jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Plombières-les-Bains

Plombières-les-Bains er en kommune i departementet Vosges i Grand Est det østlige Frankrike. Det er sentrum for kantonen Plombières-les-Bains. Kommunen hadde i 2013 en befolkning på 1 792.Les bains viser til de varme kildene i området, deres helsemessige egenskaper ble først oppdaget av romerne. I etterfølgende århundrer ble stedets badeanstalter besøkt av en rekke kjente personer; Montaigne, Voltaire, Napoléon Bonaparte, Joséphine de Beauharnais, Napoléon III, Berlioz, Lamartine og Alfred de Musset.
Napoleon III møtte Camillo Benso di Cavour der i 1858 da de planla en forsvarsavtale som de facto var en oppdeling av de italienske stater slik at Piemonte fikk Lombardia og Veneto mens Frankrike fikk Nice og Savoie. Dette var starten på samlingen av Italia, og også en splid mellom diplomaten Cavour og aktivisten Giuseppe Garibaldi, som selv kom fra Nice.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Plombières-les-Bains


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Plombières-les-Bains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Titusbuen

Titusbuen (italiensk: Arco di Tito) er en romersk triumfbue som ligger på Via Sacra på Forum Romanum i Roma.


== Historie ==
Titusbuen ble reist av Domitian etter Titus' død. Titusbuen ble bygget til ære for det felttoget som Vespasian og Titus hadde gjennomført i Palestina. Under felttoget ble Jerusalem ødelagt og viktige symbolske gjenstander som sølvtrompeter og den 7-armete lysestaken ble i triumf ført hjem som krigsbytte til Roma.
Det er blitt fortalt at lysestagen senere ble kastet i Tiberelven under et angrep fra barbarere.


== Beskrivelse ==
Titusbuen er ca. 15 meter høy, 13,5 meter bred og nesten 5 meter dyp.


=== Relieffer ===
Relieffene på innersiden av buen er halvveis friskulpturer.


==== Relieff 1 ====
På dette relieffet ses unge mennesker som bærer krigsbytte i triumftog. De bærer på trompeter og en stor 7-armet lysestake.


==== Relieff 2 ====


=== Loftet i buen ===


== Innskrifter ==
Øverst på buen er en innskrift, som forteller hvorfor triumfbuen ble bygget.


== Betydning ==


== Arkitektonisk innflytelse ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bang-Hansen, Pål (1999). Roma. Oslo: Millennium. s. 52. ISBN 8251788633. 
Blom, Anton (1998). Jødenes vei gjennom historien. Oslo: Lunde. s. 38-39. ISBN 8252039707. 
Bjøl, Erling (1983). Romerriket. Oslo: Cappelen. ISBN 8202049210. 
Colledge, Malcolm (1981). Lær å kjenne romersk kunst. Oslo: Dreyer. s. 39. ISBN 8209019392. 
Borchsenius, Poul (1957). Bak muren: ghettoens historie. Bergen: Lunde. 
Falk-Rønne, Arne (1976). Med Falk-Rønne til Rom. Oslo: Luther forl. ISBN 8253141017. 
Falk-Rønne, Arne (1989). Roma varer hele livet. Oslo: Nye Atheneum. s. 50. ISBN 8273341623. 
Janson, H.W. (1978). Verdens kunsthistorie: 15 000 f.Kr.-700 e.Kr. Oslo: Cappelen. ISBN 8202038332. 
Knight, William (1896): The Arch of Titus and the Spoils of the Temple, an Historical Lecture [1]
Matt, Leonard von (1960). Roma: i 30 fargefotografier. Oslo: Aschehoug. s. 49. 
Mehling, Marianne (1988). Roma og Latium. Oslo: NKS-forlaget. ISBN 8250808320. 
Perowne, Stewart (1986). Romersk mytologi. Stabekk: Den norske bokklubben. ISBN 8252511147. 
Woodford, Susan (1991). Gresk og romersk kunst. Saltrød: Forsythia. s. 89. ISBN 8291004021. 
Verdenshistorien i kart, tekst og bilder. Oslo: Cappelen. 1991. ISBN 8202126509. 
Weidemann, Einar (1989). Antikken i perspektiv: kulturhistoriske emner fra det gamle Hellas og Roma. Oslo: Aschehoug. s. 122. ISBN 8203130305. 


== Eksterne lenker ==
Relief from the Arch of Titus, viser krigsbyttet fra Jerusalem som fraktes inn i Roma. Khan Academy.
Phillyrea angustifolia

Phillyrea angustifolia er en eviggrønn busk i oljetrefamilien.
Den har en tett vekst og blir opptil 2,5 m høy. Bladene er motsatte, linje- til lansettformede og helrandede eller fintannede; de har 4–6 par nerver som er lite synlige. Blomstene er grønngule og dufter. Busken er vindpollinert og tilhører de svært få androdiøcie organismene. Noen planter har tvekjønnede blomster, mens andre bare har hannblomster. Frukten er et blåsvart, kjøttfullt bær med en liten spiss.
Phillyrea angustifolia vokser i åpen skog, maquis og på steinete steder. Den er utbredt i det vestlige og sentrale middelhavsområdet østover til Albania. Arten er naturalisert på Krim.


== Litteratur ==
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 174. ISBN 0-7136-7015-0. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 141. ISBN 82-562-0490-7. 
Flora Europaea – Phillyrea angustifolia Besøkt 17. februar 2015.
C. Vassiliadis m.fl. (2002). «High male reproductive success of hermaphrodites in the androdioecious Phillyrea angustifolia». Evolution. 56 (7): 1362–1373. ISSN 1558-5646. JSTOR 3061609. PMID 12206238. 
J.R. Pannell og G. Korbecka (2010). «Mating-system evolution: rise of the irresistible males». Current Biology. 20 (11): R482–R484. ISSN 0960-9822. PMID 20541495. doi:10.1016/j.cub.2010.04.033. 


== Eksterne lenker ==
(en) Phillyrea angustifolia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Phillyrea angustifolia hos NCBI 
(en) Phillyrea angustifolia hos The International Plant Names Index 
(en) Phillyrea angustifolia hos Tropicos 
(en) Kategori:Phillyrea angustifolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Phillyrea angustifolia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phillyrea angustifolia – detaljert informasjon på Wikispecies
Jeroen Nikkel

Jeroen Nikkel (født 14. desember 1980 i Maarssen) er en nederlandsk tidligere skihopper. Han ble sist av 69 deltakere i normalbakken i VM i Ramsau i 1999. Nikkel har gjort det lengste skihoppet i Nederland, med 29 meter i Bergschenhoek i 1999.
Nikkel var rundt 2000 en del av et håpefullt nederlandsk hopplandslag, som ble ledet av den tyske treneren Horst Tielmann. Etter at det ble innført kvalifisering til verdenscuprenn, var Jeroen Nikkel i 2001 den første nederlender som kvalifiserte seg til nyttårshopprennet i Garmisch-Partenkirchen. Han ble nummer 46 i rennet og nummer 65 sammenlagt i hoppuka. Knappe tre uker senere, 20. januar 2001, ble han nummer 45 av 58 deltakere i et verdenscuprenn i Park City.
Sesongene 2001/02 og 2002/03 deltok han i kontinentalcupen, uten å oppnå gode plasseringer. Han la opp som skihopper i 2003.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skijumping.pl: Jeroen Nikkel (profil, 22. november 2007, besøkt 17. februar 2015)
Skisprungschanzen-Archiv: Bergschenhoek (besøkt 17. februar 2015)
Sportgeschiedenis.nl: Nederlandse skiër Jan Loopuyt liep Winterspelen mis Arkivert 24. november 2011 hos Wayback Machine. (25. februar 2010, besøkt 17. februar 2015)
De Ondernemer: Fantastisch van dichtbij (2. januar 2008, besøkt 17. februar 2015)


== Eksterne lenker ==
(en) Jeroen Nikkel – FIS (skihopping) 
(en) Jeroen Nikkel – TheSports.org
Sohag

Sohag (arabisk: سوهاج‎, Sawhāj, uttales «so-haash» med en stemt sj-lyd til slutt) er en by i Egypt, og administrativ provinshovedstad for guvernementet Sohag siden 1960. Før denne tiden var provinshovedstad Girga og navnet på guvernementet var det samme. Det omfattet også guvernementet Esna som nå er guvernementet Qena.Byen ligger på vestbredden av Nilen i det sørlige Egypt, cirka 400 kilometer sør for Kairo. Byen er oppdelt i to distrikter, kismer. I henhold til folketellingen hadde byen en befolkning på 190 132 innbyggere i 2006, beregnet til 241 434 for 2017.


== Geografi ==
Sohag er lokalisert på vestbredden av Nilen i fruktbart jordbrukslandskap, rundt 6 km sørvest for Akhmim. To øyer, den ubebodde Karaman-ez-Zahur og den mindre, men bosatte Gazirat ez-Zahur (Ǧazīrat az-Zuhūr, «Blomsterøya»), er en del av det lokale området. Sohag kalles derfor «Nilens brud».


== Historie ==

Forhistorien til stedet er i stor grad ukjent. Det er uklart hvor lenge stedet har vært bosatt. En del mumier fra romersk tid er funnet. På slutten av ptolemeerdynastiet ble det bygget et tempel for løvegudinnen Repyt (omdøpt til Athribis av grekerne) av farao Ptolemaios XV Cæsarion. Sør for dette tempelet var det et eldre tempel til Ptolemaios IX Lathyros. En av gravene i nærheten tilhørte brødrene Ibpemeny («den yngre») og Pemehyt fra slutten av 100-tallet f.Kr., og har to framstillinger av dyrekretsen på taket i graven.I koptisk tid var det et samfunn av munker som bodde i det hvite klosteret, som har navn etter fargen på byggematerialet på de ytre veggene som ellers er bygd av rødbrent murstein. Rundt 5 km nord for det hvite klosteret er det røde kloster, som er bygget etter de samme arkitektoniske prinsipper med tykkere vegger ved fundamentet, akkurat som veggene på oldtidens Egyptiske templer. Det røde kloster er dedikert en egyptisk helgen ved navn Pishay. Sohag har i dag tre kristne kirker som ble reist på 1900-tallet, den ene er dedikert jomfru Maria, den andre sankt Georg og den tredje og mindre dedikert erkeengelen Mikael.
Rundt 75 prosent av befolkningen er muslimer og det er således en rekke moskéer i byen, blant annet Sidi Arif-moskéen, bygget på 1300-tallet.
Fram til 1800-tallet var det kun en landsby i området. I 1960 ble distriktshovedstaden til guvernementet Girga overført fra byen Girga til den voksende byen Sohag. Navnet på guvernementet ble også endret, og er nå guvernementet Suhaj.
Den 10. april er nasjonaldag for guvernementet for å feire seieren til den egyptiske nasjonalhæren over franske soldater i slaget ved Johaina i 1799.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sohag – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Zbigniew Kiwert

Zbigniew Kiwert (født juni 1939 i Vilnius) er en litauisk tidligere skiløper og rallykjører.
Kiwert er av polsk-litauisk slekt og vokste opp i bydelen Antakalnis i Vilnius. I 1954 ble han litauisk juniormester i skihopping og 4 x 5 km langrennsstafett. Sin første medalje som senior tok han i 1958, da han fikk bronse i hopp. Mens han avtjente tre års verneplikt satte han i 1960 litauisk lengderekord med 86 meter i Gorkij. Mellom 1962 og 1970 tok han til sammen 4 gull og 5 sølv i litauiske mesterskap i spesielt hopp og kombinert. Han er også den som har hoppet lengst på ski i Litauen, med 56 meter i Ignalina.
Etter at han la opp som skiløper var han fra 1974 bilmekaniker for litauiske rallykjørere. Kiwert har vært mekaniker for rundt 20 vinnere av sovjetiske mesterskap i rally, blant annet Stasys Brundza. En periode var han også mekaniker for Sovjetunionens nasjonale rallylag. Kiwert var også rallykjører selv, og tok to ganger bronsemedalje i det sovjetiske mesterskapet.
I 2003 startet han firmaet Kivert-sport i byen Lentvaris, der han bygger om motorer til rallybiler.


== Kilder ==
Tygodnik Wileńszczyzny: Ptaki w locie naśladując (besøkt 18. februar 2015)
European Foundation of Human Rights: Kiwert – a ski jumper from Vilnius like Małysz or Stoch! (14. februar 2014, besøkt 18. februar 2015)
Skisprungschanzen-Archiv: Ignalina (besøkt 18. februar 2015)
Svetlana Bojko

Svetlana Jurijevna Sjurova-Bojko (russisk: Светлана Юрьевна Шурова-Бойко ; født 8. februar 1966) er en russisk tidligere sovjetisk skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Sovjetunionen og Dynamo Moskva.


== Personlige rekorder ==


== Sammenlagt i Verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svetlana Bojko – Olympics.com 
(en) Svetlana Bojko – Olympic.org 
(en) Svetlana Bojko – Olympedia 
(en) Svetlana Bojko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Svetlana Bojko – Speedskatingbase.eu 
(en) Svetlana Bojko – SpeedSkatingNews.info 
(en) Svetlana Bojko – SpeedSkatingStats.com 
(en) Svetlana Bojko – TheSports.org 
(en) Svetlana Bojko – TheSports.org 
(en) Svetlana Bojko – TheSports.org 
(en) Svetlana Bojko – TheSports.org 
(en) Svetlana Bojko på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Svetlana Bojko på www.isu.html.infostradasports.com
«Svetlana Shurova» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 15. februar 2010. Besøkt 1. april 2016.
Euranoxia

Euranoxia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 25 millimeter), litt grønnlig svart oldenborre. Kroppen er nokså tett kledt med lyse skjell. Dekkvingene utvider seg bakover, kroppen er bredest i den bakerste tredjedelen. Pronotum er parallellsidig i den bakerste tredjedelen, foran dette rettlinjet tilsmalnet forover mot hodet.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra en fjellkjede i Tadsjikistan.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Euranoxia Semenov, 1890
Euranoxia valida Semenov, 1890


== Eksterne lenker ==
Bilde av arten
(en) Euranoxia i Global Biodiversity Information Facility 
Euranoxia valida – detaljert informasjon på Wikispecies
Microphylla

Microphylla er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor, mørkt rødbrun oldenborre. Kroppsformen er forholdsvis bred. Oversiden er jevnt kledt med små, lyse skjell.


== Utbredelse ==
Arten finnes i Armenia, Iran og områdene på østsiden av Det kaspiske hav.


== Systematisk inndeling ==
Arten blir ofte plassert i slekten Cryptotrogus.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Microphylla Kraatz, 1890
Microphylla paupera (Hampe, 1852)


== Eksterne lenker ==
Bilde av arten
(en) Microphylla i Global Biodiversity Information Facility 
Microphylla – detaljert informasjon på Wikispecies
Sphodroxia

Sphodroxia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Nord-Afrika (Algerie og Marokko).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Sphodroxia Kraatz, 1890
Sphodroxia algirica Ley, 1914
Sphodroxia atripennis Pic, 1918
Sphodroxia maroccana Ley, 1923
Sphodroxia mauritanica (Lucas, 1846)
Sphodroxia quedenfeldti (Brenske, 1889)


== Eksterne lenker ==
(en) Sphodroxia i Global Biodiversity Information Facility 
Sphodroxia – detaljert informasjon på Wikispecies
Oligophylla

Oligophylla er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Nord-Afrika (Algerie og Tunisia).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Oligophylla Kraatz, 1894
Oligophylla detrita (Fairmaire, 1875)
Oligophylla peyerimhoffi Dewailly & Baraud, 1982


== Eksterne lenker ==
(en) Oligophylla i Global Biodiversity Information Facility 
Oligophylla – detaljert informasjon på Wikispecies
Entyopsis

Entyopsis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Entyopsis Kolbe, 1894
Entyopsis impressa Kolbe, 1894


== Eksterne lenker ==
(en) Entyopsis i Global Biodiversity Information Facility 
Entyopsis – detaljert informasjon på Wikispecies
Eulepida

Eulepida er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==


== Levevis ==
Artene, spesielt Eulepida mashona, kan være betydelige skadedyr ved at larvene eter røtter. På den andre siden blir de voksne billene (kalt mandere på shona) noen ganger brukt til mat i deler av Zimbabwe.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Artene blir noen ganger plassert i den artsrike slekten Lepidiota.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Leucopholini
Slekten Eulepida Kolbe, 1894
Eulepida anatina
Eulepida baumanni
Eulepida flavovestita
Eulepida gracilipes
Eulepida kameruna
Eulepida kenyensis
Eulepida lepidota
Eulepida mamboiae
Eulepida manowensis
Eulepida mashona Arrow, 1902
Eulepida minor
Eulepida montana
Eulepida nitidicollis
Eulepida nyassica
Eulepida reichei
Eulepida savagei
Eulepida sinuatifrons (Fairmaire, 1887)
Eulepida tschindeana
Eulepida werneri
Eulepida zambiensis


== Kilder ==
Dube, S., Dlamini, N.R., Mafunga, A., Mukai, M. og Dhlamini, Z. (2013):  A Survey on Entomophagy Prevalence in Zimbabwe. African Journal of Food, Agriculture, Nutrition and Development 13 (1). [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Eulepida i Global Biodiversity Information Facility 
Eulepida – detaljert informasjon på Wikispecies
Henrik Ødegaard

Henrik Ødegaard kan vise til:

Henrik Ødegaard (komponist) – en norsk komponist
Henrik Ødegaard (ishockeyspiller) – en norsk ishockeyspiller
Roger Davies

Roger Davies (født 1952 i Australia) er en australsk roadie, manager og produsent. 
Davies startet sin karriere med å jobbe som roadie i Australia på begynnelsen av 70-tallet. I dag er han manager i RDWM (Roger Davies Worldwide Management) og er manager for blant andre; Tina Turner, Cher, Sade og Pink.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roger Davies på Discogs 
(en) Roger Davies på MusicBrainz 
(en) Roger Davies på Songkick 
(en) Roger Davies på AllMusic
Los Alamos

Los Alamos er en by i den amerikanske delstaten New Mexico. Byen har et areal på 28,1 km² og en befolkning på ca. 12 000 innbyggere (2000).
Byen ligger i den sentrale delen av delstaten, om lag 40 km nordvest for hovedstaden Santa Fe, og på drøyt 2000 moh i Jemez Mountains. I byen ligger Los Alamos National Laboratory (LANL), som ble grunnlagt i 1943 for å gjennomføre Manhattanprosjektet, og fortsatt er den overlegent største arbeidsgiveren. Utdanningsnivået er høyt; det hevdes lokalt gjerne at Los Alamos er den by i verden som har høyest andel doktorgradsfolk i forhold til folketallet. Los Alamos er bygd på Pajarito-platået mellom White Rock Canyon og Valles Caldera. Området der byen ligger er på en mesa.
På Bradbury Science Museum kan man følge historien om atombomben, og frem til i dag og der er også replikaer av de første bombene. I fjellene over byen finnes rekreasjonsområder med lange vandringsveier og et skianlegg. I nærheten er Bandelier National Monument med lebninher etter cliff dwellers.


== Historie ==
De første innbyggerne på platået antas å ha vært keresan-talende indianere på 900-tallet. Omkring år 1300 innvandret indianere av tewa-folket, som bygde store byer. Men de ble drevet vekk av plyndringstokter av navajer og apacher.
I Los Alamos fantes lenge ingen annen skole enn en internatskole for gutter. Men avsidesliggenheten ble en faktor som lokket det amerikanske militæret, som i 1942 valgte plassen for Manhattanprosjektet. Det var lett å kontrollere all trafikk som kom og gikk, og det fantes mange steder egnet til å utføre farlige eksperimenter på. Da fysikere og annet personale ankom, vokste bebyggelsen raskt for å kunne gi hjem også til deres familier.
Etter annen verdenskrig forble laboratoriet der, og administreres i dag av University of California.
Befolkningen er for det meste hvit, ca 90 %; bare ca 12 % av befolkningen er av spansk (hispanic) opprinnelse, noe som er lavt for New Mexico.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Los Alamos, New Mexico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau
Los Alamos National Laboratory
Bandelier National Monument
Bradbury Science Museum
Glyptoglossa

Glyptoglossa er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Schizonychini
Slekten Glyptoglossa Brenske, 1895
Glyptoglossa acta Evans, 1988
Glyptoglossa alia Evans, 1988
Glyptoglossa burmeisteri Brenske, 1898
Glyptoglossa capensis Evans, 1988
Glyptoglossa dispar Péringuey, 1904
Glyptoglossa lurida (Burmeister, 1855)
Glyptoglossa namaquensis Péringuey, 1904


== Kilder ==
Evans, A. V. (1988). Three new species of Glyptoglossa Brenske (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae).  Journal of the Entomological Society of southern Africa 51(1), 87-96.


== Eksterne lenker ==
(en) Glyptoglossa i Global Biodiversity Information Facility 
Glyptoglossa – detaljert informasjon på Wikispecies
Sogn Kunstsenter

Sogn Kunstsenter åpnet 3. juni 2011 i Lærdal, i samme bygg som Norsk Villakssenter. Senteret er en videreføring av det gamle Gjesmegalleriet som lå i andre etasje i Gamle Telegrafen i Lærdal fra 1998 til 2010. Fra 2004 ble Gjesmegalleriet en del av Sogn og Fjordane Kunstmuseum, og i 2009 ble museet videre konsolidert inn i Musea i Sogn og Fjordane. 
Sogn Kunstsenter tar vare på Gjesmesamlinga, en samling med over 1 500 registrerte og fotograferte verk etter kunstneren Hans Gjesme. Samlinga viser kunstnerens livsverk, og omfatter mange motivkretser i form av skisser og ferdige arbeider, utført i ulike teknikker tegning, maleri, tresnitt, skulptur, trykkplater, pasteller og akvareller.
Elsa Eikaas

Elsa Eikaas (født 11. januar 1937 i Sanddal i Jølster) er en norsk tekstilkunstner.


== Livsløp ==
Foreldrene var Engel (f. Sandal) og Kristian Eikås. I 1949 flyttet familien til Vassenden der faren bygde opp og var rektor på Jølster Heimeyrkeskule. I 1954 flyttet Elsa Eikaas til Florø for å jobbe ved Bjercks konfeksjonsfabrikk. I 1957 giftet Elsa Eikaas seg med Oluf Bjerck. De fikk tre barn, May-Elin Eikås Bjerk (1958), Stig og Dag Kristian (1961). I 1970 kjøpte Eikaas Jølstratunet på Vassenden. I 1978 ble hun skilt og flyttet tilbake til Jølster en periode. Fra slutten av 1980-tallet og på store deler av 1990-tallet bodde hun i Bergen. I 1999 flyttet Eikaas tilbake til Jølster for godt og kjøpte familiegården Fluge.


== Virke ==
I sitt mangeårige virke har Elsa Eikaas arbeidet med vev og kirketekstiler. Siden 1970–tallet har hun levert en rekke monumentale, tekstile utsmykkinger til offentlige bygg. Mange av verkene hennes er knyttet til sakrale rom slik som kirker, kapell ved sykehus og sykehjem, menighetshus og vielsesrom i tingretten. Fra 2000 til 2006 sto kirketekstilene, i samarbeid med Myklebust Kunst & Handverk, i sentrum.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ingrid Norum, "Elsa Eikaas utsmykking og kyrkjetekstilar", Myndir nr. 2, Sogn og Fjordane Kunstmuseum, 2007.