jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Yehuda Shoenfeld

Yehuda Shoenfeld (født 14. februar 1948) er en israelsk lege og forsker med autoimmun sykdom som fagfelt. Han arbeider ved Sheba Medical Center i Tel HaShomer og Sackler Faculty of Medicine ved Universitetet i Tel Aviv. Han er redaktør for to tidsskrifter, Harefuah som utgis på hebraisk med sammendrag på engelsk, og Israel Medical Association Journal. Han er sjefsredaktør i Autoimmunity Reviews og medredaktør i Journal of Autoimmunity.


== Syn på vaksiner ==
Shoenfeld har fått størst oppmerksomhet for sitt syn på vaksiner, særlig gjelder dette vaksinen mot HPV-relatert kreft. Han har opptrådt som vitne i en rekke saker hvor pasienter som hevder seg rammet av alvorlige bivirkninger av vaksinen. Han har i denne sammenheng introdusert et eget syndrom som han har kalt ASIA (Autoimmune/inflammatory syndrome induced by adjuvants)  Denne diagnosen anerkjennes imidlertid ikke som reell av fagfeller.I 2015 gikk Shoenfeld og seks israelske kolleger sammen med de canadiske forskerne Chris Shaw og Lucija Tomljenovic i en studie hvor det ble konkludert med at HPV-vaksinen ga adferdsendringer hos mus. Denne studien ble i 2016 trukket tilbake etter at fagfeller hadde påpekt at studiens metode ikke holdt mål og at konklusjonene som ble trukket ikke kunne støttes.Shoenfeld deltok i 2011 i filmen The Greater Good som blant annet fremmer myten om at MMR-vaksinen fører til autisme. Han har også deltatt som foredragsholder på en rekke vaksinekritiske konferanse sammen med blant andre Andrew Wakefield, og sitter i det vitenskapelige rådet hos den vaksinekritiske organisasjonen Children’s Medical Safety Research Institute.


== Referanser ==
Eilif Skaar

Eilif Skaar (født 27. november 1886 i Fana, Norge, død 7. august 1954 i Stockholm) var en norskfødt svensk filmprodusent og produksjonsleder. 
Han var sønn av personalkapellan, senere prost i Ringerike prosti, Nils Fredrik Christian Bruun Skaar og  Marie Elisabeth Olsen.
Han tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1904 da hans far var sogneprest i Strand i Ryfylke.
Skaar ble ansatt som eksportsjef ved AB Svenska Biografteatern og var også dette ved AB Svensk Filmindustri 1913-1923. Han ble direktør for Svensk Filmexport AB i 1924. Skaar ble studiosjef ved Europa Studio i 1935.


== Se også ==
Eilif Skaars filmografi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eilif Skaar på Internet Movie Database 
(sv) Eilif Skaar i Svensk Filmdatabas
Eystein Valdason

Eystein Valdason (norrønt Eysteinn Valdason) var en norrøn, sannsynligvis islandsk skald som levde i det 10. århundre. Han er en av åtte Torsskalder som ble sitert av Snorre Sturlason i kapitlet om tors-kjenninger i Skaldskaparmål. Eystein er her representert med tre halvstrofer, som alle handler om Tors kamp mot Midgardsormen. De er av stilistiske grunner datert til 900-tallet eller rundt 1000.
Ut fra Snorres introduksjoner i Skaldskaparmål - ok sem kvað Eysteinn Valdason'  og enn kvað Eysteinn - var Eystein Valdason en velkjent skald på denne tiden, men i dag er han så ukjent at det ikke engang mulig med sikkerhet å fastslå hans nasjonalitet. Han vanligvis kategorisert som islending, men dette er basert på en rent statistisk resonnement: De fleste av de norrøne poeter var faktisk islendinger på dette tidspunktet.
Den svenske religionsforskeren Åke Ohlmarks har hevdet at Eystein Valdason var dansk, basert på at farsnavnet Valdi er en kortform av Valdimarr, et navn som ikke forekommer på Island, men er vanlig i Danmark.


== Diktningen ==
I dag kjennes bare de tre versene fra Skaldskaparmål fra Eysteins diktning. Versene er skrevet i versemålet dróttkvætt og har sannsynligvis tilhørt et lengre dikt. Innholdet er en beskrivelse av guden Tor og jotnen Hyme som drar ut på havet for å fiske opp Midgarsormen.

Sín bjó Sifjar rúni
snarla, framm, með karli,
hornstraum getum Hrímnis
hrœra, veiðarfœri.


== Referanser ==


== Kilder og litteratur ==
Åke Ohlmarks, Tors skalder och Vite-Krists: Trosskiftestidens isländska furstelovskalder 980–1013, Gebers, Uppsala, 1958, sid 38-40, 197, 309-311
Finnur Jónsson, Den islandske litteraturs historie, København (1907)


== Eksterne lenker ==
Eystein Valdason, norrøn tekst, Scaldic Poetry
Skaldskaparmål, norrøn tekst, heimskringla.no
Norrøn tekst etter Finnur Jónsson med dansk oversettelse, heimskringla.no
Breisjøen (Sør-Fron)

Breisjøen er en innsjø i Sør-Fron kommune i Innlandet. Den har utløp mot nordvest til elva Espa, som renner ned til innsjøen Olstappen.
Innsjøen ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.


== Referanser ==
The Kingdom of Loathing

The Kingdom of Loathing (KoL) er et humoristisk MMORPG-spill som ble utviklet i 2003 av Zack «Jick» Johnson og Josh «Mr. Skullhead» Nite. Spillet hadde i 2008 mellom 100 000 og 150 000 spillere.
Spillet er tekstbasert og illustrasjonene er håndtegnene strekfigurer. Mye av humoren i spillet er referanser til ulike typer populærkultur, blant annet film, musikk, videospill og bøker. Spillerne går rundt i en surrealistisk verden full av ordspill og satire, i kampen for å skaffet seg kjøtt, som er pengeenheten i kongeriket, våpen, erfaring og andre ting.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Kingdom of Loathing hos MobyGames 
(en) The Kingdom of Loathing hos Giant Bomb 
(en) The Kingdom of Loathing hos Internet Game Database 
(en) The Kingdom of Loathing hos GameSpot 
(en) The Kingdom of Loathing hos IGN
Tathāgatagarbhasūtraene

Tathāgatagarbhasūtraene er en gruppe mahāyānasūtraer som presenterer forestillingen om en «livmor» eller et «embryo» (garbha) til tathāgata eller Buddha. Ethvert sansende vesen har evnen til å oppnå Buddhanatur på grunn av tathāgatagarbha.
Forestillingen oppstod i det søræstlige India, men ble svært mye påvirket av utviklingen av østasiatisk buddhisme, hvor det ble likestilt med Buddhadhātu, «buddhaelementet» eller «buddhanaturen».
Tathāgatagarbhasūtraene omfatter blant annet tathāgatagarbhasūtraen, sūtraen om dronning Śrīmālās løvebrøl, Mahāyāna mahāparanirvāna sūtraen og Aṅgulimālīya Sūtra. Beslektede ideer er å finne i Laṅkāvatārasūtraen og Avataṃsakasūtraen, såvel som vekkelsen av mahayana-troen som antas å være satt sammen i Kina. Også mahāyāna mahāparanirvāna sūtraen ble betydelig redigert i Kina.
La Glace

La Glace (Conditorie La Glace) er navnet på et konditori beliggende i Skoubogade i København.
Konditoriet ble grunnlagt den 8. oktober 1870 som Henningsens Kælder av slesvigeren Nicolaus Henningsen. Hans etterfølger Thorvald Schrøder endret navnet til det nåværende.La Glace er et av de eldste konditorier i Danmark og er særlig kjent for sin sportskage som ble fremstillet i 1891 i anledningen av premieren på forestillingen Sportsmænd på Folketeatret.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) La Glace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kyst-Andhra

Kyst-Andhra (Kōstā āndhra) er et landskap i delstaten Andhra Pradesh i India. Regionen var før 1953 en del av delstaten Madras og fra 1953 til 1956 en del av delstaten Andhra. Ifølge folketellingen i 2011 har området et areal på 95.442 km², som er 57,99% av arealet til Andhra Pradesh, og en befolkning på 34.193.868, som er 69,20% av befolkningen til Andhra Pradesh. Området omfatter kystdistriktene mellom Øst-Ghat og Bengalbukta, fra grensen til Odisha i nord til deltaet av Krishnaelven i sør.


== Referanser ==
Corneliu Calboreanu

Corneliu (Schwarz) Calboreanu (født 1943, død 22. oktober 2011) var en rumensk lydingeniør, best kjent for samarbeidet med rockegruppen Phoenix.


== Biografi ==
De siste sirka tretti årene av sitt liv bodde han i Amsterdam, Nederland.Han døde som følge av et hjerteinfarkt.Han er bisatt i den romersk-katolske kirkegården i Gărâna.
Djim Phoenix Calboreanu, aka Djimbolia, medlem av det hollandske duoen Circus Hoppa er hans sønn.


== Referanser ==
Dan Petrașincu

Dan Petrașincu (født Angelo Moretta,  2. juni 1910 i Odessa, død 1997 i Roma) var en italiensk-rumensk antropolog, forfatter og oversetter.
Han ble født i Odessa, Det russiske keiserdømmet, av en italiensk far og en rumensk mor. Da han var 10 år gammel flyttet familien til Romania, der han gikk på skole i Râmnicu Sărat og București.
Han arbeidet som redaktør i avisene Rampa, Adevărul, Reporter, Lumea românească og România literară, og oversatte verker av bl.a. Victor Hugo, Gaston Baty og Wanda Wasilewska.
Sammen med Mihai Șerban, Horia Liman og Ieronim Sârbu (eller Șerbu) var han en sentral skikkelse i utgivelsen av tidsskriftet Discobolul (1932-1933).I 1951 fikk han lov til å bosette seg i farens fedreland, Italia, og bodde der til sin død.


== Bøker ==
Sângele, București, 1935 (fikk en premie for prosa av avisen Dimineața)
Omul gol, București, 1936 (omskrevet som Omul și fiara, București, 1941)
Monstrul, București, 1937 (omskrevet som Copilăria cu umbre), București, 1944; București, 1994
Miracolul, București, 1939
Junglă, București, 1940
Edgar Poe, iluminatul, București, 1942
Cora și dragostea, București, 1943
Timpuri împlinite, București, 1947
Un mare poet al libertății: Alexandru Sergheevici Pușkin, București, 1949
La resa dei conti, Roma, 1957
Lo spirito dell'India, Roma, 1960 rumensk utgave: Spiritul Indiei (București, 1993)
Gli dei dell'India, Milano, 1966; ediția I miti indiani, Milano, 1982; rumensk utgave: Mituri indiene (București, 1998)
Il pensiero Vedanta, Roma, 1968; rumensk utgave: Gândirea Vedanta, (București, 1996)
La parola e il silenzio, Rom, 1970; rumensk utgave: Cuvântul și tăcerea. O posibilă reconstituire a Logosului cu ajutorul conceptului de Sabda-Sphoța din lingvistica indiană (București, 1994)
Omul suspect, roman, 1971, publisert delvis i Revista scriitorilor români i München
Il Daimon e il superuomo, Rom, 1972; rumensk utgave: Daimon și supraom (București, 1994)
Aurobindo e il futuro dell'uomo, Rom, 1974
Il Quinto millennio, Milano, 1979
I miti delle antiche civilta messicane, Milano, 1984; rumensk utgave: Miturile vechilor civilizații mexicane (București, 1998)
Miti antichi e mito del progresso. Antropologia del sacro dal paleolitico al nucleare, Genova, 1990; rumensk utgave: Mituri antice și mitul progresului. Antropologia sacrului din paleolitic până în era nucleară (București, 1994)
7 miti maya e aztechi e delle antiche civilta messicane, Milano, 1996


== Referanser ==


== Litteratur ==
Aurel Sasu, Dicționarul biografic al literaturii române, M-Z, Ed. Paralela 45, Pitești, 2006, s. 340-341
Peter Wertheimer

Peter Wertheimer (født 21. juli 1947 i Satu Mare i Romania, død 5. januar 2020) var en israelsk-rumensk saksofonist, klarinettist og fløytist. 


== Biografi ==


=== I Romania ===
Peter Wertheimers far var fiolinisten Andrei Wertheimer (også født i Satu Mare, i 1927). Peter tilbrakte barndommen sin i Timișoara, der faren var en pionér når det gjaldt jazzmusikk, og der han var konsertmester i operaen. Han begynte å spille fiolin i femårsalderen, først med sin far og etterpå ved musikkskolen i Timișoara. Da foreldrene søkte om å emigrere til Israel, ble de avskjediget og Peter ble kastet ut fra musikkskolen. Senere flyttet han til București, der han gjenopptok studiene og studerte ved musikkakademiet. Han spilte i barer, teatre, kulturhus, og ble til slutt ansatt ved den rumenske rikskringkastingens lettmusikkorkester. I 1974 foretok han en turné sammen med det statlige plateselskapet Electrecords orkester til Vest-Tyskland og Sveits.
Han deltok i jazzfestivaler i Sibiu, București, og senere i Gărâna. 
Han spilte sammen med blant andre Johnny Răducanu, Eugen Gondi, Marius Popp, Dan Mândrilă, Radu Goldiș og Adrian Enescu.


=== I Israel ===
I 1977 emigrerte han til Israel. Først bodde han i landsbyen Kfar Gevirol i nærheten av Rehovot, senere flyttet han til Tel Aviv. Med Nancy Brandes’ hjelp begynte han å være aktiv i den lokale lettmusikkbransjen. Sin første noenlunde kjente opptreden var sammen med sangeren Ilanit med sangen «Hine ba hashalom» (norsk: Se, freden kommer). Han samarbeidet med Izhar Cohen, Arik Lavi («Mihu meyalel baruah»), gruppen Givatron, komponisten og sangeren Hanna Dinur, og med andre jazzartister, som Avi Adrian, Arik Livnat, Sophie Milman. Han spilte som solist sammen med Israels filharmoniske orkester fra Tel Aviv og med Camerata Jerusalem Orchestra. Han opptrådte i fjernsynsprogrammer, spilte inn musikkfilm, spilte på teater, opptrådte i barneprogrammer. Wertheimer arrangerte for jazz komposisjoner av Johann Sebastian Bach.
Den israelske komponisten Rafi Kadishson skrev stykket Concerto for Peter and Orchestra (1996) spesielt for ham. I 2006 holdt Camerata Jerusalem Orchestra under ledelse av Kadishson en speasialkonsert i forbindelse med Wertheimers 60-årsdag.
Peter Wertheimer var gift i 25 år med den rumenskfødte israelske skuespilleren Adi Lev (1953–2006), som døde av kreft. Han fikk to barn: Alon og Shirley.


== Diskografi (utvalg) ==
Flașnetarium: Marius Popp, gjest Peter Wertheimer, Electrecord, 1995
Romanian Jazz, Marius Popp, Xybaba, Electrecord, 1976
Johnny Răducanu, Jazz În Țara Mea / Jazz In My Country, Electrecord, 1976
Marius Popp, Panoramic Jazz Rock, Electrecord, 1977
Jewish Soul Woodwinds, 2008
Underground Man, The Soundtrack, 2011
Marius Popp, Semințe prăjite-Roasted Seeds, Electrecord, 2008
Le'olam, 2010


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Wertheimer på Internet Movie Database 
(en) Peter Wertheimer på Discogs 
(en) Peter Wertheimer på MusicBrainz 
(en) Peter Wertheimer på AllMusic
Gabriele Münter

Gabriele Münter (født 19. februar 1877 i Berlin, død 19. mai 1962 i Murnau) var en tysk ekspresjonistisk maler og en markant skikkelse i Münchens avantgarde-scene i begynnelsen av 1900-tallet.
I 1902 ble Münter elev av den russiske kunstneren Vasilij Kandinskij ved Phalanx-skolen i München, og senere hans elskerinne før første verdenskrig skilte dem i 1914. Han reiste hjem til Russland. Hun flyttet til Sveits.
Sammen med Kandinskij og Alexej von Jawlenskij var hun med på å stifte Neue Künstlervereinigung München i München i 1909. Hun leverte bidrag til flere av de viktigste avantardistiske utstillingene i Tyskland før andre verdenskrig, blant annet Der Blaue Reiter-utstillingene. Etter krigen reiste hun mye, før hun slo seg ned i Murnau am Staffelsee, der hun og Kandinskij var sammen sommermånedene 1909-1914. Hun malte mye landskaper, og hennes malestil minner mer om Jawlenskijs enn Kandinskijs.
Münter levde et tilbaketrukket liv, inntil hun i forbindelse med sin 80-årsdag i 1957 donerte flere av Kandinskijs, sine egne og en rekke andre ledende samtidskunstneres bilder til byen München. Bildene er nå utstilt i Lenbachhaus i München.


== Referanser ==
Taurolema

Taurolema er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, blanke trebukker av varierende farge. Slekten har påfallende, lange, stive hår på antennene, disse kan være jevnt fordelt eller samlet i kvaster. Pronotum har rundede sider uten pigger. Dekkvingene er parallellsidige med mer eller mindre rettvinklede "skuldre", de kan være mørke eller brungule med mørke tegninger.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Guatemala og sørover.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Mauesiini Lane, 1956
Slekten Taurolema Thomson, 1860
Taurolema albopunctata Gounelle, 1906
Taurolema bellatrix Thomson, 1860
Taurolema cicatricosa Lane, 1966
Taurolema dalensi Touroult & Tavakilian, 2006
Taurolema duffyi Lane, 1966
Taurolema flavocincta Gounelle, 1906
Taurolema hirsuticornis Chevrolat, 1861
Taurolema nigropilosa Julio, 2003
Taurolema nigroviolacea Touroult & Tavakilian, 2006
Taurolema oberthüri Gounelle, 1906
Taurolema olivacea Gounelle, 1908
Taurolema pretiosa Chevrolat, 1861
Taurolema rutilans Gounelle, 1906
Taurolema seabrai Lane, 1973
Taurolema superba Fuchs, 1966


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Taurolema i Encyclopedia of Life 
(en) Taurolema i Global Biodiversity Information Facility 
Taurolema – detaljert informasjon på Wikispecies
Plectrura

Plectrura er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, kraftige, mørke trebukker. De ligner mye på artene i gruppen Dorcadionini. Antennene er kraftige og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er nærmest tønneformet med en kraftig tann midt på hver side. Dekkvingene er hvelvede.
Oversiden er noe knudrete.


== Utbredelse ==
Slekten lever i Øst-Asia (Plectrura metallica i Kina og Japan) og det vestlige Nord-Amerika (Plectrura spinicauda).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Morimopsini Lacordaire, 1869 eller Parmenini
Slekten Plectrura Mannerheim, 1852
Underslekten Phlyctidola
Plectrura metallica (Bates, 1884)
Underslekten Plectrura
Plectrura spinicauda Motschulsky, 1845


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 31. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilder av artene
Bilder av Plectrura spinicauda Arkivert 31. mai 2016 hos Wayback Machine.
(en) Plectrura i Encyclopedia of Life 
(en) Plectrura i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Plectrura hos ITIS 
(en) Plectrura hos NCBI 
(en) Kategori:Plectrura – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Plectrura – detaljert informasjon på Wikispecies
Erobringen av Pensacola i 1719

Erobringen av Pensacola fant sted i mai 1719 under kvadrupelalliansekrigen da en fransk styrke ledet av Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville tok og okkuperte bebyggelsen Pensacola i den spanske kolonien Florida. Franskmennene okkuperte Pensacola frem til august 1719, da en stor spansk styrke kom og tvang den franske garnisonen til å overgi seg. Den spanske okkupasjonen varte bare frem til 1. september, da en fransk flåte nådde frem og tok over kontrollen.Franskmennene hadde kontroll over Pensacola frem til 1722, da krigen endte status quo ante bellum og det ble gitt tilbake til spansk kontroll. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Bense, Judith A. Archaeology of colonial Pensacola. University Press of Florida, 1999.
Claiborne, John. Mississippi, AS a province, territory, and state.[1] Contains a somewhat detailed account of the affair.
Marley, David. Wars of the Americas: a chronology of armed conflict in the New World, 1492 to the Present. ABC-Clio, 1998.
Slaget ved Flint River

Slaget ved Flint River var et mislykket angrep mot engelske bosettere og creekindianerne ved spanjoler og apalachee-indianere i oktober 1702 i hva som i dag er den amerikanske delstaten Georgia. Slaget var en betydelig hendelse i de pågående fiendtlighetene mellom engelske handelsfolk fra provinsen Carolina og spanske Florida, og var en opptakt til de mer organiserte militære handlingene i dronning Annes krig (1702-1713).Creekindianerne, støttet av en liten gruppe engelskmenn ledet av handelsmannen Anthony Dodsworth, angrep fra bakhold inntrengerne ved breddene av elven Flint River. Mer enn halvparten av den kombinerte spansk-indianske styrken ble drept eller tatt til fange. Både engelske og spanske autoriteter reagerte på slaget ved øke forberedelsene som kulminerte med beleiringen av St. Augustine i november 1702.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arnade, Charles W (juli 1962): «The English Invasion of Spanish Florida, 1700–1706» i: The Florida Historical Quarterly (Florida Historical Society) 41 (1), s. 29–37. JSTOR 30139893.
Australia og New Zealand forteller

Australia og New Zealand forteller er en bok fra 1988, utgitt av De norske Bokklubbene. Det er en antologi med noveller av 35 forfattere fra Australia og New Zealand, redigert av Lynette Hinrichsen.


== Forfattere som er representert ==

Henry Lawson
Vance Palmer
Katherine Mansfield
Frank Sargeson
Leonid Trett
Gavin Casey
Hal Porter
Alwyn Lee
Mary Durack
Peter Cowan
Judith Wright
T.A.G. Hungerford
Frank Hardy
Maurice Duggan
Gwen Kelly
Geoffrey Dutton
Elizabeth Jolley
Janet Frame
Julie Lewis
Helen M. Tolcher
Elizabeth Dean
Fay Zwicky
David Malouf
Joy Cowley
Marian Eldridge
Frank Moorhouse
Fiona Kidman
Beverly Farmer
Margaret Sutherland
Michael Wilding
Robert Drewe
Peter Carey
Keri Hulme
Chris C. Catt
Jenny Boult


== Referanser ==
Josef Gull

Josef Gull (født 5. desember 1820 i Segesvár/Schäßburg i Schäßburg, døde 23. juni 1899 samme sted - i Østerrike-Ungarn) var en politiker fra Transilvania, som var borgermester av Sighișoara mellom 1866 og 1881. Han tilhørte Siebenbürgen-sakserne.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter at han ble ferdig med gymnaset i hjembyen, reiste han til Târgu Mureș for å studere rettsvitenskap, studier som han avsluttet ved å få advokatbevilling i 1844. Han reiste tilbake til hjembyen, men bestemte seg for å ikke arbeide som advokat. Han arbeidet som honorær sekretær for bymagistraten. 


=== Politiker ===
I 1848 satt han til Riksdagen i Cluj som vararepresentant for Karl Gooß den eldre. På samme måte som Sighișoaras representant- den senere evangeliske biskopen for Transilvania Georg Daniel Teutsch- var han for en betinget sammenslåing av Transilvania med Kongedømmet Ungarn, og de reiste sammen som representanter med like rettigheter til Riksdagen i Pest. Men de forlot Riksdagen fordi deres krav for å holde unionen sammen ikke ble akseptert. 
Han reiste hjem til Sighișoara og kjempet sammen med bygarden i borgerkrigen på den østerrikske siden. Som adjutant for bygardens leder deltok han i slaget ved Ibașfalău. Gull klarte ikke å overtale Stephan Ludwig Roth til å flykte da denne ble vist frem i Sighișoara bundet, på vei til den sikre død i Cluj, fordi Roth sa at han ikke var en kujon. 
Etter at borgerkrigen var over, arbeidet Gull først igjen ved magistratkontoret i Sighișoara (han sa opp på grunn av Franz Josef sin neo-absolutisme i 1851), og deretter i ti år som advokat. Da den saksiske grunnloven ble gjenopprettet i 1861, ble Gull valgt til senator og økonomisk adminstrator, før han ble borgermester i 1866. Han hadde denne stillingen til 1881, da han gikk av etter eget ønske. I denne perioden var han byens representant i det såkalte Saksiske Nasjonale Universitet i Sibiu (1861-1875), som han skrev ordensreglene for.Gull var også aktiv på det evangelisk-kirkelige området, idet han var en av samarbeiderne og fremmerne av den nye kirkelige grunnloven i Transilvania. Han ble valgt inn i det nasjonale kirkerådet til den transilvanske evangeliske kirken, en stilling som han hadde til sin død.
Som følge av et slag ble han lam i 1896.


== Bibliografi ==
Karl Hoch, Die Entwiklung unserer Politik seit 1848 im Rahmen eines politischen Lebensbildes Josef Gulls, 1899
Friedrich Teutsch, Josef Gull în „Kalender des Siebenbürger Volksfreundes für das gemeine Jahr 1900”, Jahrgang 31, Hermannstadt
Friedrich Schuller, Schriftstellerlexikon der Siebenbürger Deutschen, Vol. 4
Friedrich Schuller, Allgemeine Deutsche Biographie, Historische Komission der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, Vol. 49, 1904


== Referanser ==
Nybuelvi kraftverk

Nybuelvi kraftverk er et vannkraftverk i Todalen i Nesbyen kommune i Viken.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 540 meter i Nybuelve, en sideelv til Todøla.
Installert effekt er 3,6 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 7,1 GWh.
Kraftverket eies av Småkraft AS. Det ble satt i drift uke 15, 2016.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Norsk Grønnkraft (arkiv)
Småkraft AS