jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rypesnipefamilien

Rypesnipefamilien (Thinocoridae) er en liten familie som består av kun fire arter (ni taxa), som fordeler seg i to slekter. Alle er endemiske for Sør-Amerika. Familien inngår i gruppen snipefugler (Scolopaci), som er en underorden av ordenen vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes). Slektskapet til de andre snipefamiliene er usikkert, men rypesnipene er trolig de nærmeste nålevende slektningene til den unike slettevandreren (Pedionomus torquatus), som er mest basal blant snipefuglene. Ifølge IUCNs rødliste er alle artene livskraftige.


== Beskrivelse ==
Rypesniper er små til mellomstore fugler (16–30 cm) med korte undere ekstremiteter, kort nebb og kamuflasjefarget fjærdrakt. Fuglene kan på mange måter minne om vaktler, skoghøns og sandhøns, om det ikke var for de lange vingene og den snipe-lignende flukten.


== Utbredelse ==
Artene er endemiske for Sør-Amerika (spesielt Andes og Patagonia), der de trives i høyder fra havnivået og opp mot 5 500 moh. De lever i karrige omgivelser, som på gressletter, stepper, halvørken og i alpine områder.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Fjeldså & Bonan (2018).

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler), 5 familier, 5 underfamilier, 29 slekter, 112 arter
Pedionomidae, slettevandrerfamilien, 1 slekt, 1 art
Thinocoridae, rypesnipefamilien, 2 slekter, 4 arter
Attagis
A. gayi, rustrypesnipe (tre taxa)
A. malouinus, sørrypesnipe (monotypisk)
Thinocorus
T. orbignyianus, punarypesnipe (to taxa)
T. rumicivorus, dvergrypesnipe (tre taxa)
Rostratulidae, riksesnipefamilien, 2 slekter, 3 arter
Jacanidae, bladhønsfamilien, 6 slekter, 8 arter
Scolopacidae, snipefamilien, 5 underfamilier, 16 slekter, 96 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) rypesnipefamilien – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) rypesnipefamilien i Encyclopedia of Life 
(en) rypesnipefamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rypesnipefamilien hos Artsdatabanken 
(en) rypesnipefamilien hos Fossilworks 
(en) rypesnipefamilien hos ITIS 
(en) rypesnipefamilien hos NCBI 
(en) Kategori:Thinocoridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Thinocoridae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thinocoridae – detaljert informasjon på Wikispecies
Riksesnipefamilien

Riksesnipefamilien (Rostratulidae) er en liten familie som består av kun tre arter (tre taxa), som fordeler seg i to slekter. Artene finnes i Sør-Amerika, Afrika, Sørøst-Asia og Australia. Familien inngår som én av fem familier i gruppen snipefugler (Scolopaci), som er en underorden av ordenen vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes). Ifølge IUCNs rødliste er to av artene livskraftige og én sterkt truet.


== Beskrivelse ==
Riksesnipefamilien består av mellomstore vadefugler (19–28 cm), med store øyne, lange nebb, og relativt korte og brede vinger. Alle har er fjærdrakt som er mørk på oversiden og hvit på undersiden. Tegningene er relativt unisone, selv om utfargingen varierer.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i den sørligste halvdelen av Sør-Amerika, i Afrika sør for Sahel, i Sør- og Sørøst-Asia, og i Øst- og Sørøst-Australia


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Kirwan & Bonan (2018).

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler), 5 familier, 5 underfamilier, 29 slekter, 112 arter
Pedionomidae, slettevandrerfamilien, 1 slekt, 1 art
Thinocoridae, rypesnipefamilien, 2 slekter, 4 arter
Rostratulidae, riksesnipefamilien, 2 slekter, 3 arter
Rostratula
R. benghalensis, riksesnipe
R. australis, australriksesnipe
Nycticryphes
N. semicollaris, dvergriksesnipe
Jacanidae, bladhønsfamilien, 6 slekter, 8 arter
Scolopacidae, snipefamilien, 5 underfamilier, 16 slekter, 96 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) riksesnipefamilien i Encyclopedia of Life 
(en) riksesnipefamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) riksesnipefamilien hos Artsdatabanken 
(en) riksesnipefamilien hos Fossilworks 
(en) riksesnipefamilien hos ITIS 
(en) riksesnipefamilien hos NCBI 
(en) Kategori:Rostratulidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Rostratulidae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Rostratulidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Freestyle under Vinter-OL for ungdom 2012

Freestyle under Vinter-OL for ungdom 2012 ble arrangert med halfpipe og skicross i Kühtai.


== Medaljer ==


=== Beste nasjon ===


=== Medaljevinnere ===


==== Jenter ====


==== Gutter ====


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Freestyle under Vinter-OL for ungdom 2012 – Halfpipe jenter

Halfpipe for jenter i freestyle under Vinter-OL for ungdom 2012 ble avholdt i Kühtai med kvalifisering 14. februar og finale 15. februar 2012.Elisabeth Gram fra Østerrike vant øvelsen foran nordmannen Tiril Sjåstad Christiansen og Marine Tripier Mondancin fra Frankrike.


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===


=== Finale ===


== Referanser ==
Slirenebbfugler

Slirenebbfugler (Chionidi) er en underorden av vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes) og består av 13 arter fordelt i fire slekter og tre familier. To av familiene er endemiske for den sørlige halvkule, mens den mest tallrike familien finnes på kryss av kloden i et bredt belte langs begge sider av Ekvator, noe som blant annet inkluderer områder i Mellom- og Sør-Amerika, deler av Antarktis, store deler av Afrika (ikke Sahara), det sørlige Europa og sørlige Asia, og store deler av Australasia. 
Artene varierer i størrelse (19,5–59 cm), men har i hovedsak hvit eller gråhvit fjærdrakt. Artene i trielefamilien (Burhinidae) har lang undere ekstremiteter og fjærdrakten er generelt mørkere på oversiden enn hos de to andre familiene, som har lyse fjærdrakt og en mer plump i kroppsbygning.


== Systematisk inndeling ==
Inndelingen under følger Boyd (2016), som i hovedsak støttes av HBW Alive.

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Chionidi, slirenebbfugler, 3 familier, 4 slekter, 13 arter
Pluvianellidae, gulpesnipefamilien, 1 slekt, 1 art
Pluvianellus (monotypisk)
Chionidae, slirenebbfamilien, 1 slekt, 2 arter
Chionis
Burhinidae, trielefamilien, 2 slekter, 10 arter
Esacus
Burhinus
Charadrii, lofugler
Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler)
Turnici, springvaktelfugler
Lari, måkefugler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Anna Netsjajevskaja

Anna Aleksandrova Netsjajevskaja (russisk: Анна Александровна Нечаевская: født 21. august 1991) er en russisk langrennsløper.
Under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang tok hun bronse på 4 × 5 kilometer stafett, sammen med Natalja Neprjajeva, Julija Belorukova og Anastasija Sedova.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Netsjajevskaja – Olympics.com 
(en) Anna Netsjajevskaja – Olympic.org 
(en) Anna Netsjajevskaja – Olympedia 
(en) Anna Netsjajevskaja – FIS (langrenn)
Sonja Coucheron

Sonja Coucheron (født Ludvikova 11. april 1913, død 31. desember 2002) var en norsk sangerinne (mezzosopran) og motstandskvinne fra andre verdenskrig.
I slutten av mai 1940 var Coucheron innblandet i å hjelpe en tysk desertør med å flykte til Sverige. Svenskene hadde imidlertid levert soldaten tilbake til tyske myndigheter, som stilte ham for retten og dømte ham til døden. Coucheron og en annen norsk hjelper måtte også møte for den tyske militærretten, anklaget for medvirkning til faneflukt. På tross av at Coucheron nektet for å ha hjulpet soldaten ble hun i desember 1940 dømt til åtte måneders fengsel. Helseproblemer gjorde at Coucheron fikk utsatt soningen flere ganger, og det var ikke før i mai 1942 at hun ikke lenger fikk utsettelse.Innen den tid var Coucheron havnet i Gestapos søkelys for andre forhold, etter at hun i lengre tid hadde vært involvert i utgivelsen og distribusjonen av de illegale avisene Bulletinen, Jøssingposten og Alt for Norge. Avisvirksomheten gjorde at hun ble arrestert, og etter et opphold på Grini ble hun sendt til konsentrasjonsleiren Ravensbrück i februar 1943, som Nacht und Nebel-fange. I Tyskland var hun periodevis også sendt til andre leire for å arbeide, som Neurohlau i Sudetenland, før hun mot slutten av krigen igjen satt i Ravensbrück etter å ha blitt arbeidsudyktig av de brutale forholdene.Etter frigjøringen slet Coucheron med opplevelsene fra konsentrasjonsleirene, og tilbragte 16 år til sengs, tungt medisinert. Historien til Coucheron ble senere fortalt i dokumentarfilmen Mørketid – kvinners møte med nazismen fra 1994.
Sonja Coucheron var gift med sangpedagogen og oversetteren Olaf Coucheron, og var mor til psykiateren Dag Coucheron.


== Referanser ==
BroBizz

BroBizz er et dansk system for elektronisk betaling i automatiske betalingsanlegg. BroBizz ble stiftet i 2008 og utvikles og administreres av BroBizz A/S, et heleid datterselskap av Sund & Bælt Holding A/S.En BroBizz er en trådløs sender som sikrer at man kommer hurtig gjennom automatiske betalingsanlegg. BroBizz kan brukes på Storebæltsbroen og Øresundsforbindelsen, og også som betaling på flere fergeruter og bomveier, samt parkering på Billund- og Kastrup lufthavn. Sund & Bælt er med i fellesforetaket (joint venture) EasyGo. Gjennom EasyGo-samarbeidet kan BroBizz brukes på automatiske betalingsanlegg i Skandinavia. Norske AutoPASS er også med i dette samarbeidet, og BroBizz-brikker kan dermed brukes i norske bomstasjoner med AutoPASS. Som del av den pågående bompengereformen i Norge ble det i Meld. St. 25 (2014-2015) tydeliggjort at utstederrollen skal skilles ut fra bompengeselskapene for å etablere uavhengige utstedere. BroBizz har søkt om godkjenning som utsteder og Vegdirektoratet har planer om å starte testplanlegging i september 2019 og at de første AutoPASS-utstederne tidligst vil kunne være klar for operativ drift i løpet av første kvartal i 2020.BroBizz A/S er også det første skandinaviske selskapet som er registrert som EETS (European Electronic Toll Service)-utsteder. EETS-direktivet har som mål at en elektronisk sender, som for eksempel en BroBizz, skal kunne brukes for betaling på samtlige avgiftsbelagte veier i EU.


== PayByPlate ==
Den 21. mars 2018 innførte BroBizz A/S automatisk skiltgjenkjennelse, og det ble mulig å bruke registreringsskiltet til identifisering. Med PayByPlate får man tilgang til de samme fordelene som med en BroBizz transponder. I første omgang kan produktet utelukkende brukes på Storebæltsbroen.
PayByPlate tilbys danskregistrerte biler under 3500 kg med vanlige registreringsskilt.


== Se også ==
EasyGo
AutoPASS


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
BroBizz' nettside
Springvaktelfamilien

Springvaktelfamilien (Turnicidae) er en familie i ordenen vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes) og består av 18 arter fordelt i to slekter. Familien inngår som eneste familie i underordenen springvaktelfugler (Turnici). Artene lever i det sørlige Europa, Afrika, Asia og Australasia.
Springvaktelfamilien ble tidligere regnet til tranefugler (Gruiformes), men det er nå universelt akseptert av familien hører hjemme blant vade-, måse- og alkefuglene. Gruppen springvaktelfugler (Turnici) er trolig søstergruppen til måkefugler (Lari).De fleste er ifølge IUCNs rødliste livskraftige, men én er nær truet, én er sårbar, to er sterkt truet, én er kritisk truet (og mulig utdødd), og én har mangelfullt datagrunnlag for å kunne si noen om artens status.


== Beskrivelse ==
Springvaktler er små (10–23 cm) og plumpe i kroppsformen, med korte undere ekstremiteter og føtter med tre tær (mangler baktå). De har i hovedsak kamuflasjefarget fjærdrakt og relativt kort stjert. Artene habiteter gressland og skogsområder, fra havnivået og opp til 2 500 moh.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger Boyd (2016), som i hovedsak støttes av HBW Alive.

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Chionidi, slirenebbfugler
Charadrii, lofugler
Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler)
Turnici, springvaktelfugler, 1 familie, 2 slekter, 18 arter
Turnicidae, springvaktelfamilien, 2 slekter, 18 arter
Ortyxelos, (monotypisk), 1 art
Turnix, 17 arter
Lari, måkefugler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) springvaktelfamilien i Encyclopedia of Life 
(en) springvaktelfamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) springvaktelfamilien hos Artsdatabanken 
(en) springvaktelfamilien hos Fauna Europaea 
(en) springvaktelfamilien hos Fossilworks 
(en) springvaktelfamilien hos ITIS 
(en) springvaktelfamilien hos NCBI 
(en) Kategori:Turnicidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Turnicidae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Turnicidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Kyu Sakamoto

Kyu Sakamoto (japansk: 坂本 九 – Sakamoto Kyū, født Hisashi Sakamoto (坂本 九 – Sakamoto Hisashi), født 10. desember 1941, død 12. august 1985) var en japansk sanger og skuespiller, best kjent for verdenssuksessen «Ue o Muite Arukō» («Sukiyaki»). Sangen solgte i 13 millioner eksemplarer verden over og toppet hitlister i både Nord-Amerika og Europa – inkludert Norge. Etter suksessen dro Sakamoto på verdensturné i 1963–1964, og han fikk en bred karriere som sanger og skuespiller hjemme i Japan. 
Han døde imidlertid bare 43 år gammel, da han var passasjer om bord Japan Airlines Flight 123 som styrtet i august 1985. Med 520 omkomne er denne ulykken fremdeles den dødeligste flyulykken der kun ett fly har vært involvert.


== Bakgrunn ==


=== Gjennombrudd ===
Kyu Sakamoto hadde siden tenårene spilt i ulike band, blant annet The Drifters. I 1960 sang han i bandet Danny Iida and Paradise Kings, som slo gjennom med flere hitsingler i Japan. Sakamoto forlot imidlertid bandet like etter og fikk stor suksess med låten «Ue o muite arukō» i 1961. En britisk plateprodusent oppdaget låten da han besøkte Japan og lanserte den i Storbritannia i 1963 under tittelen «Sukiyaki». Sangen ble raskt populær over hele Europa og Nord-Amerika, og den toppet den amerikanske Billboard-listen i tre uker i juni 1963. I Norge lå sangen på toppen av VG-lista i syv uker.

Verdenssuksessen gjorde Sakamoto til et kjent navn, og han turnerte USA og Europa fra sommeren 1963 til vinteren 1964. Blant annet gjestet han Sverige og tv-programmet Hylands hörna under en spesialsending i forbindelse med Sommer-OL i Tokyo i oktober 1964.


=== Etter «Sukiyaki» ===
Sakamoto fikk imidlertid begrenset internasjonal suksess etter «Sukiyaki». Han tok seg inn på Billboard-listen i 1963 med «China Nights (Shina no yoru)», som nådde en 58. plass. Albumet Sukiyaki and Other Japanese Hits nådde nummer 14 på Billboard Pop Albums chart i 1963 og lå på listen i 17 uker. Etter dette hadde Sakamoto ingen sanger eller album inne på de amerikanske salgslistene, og karrieren hans begrenset seg i stor grad til Japan.


=== Død ===
12. august 1985 var Sakamoto blant passasjerene om bord på Japan Airlines Flight 123 fra Tokyo til Osaka. Like etter avgang fikk flyet problemer på grunn av dekompresjon i halepartiet. Flyet styret i et fjell i Gunma i Kantō-regionen, og 520 mennesker omkom. Blant de omkomne var Kyu Sakamoto, som ble 43 år gammel. Ulykken er fremdeles den dødeligste flyulykken i verden der kun ett fly har vært involvert.Sakamoto er gravlagt i Chōkoku-ji-tempelet i Minato i Tokyo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Kyu Sakamoto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kyū Sakamoto på Internet Movie Database 
(fr) Kyū Sakamoto på Allociné 
(en) Kyū Sakamoto hos TV Guide 
(en) Kyū Sakamoto hos The Movie Database 
(en) Kyū Sakamoto på Apple Music 
(en) Kyū Sakamoto på Discogs 
(en) Kyū Sakamoto på MusicBrainz 
(en) Kyū Sakamoto på Spotify 
(en) Kyū Sakamoto på Last.fm 
(en) Kyū Sakamoto på Genius — sangtekster 
(en) Kyū Sakamoto på AllMusic
Li Lingwei

Li Lingwei er navnet til flere personer:

Li Lingwei (spydkaster) (李玲蔚, 1989− )
Li Lingwei (badmintonspiller) (李玲蔚, 1964− )
Xianyangpalasset

Xianyangpalasset (kinesisk: 咸阳宮, pinyin: Xiányánggōng) var det kongelige palass fur Qinrikets sistea regenter og det keiserlige palasset for Qindynastiet (221-206 f.Kr.). Palasset lå øst for dagens Xianyang og ca 20 km nord om Xi'ans sentrum i Kina. I dag er det bare spor av ruiner igjen av palasset.


== Historie ==
I 350 f.Kr. besluttet Hertug Xiao (秦孝公) seg for å flytte riket Qins hovedstad til Xianyang. Her bygde de da Xianyangpalasset hvorfra riket Qin ble styrt, og likeså Qindynastiet etter at Qin hadde erobert og forent Kina til ett rike etter den lange borgerkrigstiden De stridende staters tid (481-221 f.Kr.). Da Qindynastiet falt i 206 f.Kr. ble Xianyangpalasset brent ned av Xiang Yu, rivalen til Han Gaozu som skulle bli det påfølgende dynastiets første keiser.
Det betydelig større Epangpalasset var allerede blitt påbegynt i 212 f.Kr. for å avløse Xianyangpalasset, men Epangpalasset rakk man aldrei å ferdigstille innen dynastiet falt.
Våren 1974 fant man Xianyangpalassets bymur, og senere samme år fundamentet til Palass nr. 1 som antas å ha vært keiserens harem. Det finnes ikke mye rester igjen av de øvrige bygningene i palasset.


== Utførelse ==
I de stridende staters tid bygde de forskjellige statene stadig større og høyere palasser for å vise sin overlegenehet over sine rivaler. I samband med flyttingen av hovedstaden anammet også Qin den arkitektur som andre stater hadde utviklet og bygde Xianyangpalasset på høye plattformer. Palasset var omgitt av en mur og opptok et areal på 510 000 kvadratmeter.Palass nummer 1 i Xianyangpalasset antas ikke å ha vært palassets hovedbygning, men var keiserens harem. Bygingens midterste del var bygd på et 6 meter høyt fundament med sidene 60 ganger 45 meter. Fundamentet var omsluttet av rom langs dets kanter. Hovedbygningens andre etasje oppe på fundamentet kunne ha vært 17 meter høy basert på diameteren på dets bærende søyle. Et utførligt dreneringssystem av keramikkrør til mange av rommene i bygningen indikerer at det fantes flere baderom.


== Xianyangpalasset idag ==

Ytterst lite er i dag igjen av Xianyangpalasset. Man kan besøke utgravningene ved Qin Xianyang Palace site Museum (秦咸阳宫遗址博物馆) og utgravde gjenstander er utstilt på Xianyang Museum (咸阳博物馆)


== Kulturminne ==
Qin-byen Xianyang (Qin Xianyang cheng yizhi) ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner (3-207).


== Referanser ==


== Litteraur ==
The First Emperor: China's Terracotta Army (engelska). 2007. ISBN 0674026977. 
A Global History of Architecture (engelska). John Wiley & Sons, Inc. 2010. ISBN 0470402571.
Donald Scott

Donald/Don Scott er navnet til flere personer:

Donald Scott (bokser) (1928–2013) - britisk bokser
Donald Scott (friidrettsutøver) (1894–1980)  - amerikansk friidrettsutøver
Donald Scott (tresteghopper) - amerikansk tresteghopper
Donald Scott (sentralbanksjef) - bermudisk økonom
Anastasija Kirillova

Anastasija Kirillova (født 20. februar 1996) er en belarusisk langrennsløper.
Hun deltok for landet sitt under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang i sprint og 4 x 5 km stafett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anastasija Kirillova – Olympedia 
(en) Anastasija Kirillova – FIS (langrenn)
Shunlingmausoleet

Shunlingmausoleet (kinesisk: 顺陵, pinyin: Shùnlíng) er graven til Yang Shi, mor til Kinas eneste kvinnelige regjerende keiserinne Wu Zetian (武则天; 624-705). Det ligger i byprefekturet Xianyang i den kinesiske provins Shaanxi. Steinfigurene langs sjeleveien opp til gravstedet, av mennesker og dyr, og da især av løvefigurene (Fotos) - er berømte. 
Shunling-mausoleet (Shunling) ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner (1-172).


== Eksterne lenker ==
Shunling Mausoleum
Tangling shidiao / Wu Zetian mu Yangshi / Shunling
Anne-Marie Comeau

Anne-Marie Comeau (født 1. juni 1996) er en canadisk langrennsløper. Hun deltok under 15 km skiathlon kvinner under Vinter-OL 2018 hvor hun kom på 48. plassen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anne-Marie Comeau – Olympics.com 
(en) Anne-Marie Comeau – Olympedia 
(en) Anne-Marie Comeau – Canadian Olympic Committee 
(en) Anne-Marie Comeau – World Athletics 
(en) Anne-Marie Comeau – FIS (langrenn) 
(en) Anne-Marie Comeau – ARRS
Sara McManus

Sara McManus (13. desember 1991 i Göteborg) er en svensk curlingspiller fra Gävle.


== Karriere ==


=== Junior ===
McManus fikk sin internasjonale debut som reserve på det svenske laget under junior-VM i curling 2009 der laget endte på sjetteplass med Anna Hasselborg som skip. Også da svenskene vant gull i junior-VM 2010 var hun listet som reserve, men i begge turneringene deltok hun i de fleste kampene. Hun satte første sten i disse mesterskapene, men da McManus' søster Jonna overtok som skip til junior-VM 2011 satte hun tredje sten.. Laget endte da på fjerdeplass, en plassering som skulle gjentas da Sara overtok som skip under junior-VM i 2012. Hun skippet også da svenskene tapte tiebreakkampen og endte på femteplass i junior-VM året etter.


=== Senior ===
McManus var med som reserve på det svenske laget under VM i 2010, men hun deltok ikke i noen kamper. Det samme gjentok seg under EM i 2014. Året etter fikk hun plass på Margaretha Sigfridssons lag da Sverige kom på sjuendeplass i VM i 2015. McManus spilte tredje sten.
Første medalje som senior kom i EM i curling 2016, der McManus satte tredje sten på et lag skippet av Anna Hasselborg, da Sverige tapte finalen mot Russland og endte med sølv. Samme valør hadde medaljen uner EM året etter, denne gang møtte de Skottland i finalen.
Under vinter-OL 2018 satte McManus nok en gang tredje sten for Sverige, og bidro til at Sverige tok gull.Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok hun bronse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sara McManus – Olympics.com 
(en) Sara McManus – Olympic.org 
(en) Sara McManus – Olympedia 
(sv) Sara McManus – Sveriges olympiske komité 
(en) Sara McManus – World Curling Tour 
(en) Sara McManus – World Curling Federation
Regionalvei 955 (Finland)

Regionalvei 955 er en 165 km lang vei i Lappland, Finland. Veien går fra krysset med E75 / Rv 4 i Enare til stamvei 79 i Sirkka.
Veien går gjennom svært tynt befolkede områder. Det er ikke noe tettsted med mer enn 200 innbyggere langs veien utover endepunktene. Veien er viktig for langdistansetrafikk, da den er en del av den korteste og raskeste ruten mellom Kirkenes eller Vadsø i Finnmark, og byer som Oslo eller Stockholm. Det blir 70 kilometer kortere her enn via den bredere E75. Også mellom Tromsø og  Kirkenes, begge i Troms og Finnmark, anbefales denne vei av navigasjonssystemer. Vei 955 er for det meste asfaltert, men har ca 30 km grusvei, så mange foretrekker E75 eller E6. Strekningen Köngäs-Hanhimaa på 13 km ble bygget om og asfaltert under 2022.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Lappland ===
Enare kommune4 Europavei 75 Enare → Europavei 6 (Norge)
956 Köngäs


== Referanser ==