jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hit40.no

Hit40.no er et norsk musikk- og filmprogram for ungdom som gikk på TV 2 fra 1997 til 2000. Programmet ble ledet av Gunilla Holm og var i starten en presentasjon av ukas mest spilte låter, med utgangspunkt i Hit40-lista. Fra 1998 ble programmet utvidet med en egen ukentlig filmsending som gikk separat fra musikkprogrammene. Filmprogrammet fikk samme form som musikkprogrammet, og var i hovedsak en presentasjon over ukas mest leide videofilmer - og etterhvert også mest sette kinofilmer. Musikkprogrammene kan best beskrives som et listepop-program.Hit40.no startet sine sendinger i januar 1997 og var en slags videreføring av det direktesendte Metro, som gikk høsten 1996. Til tross for endret konsept så gikk også Hit40.no i starten under navnet Metro (med undertittelen Hit40.no). Etter drøyt to måneder endret det navn til Metro Hit 40.no, og kort tid etter ble det bare hetende Hit40.no.Programmet ble i august 2000 erstattet at ungdomsprogrammet Sone 2. 


== Sendinger ==
Programmet gikk en gang i uka det første året, på tirsdager (med reprise på fredager) og var viet popmusikk. I 1998 ble det utvidet til to programmer i uka (tirsdager og onsdager) der det ene tok for seg ukas mest spilte låter og det andre ukes mest leide filmer på video. Fra april 1999 omfattet sistnevnte program også ukas mest sette kinofilmer.I 2000 gikk de atter tilbake til ett program i uka, som tok for seg ukas mest spilte låter. Dette var programmets siste sesong og ble sendt uten programleder.


== Seertall ==
I første halvår av 1998 hadde programmet en seeroppslutning på 66 000, med 81 000 som det høyeste. Programmets konkurrent, VG-lista Top 20, hadde i samme periode en gjennomsnittlig seeroppslutning på 50 000.


== Hit 40-lista ==
Hit 40-lista, som var utgangspunktet for TV-programet, var et samarbeidsprosjekt mellom Dagbladet, TV 2 og P4 og skulle speile de låtene som er mest spilt på radio. Lista baserte seg på elektronisk monitoring av radiostasjoner i Norge og var rangert ved hjelp av et lyttervektet poengsystem. Lyttertall ble levert av Norsk Gallup. Lista ble presentert ukentlig i Dagbladet, P4 og i TV 2-programmet med samme navn.
Lista og programmet dannet også utgangspunktet for HitAwards. En prisutdeling som ble arrangert årlig fra 1998 til 2002. Gunilla Holm ledet flere av dem.Lista har møtte en del kritikk som gikk på at den ikke var representativ for hva som spiltes på radio og at den inneholdt lite norsk musikk. Kritikken var særlig sterk i 2004 og kom fra daværende musikksjef i P1, Per Ole Hagen og daværende musikksjef i P3, Håkon Moslet. Allerede i 2002 gikk NRKs radiosjef Nils Heldal, ut og kalte lista for «en manipulering av den norske radiovirkeligheten». Den har også blitt kritisert for å ha et innfløkt vektingssystem radiostasjonene i mellom. Noe som var hovedgrunnen til at Dagbladet sluttet å publisere den.


== Referanser ==
Joseph Héliodore Sagesse Vertu Garcin de Tassy

Joseph Héliodore Sagesse Vertu Garcin de Tassy (født 25. januar 1797 i Marseille, død 2. september 1878 samme sted) var en fransk orientalist. 


== Verker ==
Allégories. Récits poétiques et chants populaires. Lerroux, Paris 1877.
Les aventures de Kamrup. Paris 1834
Chrestomathie hindie et hindouie. Paris 1849.
Cours d'hindoustani. Paris 1870.
La doctrine de l'amour. Paris 1859.
Histoire de la littérature hindouie e hindoustanie Dupont, Paris 1871 (3 bd.)
L'islamisme d'aprés le Coran. Sciences des religions. Biblio-Verlag, Osnabrück 1978, ISBN 3-7648-0340-1 (reproduksjon av Paris 1874).
La langue et la littérature hindoustanies 1850-69. Paris 1874.
Mémoires sur les particularités de la religion musulmane dans l'Inde. Paris 1832.
Oeuvre de Wali. Paris 1834
La poésie philosophique et religieuse chez les Persans d'après le Mantic Uttar, ou le langue des oiseaux de Farid-Uddin Attar. 4. oppl. Dupont, Paris 1864 (3 bd.).
Rhétorique et prosodie des langues de l'Orient musulman. 1873.
Rudiments de la langue hindouie. Paris 1847.


== Referanser ==


== Kilder ==
Garcin de Tassy i Christian Blangstrup, Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1920)
Ooststellingwerf

Ooststellingwerf er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland. I Ooststellingwerf og området rundt snakkes det stellingwerfsk, et regionale språk med røtter i nedersaksisk og som er i slekt med blant annet drentsk og sallandsk.


== Kjente personer fra Ooststellingwerf ==
Elma de Vries, skøyteløper


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Dioecesis

Dioecesis (latin, fra gresk: Dioikesis, διοίκησις, «administrasjon»)  i sin opprinnelige betydning er ordet for den offentlige forvaltning - særlig for den statlige finansforvaltning. I Athen er embedsbetegnelsen epi tei dioikesei («om forvaltningen») dokumentert fra annen halvdel av 300-tallet f.Kr. Her kan det ha dreiet seg om enten en enkelt høyeste forvaltningsembedsmann, eller et gremium.
I Romerriket ble uttrykket til tider benyttet om forvaltningsområder (territorielle), som hos Marcus Tullius Cicero i en omtale av lilleasiatiske områder. 


== Dioceses som forvaltningsenhet i Romerriket ==


=== Riksinndeling ===
Bredere bruk fikk begrepet først i senantikken: 
Romerriket var først inndelt i 46 provinser. Keiser Diokletian delte i år 300 e.Kr. disse opp i mindre provinser, slik at det så var  så mange som 101 provinser. Disse ble i sin tid sammenfattet/underordnet under dioceses. Toppledelsen for diøsesene (og provinsene) besto av var en vicarius [dioeceseos].   
Laterculus Veronensis, som gjengir den diokletianske inndeling, oppgir de følgende tolv diøseser:

Dioecesis Africae (7 provinser)
Dioecesis Asiana (9)
Dioecesis Britanniae (4)
Dioecesis Galliae (8)
Dioecesis Hispaniae (6)
Dioecesis Italiae (12)
Dioecesis Moesiae (11)
Dioecesis Orientis (17)
Dioecesis Pannoniarum (7)
Dioecesis Pontica (7)
Dioecesis Thraciarum (6)
Dioecesis Viennensis (7)Etter rikets deling i 395 så strukturen med fire prefekturer, 15 diøseser og 119 provinser slik ut:

Det østromerske rike
Prafectus praetorio per Orientem
Dioecesis Aegypti (6 provinser)
Dioecesis Orientis (15)
Dioecesis Pontica (13)
Dioecesis Asiana (9)
Dioecesis Thraciarum (6)
Praefectus praetorio per Illyricum
Dioecesis Macedoniae (7)
Dioecesis Daciae (5)
Det vestromerske rike
Praefectus praetorio per Italiam et Africam / Italiae et Africae
Dioecesis Pannoniarum (7)
Dioecesis Italiae Annonariae (7)
Dioecesis Italiae Suburbicariae (10)
Dioecesis Africae (6)
Praefectus praetorio Galliarum
Dioecesis Britanniae (4)
Dioecesis Galliae (10)
Dioecesis Septem Provinciarum (7)
Dioecesis Hispaniae (7)Endringer: Oriens (den romerske prefektur Orientis)  var blitt delt i Orientis og Aegyptus. Moesia i Macedonia og Dacia. Italia i Italia Annonariae og Italia Suburbicariae. Viennensis fikk som nytt navn Septem Provinciae.
I Østromerriket ble den senantikke diøsesanstruktur først oppgitt til gunst for forvaltningsenheten thema, og etter den islamske ekspansjon (ca 630). I Vestromerriket var diøsesestrukturen oppgitt tidligere.
Andre kirkder til riksinndelingen i dioceses er Polemius Silvius' Laterculus, Notitia Dignitatum, og Hierokles' Synekdemos.


=== Diøcesens funksjoner ===
Mellomstillingen fremgår  av Prefektur – Diøsese – Provins-strukturen. Fuknsjonene var:

rettslig førsteinstans i saker som har betydning for provinsnivået
Oppsyn og kontroll over provinsene
Klageinstans


== Litteratur ==
Noethlichs, Karl Leo (1982): Zur Entstehung der Diözese als Mittelinstanz des spätrömischen Verwaltungssystems. I: Historia. bind 31, s. 70–81.


== Referanser ==
Menameradiel

Menameradiel (nederlandsk: Menaldumadeel) er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Menameradiel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Littenseradiel

Littenseradiel (nederlandsk: Littenseradeel) er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Leeuwarderadeel

Leeuwarderadeel  (vestfrisisk: Ljouwerteradiel) er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Ligustrum obtusifolium

Ligustrum obtusifolium er løvfellende busk i oljetrefamilien.
Den er tett forgrenet og 0,5–3 m høy. Bladene er avlange og butte. Blomstene sitter i endestilte kvaster, og frukten er purpursvart. Arten er utbredt i de kinesiske provinsene Heilongjiang, Jiangsu, Liaoning, Shandong og Zhejiang, samt i Korea og Japan.
Ligustrum obtusifolium brukes som hageplante i mange land og betraktes som en invaderende art i deler av USA.


== Litteratur ==
«Ligustrum obtusifolium». Flora of China. Besøkt 23. mars 2018. 
«Ligustrum obtusifolium». Missouri Botanical Garden. Besøkt 23. mars 2018. 
«Ligustrum obtusifolium (border privet)». Invasive Species Compendium. Besøkt 22. januar 2020. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ligustrum obtusifolium i Encyclopedia of Life 
(en) Ligustrum obtusifolium i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Ligustrum obtusifolium hos Dyntaxa 
(en) Ligustrum obtusifolium hos ITIS 
(en) Ligustrum obtusifolium hos NCBI 
(en) Ligustrum obtusifolium hos The International Plant Names Index 
(en) Ligustrum obtusifolium hos Tropicos 
(en) Kategori:Ligustrum obtusifolium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ligustrum obtusifolium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ligustrum obtusifolium – detaljert informasjon på Wikispecies
Einar Hepsø

Einar Jakob Hepsø (født 25. desember 1926 i Osen i Sør-Trøndelag, død 27. oktober 2005) var en norsk politiker (Ap).
Han vokste opp i beskjedne kår i en fiskerfamilie på Hepsøya. Etter handelsskolen i Trondheim arbeidet han en tid i en bank i byen, deretter som lærer i Osen i to år. I 1950-årene kjøpte han sin første fiskebåt sammen med en bror.Hepsø var medlem av Osen kommunestyre 1952–1955, 1972–1979, 1984–1991 og 1995–2003, varaordfører 1972–1977 og 1985–1986 samt ordfører 1984–1985 og 1995–2003. Han var vararepresentant til Stortinget fra Sør-Trøndelag 1977–1985 og formann i Norges Fiskarlag 1984–1994. Av offentlige verv kan nevnes medlem av sentralstyret i Norges fiskeriforskningsråd 1984–1992 og nestleder i styret i Garantikassen for fiskere 1988–1995.Hepsø ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1998. Han ble æresmedlem av Norges Fiskarlag i 1996.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Einar Hepsø hos Stortinget 
(no) Einar Hepsø hos Norsk senter for forskningsdata
Enebostubben (Oslo)

Enebostubben (1–9, 2–16) er en vei på Stovner (bydel Stovner) i Oslo. Den går som blindvei østover fra Stovnerveien.
Navnet ble vedtatt i 2005. Tidligere var det to sideveier til Stovnerveien kalt Eneboveien, og det var behov for å skille de to.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 155. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (E)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
«Stovnerporten – Veier i Stovner bydel». Arkivert fra originalen 17. januar 2015. Besøkt 24. oktober 2015.
Ellefs vei (Oslo)

Ellefs vei er en vei på Rommen i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Haavard Martinsens vei til Ringnesveien.
Veien fikk navn i 1968 etter Ellef Ringnes, som grunnla Ringnes Bryggeri sammen med broren Amund og Axel Heiberg. Rester av en vei oppkalt etter broren er ikke langt unna.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Ellefs vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 152. ISBN 978-82-573-1760-7.
Amunds vei (Oslo)

Amunds vei var en vei på Rommen i bydel Stovner i Oslo. Den gikk fra Ringnesveien til Haavard Martinsens vei.
Veien ble oppkalt i 1968 etter Amund Ringnes, som grunnla Ringnes Bryggeri sammen med broren Ellef og Axel Heiberg. Noe av veien forsvant ved utvidelsen av Jordans bygg i Haavard Martinsens vei. Det som gjenstår, er innkjøring til parkeringsplassen nordøst for Jordan-bygget.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Amunds vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 53-54. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Stovnerporten – Veier i Stovner bydel». Arkivert fra originalen 17. januar 2015. Besøkt 24. oktober 2015.
Kungliga Musikaliska Akademien

Kungliga Musikaliska Akademien er et svensk akademi grunnlagt av Gustav III i 1771. Akademiet har som formål å fremme tonekunsten og musikklivet. Det er i dag (2015) det eldste musikkakademi nord for alpene. Akademiet har lokaler i Utrikesministerhotellet på Blasieholmen i Stockholm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Royal Swedish Academy of Music – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rolf E. Stenersens allé (Oslo)

Rolf E. Stenersens allé (5–27, 2A–48; ikke alle numre er i bruk) er en vei inne på området til Sogn studentby i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Sognsveien og inn på studentbyområdet, der den forgrener seg. Veien arter seg kun som allé i klassisk forstand i et lite strekke fra nummer 9 til nummer 34. Her er det plantet bjørketrær på begge side av veien. De resterende delene av Rolf E. Stenersens allé er normale gateløp. 
Veien fikk navn i 1992 etter Rolf Stenersen. Deler av Stenersens kunstsamling befant seg på Sogn studentby i 1953–73 før den ble overført til Stenersenmuseet ved Konserthuset. Nummereringen til husene på studentbyen ble endret da det nye gatenavnet ble innført.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Rolf E. Stenersens allé». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 469. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (R)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Solørgata

Solørgata (1–9; ingen partallsadresser) er en gate på Vålerenga i bydel Gamle Oslo. Den går fra Odalsgata til Strømsveien. Gaten er imdilertid for gangvei å regne, og ut mot Strømsveien går den over fortauet.
Mange av gatene i området fikk navn etter steder på Østlandet i 1879, året etter byutvidelsen. Dette gjelder også Solørgata.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Solørgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 527. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Campolieto

Campolieto er en kommune i provinsen Campobasso i den italienske regionen Molise, som ligger omkring 11 km nordøst for Campobasso.
Campolieto grenser til følgende kommuner: Castellino del Biferno, Matrice, Monacilioni, Morrone del Sannio, Ripabottoni og San Giovanni in Galdo.


== Vennskapsby ==
Campolieto er vennskapsby med:

 Arese, Italia (2006)


== Demografisk utvikling ==
Tall fra ISTAT


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Campolieto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nulla poena sine culpa

Nulla poena sine culpa uttrykker en av de vesentlige rettsregler som gjelder i de fleste rettssystemer. Den latinske formelen betyr «ingen straff uten skyld».
Caroline Maheux

Caroline Maheux (født 27. april 1969 i Sherbrooke, Québec) er en canadisk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Canada og CPVS fra Sherbrooke.


== Personlige rekorder ==


== Sammenlagt i Verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caroline Maheux – Olympics.com 
(en) Caroline Maheux – Olympic.org 
(en) Caroline Maheux – Olympedia 
(en) Caroline Maheux – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Caroline Maheux – Canadian Olympic Committee 
(en) Caroline Maheux – Speedskatingbase.eu 
(en) Caroline Maheux – SpeedSkatingNews.info 
(en) Caroline Maheux – SpeedSkatingStats.com 
(en) Caroline Maheux – TheSports.org 
(en) Caroline Maheux på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Caroline Maheux på ISU sine nettsider. (noen resultater)Bilder2 bilder av Caroline Maheux i Calgary-OL 1988.YouTube-videoerWinter Olympic Games Calgary 1988 :
1500 m Maheux - Kim (lengde; 3 minutter 7 sekunder)
Nulla poena sine lege

Nulla poena sine lege («ingen straff uten lov») er et rettsprinsipp som fordrer at man ikke kan straffes for noe som ikke er forbudt ved lov. Dette prinsippet er akseptert og kodifisert i moderne demokratier som et grunnleggende krav til rettssamfunnet. Prinsippet kalles også lovprinsippet (legalitetsprinsippet i strafferetten), og er kodifisert i Grunnloven § 96 første ledd, samt i Straffeloven (Norge) § 14. Grunnloven § 96 første ledd hjemler dessuten domsprinsippet («nulla poena sine judicare»), som krever dom for ileggelse av straff.
Det er den tyske juristen Paul Johann Anselm von Feuerbach (1775–1833) som har gitt prinsippet sin nåværende språklige utforming. Han regnes ellers som grunnleggeren av den moderne tyske strafferetten. Grunnprinsippet nulla poena sine lege fantes rett nok også i den gamle romerretten, men prinsippet fikk en strammere og fyndigere formulering av Feuerbach.
Prinsippet retter seg ikke bare mot rettsvilkårlighet og maktmisbruk, men skal også forsvare innbyggerne mot tilbakevirkende lover innen strafferett (forbudet mot tilbakevirkende straff, se Grunnloven § 97). 


== Litteratur ==
Hans-Ludwig Schreiber (1976). Gesetz und RichterStudien zur geschichtlichen Entwicklung des Satzes «nullum crimen, nulla poena sine lege». Frankfurt am Main: Metzner. «Zugleich Habilitationsschrift an der Universität Bonn 1971» 
Markus Kenntner (1997). Der deutsche Sonderweg zum Rückwirkungsverbot. Plädoyer für die Aufgabe eines überholten Verweigerungsdogmas. München/Frankfurt am Main: Beck. s. 2298 ff. 
Friedrich-Christian Schroeder (1999). Der Bundesgerichtshof und der Grundsatz „nulla poena sine lege“. München/Frankfurt am Main: Beck. s. 89–93. 
Ingo Bott/Paul Krell (2010). Der Grundsatz „nulla poena sine lege“ im Lichte verfassungsgerichtlicher Entscheidungen. s. 694 ff. 
Hartmut Maurer (2001). Rechtsstaatliches Prozessrecht. Tübingen: Mohr Siebeck. s. 471 ff.
Erol Bekir

Erol Bekir (tidligere Erol Bekirovski; født 25. januar 1974 i Malmö) er en svensk-makedonsk tidligere fotballspiller og fotballtrener.


== Karriere som spiller ==
Bekir startet karrieren i Malmö FF, hvor han spilte en kamp i Allsvenskan i 1994, men søkte seg tidlig utenlands, hvor han kom til å spille for klubber som BSC Young Boys, FC Lugano, Reggina Calcio, FC Thun og SV Waldhof Mannheim. Bekir signerte for IF Bunkeflo da han returnerte til Sverige i 2004. Bekir fortsatte for klubben, som ble slått sammen med Limhamns IF i 2007, fram til han la opp som spiller i 2009.


== Karriere som trener ==
Bekir tok over som trener for IF Limhamn Bunkeflo da han la opp som spiller i 2009. Han ga seg imidlertid i 2012.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alsiö, Martin (2011). 100 år med Allsvensk fotboll (svensk). Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3. 


== Eksterne lenker ==
(en) Erol Bekir – Transfermarkt 
(en) Erol Bekir – FBref 
«Erol Bekir», profil på SvFFs hjemmeside (sv)
Holisonycha

Holisonycha er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Arten lever i Sør-Afrika (Kapp-provinsen).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Holisonycha Péringuey, 1904
Holisonycha mellila Péringuey, 1904


== Eksterne lenker ==
(en) Holisonycha i Global Biodiversity Information Facility 
Holisonycha – detaljert informasjon på Wikispecies
Pseudoholophylla

Pseudoholophylla er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Pseudoholophylla Blackburn, 1911
Pseudoholophylla castaneipennis (W.J. MacLeay, 1888)
Pseudoholophylla cavifrons Lea, 1919
Pseudoholophylla furfuracea (Burmeister, 1855)
Pseudoholophylla lepidoptera Blackburn, 1912


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudoholophylla i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudoholophylla – detaljert informasjon på Wikispecies
Tricholontha

Tricholontha er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor, avlang, blank, mørkt rødbrun oldenborre. Hannen har antenner med svært lange lameller (antenneblader). Dekkvingene har noen svakt opphøyde, blanke lengderibber.


== Utbredelse ==
Arten lever i Japan.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Tricholontha Nomura, 1952
Tricholontha papagena Nomura, 1952


== Eksterne lenker ==
Bilde av arten
(en) Tricholontha i Encyclopedia of Life 
(en) Tricholontha i Global Biodiversity Information Facility 
Tricholontha papagena – detaljert informasjon på Wikispecies
Anoxioides

Anoxioides er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor, rødbrun oldenborre. Oversiden er spredt kledt med små, lyse skjell. "Snuten" (clypeus) er nesten kvadratisk.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Israel, der det er funnet noen få eksemplarer.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Anoxioides Petrovitz, 1971
Anoxioides bytinskisalzi Petrovitz, 1971


== Kilder ==
The Scarabs of the Levant - Anoxioides bytinskisalzi [1]


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Globulischiza

Globulischiza er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En liten til middelsstor (8-10 millimeter), eggformet, høyt hvelvet, blankt svart oldenborre. Snuten er trapesformet med rett forkant, antennene 10-leddete, klørne kløvede.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Sør-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Globulischiza Frey, 1974
Globulischiza squamosa Frey, 1974


== Kilder ==
Frey, G. (1974) Eine neue Gattung der Schizonychiden aus Sudafrika (Col. Melolonthidae). Entomologische Arbeiten Museum Georg Frey 25: 141-142 [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Globulischiza i Global Biodiversity Information Facility 
Globulischiza squamosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Allothnonius

Allothnonius er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Allothnonius Britton, 1978
Allothnonius barretti Britton, 1978
Allothnonius brooksi Britton, 1978


== Eksterne lenker ==
(en) Allothnonius i Global Biodiversity Information Facility 
Allothnonius – detaljert informasjon på Wikispecies