jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Perrindema

Perrindema er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor (17 millimeter), avlang oldenborre. Forkroppen er sterkt hårete. "Snuten" (clypeus) har buet, opphøyd forrand. Pronotum har rundede sider og er omtrent så bredt som de parallellsidige dekkvingene. Antennene er ti-leddete med en tre-leddet vifte av ganske lange blader.


== Utbredelse ==
Arten lever i Mosambik.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Perrindema Lacroix, 1997
Perrindema ibiense Lacroix, 1997


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Perrindema i Global Biodiversity Information Facility 
Perrindema ibiense – detaljert informasjon på Wikispecies
Clomecyra

Clomecyra er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange oldenborrer. Hode og dekkvinger er svartbrune, pronotum rødbrunt. Antennene er ti-leddet med en vifte av tre nokså korte blader. "Snuten" (clypeus) er litt tilspisset oval. Pronotum har rundede sider og er omtrent så bredt som de parallellsidige dekkvingene.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Sør-Afrika og Mosambik.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Clomecyra Lacroix, 1999
Clomecyra ballerioi Lacroix, 2002
Clomecyra rikatlensis (Péringuey, 1904)


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Clomecyra i Global Biodiversity Information Facility 
Clomecyra – detaljert informasjon på Wikispecies
Jordskjelvet i Nepal i april 2015

Denne artikkelen omhandler jordskjelvet som rammet Nepal 25. april 2015. For det kraftige etterskjelvet som kom 12. mai 2015, se Jordskjelvet i Nepal i mai 2015.Jordskjelvet i Nepal i april 2015 var et jordskjelv med momentmagnitude 7,8 som inntraff 25. april 2015 klokken 06.12 UTC±0 (11.57 nepaltid). Jordskjelvet hadde sitt episenter cirka 29 km øst-sørøst av Lamjung i Nepal, og hyposenteret lå på cirka 15 km dybde. Det er det kraftigste jordskjelvet i Nepal siden 1934, og per 3. mai var 7 040 mennesker bekreftet omkommet og mer enn dobbelt så mange skadet.Skjelvet utløste et sneskred på Mount Everest som drepte minst 19 personer, mer enn sneskredet i 2014 og dermed den dødeligste dagen på fjellet noensinne.


== Materielle ødeleggelser ==
Jordskjelvet rammet en rekke sentrale kulturminner og turistattraksjoner i Katmandudalen hardt. Blant stedene som ble alvorlig skadet eller jevnet med jorden er Durbar-plassene i Katmandu, Bhaktapur og Lalitpur, med tvillingpagodene Shiva og Narayan, som alle står oppført på UNESCOs verdensarvliste, samt mer enn 50 pagoder, templer og palasser. Andre verdensarvsteder, slik som det nesten 62 meter høye Dharahara-tårnet, kollapset, mens Boudhanath-stupaen, Pashupatinath-tempelet og det buddhistiske tempelet på Swayambhunath alle fikk mindre skader.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2015 Nepal earthquake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
USGS Earthquake Hazards Program – United States Geological Survey (engelsk)
National Seismological Centre – Nepals offisielle nettside for jordskjelv (engelsk)
Deadly earthquake Nepal Arkivert 24. desember 2018 hos Wayback Machine. – Earthquake Report (engelsk)
Video av snøskredet ved Everest Base Camp etter jordskjelvet – BDVid (engelsk)
Finlands luftfartsmuseum

Finands luftfartsmuseum (finsk: Suomen ilmailumuseo) er et spesialmuseum  for fly og luftfart. Det ligger nær Helsingfors-Vanda lufthavn i Skattmans i Vanda, Finland.


== Historie ==
Organisasjonen bak museet, luftfartsmuseumsforeningen (finsk: Ilmailumuseoyhdistys ry) ble etablert 4. desember 1969. Museet ble åpnet i 1972, opprinnelig plassert i kjellerlokalene til terminalbygningen til Helsingfors-Vanda lufthavn, men kunne flytte til egne fasiliteter i 1981. Museet er under stadig ekspansjon med tilfang av nye objekter. Det omfatter i dag en egen kontorfløy, laboratorium, bibliotek, arkiv og et auditorium for 200 besøkende.


== Utstillinger ==
Det finnes bortimot 7 000 objekter i museets samlinger, et bibliotek med 16 000 bøker, 160 000 tidsskrifter og mindre trykksaker om luftfart. Et stort antall servicemanualer for ulike flytyper.
Museet har for tiden 72 fly til utstilling. Noen er unike, som for eksempel det finskbygde Karhumäki Karhu 48B og det lisensbygde franske Caudron C.60


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fi) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Finnish Aviation Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Suomen ilmailumuseo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Dechambrophylla

Dechambrophylla er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store (16-24 millimeter), avlange, lyst brunlige oldenborrer. Forkroppen er tett hårete. Dekkvingene har tre svake lengderibber. "Snuten" (clypeus) er mer eller mindre avrundet. Antennene er ti-leddete, med en vifte av tre svært lange blader. 


== Utbredelse ==
Slekten finnes i det nordlige Kenya, trolig også i Somalia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Dechambrophylla Lacroix, 1999
Dechambrophylla longiclava Lacroix, 1999
Dechambrophylla werneri Lacroix, 2001


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Dechambrophylla i Global Biodiversity Information Facility 
Dechambrophylla – detaljert informasjon på Wikispecies
Limepomera

Limepomera er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor, avlang, blank, mørkbrun oldenborre. Forkroppen er tett hårete. "Snuten" (clypeus) er kort og avrundet. Pronotum har rundede sider og er nesten så langt som bredt.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Kongo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Limepomera Lacroix, 1999
Limepomera quadridens (Burgeon, 1946)


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Limepomera i Global Biodiversity Information Facility 
Limepomera quadridens – detaljert informasjon på Wikispecies
Palacephala

Palacephala er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, blanke, brunsvarte oldenborrer. Forkroppen er tett kledt med lyse hår. Antennene er ti-leddete med en tre-leddet vifte av lange blader. Pronotum har rundede sider, dekkvingene er parallellsidige.


== Utbredelse ==
Artene lever i Mosambik.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Palacephala Lacroix, 1999
Palacephala erichsoni (Klug, 1855)
Palacephala laeviplagiata (Kolbe, 1897)


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Palacephala i Global Biodiversity Information Facility 
Palacephala – detaljert informasjon på Wikispecies
Prokurør

Prokurør (av fransk procureur) er i prinsippet det samme som prokurator, men ble særlig brukt som betegnelse for visse embedssakførere – det vil si de som var fast ansatt til å ivareta visse offentlige saker – eller som overhode for visse embedsmenn, særlig for offentlige anklagere i straffeprosessen. Tittelen er i dag historisk og anvendes verken i Danmark eller Norge.


== Se også ==
Generalprokurør
François Duval (komponist)

François Duval (1672/1673 – 1728) var en fransk fiolinist og barokk-komponist.


== Liv og virke ==
François Duval var sønn av en parisisk dansemester med samme navn, som medvirket som danser under Lullys operaoppføringer. I koppskattfortegnelsene fra 1695 er faren oppført i 1. skatteklasse, noe som tyder på en opphøyd sosial og økonomisk posisjon.
Den tidligste kjente komposisjonen til Duval, Air nouveau, ble publisert i tidsskriftet Mercure Galant 1699. Senest fra 1704 fikk han privilegium på publikasjon av sine verk og sto i tjeneste hos hertug Filip II av Orléans. Duval dediserte sine fiolinsonater op. 1 til hertugen, dette er den første franske publikasjonen av fiolinsonater i italiensk stil, ett år før Jean-Féry Rebels Pieces pour le violon. Duval tok i bruk fiolinspesifikke spilleteknikker som var blitt kjent i Frankrike gjennom Arcangelo Corellis sonatesamling op. 5 (1700). En annen av Duvals tjenesteherrer var hertugen av Noailles; til ham dediserte han triosonater op. 2.
de Noailles lot Duval spille for kong Ludvig XIV, og Duval dediserte sonatesamlingen op. 3 til kongen. Fra nå av medvirket Duval under François Couperins Concerts royaux, sammen med Couperin (cembalo), Hilaire Verloge (gambe), André Danican Philidor (obo) og Pierre Dubois (fagott).Duval ble medlem av Vingt-quatre Violons du Roy i 1714. Johann Adam Birkenstock regnes som Duvals mest framsående elev.


== Verk ==
Duvals første sonater er komponert i italiensk stil, og røper at han hadde kjennskap til Arcangelo Corellis verk. Den hyppige bruken av dobbeltgrep og spill i høye posisjoner viser at han var en dyktig fiolinist. Med sine verk ryddet Duval veien for yngre komponister som Jean-Marie Leclair. Duvals sonater er skrevet dels i kirkesonatestil, dels på suiteform.


== Publiserte verk ==
Premier Livre de sonates et autres pièces pour le violon et basse (1704)
Second Livre à trois parties, sonates pour 2 violons et la basse (1706)
Troisième Livre de sonates pour violon et la basse (1707)
Quatrième Livre de sonates (1708)
Cinqième Livre de sonates à violon seul et la basse (1715)
Amusements pour la chambre, à violon seul et la basse (1718)
Les idées musiciènnes, sonates pour violon seul et la basse (1720)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Duvals verk i Bibliothèque nationale de Frances digitalarkiv «Gallica»
Asiactenius

Asiactenius er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små (7,5-10 millimeter), svartaktige oldenborrer. "Snuten" (clypeus) er avrundet trapesformet, noe innbuktet i midten. Antennene består av ti ledd, de fem ytterste danner en vifte med korte blader. Det er stor forskjell på kjønnene, hunnene er mye bredere enn hannene.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sentral-Asia (Afghanistan, Turkmenistan og Usbekistan).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Tanyproctini (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Asiactenius Nikolajev, 2000
Asiactenius afghanus Nikolajev, 2000
Asiactenius mirabilis Nikolajev, 2000
Asiactenius reitteri (Medvedev, 1952)
Asiactenius tekkensis (Reitter, 1889)
Asiactenius tokgajevi (Medvedev, 1962)


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Asiactenius i Global Biodiversity Information Facility 
Asiactenius – detaljert informasjon på Wikispecies
Lacroixidema

Lacroixidema er en liten slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore (8,5-15 millimeter) oldenborrer. "Snuten" (clypeus) er tydelig innbuktet i spissen. Antennene er ni-leddete med en fem-leddet vifte av lange blader. Hode og pronotum er blanke, dekkvingene fløyelsaktige og hårete. 


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Thailand og Myanmar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Tanyproctini (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Lacroixidema Keith, 2000
Lacroixidema krali Keith, 2002
Lacroixidema merkli Keith, 2002
Lacroixidema poggii Keith, 2000


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Lacroixidema i Global Biodiversity Information Facility 
Lacroixidema poggei – detaljert informasjon på Wikispecies
Zanitanus

Zanitanus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 18 millimeter), avlang, noe blank, rødbrun oldenborre. Forkroppen er nokså tett hårkledt.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Tanzania og Mosambik.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Zanitanus Lacroix, 2001
Zanitanus lindiensis (Moser, 1919)


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Zanitanus i Global Biodiversity Information Facility
Anzac biscuit

Anzac biscuit er en søt kjeks laget av havregryn, mel, kokosflak, sukker, smør, spaltet rørsukker, natron og kokende vann. Kjeksen er populær i Australia og New Zealand og har lenge vært assosiert med Australian and New Zealand Army Corps (ANZAC) som kjempet under første verdenskrig. Det er blitt hevdet at kjeksen ble sendt til soldater som kjempet i utlandet fordi ingrediensene hadde lang holdbarhet og kjeksen ikke ble dårlig under sjøtransporten. Idag produseres kjeksen kommersielt for detaljhandel.


== Referanser ==
Wernerophylla

Wernerophylla er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 15 millimeter), blank, brunsvart oldenborre. Forkroppen er tett kledt med ganske korte hår. "Snuten" (clypeus) er avrundet. Antennen er ti-leddete med en vifte av tre blader. Pronotums sider er rundede med en svak knekk på midten. Beina er middels kraftige.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Arten lever i Tanzania.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Wernerophylla Lacroix, 2001
Wernerophylla nigra Lacroix, 2001


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Wernerophylla i Global Biodiversity Information Facility
Ole Johan Skjelbred-Knudsen

Ole Johan Skjelbred-Knudsen (født 2. september 1972) er en norsk skuespiller og regissør. Han er assosiert med Dramatikkens hus. Han har også medvirket i en rekke filmer. Han er utdannet ved Statens Teaterhøgskole (1995-1998). Han har blant annet arbeidet for Nationaltheatret, Det Norske Teatret og Trøndelag Teater.


== Teater ==


== Filmografi ==


== Utmerkelser ==
2015: Heddaprisen - Nominert i kategorien Beste scenetekst


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ole Johan Skjelbred-Knutsen hos Filmweb
(en) Ole Johan Skjelbred-Knudsen på Internet Movie Database 
(fr) Ole Johan Skjelbred-Knudsen på Allociné 
(en) Ole Johan Skjelbred-Knudsen hos The Movie Database
Pyronota

Pyronota er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små oldenborrer (mindre enn 10 millimeter), blanke med metalliske farger.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Colymbomorphini Blanchard, 1850
Slekten Pyronota Boisduval, 1835 - 10 arter
Pyronota edwardsi Sharp, 1876
Pyronota festiva (Fabricius, 1775)
Pyronota inconstans Brookes, 1926
Pyronota laeta (Fabricius, 1775)
Pyronota lugubris Sharp, 1886
Pyronota minor Given, 1952
Pyronota punctata Given, 1952
Pyronota setosa Given, 1952
Pyronota sobrina Sharp, 1876
Pyronota splendens Given, 1952


== Eksterne lenker ==
(en) Pyronota i Encyclopedia of Life 
(en) Pyronota i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Pyronota – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pyronota – detaljert informasjon på Wikispecies
SAT

SAT (opprinnelig Scholastic Aptitude Test, senere Scholastic Assessment Test) er en standardisert adgangstest til høyere utdannelser i USA.
SAT eies, utgives og utvikles av College Board, som er en ideell organisasjon i USA. SAT ble tidligere utviklet og utgitt av Educational Testing Service, som stadig administrerer eksamen.
Testens formål er å vurdere en studerendes parathet til høyere utdannelse. SAT ble introdusert i 1926 og dens navn og skala er blitt endret adskillige ganger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) SAT test – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aliaclitopa

Aliaclitopa er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore (13-16 millimeter), brede, blanke, svarte oldenborrer. Forkroppen er nokså tett hårete. "Snuten" (clypeus) er avrundet, antennene 10-leddete med en tre-leddet vifte. Beina er temmelig kraftige.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra Zimbabwe.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Tanyproctini Erichson, 1847 (eventuelt Pachydeminae)
Slekten Aliaclitopa Lacroix, 2003
Aliaclitopa praecalva (Péringuey, 1904)
Aliaclitopa snizeki Lacroix, 2003


== Kilder ==
hannetons.fr - beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Aliaclitopa i Global Biodiversity Information Facility 
Aliaclitopa – detaljert informasjon på Wikispecies
Smørvalnøtt

Smørvalnøtt (Juglans cinerea) er et løvfellende tre i valnøttfamilien. Den blir 20–30 m høy og lever kort; den blir sjelden så gammel som 75 år. Barken er purpurgrå og furet. Bladene er finnete og 30–60 cm lange. Det er 11–17 tannete småblad.
Smørvalnøtt vokser i løvskog i de nordøstlige delene av Nord-Amerika. Den finnes lenger nord enn slektningen svartvalnøtt, men utbredelsene overlapper, og de to artene vokser ofte sammen. Andre treslag som den finnes sammen med, er lind, romhegg, amerikabøk, alm, canadahemlokk, hickory, eik, rødlønn, sukkerlønn, tulipantre, kvitask og gulbjørk. 
Utbredelsen strekker seg fra sørøstlige New Brunswick gjennom New England unntatt nordvestlige Maine og Cape Cod. Sørgrensen for utbredelsen går igjennom nordlige New Jersey, vestlige Maryland, Virginia, Nord-Carolina, nordvestlige Sør-Carolina, nordlige Georgia, nordlige Alabama, nordlige Mississippi og Arkansas. Den finnes vestover til sentrale Iowa og sentrale Minnesota og finnes også i Wisconsin, Michigan og nordøstover inn i Ontario og Québec.
Trevirket brukes litt til møbelsnekring. Nøttene blir spist både av mennesker og dyr. Smørvalnøtt blir av og til plantet som skogstre og finnes forvillet i Danmark og Romania.


== Litteratur ==
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 196. ISBN 82-10-01282-7. 
«Juglans cinerea». Flora of North America. Besøkt 25. april 2015. 
G. Rink. «Butternut». Silvics of North America. Besøkt 25. april 2015. 
«Juglans cinerea». Flora Europaea. Besøkt 4. mai 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Smørvalnøtt i Encyclopedia of Life 
(en) Smørvalnøtt i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Smørvalnøtt hos Artsdatabanken 
(sv) Smørvalnøtt hos Dyntaxa 
(en) Smørvalnøtt hos ITIS 
(en) Smørvalnøtt hos NCBI 
(en) Smørvalnøtt hos The International Plant Names Index 
(en) Smørvalnøtt hos Tropicos 
(en) Kategori:Juglans cinerea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Juglans cinerea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Juglans cinerea – detaljert informasjon på Wikispecies