jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Valget i Mecklenburg-Vorpommern 2016

Valget i Mecklenburg-Vorpommern 2016 var det sjuende valget til Mecklenburg-Vorpommerns landdag. Det ble avholdt 4. september 2016. 


== Valgsystem ==
Delstaten har et personalisert, blandet flertallsvalg, tilsvarende som ved valget til Forbundsdagen. Det skal i utgangspunktet velges 71 medlemmer av landdagen. Velgerne får to stemmesedler. Den ene stemmen (førstestemmen) går til en person i valgkretsen, mens den andre stemmen går til et parti. Vinneren av personvalgene i de 36 valgkretsene (direktemandater) kommer alltid inn i delstatsforsamlingen. Dersom et parti vinner flere valgkretser enn det partiets andel av andrestemmene skulle tilsi, beholder partiet disse mandatene (overskuddsmandater). Partienes styrkeforhold i parlamentet avgjøres imidlertid av andrestemmen. Overskuddsmandater vil derfor bli kompensert de øvrige partiene med utjevningsmandater. 
Sperregrensen for å bli representert i landdagen er fem prosent av andrestemmene. Det gjelder intet vilkår om at partiet vinner et bestemt antall valgkretser (direktemandater). 
Valgperioden er fem år. Stemmeretten og valgbarheten gjelder alle voksne statsborgere, som i minst 37 dager har hatt hovedbosted i Mecklenburg-Vorpommern.


== Utgangsposisjon ==
Ved valget i 2011 oppnådde SPD 36,5 % av stemmene, CDU 23 %, Die Linke 18 %, Die Grüne 8,7 % og NPD 6 %. De 71 setene ble fordelt slik: SPD 27, CDU 18, Die Linke 14, De grønne 7 og NPD 5.  


== Resultat ==
Resultatet ble at SPD fikk 26 medlemmer, Die Linke 11, AfD 18 og CDU 16 medlemmer av landdagen. Erwin Sellering og SPD kan dermed, ved koalisjon med enten Die Linke eller CDU, beholde regjeringsmakten. AfD ble for første gang delstatens nest største parti. De Grønne og NDP gikk ut av delstatsparlamentet.


== Referanser ==
Folkets Klubb Grenland

Folkets Klubb Grenland (stiftet 5. november 2011) er en fotballklubb fra Grenland i Telemark, som favner Bamble, Porsgrunn, Skien og Siljan.


== Historikk ==
A-laget for menn rykket opp tre år på rad fra 7. divisjon til 4. divisjon, men klarte ikke et fjerde opprykk under 2015-sesongen da de endte på en andreplass, to poeng bak Notodden 2.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Derek Jarman

Derek Jarman (født 31. januar 1942 i Northwood, Middlesex, England – død 19. februar 1994 i London, England) var regissør av spillefilmer og musikkvideoer. Han gjorde også arbeid som scenedesigner både for teater og film og hadde en kort karriere som kunstmaler innen filmarbeidet tok overhånd.Jarman var kjent som en meget original filmregissør og betydningsfull for britisk film. Ifølge Colin MacCabe, professor i engelsk og film ved Universitetet i Pittsburgh, fremstilte Jarman verk som var teknisk originale og estetisk radikale.


== Spillefilmer ==
Sebastiane (1976)
Jubilee (1977)
The Tempest (1979)
The Angelic Conversation (1985)
Caravaggio (1986)
The Last of England (1988)
War Requiem (1989)
The Garden (1990)
Edward II (1991)
Wittgenstein (1993)
Blue (1993)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Derek Jarman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Derek Jarman på Internet Movie Database 
(sv) Derek Jarman i Svensk Filmdatabas 
(da) Derek Jarman på Filmdatabasen 
(da) Derek Jarman på Scope 
(fr) Derek Jarman på Allociné 
(en) Derek Jarman på AllMovie 
(en) Derek Jarman hos Turner Classic Movies 
(en) Derek Jarman hos The Movie Database
Kom, Caroline

Kom, Caroline  (fransk originaltittel: Édouard et Caroline) er en fransk romantisk komedie fra 
1951 regissert av Jacques Becker. Filmen ble vist i hovedprogrammet under filmfestivalen i Cannes i 1951.


=== Handling ===
Édouard og Caroline forbereder seg på en kveld sammen med resten av familien, hvor Édouard forventes å underholde med piano. Édouard får også låne en finere jakke fra konas fetter. Men kvelden ender fort med heftige diskusjoner, slagsmål og trusler om skilsmisse.


== Medvirkende ==
Daniel Gélin - Edouard Mortier
Anne Vernon - Caroline Mortier
Elina Labourdette - Florence Borch de Martelie
Jacques François - Alain Beauchamp
Betty Stockfeld - Lucy Barville


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kom på Internet Movie Database 
(da) Kom i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Kom på Allociné 
(nl) Kom på MovieMeter 
(en) Kom på AllMovie
Vrakrester

Vrakrester, (originaltittel: The Woman on the Beach) er en amerikansk spillefilm fra 1947 regissert av Jean Renoir med romanen None So Blind av Mitchell Wilson som litterært forelegg.


== Handling ==
Filmen omhandler en kjærlighets-trekant mellom Scott, en soldat i den den amerikanske kystvakten, som begir seg etter den gifte kvinnen Peggy, hvis ektemann er en blind kunstner.


== Medvirkende ==
Joan Bennett - Peggy Butler
Robert Ryan - Scott Burnett
Charles Bickford - Tod Butler
Nan Leslie - Eve Geddes
Walter Sande - Otto Wernecke
Irene Ryan - Mrs. Wernecke
Glen Vernon - Kirk
Frank Darien - Lars
Jay Norris - Jimmy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vrakrester på Internet Movie Database 
(sv) Vrakrester i Svensk Filmdatabas 
(fr) Vrakrester på Allociné 
(nl) Vrakrester på MovieMeter 
(en) Vrakrester på AllMovie 
(en) Vrakrester på Turner Classic Movies 
(en) Vrakrester på Rotten Tomatoes
Underhaug Fabrikk

Underhaug Fabrikk A/S var en bedrift på Nærbø på Jæren, som produserte landbrukredskaper.
Underhaug Fabrikk A/S ble stiftet av Fredrik A. Underhaug, i 1907. Underhaug produserte blant annet ploger, men er mest kjent for stubbebryterne sine og for steinklypa. I etterkrigstiden gikk Underhaug mer og mer over til å produsere radrenskerutstyr og potetmaskiner, etterhvert både potetsettere og opptakere. Fra sent på 1970-tallet produserte Underhaug store mengder avlesservogner. På 1980-tallet ble Underhaug kjent for rundballepakkerane sine.
I 1986 fusjonerte Underhaug Fabrikk A/S med Kverneland Group, og driften på Nærbø fortsatte under navnet Kverneland Nærbø AS. I 2001 stiftet Kverneland Group, sammen med det nederlandske selskapet Agrimac Holding et nytt selskap i Nederland, Dunor Potato Group B.V., som produserte maskiner for potetdyrking. De tidligere potetmaskinene fra Underhaug var blant disse produktene, og Dunor fortsatte med å bruke merkenavnet Underhaug på disse.
I 2004 ble Kverneland Nærbø nedlagt og produksjonen av ballepakkere flyttet til Kverneland Gottmadingen i Tyskland. TKS AS kjøpte den gamle Underhaug-fabrikken fra Kverneland Group og etablerte dette som et datterselskap, under navnet TKS Mekaniske AS. I 2006 kjøpte TKS Mekaniske rettightene til potetmaskinene og flyttet produksjonen tilbake til Nærbø.


== Se også ==
Jærmuseet


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til TKS Mekaniske AS
Shavei Tzion

Shavei Tzion (שָׁבֵי צִיּוֹן, betyr De attvendte til Sion) er en moshav shitufi nord i Israel. Han ligger mellom Akko og Nahariya og dekkjr 2000 mål i Mateh Asher regionale kommune. I 2006 hadde han et folketall på 654.
Landsbyen ble grunnlagt 13. april 1938 som en del av tårn- og palisade-bosetningene. Grunnleggerne var immigranter fra Rexingen i Tyskland, som kom under den femte Aliyah. Shavei Tzion blir regnede som ente v de vakreste landsbyene i Galilea på grunn av nærheten til Middelhavet.
Det ble reist et minnesmerke på stranden i 1999 til minne om 12 døde israelske soldater i operasjoner i Libanon og et gammelt skip fra den israelske marinen, Kidon, ble søkket som en turistattraksjon.


== Arkeologi ==
I 1955 ble det gjort funn av en gammel kirke langs stranden mellom Akko og Tyr, datert til 300-tallet. Utgravingane var leiede av Moshe Prausnitz og en fant mellom annet mosaikkgulv og murer.


== Bildegalleri ==

		
		


== Kilder ==
7340,L-3571641,00.html ynet.Nadav Mann - 70 years to Shavei Zion
11382,L-3574637-3,00.html ynet.Nadav Mann - 70 years to Shavei Zion, part 2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Shave Zion - arkiv
RS 35 «Johan Bruusgaard»

RS 35 «Johan Bruusgaard» var en redningsskøyte bygd for Redningsselskapet i 1924. Hun ble konstruert av Colin Archer i Larvik, og bygd av Tangens Værft og Mek. Verksted i Tvedestrand. I 1933 fikk hun innmontert motor, en Wichmann glødehodemotor på 40 hk. I 1959 ble hun tatt ut ut av tjeneste og solgt.


== Kilder ==
Bjørn Fossen: Hundre år med redningsskøyta. Grøndahl og Dreyers Forlag 1994
Tor Borch Sannes: Colin Archer skøytene og lystbåtene Norsk Maritimt Forlag 1979
Prosjektledelse

Prosjektledelse er en disiplin som dreier seg om å initiere, planlegge, gjennomføre, kontrollere og avslutte et arbeid utført av et team av prosjektdeltakere for å oppnå bestemte mål og suksesskriterier. Et prosjekt er avgrenset i tid, og vil vanligvis ha begrensninger av økonomisk og personellmessig art. Prosjektstyring og prosjektorganisering er to sentrale aktiviteter i prosjektledelse.Prosjektarbeid skiller seg fra normal drift, som handler om å produsere de varer eller tjenester som organisasjonen er etablert for å produsere. Fordi prosjektarbeid er så forskjellig fra normal drift er det også særskilte krav til ledelsen av prosjekter.Prosjekter brukes ofte for å innføre nye systemløsninger og arbeidsformer, utvikle nye produkter, osv. Slike oppgaver er ikke innenfor rammen av den vanlige driften i virksomheten, men kan brukes til å etablere det som blir den nye hverdagen for virksomheten og de ansatte.


== Flerprosjektledelse ==

Flerprosjektledelse betyr samordnet planlegging, organisering, styring og lederskap av flere prosjekter samtidig.
Uttrykket flerprosjektledelse (og flerprosjektstyring) blir blant annet benyttet i videreutdanningstilbud ved Høgskolen i Østfold fra 2003. 
Flerprosjektledelse omfatter tre atskilte funksjoner:

Ledelse av hovedprosjekter, det vil si prosjekter som er så store/omfattende at de deles i mindre enheter kalt arbeidspakker eller delprosjekter. Dette er operativ ledelse som krever koordinering og oppfølging, og er mer krevende enn ledelse av enkeltprosjekter.
Ledelse av programmer. Et program er en samling prosjekter som har en felles og tydelig strategisk forankring, en langsiktig tidshorisont, gjerne 3 – 5 år, og der prosjektene er gjensidig avhengige av hverandre.  Å lede programmer har fremdeles en operativ dimensjon, men har også et element av strategisk ledelse.
Ledelse av prosjektporteføljer. En prosjektportefølje er en samling uavhengige prosjekter med individuelle mål, men som har et koordineringsbehov. Prosjektporteføljen skal, ideelt sett, bidra til å realisere virksomhetens overordnede må. Porteføljestyring er derfor strategisk ledelse, og vi kan si at ledelse av prosjektporteføljer er synonymt med strategisk flerprosjektledelse.  Prosjektporteføljen kan bestå av prosjekter, programmer, del-porteføljer og andre aktiviteter.


== Se også ==
PRINCE2, internasjonalt anerkjent rammeverk for prosjektledelse
Prinsix, et rammeverk brukt av det norske forsvaret som er basert på PRINCE2
Rollene prosjektleder og prosjekteier


== Referanser ==
Norsk Illustrasjonsfond

Norsk Illustrasjonsfond er et fond som deler ut stipender og gir økonomisk støtte til illustratører og illustrasjonskunst i Norge. Det forvalter en del av midlene fra bibliotekvederlaget. Fondet ble opprettet i 1979 etter forhandlinger mellom Staten og kunstnerorganisasjonene. Initiativet ble tatt av tegneren Randi Monsen som da var leder av Tegnerforbundet.
Fondsmidlene blir forvaltet av et styre på tre medlemmer som velges av Tegnerforbundets årsmøte.Norsk Illustrasjonsfond gir blant annet støtte til Tegnerforbundet og foreningens tidsskrift Numer  og deler ut reisestipender til barnebokmessa i Bologna.


== Mottakere av illustrasjonsfondets æresstipend ==
Norsk illustrasjonsfonds æresstipend deles ut til personer som har gjort en stor innsats for ilustrasjonskunsten på det kunstfaglige eller -politiske området, utadvendt eller innad i en organisasjon.

1991: Fredrik Matheson (1908-1999)
1992: Borghild Rud (1910–1999)
1993: Hans Gerhard Sørensen (1923–1999)
1994: Ørnulf Ranheimsæter (1919-2007)
1995: Olav Mosebekk 1910–2001)
1996: Fredrik Stabel (1914–2001)
1999: Oscar Reynert Olsen (født 1925)
1999: Hans Normann Dahl (født 1937)
2002: Ingrid Jangaard (født 1932) og Odd Ousland (1931-2015)
2003: Finn Graff (født 1938)
2008: Ingerlise Kongsgaard (født 1947)
2014: Bjørg Omholt (født 1941)
2016: Svein Nyhus (født 1962)


== Referanser ==
Andreas Møller (maler)

Andreas Møller (født 30. november 1684 i København, død etter 1762 i Berlin) var en dansk portrett- og miniatyrmaler. 
Han var sønn av Frederik IVs tegnelærer Daniel Møller. Han reiste tidlig ut i Europa hvor han ble en etterspurt portrettmaler: Pommern, Kassel, Wien, Dresden, London, Paris, Firenze, Mannheim, Leipzig og Berlin. Christian VI og Sophie Magdelene lot seg male av ham i 1721 i forbindelse med deres bryllup i Dresden, og fikk ham til Danmark som hoffmaler i perioden 1736–41. I 1737 malte han fem miniatyrportretter på elfenben av Karl VI og hustru Elisabeth Christine, av Maria Teresia og to andre erkehertuginner. Til sist slo han seg ned i Berlin, hvor han skal være død etter 1752.


== Foregangsmann ==
Møller var foregangsmann som miniatyrmaler, i det han allerede i 1714 – som den første danske kunstner – brukte elfenben som malergrunn. Han var den første danske maler av internasjonal klasse. Andreas Møller er representert med 17 verk på Statens Museum for Kunst i København. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fortegnelser og bilder av Andreas Møller på Statens Museum for Kunst
Andreas Möllers Boxkampf in London, Museumslandschaft Hessen Kassel
(en) Andreas Möller – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bibliotekvederlag

Bibliotekvederlag er et årlig, kollektivt vederlag for utnyttelse av verk som blir utgitt i Norge, og som disponeres til utlån i offentlige bibliotek.
Pengene utbetales av Staten ved Kulturdepartementet.Ordningen med bibliotekvederlag er regulert i lov av 29. mai 1987 nr. 23 om bibliotekvederlag. Vederlaget fordeles til godkjente fond som forvaltes av opphavsrettsorganisasjonen innenfor de områdene som loven omfatter. Fondene fordeler vederlaget videre til opphavspersonene, i første rekke som stipend etter søknad. Fordelingen mellom fondene blir avtalt mellom de forhandlingsberettigede kunstnerorganisasjonene. I 2010 ble det utbetalt 86,7 mill. kroner i bibliotekvederlag. I 2019 fremforhandlet kunstnerorganisasjonene og Staten en ny, treårig avtale som medførte at den samlede bibliotekvederlagspotten for 2019 var på 126 millioner kroner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lov om bibliotekvederlag
Pfänder

Pfänder er et fjell i Vorarlberg i Østerrike, like ovenfor Bodensjøen. Fra fjellet har et flott utsyn over hele sjøen og hele 240 andre fjelltopper i Tyskland, Østerrike og Sveits. Fjellet er det mest kjente utsiktspunktet i området.

I god sikt kan en se fra Allgäu- og Lechdalen i Alpene i øst, Bregenzwald, de bratte Silvrettafjellene i Arlberg-regionen og Rätikon til de sveitsiske fjellene og foten av Schwarzwald i vest. Under ligger innsjøen Bodensjøen med Rhindalen rundt. 
		
		


== Eksterne lenker ==
Offisiell side
Side for kabelvogna som går opp fjellet
Endringsledelse

Endringsstyring eller endringsledelse dreier seg om metoder, modeller og prosesser som tar sikte på å gi ny retning til individers eller organisasjoners bruk av ressurser, prosesser og arbeidsinnsats.Endringsstyring kan ha berøringspunkter med mange disipliner, så som prosjektledelse, organisasjonspsykologi, informasjonsteknologi, utvikling av forretningsmodeller, og så videre.
I et moderne samfunn er behovet for endring og tilpasning stort. Globaliseringen av økonomien er en viktig driver bak behovet for hyppige endringer. Samtidig er behovet for trygghet og stabilitet et grunnleggende trekk ved mennesket (se for eksempel Maslows behovspyramide). Vellykket endringsstyring balanserer på en effektiv måte behovet for trygghet med behovet for tilpasning til endrede betingelser.
Folk har vært utdanna ved norske universitet og fått mastergrad i endringsledelse, per 2021.


== Se også ==
Kommunikasjon og ledelse under endring


== Referanser ==
Bekkefare

«Bekkefare» er en musikkfestival som arrangeres årlig i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark fylke. Espen Flåteteigen står som styreleder og arrangør av festivalen. «Bekkefare» forening ble stiftet på Flåteteigen 4. desember i 2011 og i 2012 kom foreningen inn som eiere, ved at «Bekkefare» var stifta som en FLI organisasjon i brønnøysundregistrene. Scenen på festivalområdet går over en bekk som renner ut i Aulielva. «Bekkefare» har arrangert over 100 konserter. I 2014 hadde «Bekkefare»  publikumsrekord på over 1000 besøkende da Plumbo hadde konsert. Bilder av konserten kan du se i lokalavisa på Reavisa.no


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Den grønne solstrålen

Den grønne solstrålen  (fransk originaltittel:Le Rayon vert) er en fransk langfilm fra 
1986 regissert av Éric Rohmer.
Tittelen er hentet fra Jules Vernes roman «Le Rayon Vert». Filmen er regissørens femte i en serie på seks filmer som han kalte «Komedier og ordspråk»
Filmen ble vist på filmfestivalen i Venezia i 1986, hvor den vant Gulløven


== Handling ==
I begynnelsen av sommerferien har Delphine nettopp slått opp i et forhold, og står igjen alene uten planer. En annen venn inviterer Delphine til å bli med på strand-fest en helg, men hun oppdager at hun er den eneste blant dem som er singel, så hun reiser raskt tilbake til Paris. Familien hennes presser henne til å tilbringe ferien sammen med dem i Irland, men hun er motvillig. Hun reiser alene til Alpene, men blir skremt av horder av ferierende, og reiser sin vei.


== Medvirkende ==
Marie Rivière - Delphine
Béatrice Romand - Béatrice
Carita - Léna
Rosette - Françoise i Paris
Vincent Gauthier - Jacques i Biarritz
Amira Chemakhi - en kvinne i Paris
Maria Luisa Garcia - Manuella i Paris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Den grønne solstrålen på Internet Movie Database 
(da) Den grønne solstrålen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Den grønne solstrålen på Allociné 
(nl) Den grønne solstrålen på MovieMeter 
(en) Den grønne solstrålen på AllMovie 
(en) Den grønne solstrålen på Turner Classic Movies 
(en) Den grønne solstrålen på Rotten Tomatoes 
(en) Den grønne solstrålen på Metacritic
Bonnevillesjøen

Bonnevillesjøen var en sjø i istiden i Nord-Amerika. Den dekket ca. 51 000 km² av ørkenområdet mellom Rocky Mountains og Sierra Nevada. Great Salt Lake i Utah er en rest av Bonnevillesjøen. Den er oppkalt etter den amerikanske oppdageren B. de Bonneville (1796–1878).


== Kilder ==
(no) Bonnevillesjøen i Store norske leksikon
Kleobulos av Lindos

Kleobulos av Lindos (gresk: Κλεόβουλος)  var filosof og levde cirka 600 f.Kr. Han levde och virket i havenbyen Lindos på Rhodos. Han var en av Grekenlands sju vise. 


== Eksterne lenker ==
(en) Cleobulus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stratis Myrivilis

Stratis Myrivilis (gresk: Στρατής Μυριβήλης, pseudonym for Ευστράτιος Σταματόπουλος - Evstratios Stamatopulos; født 30. juni 1890 i Skamia på øya Lesbos som da var i Det osmanske rike, død 19. juli 1969 i Athen var en gresk forfatter.


== Biografi ==
Evstratios Stamatopulos studerte i Athen, hadde en langvarig militærtjeneste fra og med Balkankrigen i 1912, var siden journalist, forlegger og bibliotekar ved det greske senatsbiblioteket. I år 1958, etter å ha blitt nominert uten fremgang seks ganger, ble han til slutt medlem av det greske akademi - en sen anerkjennelse av hans viktige bidrag til den greske litteratur.
Myrivillis' første roman, Livet i graven (1930), med motiv fra krigen 1914-18, vakte internasjonal oppmerksomhet.


== Litteratur ==
Åke Runnquist: "Stratis Myrivilis". I Runnquist, Åke: Moderna utländska författare (Forum, 1971), s. 188-189


== Referanser ==
Hellanikos av Lesbos

Hellanikos av Lesbos (gresk: Ελλάνικος, født omkring 480 til 490 f.Kr. trolig i Mytilene på Lesbos, død omkring 395 til 405 f. Kr. trolig omkring Perperene i Aiolis,) var en gresk logograf (historieskriver) i antikken. Hellanikos er kjent for å systematisk ha skrevet historiske arbeider ut fra den greske mytologi. En avskrift av manuskriptet «Atlantis» er blitt funnet i papyrussamlingen Oxyrhynchus papyri.


== Biografi ==
Ganske lite er kjent om Hellanikos' liv. Han ble sannsynligvis født på øya Lesbos. Han bodde en tid ved det kongelige hoffet i antikkens Makedonia og også en periode i Athen.


== Skrifter ==
Hellanikos har trolig forfattet et 30-talls skrifter, originaler finnes bare bevarte som fragmenter. Blant verkene kan nevnes

Hiereiai tes Heras en Argei (om Heraprestinner ved Argos)
Atthis (om Attikas historie)
Atlantis (om Atlas' datter)
Troica (om Trojas historie)
Persia (om Perserrikets historie)Hellanikos er kjent for å ha skrevet kronologiske og lokalhistoriske arbeider ut fra den greske mytologi Han nedtegnede imidlertid ikke bare sine egne iakttakelser, men også andres beretninger, lokale sagn og myter i likhet med for eksempel Herodotos. Selv om dette ble begynnelsen på systematisk historiebeskrivelse ble denne fremgangsmåte senere kritisert av blant andre Thukydides.
De bevarte fragmenter redegjøres for dels i «Fragmenta historicorum græcorum» (Fragmente der griechischen Historiker) av Karl Müller (utgiven 1885 i Paris), dels i en nyversjon av Felix Jacoby (utgitt 1909 i Berlin). Disse bøker behandler historikere hvis egne skrifter ikke finnes bevarte, men som i sin tur siteres av andre historikere.
Teksten fra Atlantis er delvis bevart i en avskrift på en papyrusrull som inngår i Oxyrhynchus papyri, katalognummeret er P.Oxy.VIII 1084. I 1911 ble deler av teksten publisert av teekten i det 8. bind av bokserien «The Oxyrhynchus Papyri».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Papyrusfunnet av Atlantis
Den latinamerikanske blomstringen

Den latinamerikanske blomstringen på 1960-tallet står for et kulturelt oppsving, spesielt innen litteraturen, som følge av den økonomiske veksten i Latin-Amerika i etterkrigsårene.
En ny generasjon forfattere, med representanter som Gabriel García Marquez, Carlos Fuentes, Mario Vargas Llosa, Jorge Luis Borges og Julio Cortázar, fikk internasjonal oppmerksomhet, og bøkene deres ble solgt i store opplag.
Det kanskje aller meste kjente verket fra den latinamerikanske blomstringen er García Marquezs roman Cien años de soledad (Hundre års ensomhet) fra 1967, utgitt på norsk i 1970 under tittelen Hundre års ensomhet, oversatt av Kjell Risvik. Boken bidro til at latinamerikansk litteratur ble verdensberømt, og den introduserte  sjangeren magisk realisme. Boken ble den meste solgte romanen på spansk i moderne historie, etter Don Quixote.
Også eldre forfattere fikk ny oppmerksomhet som følge av den latinamerikanske blomstringen, blant annet  Miguel Angel Asturias som fikk  nobelprisen i litteratur 1967.


== Litteratur ==
Aguilar, Mario I. (2004), «Charles Horman versus Henry Kissinger: US Intervention in 1970s Chile and the Case for Prosecutions», i: Jones, Adam, Genocide, War Crimes and the West: History and Complicity, London: Zed Books, ss. 186–200,  .
Coonrod Martinez, Elizabeth (2001), Before the Boom: Latin American Revolutionary Novels of the 1920s, New York: University Press of America,  .
Donoso, José (1972), Historia Personal del "Boom", Barcelona: Editorial Anagrama,  .
Franco, Jean (2006), «Globalisation and Literary History», Bulletin of Latin American Research 25 (4):  441–452,  .
González Echevarría, Roberto; Pupo-Walker, Enrique, redaktører. (1996), The Cambridge History of Latin American Literature, 2: The Twentieth Century, Cambridge: Cambridge University Press,  .
Herrero-Olaizola, Alejandro (2007), The Censorship Files: Latin American Writers and Franco's Spain, Albany: SUNY Press,  .
Levinson, Brett (2001), The Ends of Literature: The Latin American "Boom" in the Neoliberal Marketplace, Stanford: Stanford University Press, , arkivert fra originalen on 2007-09-27, https://web.archive.org/web/20070927223901/http://www.sup.org/book.cgi?book_id=4345%204346%20  Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine..
Martin, Gerald (1984), «Boom, Yes; 'New' Novel, No: Further Reflections on the Optical Illusions of the 1960s in Latin America», Bulletin of Latin American Research (Blackwell Publishing) 3 (2):  53–63, ,  .
McMurray, George R. (1987), Critical Essays on Gabriel García Márquez, Boston: G.K. Hall & Co.,  .