jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Henri Roques

Henri Roques (født 10. november 1920 i Lyon, død 16. mars 2014 i Colombes) var en fransk historiker.
Han var blant de ledende franske negasjonister eller holocaustfornektere. I 1986 utløste han en akademisk skandale da det ble kjent at han med et historierevisjonerende doktorarbeide om Gersteinrapporten var blitt tildelt historisk doktorgrad ved Université de Nantes.
Regjeringen trakk graden tilbake i et vedtak uten sidestykke i fransk akademisk historie. Doktorgraden argumenterer for at anklagene til Kurt Gerstein ikke kan tillegges vekt ettersom de er internt motstridende og ikke basert på observasjon. Dermed er kilden uten historisk verdi, argumenterer Roques.
Roques' doktorgrad ble til slutt publisert av Institute for Historical Review i bokform med tittelen «The Confessions of Kurt Gerstein».
Roques hadde på 1950-tallet engasjert seg politisk i neofascistiske kretser. Han var blant grunnleggerne av den høyreekstreme og senere forbudte Phalange française og var dens generalseketær fra 1955 til 1958 under navnet Henri Jalin.


== Skrifter ==
Mémoire sur Léon Poliakov face aux confessions de Gerstein. N.n, S.l 1981.
Les "confessions" de Kurt Gerstein. Etude comparative des differentes versions : edition critique. Université de Nantes, Nantes 1985.
tysk utgave: Die "Geständnisse" des Kurt Gerstein. Zur Problematik eines Schlüsseldokuments. Druffel, Leoni am Starnberger See 1986, ISBN 9783806110487.
engelsk utgave: The "confessions" of Kurt Gerstein. Institute for Historical Review, Costa Mesa, California 1989.
som André Chelain: Faut-il fusiller Henri Roques?. Polémiques; Diffusion, Ogmios, Paris 1986.
som André Chelain: La thèse de Nantes et l'affaire Roques. Avec le texte et les appendices de la thèse soutenue à Nantes 15 juin 1985 par le Dr Henri Roques, "Les confessions de Kurt Gerstein, étude comparative des différentes versions." Polqmiques; Mercure Diffusion, Paris 1988, ISBN 9782906407039.
Utf.: Günter Deckert, der nicht mit den Wölfen heulte, 1940-2000. Germania-Verlag, Weinheim 2001.
med Vincent Reynouard: Sur "Amen" de Costa-Gavras. Acquittement pour Pie XII. V. Reynouard, Bruxelles (BP 256, B-1050), [diff. en France] 2003.


== Litteratur ==
Peter Kunze: Der Skandal von Nantes. I: Lendemains 11, Nr. 43/44 (1986), S. 157–160.
Boom Beach

Boom Beach er et strategispill for mobil og nettbrett utviklet av det finske firmaet Supercell.Spillet går ut på å bygge en egen landsby med forskjellige ressurser. Disse ressursene er gull, treverk, stein, diamanter og jern. Verdenskartet kan utvides etter hvert som spilleren utvikler seg, og spilleren må slåss mot en motstander kjent som "The Blackguard" en militær-styrke som invaderer øya og tar hele lokalbefolkningen som slaver, for å få tak i de verdifulle «Power Stones» som finnes over hele øya. Blackguard-baser vises ofte på kartet, og spilleren skal ødelegge basene for å få tak i forskjellige ressurser. Spilleren kan også sende en ubåt for å søke etter eventuelle skatter som ligger på havbunnen. Blackguard blir ofte representert av Løytnant Hammerman, en sjef som kontrollerer et kraftig befestet hovedkvarter, og av og til sette i gang angrep mot spillerens egen base.
Spillets historie er satt til en tropisk skjærgård på en øy, med forsvar og forskjellige tropper. Man skal også bygge opp forsvar og angrep. Andre fiende-baser kan angripes for å få gull, treverk, stein, jern og medaljer, i høyere nivå også fragmenter som skulptøren kan bruke til å lage statuer til nytte for basen. Diamanter er spillets viktigste valuta. Gull brukes til å trene opp tropper, kjøpe oppgraderinger for troppene og andre egenskaper. Men de andre tre ressursene kan brukes til å konstruere eller oppgradere bygninger.
Ved å oppgradere hovedkvarteret kan spilleren også låse opp forskjellige alternativer ved basen, skaffe flere tropper, og få høyere oppgradering. Spilleren kan bli angrepet av motspillere, som på sin side erobrer medaljer og andre ressurser. Det finnes til sammen 10 forskjellige tropp-enheter, og de blir plassert på landgangsfartøy. Når du skal angripe en fiende, blir troppene plassert ut på stranden. Spilleren får også en kanonbåt som kan hjelpe gjennom hele kampen. Målet er å ødelegge motstanderens hovedkvarter.
Når en spillers hovedkvarter er oppgradert til nivå 15, skal «Weapon Lab» åpnes. Men å bygge dette krever enorme ressurser. Weapon Lab er en bygning som tilbyr kraftige midlertidige forsvar, som tilbakestilles en gang hver uke. Det er fire hoveddeler ved basen: Complex Gear, Critical Fuse, Power Rod og Field Capacitor. Spillerne kan også finne de samme delene i Blackguards baser. Ved siden av det viktigste aspektet i spillet, finnes det også en metode for samarbeid hvor flere spillere kan samarbeide i grupper kalt Task Forces. En Task Force kan samle "Intel" (ved å ødelegge tropper i forsvar, vinne angrep, eller gjennom spesielle belønninger) som deretter brukes til å angripe datamaskin-genererte Power Bases i forskjellige Task Force Operations. Slike Power Bases er ofte ekstraordinært godt befestet, og har utrolige mengder defensiv ildkraft. Dette krever nøye samarbeid og koordinering blant spillerne for å ødelegge.
Spillet er tilgjengelig gratis for Android og iOS.


== Referanser ==
Østre Råbyggelag sorenskriveri

Østre Råbyggelag sorenskriveri var et sorenskriveri i Aust-Agder. Det gamle Råbyggelaget sorenskriveri ble delt en gang omkring 1660 i Østre Råbyggelag sorenskriveri og Vestre Råbyggelag sorenskriveri. Østre Råbyggelag omfattet tinglagene Vegusdal og Risland. Ved kongelig resolusjon 17. mai 1850 ble det foretatt en ny inndeling i tinglagene Vegusdal, Åmli og Vegårshei. Østre Råbyggelag sorenskriveri ble nedlagt ved kongelig resolusjon 23. mars 1852. Vegusdal tinglag ble da lagt til Setesdal sorenskriveri, Åmli tinglag til det nye Nedenes sorenskriveri, mens Vegårshei tinglag gikk til Holt sorenskriveri.


== Arkiv ==
Arkivet etter Østre Råbyggelag sorenskriveri starter i 1680. Det utgjør 18 hyllemeter og oppbevares i Statsarkivet i Kristiansand.


== Eksterne lenker ==
Østre Råbyggelags arkiv hos Statsarkivet i Kristiansand.
Skannede pantebøker fra Østre Råbyggelag sorenskriveri hos Digitalarkivet.
Skannede skifteprotokoller fra Østre Råbyggelag sorenskriveri hos Digitalarkivet.
Nornett stadion

Nornett stadion (tidligere navn: Bossekop stadion), er et kombinert idrettsanlegg for fotball og skøyter i Bossekop, i Alta kommune, Finnmark. Banen ligger ved Bossekop skole.
Anlegget er hjemmebane for Bossekop Ungdomslag.


== Arrangement ==
Allround-NM 1974, herrer.
Allround-NM 1999 for både damer og herrer.
Junior-NM i sprint i 1997.
Flere internasjonale løp på 1960-tallet.


== Eksterne lenker ==
Bossekop -søk på kkd-http01.osl.basefarm.net / Idrettsanlegg.noFotballNornett stadion på fotball.no/Community/Anlegg/Hjem/
Nornett stadion på bul-alta.custompublish.com Bossekop Ungdomslag sider
Nornett stadion på footballzz.co.ukSkøyter(en) Bossekop stadion – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
«Alta – Bossekop» (engelsk). Skatebase.com. Arkivert fra originalen 5. april 2005. Besøkt 14. mai 2014.
Liste over vulkaner i Antarktis

Dette er en alfabetisk liste over aktive og utdødde vulkaner i Antarktis. Alle vulkaner som ligger sør for den antarktiske konvergens (polarfronten) er inkludert. Øygruppen Sør-Sandwichøyene ligger ved denne grenselinjen og er følgelig tatt med på listen.


== Se også ==
Liste over vulkaner


== Kilder ==
LeMasurier, W. E. (1990). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union. s. 512 ff. ISBN 0-87590-172-7. 
Siebert L, Simkin T (2002-). Volcanoes of the World: an Illustrated Catalog of Holocene Volcanoes and their Eruptions. Smithsonian Institution, Global Volcanism Program Digital Information Series, GVP-3, (http://www.volcano.si.edu). (en)


== Eksterne lenker ==
Volcano World sin nettside (en)
Våldsamt upplopp

«Våldsamt upplopp» er i svensk rett en straffbar handling som innebærer at en gruppe mennesker forstyrrer allmenn ro og orden og anvender vold mot noens person eller eiendom. Lovbruddet beskrives i den svenske straffelovens sekstende kapittel, om brudd på «allmän ordning», §2. Det kreves ikke at hver deltager i gruppen har utøvet vold, i stedet inkrimineres man ved å på noe vis ha solidarisert seg med resten av gruppen, som ved å unngå å fjerne seg fra en demonstrasjon. 
Anstiftere eller anførere kan dømmes til fengsel i opp til ti år, mens øvrige kan dømmes til bøter eller fengsel i opp til fire år. Blant jurister har man debattert hvordan det skal vurderes når en gruppe mennesker «sammen og i samforstand» har gjort noe straffbart.
I det juridiske oppgjøret av Göteborgskravallerna ble mange mennesker dømt for «våldsamt upplopp».


== Referanser ==
Putten Idrettsforening

Putten Idrettsforening (stiftet i 1991) er en fotballklubb fra Oslo, som hovedsakelig består av spillere fra Gjelleråsen og Nittedal i rød- og svartstripete drakter.
Putten rykket opp til 3. divisjon etter å ha endt på andreplass etter 2009-sesongen i 4. divisjon. Frigg 2, som endte på en tredjeplass i avdelingen, klaget imidlertid inn Putten for å ha jukset med spillere og fikk medhold. Frigg 2 overtok dermed Puttens opprykksplass, selv om Frigg 2 selv hadde jukset på samme måte.Klubbens A-lag for menn spiller 2011-sesongen i 5. divisjon. Klubben har også et old boys-lag i 1. divisjon 7èr og et kvinnelag i 1. divisjon 7èr.


== Tabeller ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Honorat de Bueil de Racan

Honorat de Bueil, seigneur de Racan (født 5. februar 1589 i Aubigné-Racan, død 21. januar 1670 i Paris) var en fransk aristokrat, soldat, dikter, dramatiker og et av de første medlemmene av Académie française, det franske akademi.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Racan ble født inn i en fremstående adelsfamilie med italienske røtter. Han ble foreldreløs som 13-åring. Både faren og onkelen døde i krig. Racan ble da tatt inn hos grev de Bellegarde, som var kongelig kammerherre, og ble pasje hos kong Henrik IV av Frankrike.
Racans fremgang ved hoffet ble begrenset av hans fysiske fremtoning og hans stamming - han hadde særlig problemer med bokstavene r og c. I 1605 traff han den store dikter François de Malherbe ved hoffet, og denne ble etterhvert både en farsfigur og læremester for Racan. I 1621 deltok Racan i religionskrigene, og hans militære karriere skulle vedvare gjennom de neste tiårene. Han deltok både ved beleiringen av Sancerre og beleiringen av La Rochelle).


=== Dikter ===
Rundt 1619 ble Racans hyrdespill Les Bergeries (opprinnelig kalt Arthénice) - inspirert av Vergil, Tassos Aminta, Giambattista Guarinis Il pastor fido, Honoré d'Urfés L'Astrée, og til enn viss grad av Saint François de Sales' skrifter - fremført med stor suksess. Racan hadde også framgang med Stances de la retraite (1618), sine oversettelser av gammeltestamentlige salmer - med første versjon fra 1631 og senere som Odes sacrées (tirées des psaumes de David) i 1651 og Dernières œuvres et poésies chrétiennes i 1660, og sitt verk om Malherbes liv i 1651. Uten å kunne hebraisk støttet Racan seg på franske parafraser av de bibelske tekstene, som de til Clément Marot, men avvek fra bokstavelig oversettelse i poetisk øyemed. Racans tiltredelsestale for Académie française, Contre les Sciences (1635), var en tale rettet mot «regler» og affektert kunstighet, og hyllet isteden «naturligheten» (og foregrep således Jean-Jacques Rousseau).Racans holdning til egen poesi var streng, og han bearbeidet sine dikt gjennom hele livet og hans arbeider var ofte utgitt med errata (rettelser) i siste liten. Han forkastet ikke fullstendig renessansens forfattere. Til forskjell fra Malherbe satte Racan pris på Pierre de Ronsard og Michel de Montaigne, og han var mindre streng på de tre enheter. Hans elegier og pastoraler viser hans hengivenhet til regionen han vokste opp i, og hans diktning bærer ofte preg av en melankoli inspirert av hans ungdoms skuffelser i kjærligheten, og hans livs finansielle og personlige tragedier.Han døde i Paris i 1670.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Allem, Maurice, red. (1966): Anthologie poétique française: XVIIe siècle. Paris: Garnier Frères.
Dandrey, Patrick, red. (1996): Dictionnaire des lettres françaises: Le XVIIe siècle. Collection: La Pochothèque. Paris: Fayard.
Jean Ogier de Gombauld

Jean Ogier de Gombauld (født 1576 i Saint-Just-Luzac i dagens dépt. Charente-Maritime, død 1666 i Paris) var en fransk forfatter.
De Gombauld stammet fra en hugenottisk familie. Han fikk antagelig sin utdannelse i Bordeaux. Så slo han seg ned i Paris og ble omkring 1610 en av dronning Marie de Medicis protesjeer.
Under querelle du Cid i 1637 ble han en iherdig forsvarer av Pierre Corneille.
De Gombaulds lyrikk er holdt i samme stil som Jean Bertauts, og fremstod gjerne som et kontrapunkt til tidens «mondent-frivole» lyrikk. De Gombauld var en av de innerste i kretsen rundt salonièren Marquise de Rambouillet


== Verker i utvalg ==
L'Amaranthe. Pastorale. 1631.
Les Danaïdes. Tragédie. 1658.
L'Endimion. 1624 (nøkkelroman)
Épigrammes. 1658.
Lettres. 1647.
Poésies. 1646.
Traitez et Lettres touchant la religion. 1667.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Winfried Engler: Lexikon der französischen Literatur. Kröner, Stuttgart 1974, ISBN 3-520-38801-4, S. 429-430.
Haruhiko Kuroda

Haruhiko Kuroda (født 25. oktober 1944 i Fukuoka) er en japansk økonom, som siden 9. april 2013 har vært sentralbanksjef for Japans bank. 
Han har også vært president i Den asiatiske utviklingsbanken, fra 2005 til 2013.


== Utdanning og yrkeskarriere ==
Kuroda har en B.A.-grad innen jus fra University of Tokyo, og har også en M.Phil-grad i økonomi fra University of Oxford. 
Han begynte å jobbe i det japanske finansdepartementet i 1967. I finansdepartementet har han hatt ulike lederstillinger; han har vært direktør for bl.a. divisjonen for internasjonal skatt, inntekts- og eiendomsskatt og koordinering. Fra 1999 til 2003 var han visefinansminister med ansvar for internasjonale forhold. 
Fra 2003 til 2005 var han rådgiver for regjeringen, samtidig som han var professor ved Hitotsubashi University. Han overtok lederstillingen i Den asiatiske utviklingsbanken i 2005, etter Tadao Chino. Denne stillingen hadde han fram til 2013. 
Han ovetok som sentralbanksjef 9. april 2013, og overtok da etter Masaaki Shirakawa. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Japans bank - Haruhiko Kuroda
Sierra Leones bank

Sierra Leones bank(engelsk: Bank of Sierra Leone) er sentralbanken i Sierra Leone.


== Historie ==
Sierra Leone fikk sin uavhengighet fra Storbritannia 27. april 1961. Før dette var det West Africa Currency Board som hadde ansvaret for utstedelse av valuta i Sierra Leone, som da var vestafrikansk pund (British West African Pound).
Etter løsrivelsen vokste behovet for en egen valuta og en egen sentralbank. Daværende finansminister uttalte i sin budsjettale i 1962/63: «No independent country can regard itself as truly independent until it has its own national currency. The time is not too distant when Sierra Leone too will have its own central bank». Den 27. mars 1963 ble sentalbankloven vedtatt, og 4. august 1964 startet sentralbanken sin operative drift. Sierraleonsk leone ble også tatt i bruk i 1964.


== Sentralbanksjef ==
Pr juni 2016 er Kaifala Marah sentralbanksjef. Han ble utnevnt 14. april 2016.


== Se også ==
Liste over verdens sentralbanker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Letchworth

Letchworth, offisielt Letchworth Garden City, er en by i grevskapet Hertfordshire i England. Byen er verdens første hageby bygget i tråd med Ebenezer Howards byplan-visjon, og vennskapsby med Kristiansand.
I henhold til en folketelling i 2011 hadde Letchworth 33 249 innbyggere. Det er et tidligere verdslig sogn, som ble avskaffet den 31. mars 2013.Byens navn er tatt fra den ene av tre landsbyer som ligger i dette distriktet; de to andre er Willian og Norton. Alle tre er nevnt i Domesday Book i 1086. Landet ble kjøpt opp av kvekere som hadde til hensikt å dyrke opp området og bygge et kvekersamfunn. De oppdaget raskt av jorda var kalkrik og lite egnet som jordbruksland.


== Hagebyen Letchworth ==
I 1903 ga selskapet «First Garden City Company» Raymond Unwin (1863–1940) og Barry Parker i oppdrag å lage plantegninger for en ny bostadsbebyggelse i Letchworth. Det nye boligområdet skulle baseres på prinsippene som Ebenezer Howard (1850–1928) hadde lansert i sin bok To-Morrow: A Peaceful Path to Real Reform (1898). Howard ville skape et alternativ til industribyen ved å kombinere det beste av bysamfunnet med livet på landsbygda.
I 1909 ble den første rundkjøringen i Storbritannia bygget i Letchworth Garden City.Som en av verdens første planlagte byer (i moderne tid) og den første egentlige hagebyen som ble bygget, fikk Letchworth stor betydning og innflytelse på framtidig byplanlegging og ny by-bevegelsen (byer bygd etter andre verdenskrig). Welwyn Garden City ble bygget få år etter Letchworth Garden City, og denne første hagebyen ble også inspirasjon for andre byutviklingsprosjekter rundt om i verden, herunder i den australske hovedstaden Canberra, Hellerau i Tyskland, den lille landsbyen Tapanila i Finland, og Mežaparks i Latvia. Også i Norge ble det bygget en rekke hagebyer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Letchworth Garden City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
North Hertfordshire District Council
Hertfordshire County Council
«They don't make them like they used to», The Guardian, 1. desember 2003
Fotografier av Letchworth Garden City
Fotografier av Letchworth Garden City
The Puppy Song

«The Puppy Song» er en amerikansk sang, skrevet av Harry Nilsson. Den forekom på hans album Harry, som ble utgitt i august 1969. Nilsson skrev opprinnelig denne sangen på oppfordring av Paul McCartney til Mary Hopkin, en 18 år gammel sanger som hadde signert en platekontrakt for Apple Records og hvis første LP-album, Post Card, hadde med hennes versjon av Nilssons sang
Nora Ephron benyttet seg av Harrys versjon under rulletekstene på begynnelsen av hennes film, You've Got Mail (1998), og på slutten av første episode av TV-serien Wilfred.


== David Cassidys versjon ==
Den ble gjort populær av David Cassidy på hans dobbelt A-sidede single Daydreamer/The Puppy Song, som nådde en førsteplass på den britiske singlelisten. Sangen finnes dessuten på Cassisys LP-album Dreams Are Nuthin' More Than Wishes (1973).


== Norsk versjon ==
A. Diesen har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Jeg ønsker meg en hvalp».


=== Innspilling ===
Hanne Krogh. Utgitt på singlen Triola TN 616.


== Listeplassering ==


== Referanser ==
Methiini

Methiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små (oftest mindre enn 10 millimeter), spinkle, brunlige trebukker. Antennene er betydelig lengre enn kroppen, i alle fall hos hannene. Pronotum er lengre enn bredt og mye smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er mer eller mindre forkortede med avrundet spiss, og dekker sjelden hele bakkroppen.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i varme områder av Amerika, Afrika og Australia.


== Systematisk inndeling ==
Disse slektene blir ofte plassert i Xystrocerini.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Methiini J. Thomson, 1860
Slekten Afromethia Adlbauer, 2000 - én art, Afrika
Slekten Afronoserius Sama, 2008- Afrika, kan også plasseres i Oemini
Slekten Coleomethia Linsley, 1940 - 6 arter
Slekten Cyanomethia Philips & Ivie, 1998 - én art
Slekten Dorjia Holzschuh, 1989
Slekten Falsoplatocera Pic, 1947
Slekten Gabunsaphanidus Adlbauer, 2006
Slekten Isosaphanodes Breuning, 1958
Slekten Isosaphanus Hintz, 1913
Slekten Leptoxenus Bates, 1877
Slekten Madecassometallyra Lepesme & Breuning, 1956
Slekten Methia Newman, 1842 - 39 arter
Slekten Methicula Chemsak & Linsley, 1971 - én art
Slekten Metopotylus Quedenfeldt, 1882
Slekten Millotsaphanidus Lepesme & Breuning, 1956
Slekten Nungena McKeown, 1942- én art, Australia
Slekten Oplatocera White, 1853
Slekten Paratessaropa Zajciw, 1957 - én art
Slekten Paulianometallyra Lepesme & Breuning, 1956
Slekten Pseudomethia Linsley, 1937 - én art
Slekten Saphanidus Jordan, 1894
Slekten Styloxus LeConte, 1873 - 7 arter
Slekten Tessaropa Haldeman, 1847 - 9 arter
Slekten Xela Botero & Santos-Silva, 2020 - én art


== Kilder ==
Liste over slektene (Xystrocerini)
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 10. oktober 2018 hos Wayback Machine.
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Methiini hos ITIS 
(en) Methiini hos NCBI
Costa Verde (Sardinia)

Costa Verde («Den grønne kysten») er ei kyststrekning i provinsen Medio Campidano sørvest på Sardinia i Italia. Den er omtrent 50 kilometer lang, og strekker seg fra Capo Frasca i nord til Capo Pecora og Portixeddu i sør. Kysten er en del av kommunene Arbus og Fluminimaggiore.


== Eksterne lenker ==
Informasjon om Costa Verde
Costa Verde (Brasil)

Costa Verde (IPA: [ˈkɔstɐ ˈveʁdʒi] «Den grønne kysten») er ei kystlinje i Brasil. Den renner fra Itaguaí i delstaten Rio de Janeiro til Santos i delstaten São Paulo. Kysten befinner seg i kommunene Itaguaí, Mangaratiba, Angra dos Reis og Paraty i Rio de Janeiro, og Ubatuba, Caraguatatuba, São Sebastião, og Ilhabela i São Paulo. Det fins imidlertid ingen offisiell definisjon som avgrenser Costa Verde.
Navnet Costa Verde kommer av den grønne atlantiske kystskogen. I São Paulo er kysten kjent som Litoral Norte («Nordkysten»).
Vestre Nedenes sorenskriveri

Vestre Nedenes sorenskriveri var et sorenskriveri i Aust-Agder. Etter kongelig resolusjon 19. november 1824 ble Nedenes sorenskriveri delt mellom Vestre Nedenes sorenskriveri og Østre Nedenes sorenskriveri. Vestre Nedenes sorenskriveri bestod da av Sand tinglag, Landvik og Fjære tinglag og Øyestad tinglag. Etter ny omorganisering i 1852 ble Vestre Nedenes sorenskriveri nedlagt, og tinglagene underlagt Sand sorenskriveri og Nedenes sorenskriveri.


== Arkiv ==
Arkivet etter Vestre Nedenes sorenskriveri ble overført til Sand sorenskriveri, og er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand.


== Eksterne lenker ==
Arkivkatalog for Vestre Nedenes/Sand sorenskriveri hos Statsarkivet i Kristiansand
Scannede pantebøker fra Vestre Nedenes/Sand sorenskriveri hos Digitalarkivet
She’s a Machine

«She's a Machine» er en amerikansk up tempo-sang, skrevet av Fred Wise og Ben Weisman.
Presley spilte den inn 29. september 1966 i Paramount Scoring Stage i Hollywood med Joseph Lilley som produsent. Den ble innspilt med tanke på filmen Easy Come, Easy Go, men ble ikke tatt med. I stedet ble den inkludert på LP-albumet Elvis Sings Flaming Star i 1968.


== Kilder ==
Master & Session