jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Holsts vei (Oslo)

Holsts vei er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den tar av fra Christian Frederiks vei vest for Bygdøy kongsgård og ender i en blindvei ved Bygdøy sjøbad.
Veien fikk sitt navn i 1919 etter kammerherre Christian Holst, som var bestyrer ved kongsgården.
Ingen hus har adresse Holsts vei.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Holsts vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 260. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Hjalmar Jordans vei (Oslo)

Hjalmar Jordans vei (1-7B; ingen partallsnumre) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går mellom Bygdøy kapellvei og Huk aveny. Søndre halvdel av veien er gangvei.
Veien fikk sitt navn i 1939 etter Hjalmar Jordan, disponent for Jordan Børste & Penselfabrik, året etter hans død. Jordan hadde en villa i Strømsborgveien 51 (siden revet).


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hjalmar Jordans vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 245. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Hukgrenda (Oslo)

Hukgrenda (1-17, 2-18) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går som blindvei nordøstover fra Strømsborgveien nær dennes sørende på Huk.
Veinavnet ble vedtatt i 1987.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hukgrenda». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 287. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Huk terrasse (Oslo)

Huk terrasse (1-5, 2-10) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går som blindvei på et høydedrag nordøstover fra Museumsveien, omtrent parallelt med Huk aveny.
Veinavnet ble vedtatt i 1917. Bebyggelsen er stort sett store villaer fra tiden rundt første verdenskrig.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Huk terrasse». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 287. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Jacob Fayes vei (Oslo)

Jacob Fayes vei (1-7, 2-8) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går mellom Lovisenlund og Dorthes vei.
Veien fikk navn i 1931 etter generalkonsul Jacob Andreas Christian Faye, som eide løkkeeiendommen Nedre Strømsborg på 1800-tallet.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Jacob Fayes vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 279. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Scatimus

Scatimus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Små (4-6 millimeter), bredt ovale, blankt svarte skarabider.


== Levevis ==
Artene lever i skog og er aktive om natten. De blir tiltrukket til ekskrementer.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Peru i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Ateuchini Montreuil, 1998
Understammen Scatimina
Slekten Scatimus Erichson, 1847
Scatimus cribrosus Génier & Kohlmann, 2003
Scatimus cucullatus Erichson, 1847
Scatimus erinnyos Kohlmann & Solis, 1996
Scatimus fernandezi Martínez, 1988
Scatimus furcatus Balthasar, 1939
Scatimus monstrosus Balthasar, 1939
Scatimus onorei Génier & Kohlmann, 2003
Scatimus ovatus Harold, 1862
Scatimus pacificus Génier & Kohlmann, 2003
Scatimus quadricuspis Génier & Kohlmann, 2003
Scatimus simulator Martínez, 1988
Scatimus strandi Balthasar, 1939


== Eksterne lenker ==
(en) Scatimus i Encyclopedia of Life 
(en) Scatimus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Scatimus hos NCBI 
Scatimus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Liste over artene
Bilde av Scatimus ovatus
Torrey Seland

Torrey Seland (født 30. mai 1948 i Gyland ved Flekkefjord) er en norsk teolog og professor emeritus ved Misjonshøgskolen i Stavanger.
Seland studerte teologi og ble cand. theol. fra Menighetsfakultetet i Oslo i 1976. Han ble ordinert som prest i Den norske kirke i 1977 og var prest på Bakklandet i Trondheim fra 1978 til 1984. I 1983 og fra 1985 til 1987 var han stipendiat i religionsvitenskap ved Universitetet i Trondheim under veiledning av professor Peder Borgen. Han fikk doktorgraden i 1991 på en avhandling om Jewish vigilantism in the first century C.E., en studie over Filon fra Aleksandria og Lukasevangeliet.
Han underviste ved Høgskulen i Volda fra 1988, fra 2000 som professor. I 2005 ble han professor i Det nye testamente ved Misjonshøgskolen i Stavanger. Fra 2012 til han gikk av i 2014 var han studiesjef. Han er i dag (2014) bosatt i Drammen.
Selands vitenskapelige arbeid dreier seg om den sosiale bakgrunnen for Det nye testamente, samt den gresk-jødiske filosofen Filon fra Aleksandria. Han er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Torrey Seland i BIBSYS
Hjemmeside ved Misjonshøgskolen
Bloggen «Philonica et Neotestamentica»
Lovisenlund (Oslo)

Lovisenlund (1-9, 2-12) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går som blindvei vestover fra Strømsborgveien og forbi Jacob Fayes vei.
Veien fikk navn i 1931 etter en parsell av løkkeeiendommen Nedre Strømsborg, på høydedraget sør for Bygdøy skole.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lovisenlund». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 342. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Lawrence Beesley

Lawrence Beesley (født 31. desember 1877 i Wirksworth, Derbyshire, England, død 14. februar 1967) var en engelsk realfaglærer, journalist og forfatter som var en av de overlevende etter RMS «Titanic»s forlis i april 1912. I ettertid har han skrevet flere leserinnlegg og bøker om det han opplevde under katastrofen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Ballard, Robert D. (1998). Jakten på Titanic (norsk). Oslo: Arneberg forlag. ISBN 8291614040. 
Lothe, Jakob og Sebak, Per Kristian (2012). Titanic: Historie, myte, litteratur og film (norsk). Oslo: Pax forlag. ISBN 9788253034980. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Kjempehærfugl

Kjempehærfugl (Upupa antaios) er en utdødd monotypisk hærfuglart som var endemisk for øya St. Helena i Søratlanteren. Den var betydelig større enn dagens to arter og flygeudyktig. Det siste gjorde den svært sårbar.
Arten døde trolig ut som følge av at øya ble kolonisert i år 1502, da det trolig ble introdusert unaturlige predatorer til øya. Tap av habitat og påfølgende reduksjoner i næringstilgangen har også blitt notert som mulige årsaker. Arten er bare kjent fra et ufullstendig funn av fossiler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kjempehærfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kjempehærfugl hos Fossilworks 
(en) Kategori:Upupa antaios – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Snekkerbukse

Snekkerbukse, eller snekkerbukser, er en buksetype med lange bein og overdel med smekke eller brystklaff som blir holdt oppe av breie seler som krysser bak, dekker nederste del av ryggen og går over skuldrene. Bukseplagget brukes vanligvis som arbeidstøy, blant annet av snekkere og andre håndverkere og kroppsarbeidere. Buksene er gjerne utstyrt med praktiske lommer og hemper for verktøy og annet og framstilt i grovt, slitesterk tekstil, tradisjonelt dongeri (denim) med nagleforsterkede lommer og sømmer. Liknende varianter av selebukser brukes også som moteplagg, av barn og andre.


== Historikk ==

Vide snekkerbukser i billige stoffer ble tatt i bruk som beskyttende arbeidsplagg for blant andre bønder og landarbeidere, jernbanearbeidere, gruvearbeidere, håndverkere og visse industriarbeidere  i USA,  særlig i Sørstatene og Midtvesten, sist på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Plagget kom til Norge i 1920-åra. Buksemodellen har i perioder, blant annet på 1970-tallet og i ulike varianter, også vært moteriktig fritidsplagg for menn og kvinner. Snekkerbukser har vært barnetøy siden tidlig på 1900-tallet.

		
		

		


== Navn på engelsk ==
Snekkerbukse kan på britisk engelsk kalles dungarees eller a pair of dungarees («et par dongeribukser»), i amerikansk engelsk overall, bib overall eller bib-and-brace overall («heldekkende med smekke og seler»).
Betegnelsen overalls kan også på norsk brukes om snekkerbukser. Det norske overall betegner vanligvis ulike typer heldresser, særlig kjeledress (kalles coveralls på amerikansk og boiler suit på britisk).
Olabukser i form av arbeidsbukser med mange lommer og hemper kan i USA kalles carpenter jeans («snekkerjeans»).


== Andre selebukser ==
Ulike typer selebukser brukes gjerne som arbeidsantrekk for voksne, men er også vanlig som ytterplagg for småbarn. Samme buksesnitt med lange bein, seler og bryststykke er for eksempel vanlig som del av vanntett oljehyre og regntøy. Forede selebukser kan dessuten brukes som skiantrekk sammen med vinterjakker. Store selebukser bæres ofte som ytterplagg over tynnere bukser.

		
		


== Se også ==
Selebukser
Lederhosen, tradisjonell tysk buksemodell med korte buksebein, brystklaff og seler
Klaffebukse, kne- eller fotside bukser med klaff istedenfor gylf
Kjeledress
Arbeidsklær
Dongeribukser, olabukser
Regntøy
Forkle


== Eksterne lenker ==
(en) Bib overalls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om snekkerbukser som moteplagg 2013
Barbara Sass

Barbara Sass-Zdort (født 14. oktober 1936 i Łódź, død 2. april 2015 i Warszawa ) var en polsk filmregissør, teaterregissør og manusforfatter.
Hun studerte ved Filmhøyskolen i Łódź, hvor hun óg underviste i årene 1991–1994.Sass mottok flere nasjonale og internasjonale priser. Hun skrev manus til de fleste av sine filmer.Den polske skuespillerinnen Dorota Stalińska har spilt hovedroller i mange av hennes filmer.


== Filmografi (utvalg) ==
1980 - Bez miłości
1981 - Debiutantka
1982 - Krzyk
1990 - Historia niemoralna
1993 - Pajęczarki
1995 - Pokuszenie
1999 - Jak narkotyk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(pl) Barbara Sass - www.culture.pl
(en) Barbara Sass på Internet Movie Database 
(sv) Barbara Sass i Svensk Filmdatabas 
(da) Barbara Sass på Filmdatabasen 
(fr) Barbara Sass på Allociné 
(en) Barbara Sass på AllMovie 
(en) Barbara Sass hos The Movie Database
Waldemar Alme

Thorolf Waldemar Alme (født 1890 i Oslo død 26. mars 1967), var en norsk pianist og organist.Alme debuterte som pianist i 1913 og studerte videre under første verdenskrig ved musikkhøgskolen i Berlin. Han fikk deretter organiststilling i Oslo, først ved Paulus kirke, deretter i Trefoldighetskirken. Han var i tre år klavérlærer i Helsingfors. 
Waldemar Alme var i perioden 1927 til 1947 fast akkompagnatør i NRK, blant annet for Borghild Langaard og Kirsten Flagstad. Han var også akkompagnatør for Kaia Eide Norena i Nationaltheatret.Waldemar Alme var gift med Sofie Alme, født Molstad. Han var æresmedlem av Norges Tonekunstnersamfund.


== Referanser ==
Løchenveien (Oslo)

Løchenveien (1-15, 2-22) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går nordøstover fra Bygdøynesveien, parallelt med deler av dennes løp, før den dreier nitti grader og ender i samme vei rundt hundre meter før museene på Bygdøynes.
Veien fikk navn i 1937 etter Henrik Løchen, eier av Løchenløkken, som veien ble anlagt gjennom. Frem til 1965 ble det imidlertid skrevet Løkenveien.


=== Bebyggelse i utvalg ===
Langs veien ligger flere staselige villaer, deriblant følgende:

Nr. 14: Villa Heilbronn, oppført som sommerbolig i 1860-årene, ombyget til helårsbolig i 1912
Nr. 16: Villa Bugten, oppført som landsted ca. 1865, helårsbolig fra 1927
Nr. 18: Opprinnelig våningshus ved husmannsplassen Makrellbekken, flyttet til Bygdøy 1953
Nr. 18B: Løkkebygning i empirestil fra tidlig 1800-tall, flyttet fra Stensbergløkken (Ullevålsveien 33) til Bygdøy i 1950
Nr. 20: Løchenløkken


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Løchenveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 345. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Damofon

Damofon (gresk: Δαμοφῶν), sønn av Filip, var en gresk skulptør en gang på 100-tallet f.Kr. (den hellenistiske periode). Hans hjemby var Messene på sørvestlige Peloponnes, og derfra er et stor antall statuetter kjent, delvis i den vanskelige teknologien med gull og elfenbein (kryselefantin), eller etterligninger av det samme i gull og marmor. 
Han framstilte statuer over hele Peloponnes; Messene, Aigiom, men særlig kjent i dag er hans unike skulpturgruppe framstilt for helligdommen for Despoina i byen Lykosura. Disse var akrolittisk teknikk (mangeartet valg av materialer) og framstilte guddommene Despoina og Demeter, framstilt større enn legemestørrelse, sittende på en trone og med statuer av Artemis og titanen Anytos på hver side. Disse er delvis bevart i Det nasjonale arkeologiske museum i Athen.


== Liv og verker ==
Det er liten informasjon om hans samlede produksjon. Det har vært en del akademisk debatt om dateringen av ham og hans verker, men nyere oppdagede verker ved fødebyen Messene synes å indikere en dato rundt 190 f.Kr. for den tid da han var mest virksom. Damofon restaurerte også Feidias' Zevsstatue i Olympia som hadde blitt ødelagt av et jordskjelv, noe som er en indikasjon på det samtidige ryet for hans dyktighet. Den greske geografen Pausanias (100-tallet e.Kr.) har omtalt følgende verker av Damofon:

I Messene:
Statue av modergudinnen Rhea framstilt i marmor fra Paros.
Statue av Artemis Lafria
Marmorstatuer i helligdommen til legeguden Asklepios og hans sønner, Apollon, musene, Herakles, Epaminondas, Tykhe og Artemis Fosforos
I Aigiom:
Gudestatuer i helligdommen til Eileithyia
Statuer i helligdommen til Asklepios og Hygiea
I Megalopolis:
Statue av Athene og Artemis i tempelet til Demeter og Kore
Statue i tre av Hermes
Statue i tre av Afrodite (hender, føtter og ansikt, men blandet med marmor)
I Lykosura:
Store skulpturgruppe av Demeter and Despoina, hver av dem sittende på en trone, omgitt av Artemis og titanen Anytos på hver side.Av hans andre verker er fragmenter i Messene og i Lykosura finnes sokkelen og andre deler av figurgruppen. Mens sokkelen er utstilt i det lokale museum i Lykosura, er statuefragmentene utstilt i Det nasjonale arkeologiske museum i Athen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Primærkilder
Pausanias: Beskrivelse av Hellas, 4, 31, 6-7; 4, 31, 10; 7, 23, 6-7; 8, 31, 2; 8, 31, 6; 8, 37, 3.Sekundærkilder
Chisholm, Hugh, red. (1911): «Damophon». Encyclopædia Britannica 7 (11. utg.). Cambridge University Press. s. 790.
Themelis, Petros (1993): «Damophon von Messene. Sein Werk im Lichte der neuen Ausgrabungen» i: Antike Kunst. Bind 36, s. 24–40.
Themelis, Petros (1994): «Damophon of Messene. New evidence» i: Archaeology in the Peloponnese. New excavations and research, s. 1–17.
Themelis, Petros (1996): «Damophon» i: Yale Classical Studies, bind 30, s. 154–185.
Themelis, Petros (1996): «Damophon» i: Palagia, Olga & Pollitt, J.J. (red.): Personal styles in Greek sculpture, s. 154–185.


== Eksterne lenker ==
Ancientmessene.gr
Pigall (sjokolade)

Pigall er en sjokolade fra Freia, produsert fra 1979. Sjokoladen besto av melkesjokolade med en myk blanding av crisp og nøttetrøffel. Sjokoladen produseres ikke lenger idag, men den er å få tak i i Sverige (Produsert av Marabou, som i likhet med Freia eies av Mondelez).


== Eksterne lenker ==
www.freia.no
www.marabou.se/produkter/pigall?p=6317&r=3239
Bea Uusma

Mari Beatrice «Bea» Uusma, tidligere Uusma Schyffert (født 20. mars 1966 i Lidingö forsamling) er en svensk lege, illustratør og forfatter.


== Forfatterskap ==


=== Astronauten som inte fick landa: om Michael Collins, Apollo 11 och 9 kilo checklistor (1999) ===
Uusma debuterte som forfatter i 1999 med sakprosautgivelsen Astronauten som inte fick landa: om Michael Collins, Apollo 11 och 9 kilo checklistor. Den Michael Collins som er omtalt i boktittelen var en av de tre astronautene som var med i Apollo 11, det første romfartøyet som landet på månen. I motsetning til de to andre besetningsmedlemmene hadde Collins ordre om å forbli ombord i Apollo 11 da Neil Armstrong og Buzz Aldrin tok menneskehetens første steg på månens overflate. Målgruppen for boken er barn og unge. Uusma mottok en rekke priser for denne boken, både i Sverige og utenlands. Göteborgs Stadsteater satte boken opp som teaterforestilling i 2011.


=== Expeditionen : min kärlekshistoria (2013) ===
I 2013 ga Bea Uusma ut boken Expeditionen : min kärlekshistoria, der hun tar for seg den mislykte ballongferden til ingeniør Andrée og hans ekspedisjonsmedlemmer. Uusma reiser til Nordpolen og graver i arkiver for å finne årsaken til at Andrée og hans menn omkom. Hun mottok Augustprisen 2014 i klassen for sakprosa for denne boken.


== Bibliografi ==
Astronauten som inte fick landa: om Michael Collins, Apollo 11 och 9 kilo checklistor
Expeditionen : min kärlekshistoria – utgitt på norsk i 2014 av Cappelen Damm forlag; oversatt til norsk av Mette-Cathrine Jahr


== Familie ==
Hun var 1996–2012 gift med Henrik Schyffert. De har to barn sammen. Hun er søster til Martina Haag.


== Referanser ==
Museum for bondekultur i Romania

Museum for bondekultur i Romania (på romansk: Muzeul Țăranului Român) er et museum i București i Romania.
Museet har store samlinger av tekstiler, ikoner, keramikk og folkekunst fra landsbyer og bondekultur i Romania. Museets samling omfatter 100 000 gjenstander. Museet vant i 1996 prisen Årets museum i Europa.Museet ble grunnlagt i 1906 av Alexandru Tzigara-Samurcaș, kunsthistoriker og etnograf med nær tilknytning til landets kongehus. Han besøkte i 1909 folkemuseene i de nordiske land og Nordiska Museet i Stockholm ble forbildet for museet han bygde opp i București. Museet ligger under Kulturdepartementet i Romania og er lokalisert til Koseaua Kiseleff nær Piața Victoriei.
Museumsbygningen er oppført i tradisjonell romansk arkitekturtradisjon og er bygd på det tidligere statlige myntverkets tomt. Museet ble etablert på 1930-tallet. Det ble gjenåpnet i 1990, knappe seks uker etter Nicolae Ceaușescus fall. 
I kommunistregimets tid var det et museum som hørte til landets kommunistparti som holdt til i huset. 

Museets mest kjente utstilling er Huset i huset.  Huset tilhørte bonden Antonie Mogos fra landsbyen Ceauru i området Gorj. Under Ceaușescu-regimet ble huset flyttet til friluftsmuseet Satului, men i 2002 ble det tilbakeført til museet for bondekultur.I året 2002 fikk museet et tilbygg, og utstillingene kunne utvides.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Museum of the Romanian Peasant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Museum official website
Henrik Schyffert

Per Henrik Schyffert, opprinnelig Nilsson, født 23. februar 1968 i Ronneby, er en svensk programleder, komiker, artist og manusforfatter. Han er tidligere medlem av Killinggänget, Hassangänget og rockgruppen Whale.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Henrik Schyffert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Henrik Schyffert på Internet Movie Database 
(da) Henrik Schyffert på Filmdatabasen 
(en) Henrik Schyffert hos The Movie Database 
(en) Henrik Schyffert på Discogs 
(en) Henrik Schyffert på MusicBrainz 
(en) Henrik Schyffert på Songkick
Utviklingen av europarekorder i friidrett 100 meter for menn

Dette er listen over utviklingen av europarekorder i friidrett på 100 meter for menn utendørs. Rekordene som var satt manuelt fra 1932 og fra 1972 elektronisk er ratifisert av EAA.


== Elektronisk tidtagning ==


== Manuell tidtagning ==


== Referanser ==
Martin Tungevaag

Martin Tungevaag, også kjent under artistnavnet Tungevaag, er en norsk artist, musikkprodusent og DJ. Han kommer opprinnelig fra Stadlandet helt nord i Sogn og Fjordane, men bor nå i Ålesund.
Han har oppnådd stor suksess i Europa og Asia med låtene «All For Love», «Million Lights», «Samsara» og «Play». Siste nevnt er sammen med Alan Walker og K-391. 
I 2015 ble han nominert til Spellemannprisen 2014 i klassen årets hit med låten «Samsara 2015». Senere ble han nominert til årets EDM artist på Grammis 2019 i Sverige med låten «All For Love». Sammen med CLMD ble han nominert til både P3 Gull 2020 og Spellemannprisen 2020 i klassen beste låt for «DANCE».


== Diskografi ==


=== Singler ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Tungevaag – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Martin Tungevaag på Internet Movie Database 
(en) Martin Tungevaag på Discogs 
(en) Martin Tungevaag på MusicBrainz 
(en) Martin Tungevaag på SoundCloud 
(en) Martin Tungevaag på AllMusic
Schjelderup (slekt)

Schjelderup er et etternavn og slekt med dansk opphav, ifølge Store norske leksikon med varianter som Skjelderup, Schelderup, Schielderup og Schieldrop. Samme kilde sier den stammer fra dansken Jens Pederssøn Schjelderup som var født i danske Skjellerup på østlige del av øya Fyn (Skjellerup kirkesogn), og ble biskop i Bergen. Fra ham springer flere forgreninger.

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Kip Hanrahan

Kip Hanrahan (født 9. desember 1954 i The Bronx, New York, USA) er en USA-amerikansk orkesterleder, plateprodusent, jazz-perkusjonist og impresario.På sine egne utgivelser opererer Hanrahan hovedsakelig som prosjektleder og tekstforfatter, mens fremføringen i stor grad er overlatt til de inviterte musikerne. På egne utgivelser har han samarbeidet både med kjente musikere fra populærmusikk som Sting og Jack Bruce og avantgarde-jazzmusikere som Don Pullen og Steve Swallow. Hanrahan har vært perkusjonist og låtskriver på flere plater med bandet Conjure sammen med poeten Ishamel Reed.


== Soloutgivelser ==
Coup de tête (1981)
Desire Develops an Edge (1983)
Vertical's Currency (1984)
A Few Short Notes for the End Run (EP, 1986)
Days and Nights of Blue Luck Inverted (1990)
Tenderness (1990)
Exotica (1993)
All Roads Are Made of the Flesh (1995)
Beautiful Scars (2007)
At Home in Anger (2011)
Crescent Moon Waning (2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kip Hanrahan på Internet Movie Database 
(en) Kip Hanrahan på Discogs 
(en) Kip Hanrahan på MusicBrainz 
(en) Kip Hanrahan på Songkick 
(en) Kip Hanrahan på AllMusic
Schiøtts vei (Oslo)

Schiøtts vei (1-11, 2-12) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går som blindvei vestover fra Dammanns vei til parkområdet på Huk.
Veien fikk navn i 1932 etter byråsjef Fredrik Wilhelm Schiøtt.
I nr. 8 er en murvilla som ble tegnet av Eivind Gleditsch og oppført for ingeniør M.O. Schøyen i 1921. Denne ble i 2005 solgt til staten, som solgte den videre året etter og utla strandtomten til friareal.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Schiøtts vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 497. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt
Strømsborgveien (Oslo)

Strømsborgveien (13-59, 6-48) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går fra krysset med Bygdøyveien og Museumsveien og fortsetter i sikksakk forbi Folkemuseet på vestsiden og videre ned sørvestre del av Bygdøy til den ender i en snuplass med parkeringsplass ved Christian Frederiks vei på Huk.
Veien fikk navn etter den tidligere løkkeeiendommen Strømsborg i 1905.


=== Bebyggelse langs veien ===
Nr. 2: Bygdøystuene, oppført 1917 ved arkitekt Magnus Poulsson, tidl. Folkemuseets restaurant
Nr. 8: Bygdøy kirke
Nr. 12: Bygdøy skole (på grunn fra Lille Strømsborg)
Nr. 13: Strømsborg, oppr. løkke med nåværende våningshus fra 1865, lagt under kongsgården i 1876
Nr. 47: Stor trevilla en gang i papirhandler Richard Andvords eie
Nr. 47B: Villa tegnet av Geir Grung, ombygget 2008 for John Fredriksens døtre
Nr. 48: Rütli, oppført som sommerbolig 1856, nå helårsbolig med to tilbygg fra 1928Tidligere var det flere store villaer ned mot stranden, men de er revet og stranden gjort til friområde. Blant disse var Hjalmar Jordans villa i nr. 51.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Strømsborgveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 545. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes gateoversikt


== Bilder fra veien ==