jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Puck (mytologi)

Puck eller Robin Goodfellow er en ondsinnet vannånd eller alv i engelsk folklore, som har paralleller i flere andre former for folketro. Blant skotter kalles han Brownie, i germansk mytologi og germansk folklore opptrer han som Kobold og knekten Ruprecht, og i Skandinavia er han representert som nisser. Han opptrer også som narren ved alvenes hoff.
I folketroen kunne Puck gjøre mange tjenester, deriblant i form av mindre husarbeid, håndarbeid eller smørkjerning. Men han kunne også omgjøre alt arbeidet på et øyeblikk, gjennom sine utspekulerte triks, dersom man falt i hans unåde. Puck var kjent for å være iboende ensomme skapninger, som ofte streber etter å skaffe venner. Dette kunne gjøres ved å legge ut små gaver, for eksempel et glass melk eller andre godterier. Hvis man ikke gjorde det kunne han hevne seg med djevelske handlinger.
I William Shakespeares skuespill En midtsommernattsdrøm opptrådte han som en liten ånd som reiste rundt omkring i verden om natten, sammen med alvene.


== Referanser ==
Rolf Jerving

Rolf Ingemann Jerving (født 25. september 1922 i Lærdal, død 14. januar 1982 i Berlin) var en norsk diplomat og ambassadør.Han var sønn av overlege Rolf Ingemann Christophersen (1895–1982) og Bergljot Brekke (1893–1966).  Faren hadde kommet til Lærdal det året Rolf Ingemann ble født og bygde opp det nye Lærdal sjukehus, et virke broren Per Jerving (1928–1980) videreførte. Han tok examen artium 1940 og ble arrestert i november 1943 av den tyske okkupasjonsmakten og sendt til konsentrasjonsleiren Buchenwald i januar 1944. Han kom hjem med de hvite bussene i april 1945.Han tok juridisk embetseksamen cand.jur. i 1947 og en Master of Business Administration (MBA) ved University of Pennsylvania i Philadelphia i 1948. Etter en kort tid i det private næringsliv og i Handelsdepartementet begynte han i Utenriksdepartementet i 1949.
Han ble syk under en utflukt som østtyske myndigheter hadde arrangert for utenlandske diplomater og døde i januar 1982, få måneder før faren.
Rolf Jerving var kommandør av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.


== Posteringer ==
1949 sekretær i Handelsdepartementet
1949–1953 sekretær i UD
1954–1957 kontorsjef ved UDs pressetjeneste, fungerende direktør fra 1956
1958–1962 presseråd ved Norges ambassade i London
1962–1964 presseråd ved Norges ambassade i Washington
1964–1967 konsul i New York City
1967–1971 byråsjef i UD
1971–1973 ambassadør til Indonesia
1974–1976 ekspedisjonssjef i UDs presse- og kulturavdeling.
1976–1981 ambassadør til Ungarn
1981-1982 ambassadør til DDR (Øst-Tyskland)


== Referanser ==
Stokkajuvtunnelen

Stokkajuvtunnelen er en tunnel på fylkesvei 542 i Bømlo kommune i Vestland. Tunnelen er 296 meter lang.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Herlandstunnelen

Herlandstunnelen er en 286 meter lang tunnel på fylkesvei 57 i Alver kommune i Vestland.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Hundvintunnelen

Hundvintunnelen er en 142 meter lang tunnel på fylkesvei 57 i Alver kommune i Vestland.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Vatnetunnelen

Vatnetunnelen er en 106 meter lang tunnel på fylkesvei 57 i Alver kommune i Vestland.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Vikanestunnelen

Vikanestunnelen er en veitunnel i Alver kommune i Vestland. Tunnelen er en del av europavei 39. Den er 264 meter lang.


== Se også ==
Liste over veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Mitnestunnelen

Midtnestunnelen er en veitunnel i Alver kommune i Vestland. Tunnelen er en del av europavei 39. Den er 181 meter lang.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Liste over veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Parc fermé

Parc fermé (fransk for «lukket park») er i motorsport et avstengt og sikret område på en racerbane som bilene skal kjøres tilbake til etter, og noen ganger også før, et løp. Hensikten er å hindre uautorisert tilgang til bilene, og å gi offisielle representanter muligheter for teknisk kontroll av bilene.


== I Formel 1 ==
I Formel 1 sier reglementet at bilene må plasseres i parc fermé innen tre og en halv time etter avsluttet kvalifisering til fem timer forut for starten av oppvarmingsrunden før løpet. Biler innenfor området skal ikke røres av noen med mindre de har uttrykkelig tillatelse fra FIAs representanter. Bilene befinner seg imidlertid under «parc fermé-betingelser» betydelig lengre, fra de første gang kjører ut fra pit under kvalifiseringen til starten av oppvarmingsrunden før løpet. Under disse betingelsene er det ikke tillatt for teamene å arbeide med bilene, bortsett fra mindre arbeider som å bytte dekk, fylle drivstoff, lufte bremser og gjøre små justeringer på frontvingen. Brudd på disse reglene betyr vanligvis at bilen må starte løpet fra pit lane, i praksis bak resten av feltet. Det eneste unntaket fra regelen er ved endringer i værforholdene, for eksempel en tørr kvalifisering etterfulgt av et løp i regn. I slike tilfeller vil FIAs løpsledelse, av hensyn til førernes sikkerhet, gi teamene tillatelse til å gjøre passende endringer i oppsettet på bilen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Parc fermé – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liahammartunnelen

Liahammartunnelen er en veitunnel på fylkesvei 4630 i Sandnes i Rogaland. Tunnelen er 257 meter lang.


== Se også ==
Vikatunnelen
Lysefjordbrua
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Nibetunnelen

Nibetunnelen er en 113 meter lang tunnel på Fylkesvei 523 i Strand kommune i Rogaland. Frem til Ryfylketunnelen åpnet i 2019, var den en del av  riksvei 13.


== Referanser ==
Tawfiiq Islamsk Senter

Tawfiiq Islamsk senter er Norges største enkeltstående moské. Den ble grunnlagt av norsksomaliere og ligger i Åkebergveien 40 i Oslo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tawfiiq Islamsk senter/Tawfiiq Islamic Center
Xian (mytologi)

Xian (kinesisk: 仙/仚/僊; pinyin: Xiān; Wade–Giles: Hsien) er i kinesisk folketro og daoisme et uttrykk for de udødelige. Disse på en måte guddommeliggjorte skikkelser blir dessuten også ofte omtalt som hellige. De spiller en fremtredende rolle i kinesiske legender og kinesisk mytologi. 
Det er for det meste menn som er xian, men nå og da berettes det også om kvinnelige xian, som for eksempel Ma Gu, som knyttes til livseliksiret. De udødelige har under sitt dennesidige, jordiske liv gjerne utvist overnaturlige krefter og magiske evner. Etter døden er de så blitt guddommeliggjorte.  
Det heter at de de vandrer rundt i hele landet. Men deres hjemsteder er gjerne Kunlunfjellene vest i landet (der «Vestens kongemor» Xiwangmu bor) eller på øyer øst for det kinesiske fastland. Deres fremtoninger kan variere.
Innen daoismen er xian religiøse forbilder. I noen skoleretninger innen daoismen er de bilde på sammensmeltningen av qi med dantian (menneskets energisentrum) hvorved en shengtai (et hellig embryo) med evig liv blir til.
De mest kjente xian er de såkalte åtte udødelige (Ba xian): Lü Dongbin, Li Tieguai, Zhongli Quan, Han Xiangzi, Cao Guojiu, Zhang Guolao, Lan Caihe, He Xiangu. De er ofte å finne avbildet i kinesisk kunst. Selv om Lan Caihe til tider fremstilles som en kvinne, var He Xiangu den eneste kvinne blant de åtte udødelige.


== Litteratur ==
Ge Hong: La Voie des divins immortels traduit du chinois, présenté et annoté par Philippe Che, Editeur : Gallimard (23 février 1999), Collection : Connaissance de l'Orient
Josef Guter: Lexikon der Götter und Symbole der Alten Chinesen. Marix, Wiesbaden 2004, ISBN 3-937715-04-5, S. 323
Werner Lind: Lexikon der Kampfkünste. Edition BSK, Sportverlag, Berlin 2001, ISBN 3-328-00898-5, S. 664


== Eksterne lenker ==
(en) Xian (Taoism) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
"Transcendence and Immortality", Russell Kirkland, The Encyclopedia of Taoism
Chapter Seven: Later Daoism, Gregory Smits, Topics in Premodern Chinese History
Immortals and Immortalism, Taoist Culture & Information Centre
Xian, Encyclopedia of Religion
Leif Edward Edwardsen

Leif Edward Edwardsen (født 20. desember 1922 i Mandal, død 13. august 2002) var en norsk diplomat og ambassadør.Edwardsen studerte i årene etter krigen i USA og ble Master of Arts i statsvitenskap ved Columbia University i New York i 1948. Året etter ble han ansatt i Utenriksdepartementet og ble stasjonert ved det norske generalkonsulat i Antwerpen og senere ved de norske ambassadene i henholdsvis i Brussel og Kairo. Han var norsk ambassadør til Europarådet 1970-1973 og ambassadør til Portugal 1976-1983, til Elfenbenskysten 1983-1987 og til Ungarn 1987-1989. 
Etter at han gikk av med pensjon bodde han i Sandefjord og skrev blant annet artikler for Sandefjords Blad, som han hadde gjort for Morgenbladet rett etter krigen.


== Posteringer ==
visekonsul ved det norske generalkonsulatet i Antwerpen, Belgia
ambassadesekretær ved Norges ambassade i Brussel
ambassadesekretær ved Norges ambassade i Kairo i Egypt
1958 til disposisjon for UNOGIL i Beirut, etterhvert chargé d'affaires samme sted.
1962 byråsjef i Utenriksdepartementet, Oslo
1964  ambassaderåd ved den norske FN-delegasjonen i New York
1967 ambassaderåd/presseråd ved Norges ambassade i Brussel
1970–1973 ambassadør til Europarådet
1973-1976 underdirektør i Politisk avdeling i  Utenriksdepartementet, Oslo
1976–1983 ambassadør ved Norges ambassade i Lisboa
1983–1987 ambassadør ved Norges ambassade i Abidjan (Elfenbenskysten)
1987–1990 ambassadør ved Norges ambassade i Budapest


== Referanser ==
Super-Jupiter

En super-Jupiter er en planet som er mer massiv enn Jupiter. Flere slike har blitt oppdaget utenfor solsystemet, mye på grunn av at de er store og enklere å oppdage enn mindre planeter. Selv om det er vanskelig å dra en direkte linje mellom super-Jupiter og brune dverger, har man noen kjennetegn: alle himmellegemer med en masse >25 ganger Jupiters masse klassifiseres som en stjerne.
Eksempelvis harhimmellegemer på grensen mellom planet-brun dvergstjerne blitt kalt super-Jupiter, som Kappa Andromeda b rundt Kappa Andromeda.
I 2011 kjente man til 180 slike planeter, noen av dem hete, andre kalde. Selv om de veier mer enn Jupiter, er mange av dem omtrent like store.


== Referanser ==
Jackie McNamara, Sr.

John «Jackie» McNamara (født 19. september 1952 i Glasgow) er en skotsk tidligere fotballspiller, som spilte for Cumbernauld United, Celtic, Hibernian og Greenock Morton. Hans sønn, Jackie McNamara var også profesjonell fotballspiller.


== Kilder ==
Mackay, John (1986). The Hibees. John Donald Publishers Ltd. ISBN 0-85976-144-4. 
Player profile at Post War English & Scottish Football League A - Z Player's Database
Den georgiske fotballcupen

Den georgiske fotballcupen (georgisk: საქართველოს საფეხბურთო თასი) er en årlig nasjonal fotballturnering i Georgia arrangert av Georgias fotballforbund (GFF). Turneringen avvikles etter cup-prinsippet og vinneren av turneringen blir kåret til georgisk cupmester. Turneringen har vært avholdt hvert år siden 1944, og vinneren av cupen får tildelt en plass i andre kvalifiseringsrunde av Europaligaen.
Turneringen fungerte i perioden 1944 til 1989, under den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk, som kvalifisering til den sovjetiske fotballcupen. Den ble endret til nåværende format i 1990, da Georgias fotballforbund tok over som arrangør etter landets uavhengighet. Mestvinnende lag er FC Dinamo Tbilisi, som per 2013 stod med ti nasjonale titler.Den georgiske supercupen har hvert år siden 1996 blitt spilt mellom vinneren av den georgiske fotballcupen og vinneren av den øverste divisjonen Umaglesi Liga.


== Vinnere ==

1944: Suchumi (mixlag)
1945: Dinamo Suchumi
1946: Burevestnik Tbilisi
1947: Dinamo Batumi
1948: Dinamo Suchumi
1949: Dimitrov (mixlag)
1950: TODO Tbilisi
1951: TTU Tbilisi
1952: TTU Tbilisi
1953: Dinamo Kutaisi
1954: TTU Tbilisi
1955: Dinamo Kutaisi
1956: Lokomotiv Tbilisi
1957: TTU Tbilisi
1958: Dinamo Batumi
1959: Kolmeurne Macharadze
1960: Kolmeurne Macharadze
1961: SKIF Tbilisi
1962: Metallurg Zestaponi
1963: Imereti Kutaisi
1964: Mesjachte Tqibuli
1965: Guria Lantjchuti
1966: Guria Lantjchuti
1967: Sinatle Tbilisi
1968: Sinatle Tbilisi
1969: Sinatle Tbilisi
1970: Egrisi Tschakaja
1971: Guria Lantjchuti
1972: Kacheti Telavi
1973: Dinamo Zugdidi
1974: Metallurg Rustavi
1975: SKIF Tbilisi
1976: Mesjachte Tqibuli
1977: Nadikvari Telavi
1978: Magaroeli Tjiatura
1979: Magaroeli Tjiatura
1980: Sulori Vani
1981: Sulori Vani
1982: Mertschali Macharadze
1983: Tbilisskij Zooveterinarnij Institut
1984: Dinamo Zugdidi
1985: Imedi Tbilisi
1986: Madneuli Bolnisi
1987: Spartak Tschinvali
1988: Sjadrevani 83 Tsqaltubo
1989: Sjadrevani 83 Tsqaltubo
1990: Guria Lanchkhuti
1991/1992: Dinamo Tbilisi
1992/1993: Dinamo Tbilisi
1993/1994: Dinamo Tbilisi
1994/1995: Dinamo Tbilisi
1995/1996: Dinamo Tbilisi
1996/1996: Dinamo Tbilisi
1997/1998: Dinamo Batumi
1998/1999: Torpedo Kutaisi
1999/2000: Lokomotiv Tbilisi
2000/2001: Torpedo Kutaisi
2001/2002: Lokomotiv Tbilisi
2002/2003: Dinamo Tbilisi
2003/2004: Dinamo Tbilisi
2004/2005: Lokomotiv Tbilisi
2005/2006: Ameri Tbilisi
2006/2007: Ameri Tbilisi
2007/2008: Zestafoni
2008/2009: Dinamo Tbilisi
2009/2010: WIT Georgia
2010/2011: Gagra
2011/2012: Dila Gori
2012/2013: Dinamo Tbilisi
2013/2014: Dinamo Tbilisi
2014/2015: Dinamo Tbilisi
2015/2016: Dinamo Tbilisi
2016: Torpedo Kutaisi
2017: Chikhura
2018: Torpedo Kutaisi
2019: Saburtalo Tbilisi
2020: Gagra
2021: Saburtalo Tbilisi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Den georgiske fotballcupen hos UEFA.com
Den georgiske fotballcupen hos Soccerway.com
Mencius (bok)

Mencius (kinesisk: 孟子; Mandarin Pinyin: Mèngzǐ; Jyutping: maang6 zi2), eller Mengzi, er en samling av anekdoter og samtaler vedrørende den konfucianske tenker og filosof Mencius. Verket dateres til annen halvdel av det fjerde århundre før Kristus. Det ble tilregnet de konfucianske klassikere og dets status ble elevert på Songdynastiets tid. Zhu Xi, som regnes som stifter av neo-konfucianismen, medregnet Mengzi som en av de fire bøker, og den ble en av neo-konfucianismens kanoniske tekster.
Opp gjennom kinesisk historie har det vært flere teorier om forfatterskapet til boken. Historikeren Sima Qian (Han-dynastiet)  mente at Mencius selv var forfatteren, assistert av sine disipler Wan Zhang og Gongsun Chou.  Zhu Xi, Zhao Qi og Qing-mandarinen Jiao Xun mente at Mencius skrev boken uten noen hjelp fra andre.  Tang-forfatterne Han Yu og Su Shi, likesom 1100-tallsmandarinen Chao Gongwu, mente at Wan Zhang og Gongsun Chou forfattet boken etter Mencius' død, basert på egne nedtegnelser og minner. 
Som med alle kinesiske klassikere er Mengzi blitt flittig adnotert og kommentert opp gjennom tidene, med dem av Zhao Qi, Zhu Xi og Jiao Xun anses som de mest autoritative.
Mengzi hadde i lang tid ikke noen særlig opphøyert status blant de kinesiske klassikere. Men verkets status bare vokste med årene, og på Mingdynastiets tid og Qingdynastiets tid var den del av pensum ved embedsmannseksamen. 


== Oversettelser ==
Ole Bjørn Rongen: Læra om det gode mennesket
Bloom, Irene (2009). Mencius. New York: Columbia University Press. ISBN 978-0231122047. 
Lau, D. C. (1970). Mencius. London: Penguin Books. ISBN 978-0140449716. 
Lau, D. C. (2003). Mencius (New Bilingual Edition). Hong Kong: Chinese University Press. ISBN 978-9622018518. 
Legge, James (1895) [1st ed. 1861]. The works of Mencius. The Chinese Classics. II (2nd utg.). Oxford: Clarendon Press.   Reprinted by Dover Books in 1990 (ISBN 978-0-486-26375-5).
van Norden, Bryan (2008). Mencius: With Selections from Traditional Commentaries. Indianapolis, IN: Hackett Publishing Company. ISBN 978-0872209138. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Works of Mencius: Legge's English translation
Mengzi Chinese text with Legge's English translation
Mencius (Selections), translated by A. Charles Muller
Troll kan temmes

Troll kan temmes (The Taming of the Shrew) er en komedie av William Shakespeare som antas å ha blitt skrevet mellom 1590 og 1592. Spillet begynner som en historie i historien, ofte kalt en induksjon, hvor en ondsinnet adelsmann innbiller den berusede og omreisende håndverkeren Christopher Sly at han også er adelig.
Hovedhandlingen skildrer frieriet til Petruchio, en gentleman fra Verona, og den egenrådige og konsekvent avvisende «spissmusen» Katherina. Katherina er i begynnelsen en motvillig deltager i forholdet, men Petruchio frister henne med forskjellige psykologiske virkemidler – «temmingen av trollet» – inntil hun blir en villig og lydig brud. 
Stykket er oversatt til riksmål av André Bjerke i 1975, og til nynorsk som Når trollet skal temmast av Edvard Hoem i 1997.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Taming of the Shrew – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Michael Morpurgo

Michael Andrew Morpurgo (født 5. oktober 1943 i St. Albans) er en britisk barnebokforfatter, best kjent for War Horse (1982), som fikk sitt gjennombrudd da den ble dramatisert i 2007. Han var den tredje Children's Laureate 2003–2005.


== Liv ==
Etter et kort opphold på Sandhurst utdannet han seg til lærer. Han arbeidet i ti år i skolen før han sammen med kona, Clare, startet veldedighetsorganisasjonen Farms for City Children. Han er svigersønn av Penguin Books-grunnleggeren Allan Lane. Både Michael og Clare Morpurgo ble utnevnt til MBE i 1999. De har to sønner, Sebastian og Horatio, og en adoptert datter, Rosalind. I 1975 flyttet familien til Devon, der de opprettet veldedighetsorganisasjonen Farms for City Children, som har som formål å gi bybarn muligheten til å tilbringe en uke på en gård.Ved nyttår 2018 ble han utnevnt til Knight Bachelor for sin innsats for litteraturen og for veldedighet. Han ble dermed gjort til ridder og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.


== Bøker ==
Han har skrevet over hundre bøker, med flere ulike tema. Noen av bøkene tar utgangspunkt i hans egne ubehagelig opplevelser på internatskole, andre bygget på erfaringer fra ungdomsgårdsarbeidet, mens atter andre er nytolkninger av klassiske historier som Jeanne d’Arc, kong Arthur og Robin Hood.The Wreck of the Zanzibar (1995) vant Whitbread Children's Book Award; The Butterfly Lion (1996) vant Nestlé Smarties Book Prize og Kensuke's Kingdom (2000) vant Children's Book Award. Han har fire ganger blitt kortlistet til Carnegie Medal in Literature uten å vinne den, og har vunnet Deutscher Jugendliteraturpreis for Waiting for Anya (1990). Flere av bøkene er filmet, blant annet War Horse.
På norsk finnes Ut av tåken (1977, Long way from home), Reisen til Amerika (1991, Twist of gold), Det sovande sverdet (2005, The sleeping sword), lettlesboka Raude auge i natta (2006), Kensukes rike (2008, Kensuke's Kingdom) og War horse, krigshesten (2012).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michael Morpurgo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael Morpurgo på Internet Movie Database 
(da) Michael Morpurgo på Filmdatabasen 
(en) Michael Morpurgo hos The Movie Database 
(en) Michael Morpurgo hos Internet Broadway Database
Arneberg (slekt)

Arneberg, som til dels har brukt navnet Colbjørnsen, er en norsk slekt som stammer fra storgården Arneberg i Hof (nå Åsnes) i Solør. Gårdens første kjente eier var Alf Arneberg (ca. 1515–ca. 1585). Hans sønnedatter Maren Arnesdatter Arneberg (ca. 1573–ca. 1630) var gift med Arne Helgesen Gile, og de var foreldre til Birgitte Arnesdatter. Hun ble gift 1623 med Torsten Kolbjørnsen Arneberg (ca. 1580–1671 eller 1672), som var sønn til Kolbjørn Berger, som er nevnt 1593. Torsten Kolbjørnsen Arneberg var lensmann i Hof og storbonde på Arneberg. 

Torsten Kolbjørnsen Arneberg og Birgitte Arnesdatter var bl.a. foreldre til sogneprest i Sørum Colbjørn Torstensen Arneberg (ca. 1631–1720). Sistnevnte var far til prestefruen og «nasjonalheltinnen» Anna Colbjørnsdatter (ca. 1665–1736), trelasthandler og oberst Hans Colbjørnsen og trelasthandler og oberstløytnant Peder Colbjørnsen, og var stamfar til slektsgrenen Colbjørnsen. Blant deres etterkommere er trelasthandler Hans Colbjørnsen (ca. 1675–1754), trelasthandler Peder Colbjørnsen (1683–1738), høyesterettsjustitiarius Jacob Edvard Colbjørnsen (1744–1802) og generalprokurør og høyesterettsjustitiarius i Danmark-Norge Christian Colbjørnsen (1749–1814). Colbjørn Arneberg var også oldefar til Carsten Tank.
Torsten Kolbjørnsen Arneberg og Birgitte Arnesdatter var også foreldre til Paul Torstensen Arneberg, Arne Torstensen Arneberg og Oluf Torstensen Arneberg. Oluf Arneberg var gift med Christence Nielsdatter Stabel, en datter av sorenskriver i Lier, Røyken og Hurum Niels Bastiansen Stabel (ca. 1599–ca. 1670), og var bl.a. far til Maren Arneberg, som var gift med jernverkseier Johan Halvorsen Groll (død 1691).


== Slektsvåpen ==
Colbjørn Torstensen Arneberg og etterkommerne tok som slektsvåpen en opprett svart bjørn.


== Litteratur ==
Peter Ravn Sollied, Nogen oplysninger om Solør-slektene Arneberg, Arntzen og Colbjørnsen og om lagmann Paul Helgessøns slekt fra Gile i Vang
«Arneberg», i Store norske leksikon, Kunnskapsforlaget
Hans Cappelen: Norske slektsvåpen, Oslo, 1969 (2. opplag 1976), side 80–81
Christian Lindner

Christian Wolfgang Lindner (født 7. januar 1979 i Wuppertal) er en tysk statsviter og politiker (FDP). Han ble 8. desember 2021 utnevnt som Tysklands finansminister i Olaf Scholz' regjering.Lindner er tidligere næringsdrivende og næringsrådgiver. Lindner ble valgt som medlem av Forbundsdagen ved valget i 2017. Han var medlem av Nordrhein-Westfalens landdag fra 2000 til 2009 og igjen fra mai 2012.  


== Liv og virke ==
Lindner var medlem av Forbundsdagen fra 2009 til 2012 og generalsekretær i FDP fra desember 2009 til desember 2011. Han ble ved en ekstraordinær generalforsamling i FDP 7. desember 2013, valg til ny leder i FDP. Lindner ble valgt som medlem av Forbundsdagen ved valget i 2017.Christian Lindner har magister artium med fagene politikk, offentlig rett og filosofi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Christian Lindner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Christian Lindner – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografiske opplysninger på internettsiden til Nordrhein-Westfalens landdag Arkivert 13. desember 2018 hos Wayback Machine.
Bentegården

Bentegården er Tønsbergs eldste hus. Det befinner seg i Nordbyen, med husnummer 16. Det stammer sannsynligvis fra begynnelsen av 1700-tallet, men hovedbygninga kan ha blitt oppført så tidlig som i 1650.Huset er oppkalt etter fraktemannen Bent Knutsen, som bodde i der fra 1881 til 1911. Det er også kjent under navnet Stangebygården. Det blei kjøpt av Tønsberg kommune i 1947. Huset har status som vedtaksfreda kulturminne.
Bygninga er lafta av ganske kraftig tømmer, og gavlene vender mot sjøen. Planløsninga er usymmetrisk med hovedinngang på den ene sida. Gården hadde både uthus og sjøbod.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bentegården – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Bentegården». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Gamle Tønsberg: Nordbyen 16
Bentegården hos Historiske Vestfold