Bhāviveka

Bhāviveka, også kalt Bhavya og Bhāvaviveka (sanskrit: भावविवेक, tibetansk: སློབ་དཔོན་བྷ་བྱ eller སྐལ་ལྡན/ལེགས་ལྡན, wylie: slob dpon bha bya eller skal ldan/legs ldan,  tradisjonell kinesisk: 清辯, pinyin: Qīngbiàn, født ca 500, død ca 578) var en indisk buddhistisk filosof innenfor retningen madhyamaka. Tibetanske buddhister har siden det 11. århundre retrospektivt regnet han som grunnleggeren av retningen svātantrika, som tildels har stått i et antagonistisk forhold til prāsaṅgika.
Både svātantrika og prāsaṅgika har spilt en viktig rolle i utviklingen av buddhismen i Tibet. I den tibetanske skolen gelug betraktes Bhāviveka som en sinns-strømmende tulku av Amitābha, som er inkarnert i Panchen Lama.
Bhāviveka levde på en tid da det pågikk heftige diskusjoner mellom de tidlige buddhistiske skolene og den nye skolen mahāyāna. Innenfor mahāyāna hadde det oppstått et nytt skisme mellom madhyamaka og yogācāra, og endog innenfor madhyamaka pågikk debattene mellom svātantrika og prāsaṅgika. Dette var en brytningsperiode i indisk filosofi, og i dette klimaet inntok Bhāviveka et inklusivistisk standpunkt, som han kalte sakalaśāsanasārasaṃgrahatattvaprakāśa eller «den essensielle sannhet i alle doktriner».
Hans skrifter har interesse både for filosofihistorien og religionshistorien. De er nemlig vårt eldste vindu inn i de buddhistiske retningene śrāvakayāna og yogācāra, såvel som i de filosofiske skolene sāṃkhya, vaiśeṣika, vedanta og mīmāṃsā.


== Navnet ==
Navnet på Bhāviveka er et studium i seg selv, og har blant annet blitt drøftet og gjennomgått av Huanhuan He og Van der Kuijp (2014).Sanskritordet Bhavya betyr «den heldige», og var sannsynligvis et kallenavn og et ordspill hvor man hadde lekt med det egentlige navnet Bhāviveka.  I verket «variasjoner av synspunkter» (ལྟ་བའི་ཁྱེད་པར་, lta ba'i khyad par, sanskrit: Dṛṣtiviśeṣa) som ble skrevet av Yeshé Dé (སྣ་ནམ་ཞང་ཡེ་ཤེས་སྡེ་) omkring år 800, er navnet gjengitt som ’Ba’phyva og ’Ba’phya. Dette er tilfelle i utgaven som finnes i Tengyur, såvel som i det bevarte manuskriptet av oasebyen Dūnhuáng.I et verk om filosofiske systemer av Dbus pa Blo gsal (1270–1355), siteres Yeshé Dé. Men der har forfatteren eller noen annen erstattet transkripsjonen ’Ba’phya med den tibetanske oversettelsen Legs ldan ’byed (ལེགས་ལྡན་འབྱེད).Mahāvyutpatti, som muligens ble satt sammen i Tibet i år 814 e.Kr., oversetter ’Ba’phya med skal ldan (སྐལ་ལྡན), og gjengir Bhāviveka eller Bhāvivika som snang bral (སྣང་བྲལ). Madhyamakālaṃkārapañjikā av Kamalaśīla (740–795), som ble oversatt til tibetansk omkring 800, refererer to ganger til et verk av Bhāviveka, og omtaler forfatteren en gang som snang bral (Bhāviveka) og en gang som skal ldan (Bhavya). Candrakīrti (600–650) synes helt å ha forsvunnet fra «radaren» i denne sammenheng, delvis fordi hans madhyamakaskrifter «gikk under jorden» like etter at de var skrevet, og dukket opp igjen i det 11. århundre. I sitt verk Klare ord kritiserer han Bhāvivika, men nevner han ikke med navn. I det 9. århundre skrev Dharmamitra i tredje kapittel av sitt verk Prasphuṭapadā at skal ldan (Bhavya) «i all hovedsak hadde dvelet ved det som er gjennomgripende tilslørt» (... kun rdzob pa gtsor brjod pa yin ...).Grunnleggeren av skolen Tiāntái, Zhìyǐ (智顗, 538–797) omtaler Bhāviveka i sitt verk Móhē zhǐguān og kaller han Fēnbié míng (分別明). I Biàn zhèng lùn (辯正論), som ble skrevet av Fǎlín (法琳) i året 626, er hans navn translitterert som Pópí xuējiā (婆毘薛迦).Da den kinesiske munken Xuánzàng (玄奘, 602–664) i året 649 oversatte en av hans tekster til kinesisk, kalte han Bhāviveka for Qīngbiàn (淸辯). På Wade-Giles er dette Ch'ing-pien. I Xuánzàng's verk Reisen til de vestre regioner under det store Tangdynastiet fra året 646 omtales Bhāviveka som Pópí fèijiā (婆毘吠伽).I Jǐngdé-nedtegnelsene om overføring av lampen, et verk på 30 bind om Zen-patriarker som ble samlet av Shì Dàoyuán (釋道原) mellom 1004 og 1007 under Song-dynastiet, er Bhāviveka omtalt som Míngbiàn (明辯). Han omtales også i Fānyì míngyì jí (翻譯名義集) eller «Samlingen av meninger og begreper», som ble skrevet av Fǎ Yún (法雲, 1088–1158) under Song-dynastiet.På koreansk skrives navnet 청변, og blir gjengitt som Cheongbyeon (revidert romanisering) eller Ch'ŏngbyŏn (McCune-Reischauer). På japansk kalles han Shōben (katakana: ショウベン).


== Biografi ==
Detaljene omkring livet til Bhāviveka er uklare. Det har vært en del diskusjoner om når han levde. Malcolm Eckel tidfestet hans livsløp til 500–560 e.Kr. Nakamura tidfestet livsløpet til 500–570 e.Kr., mens Ruegg oppga 500–570 e.Kr. men med forbehold. Lindtner, såvel som Digital Dictionary of Buddhism oppgir 490–570 e.Kr.Det er også uklarheter om hvor han levde. Ifølge en kinesisk kilde var han en buddhistisk munk som ble ordinert av Nāgārjuna. Dette kan ikke være mulig, for det er århundrer mellom disse to. Det som er imidlertid er sikkert, er at han hadde studert filosofien til Nāgārjuna. En annen kinesisk kilde sier at han hadde studert madhyamakafilosofien  under en lærer ved navn Saṃgharakṣita.Videre heter det seg at han var født inn i krigerkasten (kṣatriya) øst for Magadha i det nordøstlige India. Oldtidsriket Magadha var på dette tidspunkt gått under, og Bhāviveka levde i slutten av guptariket (280–550) og den påfølgende invasjon av fremmede makter. Det som imidlertid er mer sannsynlig er at han hadde reist til dette området tidlig i det 6. århundre for å studere madhyamakafilosofi; hovedstaden i det gamle Magadha var Rājagṛha som omtales både i jainistiske og buddhistiske tekster. Bhāviveka var i alle fall velbevandret i både den jainistiske og den buddhistiske filosofi som florerte i dette området.En annen kilde sier at han var født inn i en kongefamilie i Mālaya-ra i Sør-India. Derifra skal han ha reist til Madhya-desa (det midterste India), studert madhyamakafilosofi under Saṃgharakṣita, og returnert til Sør-India.Uansett hvor han levde, så var hans levetid en periode med «uvanlig mye kreativitet og gjæring i historien til indisk buddhistisk filosofi», da retningen mahāyāna vokste frem som en «kraftfull og selvbevisst intellektuell kraft» mens de tidlige buddhistiske skolene motsatte seg denne bevegelsen. Ikke bare pågikk det heftige diskusjoner mellom de tidlige buddhistiske skolene og den nye skolen. Innenfor mahāyāna hadde det oppstått et nytt skisme mellom madhyamaka og yogācāra. Endog innenfor madhyamaka skulle Bhāviveka skape et nytt skisme. Han regnes som grunnleggeren av svātantrika, mens hans samtidige landsmann Buddhapālita (470–550 regnes som grunnleggeren av prāsaṅgika.
I indisk tradisjon er Bhāviveka bemerket for sin inklusivisme, som han kalte sakalaśāsanasārasaṃgrahatattvaprakāśa eller «den essensielle sannhet i alle doktriner». Han sammenlignet Buddha's dharmakāya med upanishadenes konsept om en ytterste virkelighet kalt brahman eller «verdenssjelen», men dette synspunktet innebærer ikke at han var tilhenger av vedanta eller at han betraktet buddhisme og vedanta som ett og det samme. I sine skrifter kommenterer han synspunktene til den tidlige vedanta, og kommenterer også anklagene fra de tidlige buddhistiske skolene som gikk ut på at mahāyānabuddhister var «krypto-vedantikere» (på tilsvarende vis har senere vedantikere anklaget advaita vedanta for å være «krypto-buddhister»).


== «Skolen» svātantrika ==

Innenfor tibetanske tradisjoner er Bhāviveka retrospektivt blitt betraktet som grunnleggeren av retningen svātantrika. Dette er angivelig en underretning av madhyamaka som står i et antagonistisk forhold til prāsaṅgika, en annen underretning av madhyamaka.Tibetanske doksografer delte madhyamakafilosofien til Nāgārjuna opp i svātantrika («autonome syllogismer») og prāsaṅgika («konsekvens»). Denne inndelingen ble akseptert og anvendt i tibetanske klostre, og er svært ofte funnet i moderne sekundær litteratur om madhyamaka. Et fremtredende talerør for dette skillet var Je Tsongkhapa (ཙོང་ཁ་པ།, 1357–1419), grunnleggeren av retningen gelugpa (se forøvrig artikkelen prāsaṅgika ifølge Tsongkhapa).
Som Georges Dreyfus og Sara McClintock har påpekt, er en slik klassifisering problematisk. Den ble ikke brukt i India, for i India ble svātantrika og prāsaṅgika gruppert sammen som to metoder for logiske undersøkelser innenfor én og samme skole. Det egentlige skillet gikk mellom svātantrika og prāsaṅgika på den ene siden, og filosofien til Śāntarakṣita (725–788) og Kamalaśīla (740–795) på den andre siden. De to sistnevnte prøvde å forene madhyamakafilosofien til Nāgārjuna med yogācāra-filosofien til Asaṅga (315–390), og deres retning ble kalt yogācāra-svatantrika-mādhyamika. Den førstnevnte retningen aksepterte at «eksterne objekter finnes», mens den sistnevnte hevdet at «eksterne objekter finnes ikke».Svātantrika og prāsaṅgika – som egne «skoler» betraktet, kan ha vært en ren oppfinnelse som ble gjort i det 11. århundre av den tibetanske oversetteren Patsab Nyima Drakpa (པ་ཚབ་ཉི་མ་གྲགས་པ་, 1055–1145), da han oversatte teksten madhyamakāvatāra av Candrakīrti (600–650) fra sanskrit til tibetansk. Steven Emmanuel har påpekt at skillet mellom svātantrika og prāsaṅgika ble diskutert både av Buddhapālita og Candrakīrti. Deretter ble spørsmålet aktualisert i det 8. århundre, og aktualisert på nytt blant buddhistiske lærde i det 11. århundre.


=== Rollen til positiv argumentasjon ===

Det finnes beviser for at madhyamaka i Bhāviveka's dager hadde utviklet tendenser til eksistensiell nihilisme, eller i alle fall kunne bli feiltolket i nihilistisk retning. Dette var også et av ankepunktene som tilhengere av yogācāra brukte mot madhyamaka. I det 18. kapittel av Klare ord – Candrakīrti's kommentar til Nāgārjuna's grunntekst En avhandling om middelveien, diskuteres det hvordan madhyamakaskolen skulle reagere på anklagene om nihilisme, hvoretter forfatteren gjengir Buddhapālita's respons på kritikken.Bhāviveka var kritisk til Buddhapālita, både når det gjaldt hans tilnærmingsmåte og tolkning av Nāgārjuna. Han kritiserte Buddhapālita for ikke å komme med noen utsagn om hva tilhengere av madhyamaka egentlig trodde på. Å kritisere andre uten å tilby noe alternativ, var en argumentasjonsform som i indiske debatter ble kalt vitaṇḍā, som bokstavelig betyr angrep. Bhāviveka mente at madhyamaka måtte legitimere seg selv, uten å angripe motstanderne. Han bekreftet at hans skole hadde en overbevisning, nemlig at alle fenomener er tomme for iboende natur, og at de ikke kan eksistere uavhengig av hverandre. Men Buddhapālita lot det være opp til leseren å fundere over hva som var riktig å tenke.Bhāviveka fulgte eksempelet til Dignāga (480–540), som hadde bidratt mye til epistemologi og logikk ved å modifisere filosofien til skolen Nyāya blant hinduistene. Nyāya brukte en kanonisk form for argumentasjon, hvor man identifiserte et emne (pakṣa) og resonerte på grunnlag av en observert egenskap med dette emnet. Å tildele en uobservert egenskap til et emne kan bare gjøres, dersom tilstedeværelsen av denne egenskapen allerede var bevist gjennom tidligere observasjoner. Når egenskapen påvises på denne måten (sādhaka-dharma) kan det fremlegges et endelig bevis (sādhya-dharma). Bhāviveka kritiserte Buddhapālita for ikke å følge metoden til Dignāga.I innledningen (I.1) til sin grunntekst (Toh. 3824) sier Nāgārjuna:
I sin drøftelse av dette verset, påpeker Bhāviveka at Nāgārjuna avsanner hele den deklarative setningen, snarere enn bare dens predikat. Hvis man bare avsanner predikatet, åpnes muligheten for at et annet predikat egner seg som subjekt. Negasjonen av et predikat i en deklarativ setning forutsetter et subjekt i setningen, men det gjør ikke negasjonen av hele setningen. Den første delsetningen til Nāgārjuna kan forstås slik at «det er ikke tilfelle at et fenomen oppstår fra seg selv», og at det er naturlig å tro at det oppstår fra noe annet, eller fra noe som er delvis fenomenet selv og delvis noe annet. En avsanning av hele utsagnet vil ta formen «det er ikke tilfelle at et fenomen oppstår fra seg selv, og det er ikke tilfelle at et fenomen oppstår fra noe annet enn seg selv, og det er ikke tilfelle at et fenomen oppstår i samarbeid med noe annet enn seg selv, og det er ikke tilfelle at et fenomen oppstår fra intet». Da avsannes både den deklarative setningen og dens negasjon. Bhāviveka skiller mellom når negasjonene til Nāgārjuna er logiske konstanter (og, eller, dersom) og når de er negasjoner av termer, og dette gjør ikke Buddhapālita.Bhāviveka forklarer at Nāgārjuna anvendte logiske konstanter i dette verset, for å skape en form for «erkjennelse uten konsepter» og en innsikt som ikke kan uttrykkes i ord. Nāgārjuna's innsikt var at alt man tenker at man vet, og enhver forklaring av det som er ens erfaringer, er feilaktige og må til syvende og sist forkastes. Ved å gjøre dette viser Bhāviveka en konsistens med andre utsagn Nāgārjuna's grunntekst.Årsaken til nihilistiske feiltolkninger var at Nāgārjuna ikke hadde fremlagt noen komplett filosofi, men bare de grunnleggende punkter. Et eksempel er de to sannheter, som er et gjennomgangstema i flere buddhistiske retninger. Her skilles det mellom konvensjonell sannhet eller (vyavahāra-satya eller saṃvṛtisatya) og den ultimate sannhet eller paramārthasatya. Nāgārjuna nevner dem i tre vers i sin grunntekst (XXIV 8.-10), men han definerer dem ikke. Og slike uklarheter åpner for feiltolkninger.

Nedenfor gjengis den tibetanske versjonen av de tre versene. De tibetanske sitatene er hentet fra publikasjonen Verses from the Centre:
Mangelen på en komplett filosofi hadde også skapt rom for feiltolkninger hos madhyamakafilosofene Āryadeva (200–250), Buddhapālita og Candrakīrti. Ingen av dem formulerte noen dypere forklaring av de to sannheter. Og dette kan skyldes at de var representanter for prasaṅgika, og avstod fra å gjøre noen sikre utsagn om fenomenenes sanne natur.Det var her Bhāviveka og svātantrika skilte seg ut fra sine forgjengere. Bhāviveka brukte en positiv dialektikk og positive argumenter for å forklare at fenomenene i sin sanne natur er tomme (śūnyatā) og mangler egen eksistens (niḥsvabhāvatā). Bhāviveka hevdet at den konvensjonelle sannhet kunne være gjenstand for positiv undervisning og praksis, og denne positive undervisning er svātantrika. Den ultimate sannhet kan derimot ikke diskuteres, og i så måte er han i harmoni med prasaṅgika. Ser man det slik, er det ingen konflikt mellom disse to standpunkter (svātantrika og prasaṅgika). De handler om forskjellige ting og utfyller hverandre.I XVIII.9 i sin grunntekst kommer Nāgārjuna inn på «slikheten» (tattva):
I sin kommentar til dette verset skriver Bhāviveka at det som ikke er konseptuelt av natur ikke kan uttrykkes gjennom verbale utdypninger eller noen annen form for språk. Det kan ikke formidles indirekte, og kunnskap gjennom språket er alltid et mellomledd. «Slikheten» er betinget bare av seg selv, og av denne grunn er den ultimate virkelighet hinsides språket. Språket kan bare formidle det som omtales i generelle vendinger. Selv om virkeligheten bare kan oppfattes direkte, og ikke gjennom språket, kan språket være et hjelpemiddel. At madhyamaka formidler at fenomenene er «tomme for egen eksistens» betyr at skolen ikke bare var engasjert i filosofiske angrep (vitaṇḍā).I sitt verk Tarkajvālā (se nedenfor) sier Bhāviveka at den «høyeste sannhet» (paramārtha-satya) har to aspekter. Det ene aspektet er fritt for begjær, rent og hinsides rekkevidden for verbale formuleringer. Et annet aspekt er begjærlig av natur, og knyttet til akkumuleringen av kunnskap og fortjenestefull karma, og forbundet med verbale utredninger og med ervervet kunnskap i hverdagslivet. Ved å se på det ultimate mål på denne måten, blir virkeligheten bevart som en uniform helhet, mens kunnskapen kan være mangfoldig og inkrementell. Kunnskapens inkrementelle natur gir rom for den tradisjonelle mahāyānalæren om den avlagte ed til en bodhisattva, hvor man beveger seg fra ambisjon om opplysning til den gradvise realiseringen av opplysningen. En metafor som Bhāviveka bruker om den buddhistiske veien, er at den verbale undervisning er som en stige som man sakte beveger seg oppover på, inntil man kan klatre over veggen og inn i en ikke-konseptuell, direkte oppmerksomhet om den fredfylte realitet av nirvāṇa hvor det er ingenting å ønske, ingenting som skal bli forstått og ingen hypotese som skal forsvares.Det er ingen tvil om at Bhāviveka skapte en mer systematisk utforming av madhyamaka for å dempe kritikken fra yogācāra. Yogācāraskolen hadde lyktes med å integrere læresetninger fra Abhidharma i sin egen filosofi, og skapt sin egen versjon av læren om «tomheten». Som resultat var skolen blitt den dominerende mahāyānaretningen. Men samtidig var det mye rivalisering, misunnelse og stadige angrep på madhyamaka. Dette skapte en aversjon hos Bhāviveka mot yogācāra.Padmakara Translation Group formidler en filosofisk arv, som ble innledet av Bhāviveka:

Bhavya hevder at konsekvensargumentene hos Buddhapalita ikke har det samme fotfeste som de hos Nagarjuna. I begge tilfeller, impliserer konsekvensene negasjoner som i teorien kunne formuleres som positive (syllogistiske) argumenter. Forskjellen mellom dem er at, gitt hva som er kjent å være Nagarjuna's intensjon (negasjonen av alle fire stillinger av tetralemma [catuṣkoṭi, O.a.]), skal hans negasjoner bli forstått som ←. Men en slik innrømmelse skal ikke gis til kommentatoren, hvis oppgave er å eksplisitt klargjøre til fulleste grad uklarhetene i den kommenterte teksten. Hvis kommentatoren bruker konsekvenser (ikke ledsaget av noen positiv eller klargjørende uttalelse), kan ikke de resulterende negasjoner automatisk bli betraktet som ikke-impliserende. Tvert i mot er de impliserende og derfor uønsket i en madhyamaka-kontekst... Det er verd å merke seg at det er hos Bhavya at det viktige skillet mellom impliserende [paryudāsa, O.a.] og ikke-impliserende negasjoner [niṣedha, O.a.] først viser seg.

Blumenthal oversetter «ikke-impliserende negasjon» (མེད་དགག, med dgag), som «eksistensiell negasjon». «Impliserende negasjon» (མ་ཡིན་དགག, yin dgag) gjengir han som «predikativ negasjon».


== Overdragelseslinjen til Panchen Lama ==

Panchen Lama er den nest høyeste lama eller religiøse lærer i den tibetanske retningen gelug. Ifølge gelug var det i denne overdragelseslinje fire indiske og tre tibetanske sinns-strømmende tulku av Amitābha, forut for Khedrup Gelek Pelzang (མཁས་གྲུབ་རྗེ་, 1385–1438), som var den første Panchen Lama. Linjen starter med Subhūti, en av de ti opprinnelige disipler av Gautama Buddha. Bhāviveka betraktes som den tredje indiske tulku i denne linjen.


== Verker av Bhāviveka ==


=== Hjertet av middelveien og dens kommentar ===

ཡང་དག་ཀུན་རྫོབ་རྣམས་ཀྱི་སྐས། །
མེད་པར་ཡང་དག་ཁང་ཆེན་གྱི། །
སྟེང་དུ་འགྲོ་བར་བྱ་བ་ནི། །
མཁས་ལ་རུང་བ་མ་ཡིན་ནོ། །Å prøve å komme frem til det store herskapshuset
til den autentiske naturen til virkeligheten,
uten trinnene til dens autentiske slektning,
er ikke en tilnærmingsmåte den vise burde ta,
Bhāvaviveka, Hjertet av middelveien, III, 12Hjertet av middelveien er en av mest kjente tekstene til Bhāviveka. Tittelen på sanskrit er madhyamakahŗdayakārikā (मध्यमकहृदयकारिका). Teksten finnes også på tibetansk i Tengyur i den tibetanske buddhistiske kanon (Toh. 3855) under tittelen dbu ma'i snying po'i tshig le'u byas pa (དབུ་མའི་སྙིང་པོའི་ཚིག་ལེའུ་བྱས་པ་).«Flammen av argumenter» eller Tarkajvālā (टर्कज्वाला) er Bhāviveka's egen kommentar til teksten. Den fulle tittelen på sanskrit er madhyamakahŗdayavṛttitarkajvālā (मध्यमकहृदयवृत्तितर्कज्वाला). Den tibetanske tittelen er  dbu ma'i snying po'i 'grel pa rtog ge 'bar ba (དབུ་མའི་སྙིང་པོའི་འགྲེལ་པ་རྟོག་གེ་འབར་བ་); også denne teksten er bevart i Tengyur (Toh. 3856). Ingen av disse to tekstene er bevart på kinesisk i den kinesiske buddhistiske kanon.
Malcolm Eckel har beskrevet disse to tekstene som en «unik og autoritativ redegjørelse om de intellektuelle uenigheter som berørte det buddhistiske fellesskap i denne perioden».I femte kapittel av madhyamakahŗdayakārikā kritiserer Bhāviveka synspunktene til yogācārafilosofene Asaṅga, Vasubandhu og Dignāga, og var også kritisk overfor synspunktene til hans samtidige, Dharmapāla av Nālandā (530–561). Bhāviveka argumenterte ut fra argumentet om tomhet (śūnyatā), mens Dharmapāla stod stødig på argumentet om de eksterne fenomenenes uavhengige eksistens (bhava).Selv om det tilsynelatende aldri fant sted noen åpen debatt mellom disse to skikkelsene, eksisterte kontroversen mellom dem. På kinesisk brukes navnet kōngyǒu zhēnglùn (空有諍論) om debatten som fant sted i India fra det 5. til det 7. århundre mellom ledende skikkelser innenfor madhyamaka og yogācāra. Det fant også sted en heftig debatt av lignende karakter mellom Jñānaprabha (tomhet) og Śīlabhadra (529–645) (eksistens).


=== Lampen av visdom ===

Bhāviveka skrev en kommentar til Nāgārjuna's grunnleggende tekst En avhandling om middelveien. Dens tittel gjengis ofte som «Lampen av visdom» (prajñāpradīpa), og den fulle tittelen er prajñāparadīpamūlamadhyamakavŗtti (प्रज्णापरद्īपमूलमध्यमकवृत्ति). Den tibetanske versjonen finnes i Tengyur (Toh. 3853) med tittelen dbu ma rtsa ba'i 'grel pa shes rab sgron ma (དབུ་མ་རྩ་བའི་འགྲེལ་པ་ཤེས་རབ་སྒྲོན་མ་), og ble oversatt tidlig i det 8. århundre av Jñānagarbha og Cog ro Klu'i rgyal mtshan.Teksten er ikke lenger bevart på sanskrit, bortsett fra noen få sitater i Klare ord, hvor Candrakīrti kritiserte den.Det finnes også en kinesisk versjon som ble oversatt mellom juli 630 og 4. desember 632 av Prabhākaramitra i Sheng-kuang klosteret (勝光寺). Den kinesiske utgaven består av 27 kapitler og 15 bokruller. Kajiyama har kritisert denne for å være en dårlig oversettelse.Ames har påpekt at Bhāviveka var en av de første buddhistiske logikere som anvendte «formell syllogisme» (སྦྱོར་བའི་ཚིག, sbyor ba'i tshig) eller prayogavākya fra indisk logikk for å eksponere madhyamaka, og han anvendte denne syllogismen med betraktelig effekt i kommentaren «Lampen av visdom».


=== Den kostbare lampen av visdom ===

Etter bortgangen til Buddhapālita i år 550, skrev Bhāviveka en ny kommentar til Nāgārjuna's grunntekst. I denne nye eksegesen ble synspunktene til Buddhapālita avvist, og dermed var skismet mellom svātantrika og prāsaṅgika ytterligere befestet.Denne teksten er ikke bevart på sanskrit, og finnes heller ikke på kinesisk. Dens tibetanske tittel i Tengyur (Toh. 3854) er madhyamakaratnapradīpa (དབུ་མ་རིན་པོ་ཆེའི་སྒྲོན་མ་, dbu ma rin po che'i sgron ma).


=== *Mahāyāna-hastaratna-śāstra ===
Denne teksten er ikke bevart på sanskrit, og finnes heller ikke på tibetansk. Den er kun bevart i en kinesisk oversettelse som ble foretatt av den omreisende munken Xuánzàng (玄奘, 602–664) mellom 19. oktober og 24. oktober i året 649 i Ta-tz'u-en klosteret (大慈恩寺).Den kinesiske oversettelsen består av to bokruller, og bærer tittelen Dàshèng zhǎngzhēn lùn (大乘掌珍論); den blir også gjengitt som Zhǎngzhēn lùn (掌珍論) og Zhǎngzhōng lùn (掌中論). Sanskrit-tittelen er blitt rekonstruert som *karatalaratna og *mahāyāna-hastaratna-śāstra, mens Hirakawa bruker benevnelsen *hasta-maṇi.Dette var den første madhyamakateksten som ble oversatt av Xuánzàng. Debatten mellom madhyamaka og yogācāra pågikk for fullt da Xuánzàng besøkte Nalanda mellom årene 630 og 643. Debattene pågikk mellom filosofien til Bhāviveka på den ene siden, og yogācāra-filosofien til Sthiramati (475–555) og Dharmapāla på den andre. Dharmapāla's avhandling Vijñaptimātratāsiddhiśāstra, som ble oversatt av Xuánzàng under tittelen   Cheng weishi lun diskuterte disse debattene, og tok parti med yogācāra.


== Noter ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
84000 Translating the Words of the Buddha (2011). Middle Way དབུ་མ། · dbu ma/ Madhyamaka. 84 000 Translating the Words of the Buddha, besøkt 11. september 2020. 
Ames, William L. (1993). Bhāvaviveka's PrajñāpradĪpa ~ A translation of chapter one: ‘Examination of causal conditions’ (Pratyaya). Kluwer Academic Publishers, Nederland, Journal of Indian Philosophy, vol.21. september 1993. s. 209–259. 
Batchelor, Stephen (2000). Verses from the Center. Romanization and Literal English Translation of the Tibetan Text. Sharpham College, april 2020. 
Blumenthal, James; Zalta, Edward N. (redaktør) (2008). Śāntarakṣita. The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Fall 2009 Edition), 3. desember 2008. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Das, Sarat Chandra (1970). Contributions on the Religion and History of Tibet. Bibliotheca Himalayica, ser. 3, v. 1., Center for Research Libraries, Manjuśrī Publishing House, New Delhi, 1970. s. 82. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (1995). 淸辯 Basic Meaning: Bhāviveka. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 15. september 1997, oppdatert 16. august 2020. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (2002). 明辯 Basic Meaning: Bhāviveka. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 7. desember 2002, oppdatert 31. desember 2007. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (2002). 婆毘吠伽 Basic Meaning: Bhāviveka. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 7. desember 2002, oppdatert 3. juni 2003. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (2003). 婆毘薛迦 Basic Meaning: Bhāviveka. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 3. juni 2003, oppdatert 31. desember 2007. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (2007). 分別明 Basic Meaning: Bhāviveka. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 3. juni 2003, oppdatert 31. desember 2007. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (1997). 獨立論證派 Basic Meaning: Svātantrika school. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 15. september 1997. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (2003). 般若燈論釋 Basic Meaning: Prajñāpradīpa-mūlamadhyamaka-vṛtti. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 8. juni 2003, oppdatert 13. oktober 2018. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (1997). 大乘掌珍論 Basic Meaning: *Mahāyāna-hastaratna-śāstra. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 15. september 1997, oppdatert 13. oktober 2018. 
Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典) (2010). 空有諍論 Basic Meaning: debate regarding emptiness and existence. Digital Dictionary of Buddhism (電子佛教辭典), 2. mars 2010. 
Dreyfus, Georges B.J.; McClintock, Sara L. (2002). The Svātantrika-Prāsaṅgika Distinction: What Difference Does a Difference Make?. Wisdom Publications, 1. desember 2002. ISBN 0861713249. ISBN 978-0861713240. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Eckel, Malcolm David (1980). A Question of Nihilism：Bhavaviveka's Response to the Fundamental Problems of Madhyamika Philosophy. Department of Sanskrit and Indian Studies, Harvard University, Doktorgradsavhandling, 1980. 
Eckel, Malcolm David (1985). Bhāvavivekaʼs Critique of Yogācāra in Ch. XXV of the Prajñāpradīpa. Indiske Studies 5: Miscellanea Buddhica, 1985. 
Eckel, Malcolm David (2009). Bhaviveka and His Buddhist Opponents: Chapters 4 and 5 of the Verses on the Heart of the Middle Way (Madhyamakahrdayakarikah) with the Commentary ... Reason (Tarkajvala). Harvard Oriental Series, Department of Sanskrit and Indian Studies, Harvard University, 15. mars 2009. ISBN 0674032748. ISBN 978-0674032743. 
Emmanuel, Steven M. (2015). A Companion to Buddhist Philosophy. John Wiley & Sons, 23. november 2015. ISBN 978 1 119 14466 3. ISBN 1 119 14466 3. 
Goodman, Charles (2008). Bhāvavivekaʼs Arguments for Emptiness. Asian Philosophy, Vol. 18, No. 2, Juli 2008. s. 167–184. 
Hayes, Richard (2010). Madhyamaka. Stanford Encyclopedia of Philosophy, 6. november 2010, 12. august 2019. 
Hookham, Susan K. (1991). The Buddha Within: Tathagatagarbha Doctrine According to the Shentong Interpretation of the Ratnagotravibhaga. State University of New York, SUNY Press, 30. mai 1991. s. 354, note 76. ISBN 0791403580. ISBN 978 0 7914 03570. 
Hoornaert, Paul (2000). An Annotated Translation of Madhyamakahrdayakarika/ Tarkajvala. Missing Verses 55-68. Studies and essays. Behavioral sciences and philosophy, Volume 20, Mars 2000. s. 75-111. ISSN 1342-4262. 
Hoornaert, Paul (2004). The Dharmapāla-Bhāvaviveka Debate as Presented in Dharmapālaʼs Commentary to Catuḥśataka 16.23. Komazawa Daigaku bungaku ronshū: kōdō kagaku-tetsugaku hen 金沢大学文学部論集. 行動科学・哲学篇 = Studies and essays, Behavioral sciences and philosophy, Faculty of Letters, Kanazawa University, Volume 24, 2004. s. 119–149. 
Huanhuan, He; van der Kuijp, Leonard W. J. (2014). Further Notes on Bhāviveka’s Principal Oeuvre. Brill, Indo-Iranian Journal, Volume 57, 2014. s. 299-352. DOI 10.1163/15728536-20140034. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Kajiyama, Yuichi (1963). Bhāvaviveka's Prajñāpradīpaḥ (1. Kapitel)(Fortsetzung). Wiener Zeitschrift für die Kunde Süd- und Ostasiens, Volume 7, 1963. s. 37-62. 
King, Richard E. (1995). Early Advaita Vedānta and Buddhism: The Mahāyāna Context of the Gauḍapādīya-kārikā. State University of New York Press, Albany, SUNY Press, 1. januar 1995. ISBN 0791425134. ISBN 978 0791425138. 
Lancaster, Lewis R.; Park, Sung-bae (2004). 般若燈論, 반야등론, Prajñāpradīpamūlamadhyamakavṛtti, Volumes 503-506: K 578 (T. 1566) (H. 1295). The Korean Buddhist Canon: A Descriptive Catalogue, 2004. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Lancaster, Lewis R.; Park, Sung-bae (2004). 大乘掌珍論, 대승장진론, Karatalaratna, Volume 545: K 620 (T. 1578) (H. 1307). The Korean Buddhist Canon: A Descriptive Catalogue, 2004. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Lancaster, Lewis R.; Park, Sung-bae (2004). 成唯識論 성유식론, Vijñaptimātratāsiddhiśāstra, Volumes 542-543: K 614 (T. 1585) (H. 1314). The Korean Buddhist Canon: A Descriptive Catalogue, 2004. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Lancaster, Lewis R.; Park, Sung-bae (2004). 辯正論 변정론, Pien cheng lun, Volumes 1011-1012: K 1076 (T. 2110). The Korean Buddhist Canon: A Descriptive Catalogue, 2004. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Lancaster, Lewis R.; Park, Sung-bae (2004). 一切經音義, 일체경음의, I ch'ieh ching yin i. (100 chüan), Volumes 1258-1290: K 1498 (T. 2128). The Korean Buddhist Canon: A Descriptive Catalogue, 2004. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Lancaster, Lewis R.; Park, Sung-bae (2004). 開元釋教錄, 개원석교록, K'ai yüan shih chiao lu. (20 chüan), Volumes 976-982: K 1062 (T. 2154). The Korean Buddhist Canon: A Descriptive Catalogue, 2004. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Li, Shenghai (2017). The Reliance on Scripture and Vicissitudes of Textual Practices in Madhyamaka Thought. Journal of the American Oriental Society, Vol. 137, No. 3, juli-september 2017. s. 543-565. 
Lindtner, Christian (1986). On Bhavya´s Madhyamakaratnapradîpa (PDF). Indologica Taurinensia 12, Torino, 1986. 
Lobsang, Norbu Tsonawa (2005). Indian Buddhist Pandits "The Jewel Garland of Buddhist History". Ltwa, 1. juli 2005. ISBN 8185102422. ISBN 978 8185102429. 
Nakamura, Hajime (1980). Indian Buddhism: A Survey with Bibliographical Notes. Intercultural Research Institute monograph series, no. 9., Delhi: Motilal Banarsidass Publishers Private Limited, 1980. ISBN 8120802721. ISBN 978 8120802728. 
Nicholson, Andrew J. (2013). Unifying Hinduism: Philosophy and Identity in Indian Intellectual History. (South Asia Across the Disciplines) Columbia University Press, 1. desember 2013. ISBN 0231149875. ISBN 978 0231149877. 
Qvarnström, Olle (2016). Bhāviveka on Sāmkhya and Vedānta: The Sāmkhya and Vedānta Chapters of the Madhyamakahrdayakārikā and Tarkajvālā. (Harvard Oriental Series) Harvard University Department of South Asian Studies; Bilingual Edition, 11. juli 2016. ISBN 0674088492. ISBN 978-0674088498. 
Rigpawiki (2018). Heart of the Middle Way. Rigpa Shedra, 31. januar 2018. 
Ruegg, David Seyfort (1981). The Literature of the Madhyamaka School of Philosophy in India. Volum 1 av A history of Indian literature: Buddhist and Jaina literature, Otto Harrassowitz Verlag, 1981. ISBN 3447022043. ISBN 978 3447022040. 
Śāntarakṣita (forfatter); Mipham (kommentator); Padmakara Translation Group (oversettere) (2005). The Adornment of the Middle Way: Shantarakshita's Madhyamakalankara with commentary by Jamgön Mipham. Shambhala Publications, Boston, Massachusetts, 7. juni 2005. s. 386. ISBN 1 59030 241 9. ISBN 978 1 59030 241 5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Stein, Rolf Alfred (1972). Tibetan Civilization. Stanford University Press, Stanford, California, 7. juni 1972. s. 84. ISBN 0 8047 0901 7. ISBN 0 8047 0806 1. 
Thayé, Jamgön (2007). The Treasury of Knowledge: Book Six, Part Three: Frameworks Of Buddhist Philosophy. Shambhala, 12. september 2007. s. 42. ISBN 978 1 55939 883 1. ISBN 978 1 55939 277 8. 
Tillemans, Tom J. F. (2016). How Do Madhyamikas Think?: And Other Essays on the Buddhist Philosophy of the Middle. Studies in Indian and Tibetan Buddhism, Simon and Schuster, Volume 19, 2016. s. 108, «Notes to Chapter 5». ISBN 978 1 614292517. ISBN 1 614292515, ISSN 1523-8350. 
Watanabe, Chikafumi (1998). A Translation of Madhyamakahrdayakarika with Tarkajvala III. 137-146. Journal of the International Association of Buddhist Studies, Volume 21, nr. 1, 1998. 
Wittern, Christian (2012). T30N1566 般若燈論釋 ban1 ruo4 deng1 lun4 shi4 はんにゃとうろんしゃく. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012. 
Wittern, Christian (2012). T30N1578 大乘掌珍論 da4 cheng2 zhang3 zhen1 lun4 だいじょうしょうちんろん. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012. 
Wittern, Christian (2012). T31N1585 成唯識論 cheng2 wei2 shi4 lun4 じょうゆいしきろん. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012. 
Wittern, Christian (2012). T46N1911 摩訶止觀 mo2 he1 zhi3 guan1 まかしかん. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012. 
Wittern, Christian (2012). T51N2076 景悳傳燈録 jing3 de2 chuan2 deng1 lu4 けいとくでんとうろく. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012. 
Wittern, Christian (2012). T52N2110 辯正論 bian4 zheng4 lun4 べんしょうろん. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012. 
Wittern, Christian (2012). T54N2131 翻譯名義集 fan1 yi4 ming2 yi4 ji2 ほんやくみょうぎしゅう. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012. 
Wittern, Christian (2012). T55N2154 開元釋教録 kai1 yuan2 shi4 jiao4 lu4 かいげんしゃっきょうろく. WWW Database of Chinese Buddhist texts, 2. desember 2012.