet i Bjølsen Ungdomskorps (var samtidig med Finn Eriksen). Han spilte førstetrompet i Veitvedt skoles storband, og han var med i NRKs Juniororkester. Han var også solotrompet i Nordiska Ungdomsorkestern, Lund i Sverige. Som vernepliktig var han solotrompetist i HMK Gardens Musikkorps i 1965.


=== Studier ===
Tre år trompetundervisning hos Harry Kvebæk (fra 1963  til 1966).
Tre år klaverundervisning med Nicolai Dirdal.
På 80- og 90-tallet fikk han stipend fra Fond For Utøvende Kunstnere for studier i Los Angeles USA  med Vince DiMartino og Bobby Shew.


=== Utøvende musiker ===
Christian Beck startet sitt virke som utøvende musiker med å være alternerende førstetrompeter i Trondheim Symfoniorkester, høstsesongen 1966. Deretter var han solotrompeter i KORK (NRK Kringkastingsorkestret) fra 1967 til 2001.  I 1991 urframførte han Erik Andresens Concertino for trumpet and Orchestra med dette orkesteret. Han spilte lead trompet i Radiostorbandet fra 1972 til 1990. I noen korte periode på 1970-tallet var han assisterende solotrompeter i Oslo Filharmoniske orkester. (Fra august 1974 til juli 1975 og fra november 1977 til juli 1978). Christian Beck var mye brukt som studiomusiker, og han spilte på teater og i musikaler.


== Diskografi ==
Som soloartist

Up, Up and Away (LP - MPF 50270) 1975
Dolannes Melodi / Et stille rop (singel - Talent TS 046)Som medvirkende musiker

TREFF 76 (LP - Talent TLS 2016)
The Norwegian Radio Big Band meets Bob Florence (LP - Odin 18) 1986 
The Norwegian Radio Big Band Meets Bill Holman (CD - Taurus Records TRCD 826) 1989 
In the Hall of the Mountain King (CD - Master 705 2) 1991


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Beck på Discogs 
(en) Christian Beck på MusicBrainz 
(no) Christian Beck på Rockipedia
Sugeanker

Et sugeanker er en forankringsteknologi som benyttes mye til å forankre flytende offshore-installasjoner til sjøbunnen. 
Et sugeanker er en bøtteformet konstruksjon som senkes ned på havbunnen med åpningen ned. Ved å pumpe vann ut av ankeret skapes det et undertrykk inne i konstruksjonen, og ankeret suges dermed ned i sjøbunnen, forutsatt at denne består av løsmasser som ankeret kan trenge gjennom. Etter at ankeret er plassert blir forankringskjettinger festet på siden av sugeankeret. Etter installasjon fungerer sugeankeret på samme måte som en nedbanket pel og kan tåle store belastninger både horisontalt og vertikalt.


== Bruk ==
Sugeankere ble først tatt i bruk i Nordsjøen på begynnelsen av 80-tallet, og ble utviklet for installasjoner der havdypene var for store til at plattformer kunne plasseres på sjøbunnen. Sugeankere var en enklere og billigere løsning enn nedbankede peler og gjorde det mulig å bygge ut petroleumsutvinning på større havdyp.
Aasta Hansteen-plattformen er forankret til havbunnen i Norskehavet med 17 sugeankre.


== Referanser ==
Kofarnihon

Kofarnihon er en 387 km lang elv  i Tadsjikistan. Det er en sideelv til Amu-Darja.
Kofarnihon oppstår der hvor elvene Sardai-Miona og Sorbo møtes. Elven renner vestover gjennom byen Vahdat. Sør for Tadsjikistans hovedstad Dusjanbe renner sideelvene Varzob og Iljak inn i Kofarnihon. Lenger vest renner Chanaka inn fra nord. Deretter renner elven i sydlig retning og er noen strekninger grenseelv mot Usbekistan før den renner ut i Amu-Darja.
Eirik Husby Sæther

Eirik Husby Sæther (født 25. september 1984 i Oslo) er en norsk politietterforsker og krimforfatter.
Sæther er oppvokst på Holmlia og Bjørndal i Oslo.


== Bibliografi ==


=== Mikael Wulf-serien ===
Judaskysset – kriminalroman, Gyldendal (2015)
Det blå barnet – kriminalroman, Cappelen Damm (2017)
Min brors hånd – kriminalroman (lydbok), Cappelen Damm (2017)
Sett av den døde – kriminalroman, Cappelen Damm (2018)
Kriminell – kriminalroman, Solitude forlag (2019)


=== Andre utgivelser ===
Lobotomisten – kriminalroman, Juritzen (2012)
Heksedoktoren – kriminalroman, Juritzen (2013)
Påskekrim 2013: 17 kriminalnoveller – en blant flere bidragsytere
Pornomania – roman, Cappelen Damm (2017)
Det vi skjuler – roman, Solitude forlag (2018)
Rottenes opprør – roman, Solitude forlag (2019)
Koden for liv – roman (e-bok), Solitude forlag (2020)
Det svarte huset under sengen – barnebok, Solitude forlag (2020)
Skrik – kriminalroman, Solitude forlag (2020)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på Juritzen forlags nettsider
Snow Island

Snow Island eller Isla Nevada er en helt isdekt øy som ligger 7 km sørvest for Livingston Island i Sør-Shetlandsøyene. Øya er 18 km lang og 9 km bred og dekker et areal på 120,4 km². Øya var kjent for både amerikanske og britiske selfangere allerede i 1820, og navnet har vært i bruk i godt over 100 år.


== Referanser ==
Rudolf Capell

Rudolf Capell (født 24. januar 1635 i Hamburg, død 24. april 1684 i Hamburg) var en tysk historiker, lingvist og pedagog. Han var kjent som en av sin tids fremste lærde menn.Han var sønn av presten Jodocus Capell og studerte ved universitetene i Wittenberg og Giessen, hvor han ble magister i 1656. Han ble professor i retorikk ved Akademisches Gymnasium i 1660, og i 1675 ble han professor i historie og gresk. Han utgav 97 historiske og andre filologiske arbeider.
Han var gift med Anna Berenberg (1639–1669). Datteren Christina Adelheid Capell (1663–1730) var gift med kjøpmann i Hamburg og Lisboa Paul Amsinck (1649–1706).


== Utvalgte verk ==
Nummophylacium luederianum, antiquum & recentius, Horis Curisque Subcisivis, in Sciagraphia exhibitum & usui accommodatum... Hamburg 1678


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Rudolf Capell i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket