jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Westye Parr Egeberg

Westye Parr Egeberg (født 1877, død 1959) var en norsk godseier, lokalpolitiker og forretningsmann som også var glad i idrett.


== Utdanning og militær karriere ==
Han hadde examen artium fra 1896 og graden cand.philos. fra 1903. Etter Krigsskolen i 1897 avanserte han i gradene innen det norske Forsvaret. Etter å ha gjennomgått Infanteriets skyteskole i 1916, ble han kaptein. Dette var mens den første verdenskrig raste ute i Europa.


== Forretningslivet ==
Han gikk inn i trelastfirmaet Westye Egeberg & Co., først utenlands for å lære 1898–1900, og fra 1911 til 1931 aktivt i ledelsen.  Westye Egeberg fikk også en rekke styreverv, blant annet satt han i styret for Christiania Tømmekommisjon og for skogsrådet for Aker kommune, der han bodde.  


== Lokalpolitikk ==
Han satt i formannskapet for Aker kommune fra 1922 til 1928.


== Idrettsmannen ==
Westye Egeberg rodde for Christiania Roklub og ble æresmedlem der. I 1935 tok han idrettsmerket i gull.Idrettsinteressen hadde trolig gått i arv; faren Ferdinand Julian Egeberg innstiftet i 1919 Egebergs ærespris, som per 2018 fortsatt deles ut til norske idrettsutøvere som har særlig utmerket seg innen sin idrettsdisiplin.


== Familie ==
 Han var sønn av kabinettkammerherre Ferdinand Julian Egeberg (1842–1921) og kammerherreinne Lucy Parr (1853–1937), datter av skipsreder Søren Angell Parr fra Drøbak. Gjennom faren tilhørte Westye Egeberg den sjællandske Egeberg-slekten, og gjennom moren tilhørte han Parr-slekten.  Westye Egeberg giftet seg i 1904 med Nini Wedel-Jarlsberg (1880–1945), og de overtok Bogstad gård fra hennes foreldre. De ble  gårdens siste private eiere. Hovedgården ble i 1955 gitt som gave til Oslo kommune av parets tre døtre. Skogen og jorden ble solgt. Nini og Westye Egeberg fikk fem barn, hvorav tre vokste opp:
Mimi Egeberg (1905–1999). Hun var fra 1928 til 1937 gift med forsikringsmannen Per Mørch Hansson (1905–1994). Fra 1939 til 1942 var hun gift med diplomaten August Christian Mohr (1906–1998).
Lucy Egeberg (1907–1992). Hun giftet seg i 1923 med Anton Fredrik Klaveness (1903–1981), som var sønn av skipsreder Anton Fredrik Klaveness. I 1935 giftet hun seg på nytt med skipsreder Leif Høegh (1896–1974).
Karen Egeberg (1911–2007). Hun giftet seg i 1935 med godseier Nils Fredrik Nicolai Aall (1911–1981), som var sønn av kammerherre Cato Aall. Nils Aall hadde i 1933 overtatt Aall-Ulefos Brug.Året før Westye døde utga han en slektsbok.


== Kilder til teksten ==
Robert Edge Pine

Robert Edge Pine (født 1730 i London –  død 18. november 1788 i Philadelphia) var en engelsk portrett- og historiemaler, født i London. Han var sønn av John Pine, gravør og illustratør.
Han malte portretter, blant annet av George II, til Hertugen av Northumberland, og Garrick (i National Portrait Gallery); en rekke scener fra Shakespeare, noe som senere gjengitt i Boydells Shakespeare; og historiske komposisjoner, inkludert Lord Rodney Aboard the Formidable (rådhuset, Kingston, Jamaica).
Rundt 1784 reiste Pine til Amerika og bosatte seg i Philadelphia hvor han for det meste  malte portretter. Blant annet malte han general Gates, Charles Carroll, Robert Morris, George Read, Thomas Stone. Hans monumentale verk Congress Voting Independence, ble påbegynt av Pine og fullført av Edward Savage. Etter Pines død ble mange av hans bilder samlet i Colombian Museum i Boston.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==
Volrath Vogt

(Henrik Ludvig) Volrath Vogt (født 14. februar 1817, død 19. juli 1889) var en dansk-født, norsk teolog, pedagog og forfatter. 
I dag er han mest kjent for lærebøker i kristendomskunnskap for skolen.Vogt ble født i landsbyen Reerslev i nærheten Roskilde. Han var sønn av Johan Nilsen Vogt (1783-1859) og Henriette Elisabeth Lorenzina Juhl (1790-1846). Oppveksten var delvis i Tune i Østfold, hvor hans far var sogneprest og senere prost, og delvis hos onkelen Nils Nilsen Vogt i Christiania. I 1838 fullførte han utdannelse som cand.theol.I femti år, fra 1839 til 1889, var Vogt lærer ved Christiania katedralskole. Han underviste i religion, geografi og fransk. I 1863 gjennomførte han en studietur til Syria og Palestina. 
Vogt har publisert en rekke bøker om evangeliene, en lærebok i Kirkens historie og flere lærebøker i bibelhistorie. Hans lærebok Bibelhistorie med Lidt af Kirkens Historie fra 1858 ble mye brukt i skoleverket.  På tidspunktet for hans død hadde læreboken blitt trykt i mer enn en million eksemplarer.


== Utvalgte verker ==
Udtog af Kirkehistorien nærmest til Brug ved de lærde Skoler – 1843
Forklaring af Matthæi Evangelium til Skolebrug – 1849
Forklaring af Johannes ' Evangelium til Skolebrug – 1856
Bibelhistorie med Beskrivelse af det Hellige Land for Borger - og høiere Almueskoler – 1862
Forklaring af Luthers lille Katekismus, efter Pontoppidan- 1865
Kirkehistorie til Skolebrug – 1865
Reise i det Hellige Land og Syrien, tilleggshefte til Folkevennen – 1865
Det Hellige Land – 1868
Mattæus' Evangelium jeg ændret Oversættelse med Anmærkninger – 1884
Stykker af 12 Kapitler af første Mosebog, jeg ændret Oversættelse med Anmærkninger – 1886


== Referanser ==
Rateče

Rateče er en grenseby i Gorenjska-regionen i Slovenia. Byen ligger ved trelandsgrensen til Italia og Østerrike. Den ligger i den nordre delen av Øvre Savadalden mellom elvene Sava Dolinka og Ziljica.


== Eksterne lenker ==
(en) Rateče – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mats Johansen Beldo

Mats Johansen Beldo (født 30. juli 1993 fra Alta) er norsk studentpolitiker. I 2017 ble han valgt til leder av Norsk studentorganisasjon.Beldo studerte på UiT Norges arktiske universitet hvor han har bachelor i statsvitenskap og master i organisasjon og ledelse. Han har vært universitetsstyremedlem to perioder fra 2015-2017 og sentralstyremedlem for Norsk studentorganisasjon i to perioder fra 2015-2017. Våren 2017 ble Beldo valgt til leder av Norsk Studentorganisasjon hvor han representerte 230 000 studenter fra 2017-2018. Han har stått på Høyres liste til kommunestyrevalget i 2015. Han jobber i dag som rådgiver i Seksjon for økonomiforvaltning og studentvelferd i Kunnskapsdepartementet.  


== Referanser ==
Japankastanje

Japankastanje (Castanea crenata) er et løvfellende tre eller busk i bøkefamilien. Det blir opptil 15 m høyt og har spiselige nøtter. Arten er utbredt i Japan og Sør-Korea. Den dyrkes også i Kina og finnes forvillet der. 


== Litteratur ==
«Castanea crenata». Flora of China. Besøkt 26. mars 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) Japankastanje i Encyclopedia of Life 
(en) Japankastanje i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Japankastanje hos ITIS 
(en) Japankastanje hos NCBI 
(en) Japankastanje hos The International Plant Names Index 
(en) Japankastanje hos Tropicos 
(en) Kategori:Castanea crenata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Castanea crenata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Castanea crenata – detaljert informasjon på Wikispecies
Arild H. Steen

Arild Henrik Steen (født 1957) er en norsk sosiolog. Han er forsker ved AFI, der han blant annet arbeider med Arbeidslivsbarometeret, en årlig undersøkelse AFI utfører for Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS).
Han var daglig leder ved Arbeidsforskningsinstituttet (AFI) fra 2005 til april 2018, da han ble etterfulgt av Elisabeth Nørgaard. Steen er utdannet cand.polit. i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 1988, med hovedoppgaven Drosjenæringen: fra laug til industri?. Han ble deretter ansatt som forsker III ved Fafo, der han senere ble instituttleder ved Fafo Institutt for arbeidslivs- og velferdsforskning. Han var deretter daglig leder i det da Fafo-eide markedsanalyseselskapet Opinion AS før han ble avdelingsleder ved Transportøkonomisk institutt. Han ble i 2005 ansatt som daglig leder ved Arbeidsforskningsinstituttet, og etterfulgte da Robert Salomon.Han ble i 1993 utnevnt til medlem av et ekspertutvalg for utredning om ungdom, begynnerlønninger og arbeidsledighet.


== Referanser ==
Castanopsis

Castanopsis er en slekt med eviggrønne trær i bøkefamilien. De omtrent 120 artene er utbredt i subtropiske og tropiske deler av Øst- og Sørøst-Asia. De gir verdifullt tømmer, og mange arter har spiselige nøtter. To amerikanske arter som ble regnet hit, er nå plassert i Chrysolepis.


== Litteratur ==
«Castanopsis». Flora of China. Besøkt 26. mars 2017. 
Li Chen, Xin Wei Li og Jian Qing Li (2013). «Taxonomic notes on Castanopsis (Fagaceae, Castaneoideae) from China». Phytotaxa. 146 (2): 50–60. ISSN 1179-3163. doi:10.11646/phytotaxa.146.2.2. 


== Eksterne lenker ==
(en) Castanopsis i Encyclopedia of Life 
(en) Castanopsis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Castanopsis hos Fossilworks 
(en) Castanopsis hos ITIS 
(en) Castanopsis hos NCBI 
(en) Castanopsis hos The International Plant Names Index 
(en) Castanopsis hos Tropicos 
(en) Kategori:Castanopsis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Castanopsis – detaljert informasjon på Wikispecies
Cato, en tragedie

Cato, en tragedie er et skuespill skrevet av Joseph Addison i 1712, og første gang fremført 14. april 1713. Det er basert på hendelsene i de siste dagene av Marcus Porcius Cato Uticensis (95-46 f.Kr., en stoiker og motstander av Julius Cæsars tyranni som gjorde ham til et ikon for republikanisme, kraft og frihet. Addisons stykke handler blant annet om temaer som individuell frihet versus statlig tyranni, republikanisme versus monarkisme, logikk versus følelser, og Catos personlige kamp for å beholde sin tro i møte med døden. Det har en prolog skrevet av Alexander Pope og en epilog av Samuel Garth.
Stykket ble en suksess i hele England og koloniene i den Nye Verden, så vel som Irland. Det fortsatte å vokse i popularitet i flere generasjoner, spesielt i de amerikanske koloniene.


== Handlingen ==
Skuespillet handler om Catos styrker i Utica, i påvente av ankomsten av Cæsar like etter Caesars seier i Thapsus (46 f.Kr.). Catos sønner Portius og Marcus er begge forelsket i Lucia, datter av Lucius, en senator, alliert med Cato. Juba, prins av Numidia, en annen som kjempet på Catos side, elsker Catos datter Marcia. I mellomtiden konspirerer Sempronius, en annen senator, og general Syhax i hemmelighet mot Cato, i håp om å få den numidianske hæren til ikke å støtte ham.


== Innflytelse ==
Selv om skuespillet har falt kraftig i popularitet og nå blir lite oppført eller lest, var det populært og ble ofte siterte i det 18. århundre, med Cato som et forbilde av de republikanske dyder og frihet. 
Skuespillet har også inspirert navnet på Cato Institute, en fremtredende libertariansk tenketank i Washington DC.


== Referanser ==
Edi Rama

Edi Rama (født 4. juli 1964) er en albansk politiker og forfatter. Han har vært landets statsminister siden 2013.


== Referanser ==
Westye Egeberg & Co.

Westye Egeberg & Co. var et trelastfirma i Oslo som eksisterte fra 1800 til 1929.
Westye Egeberg (1770–1830) hadde kommet til Christiania i 1786 og ble borger i 1800. Han grunnla så trelastfirmaet og satte også i gang med oppkjøp av skog, blant annet Gahnsbruket ved Øyeren i Fet. Først kjøpte de 1/3 av Frederik Gottschalk von Haxthausen (1750–1825) i 1805, neste 1/3 i 1810 fra Carsten Tank (1766–1832) og siste 1/3 fra Tank i 1824. De var en av få innen trelast som klarte seg gjennom  1820-tallet, da England la på store hindringer for eksport.
I 1835 kjøpte Egeberg og fire andre, landets største sagbruk, Sanne og Solli i Tune, Østfold.  Omkring 1842 fikk Egeberg en flott avtale med Frankrike. Fra 1846 eide man Romedal almenning.
I 1844 sørget Egeberg for de første oppmålinger for jernbane, det som i 1854 ble Hovedbanen der han også var medeier. Her fraktet han mye trelast sørover til Christiania.
I 1889 kjøpte de Nitelvens Dampsag (Nitelvens Dampsag var blitt etablert i 1860 som Ekelund Dampsag. Folk kalte den for "Tandbergsaga"), og døpte det om til Egeberg Brug (Ekebergbruket). Det ble i 1929 solgt til grosserer Henry Johansen, som i 1941 slo det i hop med Skedsmo Dampsag & Høvleri (etablert 1884) til Skedsmo & Egeberg Bruk.I 1921 var det et krakk i trelastindustrien. Etter krakket i 1929  ble firmaet og alt solgt.


== Ledere ==
1800–30: Westye Egeberg (1770–1830)
1830–51:  Westye Martinus Egeberg (1805–1898), måtte gi seg med daglig ledelse i 1851 grunnet sykdom. Brødrene ble medeier i 1858 og overtok
1858–74:  Peder Cappelen Egeberg (1810–1874) og Christian August Egeberg (1809–1874)
1874–1929: Einar Westye Egeberg (1851–1940) og Ferdinand Julian Egeberg (1842–1921)
1911–29: Westye Parr Egeberg (1877–1959)


== Se også ==
Egeberg (slekt fra Sjælland)


== Referanser ==
Beggarstaffs

Beggarstaffs, eller J. & W. Beggarstaff, var et pseudonym brukt av de britiske kunstnere William Nicholson og James Pryde for deres samarbeid med  tegning av plakater og annet grafisk arbeid mellom 1894 og 1899. De er noen ganger referert til som Beggarstaff Brothers, men de bruke ikke dette navnet selv.


== Partnerskap ==

William Nicholson møtte sin fremtidige kone Mabel "Prydie" Pryde i 1888 eller 1889 på Hubert Herkomers kunstskole i Bushey, Herts, der begge var studenter. Han møtte hennes eldste bror, James, som også var en kunstner på omtrent samme tid. I 1893 rømte Nicholson og Prydie, og de ble i all hemmelighet gift i Ruislip 25. april. De flyttet sammen for å bo i det som hadde vært en pub, Eight Bells i Denham, Buckinghamshire. James Pryde besøkte dem like etter, og bodde der i nesten to år. Andre besøkende til huset omfattet skuespilleren Edward Gordon Craig og hans kone, som også nylig hadde rømt og bodde i en hytte i Uxbridge leiet fra Craigs mor, den berømte skuespillerinnen Ellen Terry. I løpet av sommeren 1894 var Craig klar til å dra på tur med W. S. Hardy's Shakespeare Company for å spille teater, blant annet rollen som Hamlet. Den delen var viktig for ham, og han spurte Pryde og Nicholson om å tegne og produsere en plakat for å reklamere for stykket. Det ble deres første samarbeid.
Den opprinnelige plakaten ble gjort dels som collage; hår og klær fra Craig som Hamlet, limt på vanlig sort papir i hel-figur. I den trykte versjonen man brukte til å reklamere for stykket, ble det brukt stensil på brunt innpakningspapir av Nicholson, og noen av detaljene lagt til for hånd. Den opprinnelige plakaten er forsvunnet, men den er gjengitt i fire publikasjoner: i Magazine of Art fra januar 1895, i La Plume fra oktober 1895, i Pictorial Posters fra 1895 og i The Poster fra februar 1899. En annen versjon av plakaten, signert, men uten "Hardy", kan ha blitt produsert for salg til samlere. Et eksempel finnes i Museum of Modern Art i New York. Denne versjonen ble trykt i faksimile i 1898 i Paris ved Imprimerie Chaix, gjengitt i Les Maîtres de l'Affiche.
Siste versjon av Hamlet-plakaten er signert for hånd, "J. W. Beggarstaff Denham Uxbridge". I henhold til Nicholson, ble Beggarstaff-pseudonymet valgt etter av Pryde «kom over det en dag i en gammel stall, på en sekk med fôr». Pryde ga en lignende, men litt annerledes, forklaring.
På omtrent samme tid tegnet Beggarstaffs og trykte en plakat som viser Craig i en annen av hans ledende roller på den samme turen med Hardy-selskapet, som Charles Surface i Sheridan's School for Scanals. Den var sannsynligvis også stensilert på brunt papir. Den har ikke overlevd, men er av Craig beskrevet som «helt fantastisk».
Hamlet-plakaten ble vist på 0 International Artistic Pictoral Poste Exhibition på Royal Aquarium i Westminster i November 1894.


== Referanser ==
Hüseyin Göçek

Hüseyin Göçek (født 30. november 1976 i Istanbul) er en tyrkisk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Süper Lig. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.
Göçek begynte sin dommerkarriere i TFF 3. Lig (fjerde nivå) i 1998 og dømte for første gang i Süper Lig under 2004/2005-sesongen i kampen mellom Kayserispor og MKE Ankaragücü den 22. august 2004. Hans første europacupkamp kom den 17. juli 2008, da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2008/09 mellom FC Shakhter Karaganda og Debreceni VSC (1–1).Han har dømt flere landskamper på U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til europamesterskap for EM U-21. Göçek debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 11. februar 2009, da han dømte vennskapskampen mellom Estland og Kasakhstan (0–2). Hüseyin Göçek fungerte som assistentdommer under både EM i fotball 2012 og EM i fotball 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hüseyin Göçek – Transfermarkt (dommer) 
(en) Hüseyin Göçek – WorldFootball.net 
(en) Hüseyin Göçek – WorldFootball.net (dommer) 
(en) Hüseyin Göçek – Tyrkias fotballforbund (manager) 
Dommerprofil hos Worldreferee.com
Dommerprofil hos Soccerway.com
Dommerprofil hos Transfermarkt.com
Tom McArdle

Tom McArdle  er en amerikansk filmklipper. Han er best kjent for samarbeidet med Tom McCarthy, blant annet The Station Agent (2003), The Visitor (2007), Win Win (2011) og The Cobbler (2014). Han ble nominert til Oscar for beste filmklipp under den 88. Oscar-utdelingen og vant en Independent Spirit Award for klippearbeidet på McCarthys dramafilm Spotlight (2015).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom McArdle på Internet Movie Database 
(sv) Tom McArdle i Svensk Filmdatabas 
(da) Tom McArdle på Filmdatabasen 
(da) Tom McArdle på Scope 
(fr) Tom McArdle på Allociné 
(en) Tom McArdle på AllMovie 
(en) Tom McArdle hos The Movie Database
Michael von Melas

Michael Friedrich Benedikt Freiherr von Melas (født 12. mai 1729 i Radeln, Siebenbürgen, død 31. mai 1806 i Elbeteinitz, Böhmen) var en østerriksk general.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Det er litt uklart hvor han ble født: noen kilder sier at han ble født i Radeln (rumensk: Roadeș), mens andre kilder sier at han ble født i Sighișoara.


=== Offiser ===
Etter at han ble ferdig med studiene på Bergskolen i Sighișoara, og mot foreldrenes vilje, meldte han seg inn som kadett i Infanteriregimentet nr. 21 Arenberg (som befant seg midlertidig i Sighișoara) i 1746 (eller i 1752), der han ble forfremmet til kaptein. Som adjutant til feltmarskalk Leopold Josef von Daun deltok han i syvårskrigen, ble i 1781 oberst og i 1789 generalmajor. 


=== Napoleonskrigene ===
Han ledet i 1793 en brigade ved Sambre, i 1794 som feltmarskalkløytnant ved Niederrhein, i 1795 ved Mittelrhein og i 1797 i Italia, der han en stund var øverstkommanderende etter at Jean-Pierre de Beaulieu hadde gått av. I 1799 ledet han de østerrikske troppene som sammen med troppene til Aleksandr Suvorov seiret ved Cassano d’Adda (27. april), ved Trebbia (17.-19. juni) og ved Novi Ligure (15. august)Etter at Suvorov hadde reist til Sveits for å kjempe mot André Masséna, seiret han den 4. november med en armé av 35 000 østerrikere mot Jean-Étienne Championnet i slaget ved Genola (i nærheten av Fossano) og tok over Cuneo. I 1800 trengte han frem til Var og var i ferd med å forberede invasjonen av Provence, da Bonaparte trengte seg fram over Alpene og skar av Melas' kommunikasjon med Østerrike. Melas forsøkte den 14. juni ved Merango å bryte igjennom, og seiret i første omgang, men forlot slagfeltet for tidlig, slik at en mulig seier ble til et nederlag, og måtte godta Konvensjonen i Alessandria, for deretter å rømme til Italia og trekke seg tilbake bak elven Mincio. Den 20. juni 1800 sendte Bonaparte ham et sverd «som et bevis for min høye aktelse som jeg har for Deres troppers mot som vist på slagfeltet i Marengo.»Kort tid etter ble han utnevnt til kommanderende general i Böhmen, gikk av i 1803 og døde den 31. mai 1806 i Elbeteinitz (dagens Týnec nad Labem) i Böhmen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Adolf Schinzl: «Melas, Michael Friedrich Benedict Ritter von». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 21, Duncker & Humblot, Leipzig 1885, s. 280–283.
(de) Peter Broucek: «Melas, Michael Freiherr von.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 17, Duncker & Humblot, Berlin 1994, ISBN 3-428-00198-2, s. 1 f. (digitalisering).
Melas. I Meyers Konversations-Lexikon. 4. opplag. Bind 11, Verlag des Bibliographischen Instituts, Leipzig/Wien 1885–1892,  s. 445–446.
Fossejuv pensjonat

Fossejuv pensjonat var et pensjonat som lå tett ved fylkesvei 50 like ved Myrland i Hol kommune, 860 meter over havet. Pensjonatet brant ned den 4. april 2012.


== Referanser ==
Carl Emil Kåshagen

Carl Emil Kåshagen (født 9. februar 1991) er en norsk friidrettsutøver som representerer Moelven IL. Han løper hovedsakelig 200 meter og vant NM gull på distansen i 2014 på 21.39 som er hans personlige rekord.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Emil Kåshagen – World Athletics 
(en) Carl Emil Kåshagen – Diamond League
Arne Høivik

Arne Fredrik Høivik (født 9. januar 1932, død 16. mars 2017) var en norsk fotballspiller som spilte for Eik. Hans posisjon på banen var ytre venstre, og han var medlem av Eik-mannskapet som tok sølv i Hovedserien i 1960-61, og bronse i 1959-60.
Høivik spilte også fire A-landskamper for Norge mellom 1951 og 1959, og scoret ett landslagsmål.


== Eksterne lenker ==
(en) Arne Høivik – national-football-teams.com 
(en) Arne Høivik – WorldFootball.net 
(en) Arne Høivik – EU-Football.info 
(no) Arne Høivik – Norges Fotballforbund
Charles Sumner

Charles Sumner, født 6. januar 1811 i Boston, død 11. mars 1874 i Washington, D.C., var en amerikansk republikansk politiker og abolisjonist. Han var en av de ledende radikale republikanske slaverimotstandere som arbeidet  for de frigitte slavenes rettigheter. Han representerte delstaten Massachusetts i USAs senat ifra 1851 frem til sin død.
Han gikk på Boston Latin School og studerte ved Harvard University. Han fikk i 1834 juridisk embetseksamen ved Harvard Law School. Han foreleste i 1836-1837 ved Harvard Law School og reiste siden i tre år til Europa. Etter sine reiser snakket han flytende fransk, tysk og italiensk.
Sumner var en av stifterne av Free Soil Party. En viktig impuls for partiets etablering var at whig-partiet nominerte Zachary Taylor, en slaveeier ifra Sørstatene, som sin kandidat til presidentvalget i USA i 1848. Sumner ble innvalgt i senatet i 1851 som senator for Free Soil Party. Etter hans tale mot slaveriet ble han mishandlet han følgende år av kongressmedlemmet Preston Brooks fra Sør-Carolina. Sumner kunne ikke delta i senatets arbeid i tre år på grunn av mishandlingen. Han fortsatte sin karriere i det nye Republikanske partiet.
Som republikaner lyktes Sumner å holde gode relasjoner til Abraham Lincoln selv om han representerte en annen gruppering innenfor partiet. Han ble  ordfører i Senatets utenriksskomité 1861-1871. I presidentvalget i USA 1872 brøt han med republikanerne og støttet Horace Greeley istedet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charles Sumner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Charles Sumner – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Charles Sumner på Discogs 
(en) Charles Sumner på MusicBrainz 
(en) Charles Sumner hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Charles Sumner hos American National Biography
Free Soil Party

Free Soil Fest var politisk parti i USA før den amerikanske borgerkrigen. Partiet deltok i presidentvalget i USA 1848 og 1852. Presidentkandidaten Martin Van Buren og vicepresidentkandidaten Charles Francis Adams fikk 1848 10,3 % av stemmene. Presidentkandidaten John P. Glatte og vicepresidentkandidaten George Washington Julian fikk 1852 4,9 % av stemmene. Partiet uppgick i det republikanska partiet når det ble dannet 1854.
ÔPartiet var en allianse mellom slaverimotstander i Whigpartiet og det Demokratiske partiet med det radikale Liberty Fest. Initiativtagare til partidannelsen var Salmon P. Chase ifra Ohio og Charles Sumner ifra Massachusetts. Det ble dannet ved et konvent i Buffalo i New York 1848 med 15 000 deltakere. Partiet hadde sin fremste styrke i New York og Ohio. Partiets hovedspørsmål var å forhindre slaveriets utbredelse i de territorier som har blitt tilegnet seg etter det meksikansk-amerikanske krigen. Man anså å fri menn på fri jord var et system som var moralsk og økonomiske overlegne slaveriet. Dens motto var: Free Soil, Free Speech, Free Labor and Free Men. Partiet jobbet også lokalt i Ohio for å avskaffe lover som diskriminerte mot afroamerikaner.


== Referanser ==