jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
After.Life

After.Life er en amerikansk thriller fra 2009 med Liam Neeson, Christina Ricci og Justin Long i hovedrollene.


== Sammendrag ==
Ungdomsskole-lærer Anna Taylor (Christina Ricci) er i en begravelse hvor hun møter en høytidelig eier av et begravelsesbyrå, Eliot Deacon. Samme kveld har Anna en innbitt krangel med kjæresten Paul. Hun reiser sin vei, og i regnværet omkommer hun i en trafikkulykke. Hun våkner opp i et likhus hvor Eliot forteller at hun er død. Han forteller at han har en evne til å snakke med de døde, og hjelpe dem til å akseptere sin død. Anna forsøker uten hell å rømme flere ganger, og Eliot sier at hun må gi slipp på livet. Anna finner en telefon og kontakter Paul, som tror at det bare er en spøk. En av Annas studenter får et glimt av henne og varsler Paul, som begynner å tror at hun fremdeles lever.
Paul ber om å se Annas kropp, men Elliot nekter. Under forberedelsene til begravelsen, spør Anna om å få se seg selv i et speil. Eliot holder opp et lite speil. Mens hun ser på seg selv, oppdager hun at pusten hennes lager kondens på speil-glasset. Hun begynner å tro at hun har vært i live hele tiden. Under begravelsen -  når Paul ser på Annas kropp - gjør hun rykninger med øynene. Men han legger ikke merke til det. Paul legger en forlovelsesring som han hadde tenkt å gi henne på fingeren hennes. Etter begravelsen drikker Paul på en bar.
Anna våkner til lyden av at jord blir kastet på kiste-lokket. Hun roper og prøver desperat å åpne kistelokket, men dør sakte av luft-mangel. Paul bestemmer seg for å finne ut om Anna faktisk er død eller ikke, før det er for sent. Han kjører under påvirkning av alkohol, og kommer seg til kirkegården. Han får opp kisten, og paret omfavner hverandre. Anna sier at hun alltid har elsket ham. Midt i en klem hører Paul på noen rare lyder som han ikke skjønner hva er. Det er lyden av Eliot som forbereder Pauls kropp til begravelse. Anna forsvinner, og Paul våkner opp hos begravelsesagent Eliot. Han befinner seg på likhuset, med Eliot stående over seg. Paul forteller at han fikk se Anna, men Eliot påstår at Paul aldri kom seg til kirkegården på grunn av en bilulykke som drepte ham. Paul påstår at han fremdeles er i live, men Eliot stikker et kirurgisk redskap dypt inn i overkroppen hans.


== Rolleliste ==

Liam Neeson som Eliot Deacon
Christina Ricci som Anna Taylor
Justin Long som Paul Coleman
Celia Weston som Beatrice Taylor


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) After.Life på Internet Movie Database 
(da) After.Life i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) After.Life på Allociné 
(nl) After.Life på MovieMeter 
(en) After.Life på AllMovie 
(en) After.Life på Turner Classic Movies 
(en) After.Life på Rotten Tomatoes 
(en) After.Life på Metacritic 
(en) After.Life på Box Office Mojo 
Film-trailer, youtube.com
Abolaji Omotayo Oluwaseun

Abolaji Omotayo Oluwaseun (født 12. juni 1998) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun har gull på 4 x 100 meter stafett fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritt.


== Idrettskarriere ==
2014Hun deltok ved det nigerianske ungdomsmesterskapet (U18) i 2014, der hun kom på 3.-plass på 100 meter, med 12,57, bak Aniekeme Alphonsus Etim og Favour Ekezie. På 200 meter ble hun slått ut i semifinalen, med 26,18, og på medleystafetten kom laget hennes, Kwara, på 5.-plass. 
Ved junior-VM i friidrett 2014 deltok hun på Nigerias stafettlag på 4 x 100 meter, men disse ble slått ut i innledningsheatet, der de løp på 45,93.
2015Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars vant Nigeria 4 x 100 meter, med 44,83 sekunder, som var ny mesterskapsrekord. Hun deltok igjen ved ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2015 i april, der Nigeria vant medleystafetten. Individuelt kom hun på 9.-plass i lengdehopp.Hun vant fire gullmedaljer ved Samveldelekene 2015 for ungdom, der hun vant 100 meter individuelt, og deltok på Nigerias stafettlag som vant 4 x 100 meter, 4 x 200 meter og 4 x 400 meter stafett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Abolaji Omotayo Oluwaseun – World Athletics 
(en) Profil hos All-Athletics
Eivind Bakkene

Eivind Bakkene (født 9. april 1990) er en norsk langrennsløper som representerer Øystre Slidre IL. Han har en 16. plass som beste World-cup prestasjon, fra Planica i 2016.Bakkene vant Engadin Nachtsprint 2019, et sprintrenn i forbindelse med Engadin Skimarathon. Han er sterkest i sprint og har nådd finalen i Skandinavisk Cup ved flere anledninger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eivind Bakkene – FIS (langrenn) 
Eivind Bakkene på Twitter
Brasils kvinnelandslag i vannpolo

Brasils kvinnelandslag i vannpolo er det brasilianske landslaget i vannpolo for kvinner som konkurrerer for Brasil under Panamerikanske leker, Sommer-OL og Verdensmesterskapet i vannpolo.


== Turneringshistorikk ==


=== Olympiske leker ===
2016 — kvalifisert


=== Panamerikanske leker ===
1999 —  3.-plass
2003 —  3.-plass
2007 — 4.-plass
2011 —  3.-plass
2015 —  3.-plass


=== Verdensmesterskapet ===
1991 — 8.-plass
1994 — 11.-plass
1998 — 10.-plass
2001 — 10.-plass
2003 — 12.-plass
2007 — 10.-plass
2011 — 14.-plass
2013 — 14.-plass
2015 — 10.-plass


== Landslagstropper ==
Panamerikanske leker 1999 —  Bronsemedalje
Ana Monteiro, Antonella Bertolucci, Camila Pedrosa, Cláudia Graner, Cristiana Pinciroli, Cristina Beer, Mariana Fleury, Mariana Secches, Mariana Roriz, Mariangela Corrêa og Raquel Maizza.VM 2003 — 12.-plass
Marina Canetti, Viviane Costa, Flávia Fernandes, Cláudia Graner, Andréa Henriques, Mayla Siracusa, Maria Marques, Tess Oliveira, Rubi Palmieri, Camila Pedrosa, Mariana Resstom, Mariana Roriz og Melina Teno. Head Coach: David Hart.Panamerikanske leker 2003 —  Bronsemedalje
Viviane Costa, Andréa Henriques, Camila Pedrosa, Cláudia Graner, Flávia Fernandes, Mariana Roriz, Maria Marques, Marina Canetti, Mayla Siracusa, Melina Teno, Tess Oliveira, Rubi Palmieri og Ana Vasconcelos.VM 2005 — 10.-plass
Ciça Canetti, Manuela Canetti, Marina Canetti, Luiza Carvalho, Viviane Costa, Flávia Fernandes, Andréa Henriques, Fernanda Lissoni, Amanda Oliveira, Tess Oliveira, Camila Pedrosa, Melina Teno og Ana Vasconcelos.VM 2007 — 10.-plass
Ciça Canetti, Manuela Canetti, Marina Canetti, Luiza Carvalho, Viviane Costa, Flávia Fernandes, Andréa Henriques, Fernanda Lissoni, Amanda Oliveira, Tess Oliveira, Camila Pedrosa, Melina Teno og Ana Vasconcelos. Head Coach: Roberto Ghiappini.Panamerikanske leker 2007 — 4.-plass
Amanda Oliveira, Maria Bárbara Amaro, Ana Vasconcelos, Andréa Henriques, Camila Pedrosa, Ciça Canetti, Fernanda Lissoni, Flávia Fernandes, Luiza Carvalho, Manuela Canetti, Marina Canetti, Melina Teno og Tess Oliveira.Panamerikanske leker 2011 —  Bronsemedalje
Tess Oliveira, Ciça Canetti, Marina Zablith, Marina Canetti, Catherine de Oliveira, Izabella Chiappini, Cristina Beer, Luiza Carvalho, Fernanda Lissoni, Gabriela Gozani, Mirela Coutinho, Gabriela Dias og Manuela Canetti.


== Se også ==
Brasils herrelandslag i vannpolo


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Dan Haggerty

Dan Haggerty (1941–2016) var en amerikansk skuespiller og dyretrener kjent fra filmen The Life and Times of Grizzly Adams.
Han medvirket i over 60 film- og tv-produksjoner i løpet av karrieren. I 1994 ble han beæret med en stjerne på Hollywood Walk of Fame. 


== Biografi ==
Haggerty ble født Daniel Francis Haggerty. Hans fødested oppgis i noen kilder som Los Angeles, men som Pound i Wisconsin av andre kilder. Foreldrene gikk fra hverandre da han var tre år gammel. Haggerty vokste opp i en familie som eide og drev en liten villdyrbasert turistattraksjon. Der hjalp han til med å stelle og trene ville dyr, deriblant en svartbjørn som kunne opptre. Etter Hign School bestemte han seg for å prøve å bli skuespiller.
Innen film kom hans bakgrunn som dyretemmer til nytte. Han arbeidet også i perioder som stuntmann. Han hadde en leopard, en panter og en tiger på ranchen hjemme i Malibu, hvor han praktiserte som dyretrener.Han er  mest kjent fra rollen som Grizzly Adams i filmen The Life and Times of Grizzly Adams (1974) og TV-serien med samme navn (1977–1978). Han gjentok rollen i filmen Legend of the Wild (1981) og i to TV-filmer: Once Upon a Starry Night (1978) og The Capture of Grizzly Adams (1982). Han hadde en lignende rolle i de to filmene Grizzly Mountain (1997) og Escape to Grizzly Mountain (2000).
Han ble tildelt en People's Choice Award i 1978 for TV-serien om Grizzly Adams og fikk en stjerne på Walk of Fame i 1994.Haggerty ble enkemann i 2008 etter å ha mistet kona i en motorsykkelulykke. Han ble selv hardt skadet i en motorsykkelulykke i starten av 1990-årene. Paret hadde tre døtre, i tillegg til to barn han hadde fra et tidligere ekteskap.Haggerty døde av kreft i ryggen som han fikk påvist sommeren 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dan Haggerty på Internet Movie Database 
(sv) Dan Haggerty i Svensk Filmdatabas 
(fr) Dan Haggerty på Allociné 
(en) Dan Haggerty på AllMovie 
(en) Dan Haggerty hos The Movie Database
Funny Girl

Funny Girl er tittelen på 

Funny Girl (musikal) − en scenemusikal fra 1964.
Funny Girl (film) − en filmatisering av musikalen fra 1968.
Funny Girl (sang) − en låt skrevet av Jule Styne og Bob Merrill for filmen fra 1968.
«Funny Girl (Laura Rizzotto-sang)» – sang fra 2018 med Laura Rizzotto
Sinistral og dekstral

Sinistral og dekstral er vitenskapelige termer som beskriver chiralitet («hendthet») eller relativ retning innenfor flere forskjellige fagområder. 
Betegnelsene er avledet av de latinske ord for venstre (sinister) og høyre (dexter). Andre fagområder anvender andre uttrykk (som dekstro- og levorotasjon, innenfor kjemi, eller med og mot klokken i fysikk, eller bare venstre og høyre (som innenfor anatomi).


== Geologi ==
Innenfor geologi anvendes termene sinistral og dekstral til å beskrive vannrett bevegelse av blokker på hver side av en forkastningssone. Ordene anvendes således til å beskrive den relative retning for blokkenes bevegelse i forhold til hverandre, sett ovenfra.
Bevægelsen betegnes som sinistral (venstredreining) hvis blokken på motstående side flytter seg til venstre. Bevegelse i dekstral retning (høyredreining), betyr at blokken på motstående side flytter seg mot høyre.


== Biologi ==


=== Snegler ===
Sneglers skall, sneglehus, er asymmetrisk oppviklet og beskrives ved fagtermen chiralitet, -«hendthet» av en asymmetrisk struktur.
De fleste (over 90 %)  av snegleartene har et dekstral (høyredreid) oppviklet sneglehus, kun en mindre del av artene har alltid et sinistral (venstredreid), mens meget få arter består av begge typer (som f.eks. Amphidromus perversus)


=== Flyndrefisker ===

Flyndrefisker er utover at de er flate også karakterisert ved at de er assymetriske, idet begge øyne er plassert på samme side av hodet på den fullvoksne fisk. I noen grener av flyndrefiskearten er øynene alltid på høyre side av kroppen (dekstral eller høyreøyd flyndrefisk), og i andre grenet er øynene alltid på venstre side (sinistral eller venstreøyd flyndrefisk). De primitive psettodes omfatter et like stort antall høyre- og venstresidede individer, og er generelt mindre asymmetriske enn de øvrige flyndrefiskfamilier.


== Referanser ==
The Life and Times of Grizzly Adams

The Life and Times of Grizzly Adams er en amerikansk eventyr-western og familiefilm fra 1974 med Dan Haggerty i rollen som Grizzly Adams. Filmen er basert på ei bok med samme tittel publisert av Charles Sellier i 1972, mens selve karakteren er løst basert på villmarksmannen James "Grizzly" Adams som levde i California på 1800-tallet.
Filmen ble produsert på et meget lavt budsjett og ble til manges overraskelse en stor suksess i USA. Den regnes som en av de mest suksessfulle independent-filmer gjennom tidene. Populariteten førte til at det tre år senere kom en TV-serie med samme tittel, også denne med Haggerty i hovedrollen.
Filmen ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble lansert på video av Select i 1983 med tittelen Mannen i fjellet.


== Handling ==
Grizzly Adams blir anklaget for et mord han ikke har begått og ser ingen annen utvei enn å rømme ut i villmarka. Han viser en forbløffende evne til å tilpasse seg livet der og finner en forlatt bjørneunge som vokser opp og blir hans følgesvenn.


== Rollebesetning ==
Dan Haggerty som James Capen 'Grizzly' Adams
Don Shanks som Nakoma
Marjorie Harper som Peg (som voksen)
Lisa Jones som Peg (som ung)
William Woodson har Fortellerstemmen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Life and Times of Grizzly Adams på Internet Movie Database 
(en) The Life and Times of Grizzly Adams på Turner Classic Movies
Hugo Eckener

Hugo Eckener (født 10. august 1868 i Flensburg, død 14. august 1954 i Friedrichshafen) var en tysk luftskipskonstruktør.

Eckener studerte historie og nasjonaløkonomi og ble kjent med Ferdinand von Zeppelin i Friedrichshafen. Zeppelin ansatte ham som forfatter. Fra 1908 tilhørte  han Zeppelinselskapet og  overtok i 1910 avdelingen for utvikling av flyteknikk. I 1911 ble han sjef for Deutsche Luftschifffahrts A.-G. Under første verdenskrig var han sjef for  flåtens luftskipsavdeling. Fra 1920 var han del av ledelsen i Zeppelinselskapet.
Eckener gjennomførte flere fremragende flyvninger med luftskip, som 12.-14. oktober 1924 med ZR. III fra Friedrichshafen til New York (Lakehurst), og Jorden rundt med «Graf Zeppelin» fra Friedrichshafen med mellomlandninger i Tokyo, Los Angeles, Lakehurst til Friedrichshaften i løpet  av 20 døgn og 4 timer.
Senere konstruerte han blant annet luftskipet «Hindenburg», som var det største som noensinne var bygget.


== Referanser ==
Eyal Berkovic

Eyal Berkovic (hebraisk: אליניב פליקס ברדה, født 2. april 1972) er en israelsk tidligere fotballspiller. Han spilte som midtbanespiller, og spilte 78 kamper for det israelske landslaget. Berkovic ble i 1994 kåret til Årets fotballspiller i Israel.


== Eksterne lenker ==
(en) Eyal Berkovic – FIFA 
(en) Eyal Berkovic – UEFA 
(en) Eyal Berkovic – Transfermarkt 
(en) Eyal Berkovic – national-football-teams.com 
(en) Eyal Berkovic – Soccerbase.com 
(en) Eyal Berkovic – FootballDatabase.eu 
(en) Eyal Berkovic – Soccerway 
(en) Eyal Berkovic – Israels fotballforbund 
(en) Eyal Berkovic – FBref
Dorothy Page

Dorothy G. Page (født 23. januar 1921, død 16. november 1989) var en amerikansk forfatter, kjent som initiativtageren til hundeløpet Iditarod i Alaska.


== Bibliografi ==
Polar Pilot, the Carl Ben Eielson Story


== Referanser ==
Reinhold Niebuhr

Reinhold Niebuhr (født 21. juni 1892, død 1. juni 1971) var en amerikansk teolog, kjent for å ha skrevet sinnsrobønnen.


== Referanser ==
Sinnsrobønnen

Sinnsrobønnen er en bønn skrevet av den amerikanske teologen Reinhold Niebuhr (1892–1971). Bønnen starter slik:

Gud, gi meg sinnsro
til å godta de ting jeg ikke kan forandre.
Mot til å forandre de ting jeg kan, og forstand til å se forskjellen.


=== Fullstendig form ===
Bønnen foreligger i ulike varianter. En fullstendig form er denne: 


== Referanser ==
Philipp Friedrich Böddecker

Philipp Friedrich Böddecker (1607–1683) var en tysk komponist og organist.
Böddeckers far var musiker ved Stiftskirche i Stuttgart, og sønnen fikk sannsynligvis musikkundervisning av ham og av kirkas organist, Johann Ulrich Steigleder. Fra 1626 hadde Böddecker stillinger ved kirker og hoff i Darmstadt, Durlach, Frankfurt am Main og Strasbourg, fram til han i 1652 ble utnevnt til stiftsorganist i Stuttgart.
Böddecker har vunnet seg et noe herostratisk ry i musikkhistorien på grunn av en årelang strid med hoffkapellmester Samuel Capricornus: de to komponistene anklaget hverandre gjensidig for kompositoriske feil.Lite av Böddeckers verk er bevart, men det finnes blant annet en samling geistlige verk for sopran og generalbass (Sacra Partitura), en fiolinsonate, en fagottsonate og det 18-stemmers verket Melos irenicum til feiringen av freden i Westfalen i 1648.


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Ulrich Siegele: «Böddecker, Philipp Friedrich.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, s. 374 f. (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
(en) Philipp Friedrich Böddecker på Discogs 
(en) Philipp Friedrich Böddecker på Discogs 
(en) Philipp Friedrich Böddecker på MusicBrainz 
(de) Philipp Friedrich Böddecker i Deutsche Biographie
(en) Fritt tilgjengelige noter av Philipp Friedrich Böddecker i International Music Score Library Project
Kore Tola Nagaho

Kore Tola Nagaho (født 16. januar 1997) er en etiopisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp og mellomdistanseløp. Hun har sølv på 800 meter og 4 x 400 meter stafett fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 og stafettbronse fra Afrikalekene 2015 som fremste internasjonale meritter.


== Idrettskarriere ==
2013Tola deltok ved ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2013 i Warri i mars, der hun kom på femteplass på 400 meter med 56,20. På medleystafetten kom Etiopia pandreplass, bak Nigeria. Hun vant 400 meter under det etiopiske mesterskapet i friidrett i juni 2013.
2014Hun deltok ved afrikamesterskapet i friidrett 2014 i Marrakech. På 400 meter løp hun på 55,04 i innledningsheatet, som var 14. beste tid, og gikk ikke videre til finalen. Hun deltok også på Etiopias stafettlag på 4 x 400 meter, som kom på sjetteplass (av 6 lag), med tiden 3:46,91. Nagaho løp her sammen med Fantu Magiso Manedo, Shume Chaltu Regasa og Gadese Ejara Gada. 

2015Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars kom Etiopia på andreplass på 4 x 400 meter, med 3:48,57. Hun deltok også på 800 meter, der hun også kom på andreplass, bak Shume Chaltu Regasa. Hun deltok også ved Afrikalekene 2015, der hun fikk 9. beste tid i kvalifiseringen på 800 meter, og ble ikke blant de 8 som gikk til finalen. På 4 x 400 meter kom Etiopia på fjerdeplass, men etter at Nigerias Tosin Adeloye testet positivt på doping i et stevne i juli 2015 ble hennes resultater strøket, og det etiopiske laget rykket opp til tredjeplass på resultatlistene.
2017-Hun vant 800 meter under FBK Games i Nederland i 2017, og hun deltok i VM i friidrett 2017, der hun ble slått ut i forsøksheatet på 800 meter. I 2018 vant hun 800 meter under det etiopiske mesterskapet i friidrett, med tiden 2:00,2, tatt med håndholdt tidtaking.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kore Tola Nagaho – World Athletics 
(en) Profil hos All-Athletics (arkivert)
The Missing – Bortført

The Missing – Bortført (originaltittel The Missing) er en amerikansk westernthriller fra 2003, regissert av Ron Howard. Filmen er basert på romanen The Last Ride av Thomas Eidson. Filmen gjorde seg spesielt kjent for den autentiske bruken av indianerspråket apache, som flere av skuespillerne brukte flere timer på å lære seg.
Tommy Lee Jones og Cate Blanchett spiller hovedrollene i filmen.


== Handlingsreferat ==
Mot slutten av 1800-tallet i New Mexico dukker Samuel Jones opp igjen i håp om å forsone seg med sin voksne datter Magdalena "Maggie" Gilkeson. Men datteren vil ikke tilgi ham for at han tidligere forlot familien og overlot moren hennes til et tøft liv og tidlig død. Denne situasjonen endres når Apache Pesh-Chidin, alias El Brujo, og et dusin av hans tilhengere (som har forlatt reservasjonen) passerer gjennom området, dreper nybyggere i området, og kidnapper døtrene deres for å bli solgt som sex-slaver i Mexico. Blant de kidnappede er Maggies eldste datter, Lilly. Maggies kjæreste Brake Baldwin eier en ranch i området, og var blant de drepte bosetterne.
Amerikanske myndigheter nekter å hjelpe de kidnappede ​​kvinnene, ettersom de er opptatt med å gjennomføre en tvungen omplassering av indianere i fangenskap. Dette etterlater Maggie, hennes far, og hennes yngre datter Dot alene om å spore opp de som stod bak. Gruppen møter også Kayitah, en Chiricahua, og en gammel venn av Samuel Jones, som også sporer angriperne sammen med sin sønn Honesco, for blant de kidnappede er en ung Chiricahua-kvinne som var forlovet med Honesco. Med de to familiens samlede innsats må de forsøke å frigjøre alle kvinnene, og komme seg unna uten at kidnapperne oppdager dem.


== Medvirkende ==
Tommy Lee Jones som Samuel Jones/Chaa-duu-ba-its-iidan
Cate Blanchett som Magdalena «Maggie» Gilkeson
Evan Rachel Wood som Lilly Gilkeson
Jenna Boyd som Dot Gilkeson
Aaron Eckhart som Brake Baldwin
Val Kilmer som Lt. Jim Ducharme
Sergio Calderón som Emiliano
Eric Schweig som Pesh-Chidin/El Brujo
Elisabeth Moss som Anne
Steve Reevis som Two Stone
Jay Tavare som Kayitah
Simon R. Baker som Honesco
Deryle J. Lujan som Naazhaao
David Midthunder som Happy Jim
Clint Howard som Sheriff Purdy
Ray McKinnon som Russell J. Wittick
Max Perlich som Issac Edgerly


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Missing - Bortført på Internet Movie Database 
(no) The Missing - Bortført hos Filmfront 
(sv) The Missing - Bortført i Svensk Filmdatabas 
(da) The Missing - Bortført i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Missing - Bortført på Allociné 
(nl) The Missing - Bortført på MovieMeter 
(en) The Missing - Bortført på AllMovie 
(en) The Missing - Bortført på Turner Classic Movies 
(en) The Missing - Bortført på Rotten Tomatoes 
(en) The Missing - Bortført på Metacritic
Collier-troféet

Collier-troféer er en årlig luftfartpris, administrert av U.S. National Aeronautic Association (NAA), som tildeles den eller de de som har gjort «the greatest achievement in aeronautics or astronautics in America, with respect to improving the performance, efficiency, and safety of air or space vehicles, the value of which has been thoroughly demonstrated by actual use during the preceding year.»Prisen ble opprettet av Robert J. Collier, utgiver av Collier's Weekly magazine. Collier var luftsportspioner og president i Aero Club of America. Han ga en skulptør i Baltimore, Ernest Wise Keyser, i oppdrag å lage et 240 kg tungt trofé i 1911. Prisen het opprinnelig Aero Club of America Trophy. Collier var også eier av et Wright Model B fly som han hadde kjøpt i 1911. Etter at han selv stod for utdelingen i flere år, døde han i 1918 ved slutten på første verdenskrig.
Prisen fikk hans navn i 1922 da flyklubben ble oppløst, og administrasjonen av troféet ble i 1923 overført til NAA. Navnet ble offisielt i 1944 og troféet utdeles en gang hvert år av NAAs president. Troféet er permanent plassert i National Air and Space Museum. Som sådan er troféet i forvaring av den som fikk det i 1969, den tidligere astronauten Michael Collins i hans tid som museets direktør.


== Enkeltpersoner som har fått prisen ==
Listen omfatter personlige mottagere. Fabrikker og institusjoner er utelatt, likeledes grupper av personer, og personer som har ledet et team.

1911 - Glenn H. Curtiss, for vellykket utvikling av amfibiefly. Første utdeling.
1912 - Glenn H. Curtiss for oppfinnelsen av en-pongtongflyet og utviklingen av flybåter.
1913 - Orville Wright, for automatisk balanseror.
1915 - W. Starling Burgess, for Burgess-Dunne BD dobbeltdekker sjøfly.
1921 - Grover Loening for utvikling av Loening Flying Yacht.
1925 - Sylvanus Albert Reed for metallpropeller.
1926 – Major Edward L. Hoffman, for den første praktiske fallskjermen.
1929 – Fred Weick, for konstruksjon  NACA cowling som  revolusjonerte sivil luftfart og gjorde den raskere og mer lønnsom.
1932 – Glenn L. Martin for konstruksjon av Martin B-10 (XB-907) bombefly
1933 – Frank W. Caldwell fra Hamilton Standard for den hydraulisk kontrollerbare propellen.
1945 – Luis W. Alvarez for GCA som gjør det mulig «å snakke en flyver ned» ved hjelp av radar.
1947 – Chuck Yeager som førte Bell X-1, og var den første som brøt lydmuren. Ifølge hans biografi brukte Yeager troféet i sin garasje til oppbevaring av skruer og mutre.
1951 – John Stack for Langley vindtunnel.
1954 – Richard T. Whitcomb for hans oppdagelse av «area rule», en konstruksjonsmetode for overlydsfly.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Collier Trophy - har en relativt godt oppdatert liste over mottagere av trofeet
From Engineering Science to Big Science - The NACA and NASA Collier Trophy Research Project Winners, Edited by Pamela E. Mack