jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Medisinsk etikk

Medisinsk etikk er en del av den medisinske filosofi og består av etikk som gjelder for medisinsk virksomhet. Medisinsk etikk, har sub-kategorier for medisinske spesialiteter, som for eksempel, sykepleieetikk.


== Historie ==
Medisinsk etikk har sitt fundament i den hippokratiske ed, sammen med jødedommen og kristendommen. På 17 - og 1800-tallet, utviklet medisinsk etikk seg til et eget område med forfattere som Thomas Percival.
I løpet av 1900-tallet var et brudd på medisinsk etikk, for eksempel eksperimenter på mennesker i Nazi-Tyskland, tvungen sterilisering og Vipeholmsexperimenten.
Ved slutten av 1900-tallet var utviklingen av bioteknologi et nærliggende området, og bioetikk dukket opp rundt problemer om bruk av humane celler i dyr.


== Vurderinger ==
Bioethics
Deontologi
Veldedige - helsepersonell bør ivareta pasientens beste. (Salus aegroti suprema lex.)
Primum non nocere - helsepersonell bør ikke skade pasienten (primum non-profit).
Respekt for autonomi - helsepersonell bør verne om og ta hensyn til pasientens autonomi (Voluntas aegroti suprema lex.)
Rettferdighet - ressurser skal fordeles rettferdig.
Verdighet
Livskvalitet
Sannhet og ærlighet - pasienten skal ha gitt informert samtykke til behandling.


== Organer for medisinsk etikk ==
Statens medisinsk-etiske råd
Riksherold

Riksherold (dansk rigsherold) var et statlig embete i Norge fra 1818 til 1865. Heroldens hovedoppgave var å proklamere Stortingets og Høyesteretts åpning i et ridende opptog. Riksherolden deltok også ved kroninger.
Riksheroldembetet ble opprettet i 1818. Etter hvert fikk riksherolden en prangende embetsdrakt inspirert av middelalderen og heroldsdrakter i flere land, med betegnelsen «tabard» eller «tappert». I Sverige ble lignende drakter brukt av egne ordensherolder for seremonier i hver av de forskjellige ordenene som kongene delte ut.
Det norske riksheroldsembetet forsvant da Holger Collett tok avskjed i 1865. Det finnes et maleri av Peter Nicolai Arbo fra 1881 som viser Collett i full embetsdrakt ved Karl XVs kroning i 1859.
I Sverige var det en «riksheraldiker» i tiden 1734-1953 med heraldikk som arbeidsfelt. I Storbritannia er det fortsatt «våpenkonger» med både seremonielle og heraldiske arbeidsoppgaver hos College of Arms og Lord Lyon King of Arms.  


== Riksherolder ==
1818–1822 Matthias Hagerup
1822–1832 Frederik Due
1832–1841 Peder Kjerulf
1843–1856 Johan Frederik Monrad
1856–1865 Holger Collett


== Se også ==
Herold
Tappert
Statsheraldiker
College of Arms
Lord Lyon King of Arms


== Litteratur ==
Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947.
Else Boye: Christiania 1814–1905. Oslo: Grøndahl, 1976, s. 28.
Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
Michel Pastoureau: Traité d'héraldique, Grands manuels Picard, Paris 1979 (nye utgaver 1993, 1997, 2003)
Carl-Alexander von Volborth: Heraldry - Customs, Rules and Styles, Dorset 1981
Magnus Bäckmark och Jesper Wasling: Heraldiken i Sverige, Lund 2001
Funk melody

Funk melody er en undersjanger av funk carioca - inspirert av freestyle, og dukket opp i begynnelsen av 1990-tallet, med tekster som fokuserer på temaer om kjærlighet. Lik tradisjonell funk carioca er funk melody inspirert av miami bass, og det er omfattende bruk av samplere og trommemaskiner.


== Historie ==
Med fremveksten av freestyle, og suksessen den fikk i USA, så kom denne musikalske sjangeren til Brasil i 1988. Med brasilianske termer ble denne sjangeren kalt funk melody, og besto få år senere av et spekter med internasjonale kunstnere kalt «artistas de freestyle»" mens brasilianerne er kalt «artistas de funk melody». Miami bass hadde stor innflytelse på den tidlige fasen med funk carioca-innspillinger av freestyle som ble fremført i de såkalte «baile funks».
Den første brasilianske funk melody innspillingen var «Melô do Príncipe», av Guilherme Jardim, i 1990. Det var en versjon av sangen Just Another Lover av Ray Guell. Denne versjonen ble produsert av DJ Marlboro og gitt ut på LP med tittelen «DJ Marlboro Apresenta: Funk Brasil 2» (Side 2, spor 1), som, sammen med keyboardist Humberto Mello, var en av de største produsenter av funk melody på 1990-tallet, samt Dj Robson Leandro og keyboardist Victor Junior. I 1991 ble en ny funk-melody-låt innspilt, nå med gruppen Cashmere. Sangen var «Vem Amor», som ble utgitt på LP: «Malboro D.J. Apresenta: Funk Brasil 3» (Side 2, Spor 2) og ble ganske populære. I det samme året kom det første albumet med funk melody: gruppen het Funk Girls, og albumet var Love Girls, utgitt av plateselskapet Kaskata. Siden da har det kommet flere varianter av funk melody, og flere nye artister har dukket opp, blant dem You Can Dance, Latino, Cashmere, Johnny B, Ginno, Força do Rap, blant andre.
Høydepunktet for funk melody var mellom 1993 og 1996, da kom de store hits som «Me Leva», fra Latino, «Anjo», av You Can Dance, «Sonho de Verão», med Johnny B, «Mel da sua Boca», med Copacabana Beat, «Segura», av Cashmere, «Joguei com seu Coração», Abdullah, «Sinto Saudade», med Mike Dee, «De Bar em Bar», av Tchello. Også kunstnere basert i andre musikalske sjangre spilte inn funk melody, som Angélica og Xuxa. Gjennom støtten fra lørdags TV-programmet ble sangene til Xuxa kjent over hele landet. Det mest populære album med funk melody er «Marcas de Amor», med Latino, og samleplaten «Funk Brasil Especial»: de vant begge gull for over 100 000 solgte album.
Etter år 2000 har funk melody mistet popularitet, og kunstnere har begynte å søke etter andre sjangere, for eksempel dance, r&b, pop, enn utgivelser basert på funk melody.


== Noen av kunstnerne i bevegelsen ==
Claudinho & Buchecha


== Referanser ==
Jamboree

En jamboree er en internasjonal leir i speiderbevegelsen. Betegnelsen ble benyttet av bevegelsens grunnlegger, Robert Baden-Powell, men opprinnelsen er ukjent.Jamboreer holdes hvert fjerde år. Speidere fra alle medlemsland er invitert.
Danmark var vert for 2. Verdensjamboree i 1924, avholdt på Ermelundsletten i København.


== Referanser ==


== Se også ==
Jamboree on the Air
Jamboree on the Internet
Chiclete com Banana

Chiclete com Banana (portugisisk for «tyggegummi med banan») er et Axé music band, for tiden bestående av Bell Marques, Wadinho Marques, Rey, Waltinho Cruz, Deny og Lelo. Gruppen er oppkalt etter sangen «Chiclete com Banana», skrevet av Gordurinha (Waldeck Artur Macedo; 1922-1969) og Almira Castilho, som først ble innspilt i 1959 av den brasilianske popstjernen Jackson do Pandeiro og mange andre utøvere, inkludert Gilberto Gil.
Chiclete com Banana ga ut sine første album, Estação Das Cores (1983) og Traz os montes i 1983, og har siden gitt ut mange album i Axé Music-sjangeren i Brasil. Chiclete fikk berømmelse i Bahia på 1980-tallet lik andre axé-band og artister (blant dem Ivete Sangalo). I dag er Chiclete en av de mest populære og dyre micaretas under Carnaval i Bahia, selv om de opptrer over hele Brasil hele året. Deres opptredener kan koste R$400.000 for 2,5 timer med show (om $100.000 USD) eller mer under Carnaval i Salvador. De har som regel alt fra 200.000 til 500.000 mennesker som går ved siden av lydlastebilen (Trio Elétrico). Denne er delt i 5 000 – 10 000 mennesker innenfor «tau» som har kjøpt abadás, spesielle skjorter som alle bærer.


== Diskografi ==
Estação Das Cores (1983)
Traz Os-Montes (1983)
Energia (1984)
Sementes (1985)
Fissura (1986)
Gritos De Guerra (1987)
Fé Brasileira (1988)
Tambores Urbanos (1989)
Toda Mistura Será Permitida (1990)
Jambo (1991)
Classificados (1992)
Chiclete Com Banana (1993)
13 (1994)
Banan Coral (1995)
Menina Dos Olhos (1996)
Para Ti (1997)
É Festa (Ao Vivo) (1997)
Bem Me Quer (1998)
Borboleta Azul (1999)
São João De Rua (2000)
Chiclete (2000)
Santo Protetor (2001)
Chiclete Na Caixa Banana No Cacho (Ao Vivo) (2003)
Sou Chicleteiro (2004)
Chiclete na Ponta da Lingua (2005)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chiclete com Banana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chiclete com Banana på Discogs 
(en) Chiclete com Banana på MusicBrainz 
(en) Chiclete com Banana på Songkick
Clang

Clang (uttale i det internasjonale fonetiske alfabetet: ˈklæŋ/) er en kompilator-front-end for programmeringsspråkene C, C++, Objective-C og Objective-C++, rammeverket OpenCL og de tilhørende API'ene OpenMP og CUDA. Den benytter LLVM som sin back-end, og har vært en del av utviklingssyklusen til LLVM siden  LLVM versjon 2.6.
Clang er konstruert i den hensikt å erstatte GNU Compiler Collection (GCC). Dens bidragsytere inkluderer Apple, Microsoft, Google, ARM Holdings, Sony, Intel og Advanced Micro Devices (AMD). Clang er fri og åpen programvare, og er lisensiert under University of Illinois/NCSA Open Source License, som er en BSD-lignende lisens.
Første versjon ble lansert 26. september 2007. Siste versjon er 5.0.0 og ble lansert 7. september 2017.


== Referanser ==
Etwas Neues unter der Sonnen

Etwas Neues unter der Sonnen er et musikkalbum med Kolbotn Ungdomskorps, Erlend Tunestveit, Jan Magne Førde, Ingvild Habbestad og Kåre Nordstoga. Albumet ble utgitt i 2002. 


== Sporliste ==
«Hornhavet – en trompetkonsert» (Jan Magne Førde)
«Etwas Neues unter der Sonnen, Oder das Unterirrdische Klippenkonzert aus Norwegen, op. 13b» (Kjell Habbestad)
«Viking-hymne» (Kjell Mørk Karlsen)
«Voices from the Script» (Bjørn Norvall Hoemsnes)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Kolbotn Ungdomskorps - div. instrumenter
Erlend Tunestveit - dirigent, produsent
Jan Magne Førde - trompet, komponist
Ingvild Habbestad - Hardanger-fele
Kåre Nordstoga - orgel


=== Øvrige medvirkende ===
Trond Erikson - produsent, tekniker


== Eksterne lenker ==
Etwas Neues unter der Sonnen
Iron Fist (Netflix)

Iron Fist er en amerikansk nettfjernsynsserie utviklet av Scott Buck for Netflix og produsert av Marvel Television i samarbeid med ABC Studios. Filmingen av serien begynte i New York i april 2016. Den hadde premiere på Netflix i 2017. Alle 13 episodene ble tilgjengeliggjort samtidig.Tittelrollen ble spilt av Finn Jones, mens andre sentrale roller var besatt av Jessica Henwick, David Wenham, Jessica Stroup og Tom Pelphrey.
Serien ble kansellert etter to sesonger.


== Rolleliste ==
Danny Rand / Iron Fist … Finn Jones
Colleen Wing … Jessica Henwick
Ward Meachum … Tom Pelphrey
Joy Meachum … Jessica Stroup
Harold Meachum … David Wenham
Claire Temple … Rosario Dawson
Jeri Hogarth … Carrie-Anne Moss
Davos / Steel Serpent … Sacha Dhawan
Bakuto … Ramón Rodríguez
Gao … Wai Ching Ho
Typhoid Mary … Alice Eve
Misty Knight … Simone Missick


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iron Fist på Internet Movie Database 
(no) Iron Fist hos Filmfront 
(en) Iron Fist på AllMovie 
(en) Iron Fist på Rotten Tomatoes 
(en) Iron Fist på Metacritic
Faktor X

Faktor X er et musikkalbum utgitt av Raga Rockers. Albumet ble utgitt den 27. desember 2013, og er bandets 12. studioalbum.


== Sporliste ==
Alle sanger er skrevet av Michael Krohn.

«Desperado»
«Pilgrim»
«Ingen nåde»
«Siste gang»
«Idol»
«Ditt sanne jeg»
«Krydder»
«Øde øy»
«Kanskje på tide»
«Ånden som går»
«Faktor X»


== Medvirkende ==


=== Raga Rockers ===
Michael Krohn - sang, synth, produsent
Eivind Staxrud - gitar, produsent
Livio Aiello - bass, produsent
Arne Sæther - orgel, produsent
Jan Arne Kristiansen - trommer, produsent


=== Øvrige medvirkende ===
Børge Petersen-Øverleir - gitar
Even Kruse Skatrud - brass & brass-arr
Steinar Borvik - saksofon
Håkon Møller - piano
Kai Robøle - co-produsent
Odd Jensen - tekniker
Kenneth M. Lewis - assisterende tekniker
Bjarne Stensli - miksing
Björn Engelmann - mastering
Truls Halvorsen - coverdesign


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Faktor X
Ann Beate Tempelhaug

Ann Beate Tempelhaug (født 1954 i Mosjøen i Nordland) er en norsk keramiker, bosatt i Søgne i Vest-Agder.  Hun arbeider som keramiker, med hovedvekt på dreiing og modellering i steingods og porselen.Tempelhaug er utdannet ved Kunst- og designhøgskolen i Bergen (tidligere Bergen Kunsthåndverksskole),  med diplomeksamen i 1981. Hun flyttet til Søgne i 1992, og etablerte seg der med eget verksted sammen med sin ektefelle Eirik Gjedrem, som også er keramiker. I årene som fulgte, deltok hun på en rekke gruppe- og separatutstillinger og mottok flere stipender. I 1985 mottok hun Bergen kommunes kunstnerstipend, og i 1991 mottok hun Statens treårige arbeidsstipend.  Hun er innkjøpt av Norsk kulturråd flere ganger, Riksgalleriet, KODE kunstmuseene i Bergen, Sørlandets kunstmuseum, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum,  Sogn og Fjordane Kunstmuseum og Vestlandske kunstindustrimuseum.  Utsmykninger av henne, finnes blant annet på Gullfaks C-plattformen,  Det juridiske fakultet (UiB), Bibliotek og idrettshall i Vestnes, Møre og Romsdal,  Bjønnes omsorgssenter, Nøtterøy og på Postterminalbygget i Mosjøen.
I de senere år har Tempelhaug hatt flere større separatutstillinger. Hennes arbeider – ofte fat i stort format – blir beskrevet som skulpturelle og monumentale, gjerne med sarte tegninger og fargenyanser i overflaten. På senhøsten 2015 viste Bomuldsfabriken Kunsthall, avd. ARTendal  en separatutstilling med hennes kunst med tittelen Det er ingen natt mer. Våren 2016 ble hun valgt ut til å delta på messen Collective Design Fair i New York i regi av Galleri Format.Ann Beate Tempelhaug har vært medlem i Kunstnerisk råd i Format, Oslo (1991-1994) og i kunstnerisk råd ved  Agder Kunstsenter ( tidligere Sørlandets Kunstnersenter) 1995-1996. Hun er medlem i Norske kunsthåndverkere Agder.


== Referanser ==
Rue du Bac

Rue du Bac er en gate i Paris i byens 7. arrondissement. Gaten, som er 1150 meter lang, begynner i krysset mellom quai Voltaire og quai Anatole-France og fører til rue de Sèvres.
Rue du Bac har sitt navn etter en ferje (bac) som ble satt inn henimot 1550 på det som nå er quai Voltaire for å transportere steinblokker over Seinen for byggingen av Palais des Tuileries. Den krysset Seinen der broen Pont Royal ble bygget senere, under kong Ludvig XIV, for å erstatte pont rouge fra 1632 bygd av finansmannen Barbier.
Opprinnelig het gaten grand chemin du Bac, så ruelle du Bac og så grande rue du Bac.
I gaten ligger blant annet kapellet Chapelle Notre-Dame-de-la-Médaille-Miraculeuse.


== Litteratur ==
Bruno Pons et Anne Forray-Carlier (dir.), La Rue du Bac, Paris, Délégation à l'action artistique de la Ville de Paris, 1991 – ISBN 2-905118-33-4


== Eksterne lenker ==
(en) Rue du Bac – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Official nomenclature of Parisian streets
Insecula
www.paris-pittoresque.com
Chapelle Notre-Dame-de-la-Médaille-Miraculeuse

Chapelle Notre-Dame-de-la-Médaille-Miraculeuse er et kapell i Paris, dedisert til Vår Frue av den mirakuløse medalje. Det ligger i Rue du Bac i 7. arrondissement.
I dette kapell fikk Catherine Labouré i 1830 en åpenbaring av jomfru Maria som instruerte henne om den mirakuløse medalje.


== Litteratur ==
Petit guide de la chapelle Notre-Dame de la Médaille Miraculeuse, Editions du Signe, 2002


== Eksterne lenker ==
(en) Chapelle Notre-Dame de la Médaille Miraculeuse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stuart Little (film)

Stuart Little er en amerikansk kombinert tegnefilm og realfilm fra 1999, basert på en bok med samme navn fra 1945 skrevet av E.B. White. 


== Handling ==
Familien Little går til et barnehjem for å adoptere en bror. Når sønnen i familien, George, insisterer på at de skal ha en lillebror, blir ønsket hans oppfylt når de velger en mus med navnet Stuart. George er ikke veldig fornøyd med dette i starten, og familiens katt, Snøpels, er enda mindre fornøyd. Snøpels planlegger å kvitte seg med Stuart, og klarer det, men får dårlig samvittighet. 


== Skuespillere ==
Hugh Laurie som Herr Frederick Little
Geena Davis som Fru Eleanor Little
Jonathan Lipnicki som George Little
Jeffrey Jones som Onkel Crenschaw Little
Patrick Thomas O'Brien som Onkel Stretch Little
Connie Ray som Tante Tina Little
Allyce Bealsey som Tante Beatrice Little
Julia Sweeney som Fru Keeper
Dabney Coleman som Doktor Beechwood
Miles Marsico som Anton
Kimmy Robertson som Tilskuer på lop
Jim Doughan som Etterforsker Allen
Estelle Getty som Bestemor Estelle Little


=== Stemmeskuespillere ===
Michael J. Fox som Stuart Little
Jennifer Tilly som Fru Camille Stout
Bruno Kirkby som Herr Reginald Stout
Nathan Lane som Snøpels
Chazz Palminteri som Smokey
Steve Zahn som Monty
Jim Doughan som Lucky
David Alan Grier som Red
Stan Freberg som Speaker for løp


=== Norske stemmer ===
Aksel Hennie som Stuart Little
Håvard Bakke som Frederick Little
Anders Hatlo som Snøpels
Åsleik Engmark som Monty


== Priser ==
I 2000, ble filmen nominert for en Oscar for beste visuelle effekter, men tapte prisen til The Matrix.


== Oppfølgere ==
Stuart Little 2
Stuart Little 3


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stuart Little på Internet Movie Database 
(no) Stuart Little hos Filmfront 
(sv) Stuart Little i Svensk Filmdatabas 
(da) Stuart Little i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Stuart Little på Allociné 
(nl) Stuart Little på MovieMeter 
(en) Stuart Little på AllMovie 
(en) Stuart Little på Rotten Tomatoes 
(en) Stuart Little på Metacritic 
(en) Stuart Little på Box Office Mojo
Revlon

Revlon, Inc. er en amerikansk kosmetikkprodusent med hovedkontor i New York. Selskapet ble grunnlagt i 1932, midt under Den store depresjonen, av Charles Revson og hans bror Joseph sammen med en kjemiker, Charles Lachman, som bidro med bokstaven «L» til Revlon-navnet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettside
Sebastiano Ziani

Sebastiano Ziani (født 1102, død 13. april 1178 i Venezia) var doge av Venezia fra 1172 til sin død i 1178. Han var en av bystatens store byplanleggere.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ziani var blant Venezias rikeste menn. Han var i besittelse av mange store eiendommer i byen, ikke minst i menigheten Santa Giustina nordøst i byen, og mellom San Marco og Rialto, og flere saliner i lagunen. Ziani engasjerte seg ivrig i den lukrative handelen med områdene i det østlige middelhavsområde og i Nord-Afrika.Under hans forgjenger i dogeembedet, den myrdede Vitale Michiel II (latin: Vitalis Michael), innehadde Ziani flere ganger stillingen som iudex (en doge-rådgiver og dermed et av statens høyeste embeder), og var også sendemann til Konstantinopel. 


=== Doge ===
Etter Vitale Michiel IIs død var dogeembedet vakant i et halvt år. Til slutt ble Sebasiano Ziani valgt. Han skal ha demonstrert sin rikdom ved det at han som den første doge etter sitt valg kastet ut gullstykker i folkemengden. Ved tiltredelsen var republikken Venezia i strid med keiser Fredrik Barbarossa, som i 1162 satte byen under press med en handelsblokade - og dypt forgjeldet på grunn av det antikeiserlige vyforbund og på grunn av rivningene med den bysantinske keiser.Ziani forsøkte å dempe uroen i befolkningen ved å begrense prisene på grunnæringsmidler.I sin korte tid som doge delte Ziani bystaten opp i mange distrikter. Han innså at regjeringsbygningen var for tett inntil skipsverftet. Arbeidet ble forstyrret av støyen fra verftet. Ziani løste problemet ved å donere verftet et nytt område i bystaten, slik at det kunne overføres dit.
Han var vertskap for pave Alexander III, keiser Fredrik I og en delegasjon fra Vilhelm II av Sicilia som undertegnet Veneziatraktaten i juli 1177.
Han var gift til en kvinne ved navn Cecilia.Sebastian Ziani var far til den senere dogen Pietro Ziani.
Ziani takket av fra dogeembedet den 11. april 1178. Han trakk seg tilbake til klosteret San Giorgio Maggiore, der han døde dagen etter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Irmgard Fees: Reichtum und Macht im mittelalterlichen Venedig. Die Familie Ziani. Tübingen 1988 (Diss. Marburg 1986)
Andrea Da Mosto: I Dogi di Venezia. Mailand 1960
HEC Paris

L'École des hautes études commerciales de Paris (HEC Paris) er en fransk handelshøyskole med hovedsete i Jouy-en-Josas og avdelinger i Paris og Doha. Institusjonen ble etablert i 1881. HEC ble rangert som den nest beste europeiske handelshøyskolen i 2015 av Financial Times. I 2015 ble HECs mastergrad i ledelse rangert som den nest beste i verden av Financial Times. I tillegg er skolens Executive MBA-program rangert som nummer 3 på verdensbasis. Høyskolens ulike programmer er trippel-akkreditert av internasjonale AMBA, EQUIS, og AACSB. Skolen har kjente alumni innenfor næringsliv og politikk, deriblant Henri de Castries (forretningsmann), Dominique Strauss-Kahn (fransk økonom, advokat og politiker) og François Hollande (Frankrikes president).
Skolen er medlem av Université Paris-Saclay.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) École des hautes études commerciales de Paris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mariakirkens prostilen

Mariakirkens prostilen (Mariakirkens prostigods) var en forlening (len) under  Mariakirken i Oslo fra middelalderen til lensavviklingen i 1670-årene.
Lenet bestod av følgende deler:

Rakkestad og Mossedal len
Vestre Bærum
Helgøya
Charlotte Piene

Charlotte Røed Piene (født 3. oktober 1985 i Bærum) studerte komposisjon på Norges musikkhøgskole under Bjørn Kruse og Henrik Hellstenius fra 2007 til 2011. Hun er nå student ved Masterstudiet i kunst på Kunst- og designhøgskolen i Bergen med Brandon LaBelle som veileder.Sentrale temaer for Pienes kompositoriske virke er menneskelig identitet, ensomhet og mellommenneskelig interaksjon. Gjennom lyd, tekst og visuelle virkemidler utforsker Piene rommet og energien som skapes i møtet mellom individer.
Pienes produksjon omfatter instrumentale og elektroniske verker, lydinstallasjoner, performances, video, tekster og musikk for sceneproduksjoner. Hennes musikk har blitt fremført nasjonalt så vel som i Sverige, Ungarn, Georgia, Frankrike og Nord-Irland.


== Produksjon ==


=== Verkliste ===


==== Verk for ensemble ====
Invisible Traces (2015) – for blåseensemble


==== Verk for soloinstrumentasjon ====
The Stories I left behind, that no one else could ever tell (2014) – for horn og stryke-installation
Objects of sound (2013) – for bass eller barytonsaxofon
Turn back to that point where (you think) you were that day (2011) – for solo guitar
– and I was left, standing at the point where the parallels cross (2012) – for solo obo og EA (4-channels)
Sakontala – ..und so ist alles gesagt (2009) – for sopran og elektronikk


==== Elektro-akustiske verker ====
Do we harmonize or discord?  (2015)
Tuning my inner ear (2015)
Between Landscapes (2015)
Thoughts through time (2015)
Turn around, but remember which way you came from (2014)
Let’s face the reality (2014)
Looking for a way to see (2014)
Presence – Was… (2014)
For fintfolk  (2012)
 Silhuett av en by (2011)
You don´t know what they are going to tell you (2010)
Hun sitter ikke der lenger (2009)
Tilbake til der alt begynte (2009)
Blanke ord (2009)


==== Kammermusikk ====
Texture of voices I hear from the past (2013) – for saksofonkvartett
#1 (no words) Stringquartet (2011) – for to metall-stativer, sykkelhjul og stemte spikes
Hvor?  (2009) – for stemme, vibrafon og kontrabass


==== Verk for performances og lydinstallasjoner ====
Chordoloom (2015)
Unearth – (2013)
Music for a toilet (2013)
Fremførelse av  Innenfor Bortenfor med Signhild Meen Wærsted (2009)
Illusjon om et annet liv – lydinstallasjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Verkliste fra NB Noter
Schultüte

En Schultüte (tysk for «skolekremmerhus» eller «skolepose») er et kremmerhus med sukkertøy, som barn i tysktalende områder tradisjonelt får med seg til skolen første skoledag.
Tradisjonen er kjent fra begynnelsen av 1800-tallet i Sachsen og Thüringen, men har senere spredt bredt seg til hele det tysktalende område.
Opprinnelig avleverte foreldrene barnas Schultüte til skolen. Barna fikk beskjed om at det vokste et tre med Schultüten hjemme hos læreren, og når disse Schultüten var store nok, var det på tide å begynne på skolen.
I dag legger man mange steder også leketøy og skolesaker i posene.
Skolekremmerhus er også kjent fra de danske skolene i Sydslesvig .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Schultüte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons