jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Philharmostes

Philharmostes er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små (2 - 5 millimeter), hvelvede, litt matte, mørke biller. Noen er matt mørkbrune eller svarte, andre har er skinnende metallisk glinsende. De kan rulle seg sammen til en kule, der de brede leggene på mellom- og bakbeina dekker undersiden. Oversiden er nokså kraftig og  tett punktert, de hvelvede dekkvingene har ofte tette og grove, men grunne, punktgroper.


== Levevis ==
Billene har blitt funnet mellom løvstrø i skog, mellom termitter og også i de nedre delene av trekroner.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==
Familien Ceratocanthidae blir noen ganger regnet som en underfamilie av Hybosoridae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien Hybosoridae – ca. 330 arter fordelt på 40 slekter
Underfamilien Ceratocanthinae Martínez, 1968 – noen ganger regnet som en egen familie
Gruppen Ceratocanthini Martínez, 1968
Slekten Philharmostes Kolbe, 1895
Philharmostes adami Paulian, 1968
Philharmostes aeneoviridis Kolbe, 1895
Philharmostes badius Petrovitz, 1967
Philharmostes basicollis Fairmaire, 1897
Philharmostes basilewskyi Paulian, 1977
Philharmostes bicolor Boucomont, 1937
Philharmostes boucomonti Petrovitz, 1968
Philharmostes cohici Paulian, 1968
Philharmostes corruscus Fairmaire, 1903
Philharmostes criberrimus Paulian, 1979
Philharmostes cribrarius Fairmaire, 1903
Philharmostes cupreolus Fairmaire, 1899
Philharmostes descarpentriesi Paulian, 1979
Philharmostes disparilis Hesse, 1948
Philharmostes garciabesi Martinez, 1970
Philharmostes girardi Paulian, 1993
Philharmostes grebennikovi Ballerio, 2004
Philharmostes integer Kolbe, 1895
Philharmostes interruptus Hesse, 1948
Philharmostes latericostatus (Fairmaire, 1884)
Philharmostes olsoufieffi Boucomont, 1937
Philharmostes ornatus Ballerio, 2004
Philharmostes pseudobasicollis Paulian, 1979
Philharmostes pseudumbratilis Ballerio, 2004
Philharmostes spelaeus Paulian, 1979
Philharmostes umbilicatus Petrovitz, 1968
Philharmostes umbratilis Petrovitz, 1968
Philharmostes vadonianus Paulian, 1979
Philharmostes werneri Ballerio, 2001
Philharmostes zuluensis Hesse, 1948


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Philharmostes i Encyclopedia of Life 
(en) Philharmostes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Philharmostes hos NCBI 
Philharmostes – detaljert informasjon på Wikispecies 
A. Ballerio og V. Grebennikov (2016) Rolling into a ball: phylogeny of the Ceratocanthinae (Coleoptera: Hybosoridae) inferred from adult morphology and origin of a unique body enrollment coaptation in terrestrial arthropods. Arthropod Systematics and Phylogeny 74(74(1)):23-52 [1]
Sjekkliste over Hybosoridae
Pterorthochaetes

Pterorthochaetes er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små (gjerne 5 - 6 millimeter), hvelvede, litt matte, mørke biller. De kan rulle seg sammen til en kule, der de brede leggene på mellom- og bakbeina dekker undersiden. Antennene er ni-leddete. Oversiden er nokså fint punktert, med korte børster.


== Levevis ==
Billene har blitt funnet mellom løvstrø i skog, mellom termitter eller biller i familien Passalidae.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Australia, fra det sørlige India i vest til Queensland i øst.


== Systematisk inndeling ==
Familien Ceratocanthidae blir noen ganger regnet som en underfamilie av Hybosoridae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien Hybosoridae – ca. 330 arter fordelt på 40 slekter
Underfamilien Ceratocanthinae Martínez, 1968 – noen ganger regnet som en egen familie
Gruppen Ceratocanthini Martínez, 1968
Slekten Pterorthochaetes Gestro, 1899
Pterorthochaetes andamanus Paulian, 1937
Pterorthochaetes armatus Paulian, 1945
Pterorthochaetes brevis (Sharp, 1875)
Pterorthochaetes brevisetosus Gestro, 1899
Pterorthochaetes coomani Paulian, 1945
Pterorthochaetes cribricollis Gestro, 1899
Pterorthochaetes danielsi Ballerio, 2013
Pterorthochaetes dembickyi Ballerio, 2014
Pterorthochaetes gestroi (Harold, 1874)
Pterorthochaetes haroldi (Sharp, 1875)
Pterorthochaetes hirtus Gestro, 1899
Pterorthochaetes incertus Gestro, 1899
Pterorthochaetes insularis Gestro, 1899
Pterorthochaetes latus (Sharp, 1875)
Pterorthochaetes lavongai Paulian, 1968
Pterorthochaetes laxepunctatus Paulian, 1973
Pterorthochaetes mallicoloi Paulian, 1968
Pterorthochaetes montanus Ballerio, 1999
Pterorthochaetes picinus (Sharp, 1875)
Pterorthochaetes puncticollis (Sharp, 1875)
Pterorthochaetes septemtrionalis Ballerio, 1999
Pterorthochaetes simplex Gestro, 1899
Pterorthochaetes storeyi Ballerio, 2013
Pterorthochaetes sulawesii Paulian, 1987
Pterorthochaetes tsurui Ballerio & Maruyama, 2010
Pterorthochaetes yunnanensis Ballerio, 2014


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Atlas of Living Australia - Pterorthochaetes [1]
(en) Pterorthochaetes i Encyclopedia of Life 
(en) Pterorthochaetes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pterorthochaetes hos NCBI 
Pterorthochaetes – detaljert informasjon på Wikispecies 
A. Ballerio (2014) New records of Ceratocanthinae (Celoptera Scarabaeoidea Hybosorida) from Arunachal Pradesh, India, with description of a new species of Pterorthochaetes Gestro, 1898. Biodiversity Journal 5: 251-254. [2]
A. Ballerio og V. Grebennikov (2016) Rolling into a ball: phylogeny of the Ceratocanthinae (Coleoptera: Hybosoridae) inferred from adult morphology and origin of a unique body enrollment coaptation in terrestrial arthropods. Arthropod Systematics and Phylogeny 74(74(1)):23-52 [3]
Sjekkliste over Hybosoridae
Universitetsforlagets lærebokpris

Universitetsforlagets lærebokpris er en årlig pris for beste lærebokide som deles ut av Universitetsforlaget. Prisen er på 100 000 norske kroner og deles ut på forlagets årlige sommerfest. Vinnerprosjektet blir kåret av en uavhengig jury og utgitt på Universitetsforlaget.


== Tidligere vinnere av Universitetsforlagets lærebokpris ==
2021 Harald H. Soleng og Eva Hadler Vihovde: Praktisk programvaretesting for utviklere
2020 Jan Erik Grindheim: Demokratisk politikk i komparativt perspektiv – teorier, modeller, analyser
2019 Þóra Pétursdóttir og Bjørnar Julius Olsen: Samtidsarkeologi
2018 Randi Neteland og Leiv Inge Aa: Master i norsk. Innføring i metode for lærerstudenter
2017 Alexander H. Sandtorv og Jarle S. Diesen: Organisk kjemi
2016 Ola Gunhildrud Berta og Tone Amalie Nergård: Høgblad: Folkeferd - en innføring i sosialantropologi
2015 Reidun Renstrøm: Lærebok i fysikk – Et historisk perspektiv
2014 Bård Sverre Tuseth og Nikolai K. Winge: Masteroppgaven i juss – kort forklart
2013 Roger Antonsen: Logiske metoder – Kunsten å tenke abstrakt matematisk
2012 Mette Sund Sjøvold, Kristin G. Furuholmen m.fl.: De minste barnas stemme: Utdredning og behandling i sped- og småbarnsalderen
2011 Erling Sandmo: Tid for historie
2010 Siri Meyer: Visuell makt. Bilder, blikk og betraktere
2009 Kristin Asdal: Politikkens natur. Naturens politikk
2008 Sindre Bangstad: Sekularismens ansikter
2007 Olav F. Perland: Transaksjonsjus – En innføring i regler om selskapstransaksjoner
2006 Tor Midtbø: Politiske skandaler
2005 Øyvind Kvalnes: Etisk kapital
2004 Nils A. Butenschøn: Midtøsten i vår tid og Karl Elling Ellingsen:Selvbestemmelse
2003 Lars Fr. H. Svendsen og Simo Säätelä: Det sanne, det gode og det skjønne
2002 Sverre Varvin: Flukt og eksil. Traume, identitet og mestring
2001 Brit Kroepelin: Det virtuelle campus – visjon og virkelighet?
2000 Sylvi Penne: Norsk som identitetsfag


== Eksterne lenker ==
Forlagets side om prisen Arkivert 18. mars 2017 hos Wayback Machine.
Eusphaeropeltis

Eusphaeropeltis er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore (gjerne ca. 5 millimeter), hvelvede, skinnende metallisk fargede biller. De kan rulle seg sammen til en kule, der de brede leggene på mellom- og bakbeina dekker undersiden. Oversiden er nokså fint punktert, med korte børster.


== Levevis ==
Billene har blitt funnet i regnskog, trolig i trekronene, også i termittreir. Artene kan fly.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia nord til det sørlige Kina.


== Systematisk inndeling ==
Familien Ceratocanthidae blir noen ganger regnet som en underfamilie av Hybosoridae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien Hybosoridae – ca. 330 arter fordelt på 40 slekter
Underfamilien Ceratocanthinae Martínez, 1968 – noen ganger regnet som en egen familie
Gruppen Ceratocanthini Martínez, 1968
Slekten Eusphaeropeltis Gestro, 1899
Eusphaeropeltis aureola Gestro, 1899
Eusphaeropeltis aurora (Lansberge, 1887)
Eusphaeropeltis borneensis Paulian, 1978
Eusphaeropeltis boucomonti Paulian, 1978
Eusphaeropeltis celebicus Paulian, 1978
Eusphaeropeltis corruscus Gestro, 1899
Eusphaeropeltis drescheri Paulian, 1942
Eusphaeropeltis iris Gestro, 1899
Eusphaeropeltis kedahensis Paulian, 1942
Eusphaeropeltis krikkeni Paulian, 1978
Eusphaeropeltis modiglianii Gestro, 1899
Eusphaeropeltis pulcher (Lansberge, 1885
Eusphaeropeltis punctatissimus (Lansberge, 1887)
Eusphaeropeltis raapi Gestro, 1899
Eusphaeropeltis sabah Paulian, 1989 - bør trolig regnes til en annen slekt
Eusphaeropeltis scheuerni Paulian, 1982


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Eusphaeropeltis i Encyclopedia of Life 
(en) Eusphaeropeltis i Global Biodiversity Information Facility 
A. Ballerio og V. Grebennikov (2016) Rolling into a ball: phylogeny of the Ceratocanthinae (Coleoptera: Hybosoridae) inferred from adult morphology and origin of a unique body enrollment coaptation in terrestrial arthropods. Arthropod Systematics and Phylogeny 74(74(1)):23-52 [1]
Sjekkliste over Hybosoridae
RMS «Persia»

RMS «Persia» var et britisk passasjerskip operert av Cunard Line som vant Atlanterhavets Blå Bånd i 1856 for den hurtigste seiling  Atlanterhavet i vestlig retning. Hun var den første atlanterhavsbåt bygget av jern og var det største skipet i verden da hun ble sjøsatt. Imidlertid gjorde den ineffektive fremdriften med skovlhjul «Persia» foreldet og hun ble tatt ut av tjeneste i 1868, etter bare tolv år. Forsøk på å konvertere «Persia» til seIlskute var mislykket og den tidligere stoltheten i den britiske handelsflåten ble kondemnert i 1872.


== Utvikling og design ==

Som en følge av konkurranse fra Collin Lines, bestilte Cunard «Arabia» i 1852 for å ta Atlanterhavets Blå Bånd. «Arabia» hadde kraftigere motor og var et mindre skip enn Collins fartsfantomer, og klarte 15 knop på prøveturer. Men med sin trekonstruksjon var hun ikke i stand til å sette rekord. Cunard innså at i fremtiden måtte en ny konstruksjon til, et skrog av jern.
«Persia» ble bygget hos Robert Napier & Sons i Glasgow som designet et skip som var 16% større enn de tre Collin-skipene og 50% større enn Cunards «Arabia». Hennes to-sylindrede dampmaskiner produserte 3 600 Hk og brukte 147 tonn kull per dag. «Persia»s sjøsetting  i juli 1855 ble en nasjonal begivenhet, og hun klarte 17 knot på sin prøvetur, selv om hennes normale hastighet var begrenset til 13 knop på grunn av det høye drivstoff-forbruket. Hun hadde 250 passasjerer på førsteklasse og 50 på andre.


== Driftshistorie ==
På jomfruturen i 1856 støtte «Persia» på et isfjell, men ble reddet av sin clipper-baug og sin kraftige konstruksjon. I april, tok hun Atlanterhavets Blå Bånd i begge retninger med en østgående tur på 9 dager, 10 timer, 22 minutter (13,46 knop) og turen vestover på 9 dager, 16 timer, 16 minutter (13,11 knop). Hun holdt begge rekordene til 1863 da Cunard hadde fått «Scotia», den siste hjuldamperen i Atlanterhavsfarten. «Scotia» var opprinnelig ment å bli «Persia»s søsterskip, men ble forsinket da Collin Line kollapset. Da «Scotia» endelig ble bygget, ble hun en større utgave av «Persia» med et ekstra dekk og elektrisitet.
I 1861 under Trent-saken ble «Persia» og flere andre linjeskip chartret for hastig å frakte tropper til Canada. Hun var det eneste skipet som nådde Quebec før isen stengte St. Lawrence River. Det neste året hadde Cunard bestilt DS «China», sin første postbåt med propell-fremdrift. Hun viste seg vesentlig mer lønnsom enn Cunards postbåter med skovlhjul og firmaet bestilte raskt to ekstra postskip med propell og pensjonerte de siste tre dampskipene med skovler på ekspressruten til New York.
«Persia» gikk sammen med «Scotia» i New York-ruten frem til 1867 da Cunard hadde bestilt «Russia», den Cunardbåten med propell som kunne matche «Scotia»s hastighet. På grunn av hennes drivstofforbruk, passet ikke «Persia» andre Cunard-ruter og ble lagt opp i 1868. Hennes motorer ble fjernet og hun ble solgt til MacArthur og Wilson i Glasgow for konvertering til seIlskute. Men konverteringen ble ikke vellykket. «Persia» ble solgt for opphugging i 1872.


== Referanser ==
Asa Eldridge

Asa Eldridge (født 1809, død 1856) var en sjøkaptein fra Yarmouth i Massachusetts. I 1854 førte kaptein Eldridge klipperskuten SS «Red Jacket» fra New York til Liverpool på 13 dager, 1 time og 25 minutter, «dock to dock», og satte med dette fartsrekord for den raskeste trans-Atlantiske kryssing med et kommersielt seilfartøy. Rekorden er ikke slått siden den gang. I 1856 var Eldridge kaptein på dampskipet SS «Pacific» som forsvant på havet underveis fra Liverpool til New York.
Eldridge er også kjent for å ha ført Cornelius Vanderbilts egen private yacht, North-Star , da forretningsmannen i 1853 tok en liten gruppe av familie og venner på en sommer-lang cruise rundt i Europa.  Dette var før Eldridge fikk kommandoen på lasteskipet «Roscius» i E. K. Collins' Dramatic Line.


== Mer om Eldridge ==

Nyere forskning har avdekket mange flere detaljer om Asa Eldridge karriere.  Dette inkluderer en tidligere fartsrekord, satt på en reise to tiår før hans mer berømte prestasjon med klipperen «Red Jacket». Den første rekorden ble satt i 1833 med skipet «America», som Eldridge tok fra Boston til Calcutta i løpet av 89 dager.  Denne rekorden forble ubeseiret i de neste to tiårene, og da bare med mindre av en av en ny generasjonen av klipperskip.  Nyere forskning identifiserer også en rekke andre fartøy som Eldridge førte i løpet av sin karriere, fartøy som tidligere ikke har vært forbundet med ham. Disse omfatter tre seilskutene at han tok til Det fjerne østen i 1830-årene, en annen.  at han seilte i "cotton  triangle" i begynnelsen av 1840-årene; en annen Dramatic Liner, i tillegg til Roscius lang forbundet med ham; og to tidlige transatlantiske dampskip. Eldridge har nær tilknytning til den første av de dampskip ser ut til å ha vært den omstendighet at introduserte ham til Cornelius Vanderbilt, og i sin tur til sin stilling som sjef for North Star.


== Referanser ==
Edward Bluemel

Edward Bluemel er en engelsk skuespiller.


== Film ==
Access All Areas (2017)
The Commuter (2018)
House Finch (2018)
How to Build a Girl (2019)


== Teater ==
The Winter's Tale (2014)
Strange Orchestra (2014)
Mercury Fur (2014)
King Lear (2014)
Longing (2015)
Animal (2015)
Love In Idelness (2017)


== TV ==
Holby City (2016)
Hotell Halcyon (2017)
A Discovery of Witches (2018)
Killing Eve (2019)
Sex Education (2019)
Jerusalem (2019)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edward Bluemel på Internet Movie Database 
(fr) Edward Bluemel på Allociné 
(en) Edward Bluemel hos Rotten Tomatoes 
(en) Edward Bluemel hos The Movie Database
SS «Red Jacket»

«Red Jacket» var en klipperskute, en av de største og raskeste som noen gang er bygget. Hun var også det første skipet i White Star Line. Hun ble oppkalt etter Sagoyewatha, en berømt Seneca indianerhøvding, kalt «Red Jacket» av bosettere. Hun ble konstruert av Samuel Hartt Pook, bygget av George Thomas i Rockland, Maine, og ble sjøsatt i 1853, det siste skipet, til å bli sjøsatt fra dette verft.Som mange andre raske klippere, ble det er hevdet at hun var en ekstrem klipper, men dette er teknisk feil. Ekstreme klippere var noen av de klippere som  bygget i perioden 1850 til 1852, og hadde minst 40" fribord med halv last. Å være kjent som en ekstrem clipper var å bli kjent som en rask, og det ble populært å kalle alle rask kllipper  «ekstrem»


== Reiser ==
På sin første tur satte «Red Jacket» rekorden for seilskuter som krysset Atlanterhavet ved å reise fra New York til Liverpool på 13 dager, 1 time, 25 minutter, dock til dock.
Hun forlot Rockland under slep, og ble rigget i New York. Hennes kaptein var en veteran lasteskipkaptein, Asa Eldridge fra  Yarmouth, Massachusetts, og hun hadde et mannskap på 65 mann. Underveis til Liverpool gjorde hun  i gjennomsnitt 14,5 knop, enkelte gnger 17 knop, (31,5 Km/t)
En annen Collins Line klipper ankom Liverpool (som hadde forlatt New York to dager før «Red Jacket» rapporterte at «Red Jacket» var bare akter. Da hun kom inn i havnen prvde slepebåter å få sleper om bord i klipperen, men hun var reiste for fort. Tusenvis varslet Collins  så Eldridge låreet seil og la fartøyet til kai..
I Liverpool ble «Red Jacket» bunnskrapt og lugaree utstyrt for den australske innvandrer-fart. Hun ble kjøpt av Pilkington & Wilcox og andre Liverpool investorer 24. april 1854,  Hun ble så chartret av White Star Line og seilte til Melbourne, Australia. Under kaptein Samuel Reid (som eide 1/16 i henne) kom hun til Melbourne etter 69 dager. Bare én clipper, «James Baines» var den som noensinne seilte fortere.
«Red Jacket» gikk så i innvandrerfart frem til 1867, da hun ble en australsk og Indisk kystfrakteskip.


== Skjebnen av skipet ==
I 1872 Rød Jakke sluttet clippers Marco Polo og Donald McKay, som "endte sine dager i Quebec trelasthandel," og ble en trelast transportør fra Quebec til London. I 1883 ble hun solgt til Blandy Brødre, en portugisisk shipping company i Madeira Islands som en coaling hulk. Hun var drevet i land i en storm i 1885.


== Referanser ==
Cyphopisthes

Cyphopisthes er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små (gjerne ca. 4 millimeter), hvelvede, matte, mørkfargede biller. De kan rulle seg sammen til en kule, der de brede leggene på mellom- og bakbeina dekker undersiden. Oversiden er nokså fint punktert, med korte børster.


== Levevis ==
Billene har blitt funnet i regnskog, også i termittreir. Noen av artene kan fly, andre ikke.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra India i vest til Queensland i øst.


== Systematisk inndeling ==
Familien Ceratocanthidae blir noen ganger regnet som en underfamilie av Hybosoridae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien Hybosoridae – ca. 330 arter fordelt på 40 slekter
Underfamilien Ceratocanthinae Martínez, 1968 – noen ganger regnet som en egen familie
Gruppen Ceratocanthini Martínez, 1968
Slekten Cyphopisthes Gestro, 1899
Cyphopisthes amphicyllis (Sharp, 1875)
Cyphopisthes crux (Sharp, 1875)
Cyphopisthes descarpentriesi Paulian, 1977
Cyphopisthes dohertyi Paulian, 1942
Cyphopisthes inexpectatus Paulian, 1981 - bør kanskje regnes til en annen slekt
Cyphopisthes krikkeni Paulian, 1980
Cyphopisthes luzonicus Paulian, 1978
Cyphopisthes minutus Paulian, 1978
Cyphopisthes monteithi Ballerio, 2013
Cyphopisthes szentivanyi Paulian, 1973
Cyphopisthes wallacei (Pascoe, 1860)
Cyphopisthes yorkensis Ballerio, 2013


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Cyphopisthes i Encyclopedia of Life 
(en) Cyphopisthes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cyphopisthes hos NCBI 
A. Ballerio og V. Grebennikov (2016) Rolling into a ball: phylogeny of the Ceratocanthinae (Coleoptera: Hybosoridae) inferred from adult morphology and origin of a unique body enrollment coaptation in terrestrial arthropods. Arthropod Systematics and Phylogeny 74(74(1)):23-52 [1]
Sjekkliste over Hybosoridae
Strøno barneskule

Strøno barneskule er den eneste skolen på Os kommunes største Øy, Strøno.
Det er rundt 60 elever og ni lærere på barneskolen.


== Eksterne lenker ==
Strøno barneskule på Os kommunes nettsider
Maskintelegraf

En maskintelegraf var en mekanisk innretning som fra 1870-årene fram til 1960-årene vanligvis forekom på et fartøys kommandobro. Den besto av en rund tavle markert med forskjellige hastighetsvalg og en del andre kommandoer, en viser indikerte den gjeldende hastigheten, og en spak til å endre farten og retning (forover/bakover). Telegrafen var mekanisk koblet via kjeder til en tilsvarende telegraf i maskinrommet. Maskintelegrafen hadde altså ingen direkte kobling til selve maskinen, men var kun for å gi ordre om endring i hastighet.
Når kommanderende på fartøyet ønsket å endre hastighet, fra f.eks. Full til Halv vred han håndtaket på telegrafen fra Full til Halv. Viseren på telegrafen i maskinrommet ble da endret tilsvarende. Maskinisten bekreftet at han hadde sett ordren gjennom å vri sin spak tilsvarende, hvorpå viseren på kommandobroens telegraf flyttet seg på samme vis  og bekreftet dermed for vakthavende på bro at ordren var  blitt mottatt. Deretter justerte maskinisten maskinen etter ordren. I maskintelegrafen fantes også en klokke som ringte ved forandringer, for å ytterligere påkalle oppmerksomhet.
Ettersom man ikke direkte kunne kontrollere fartøyets hastighet fra broen var maskintelegrafens funksjon veldig viktig for at fartøyet skulle kunne føres sikkert, og ettersom systemet var ganske følsomt da kjedene som løp mellom telegrafene ofte ble tvunget via kompliserte veier å nå dit de skulle, fantes det på større fartøy ofte to separate system, dvs et i reserve.
De hastigheter og ordre som fantes på telegrafen varierte avhengig av fartøystype og produsent, men tabellen under viser et eksempel: 

Full, Halv, Sakte og Stopp er hastighetsvalg (som den retning som angis under), Klar betyr at maskinistene skal gjøre maskinene klare for avgang, og Klar betyr at man ikke skal anvende maskinene på såpass lang tid at de kan slåes helt av, for eksempel da man lagt til ved kai eller ankret opp.
På mer moderne fartøy styrer man motorene direkte ifra broen, og da ingen maskinist lengre er nødvendig for å endre farten manuelt. Maskintelegrafen er kun ment som en indikator.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Foto av maskintelegrafer, fra Wikimedia Commons
«Maskintelegraf», fra Store norske leksikon
Video som viser bruk av maskintelegraf, fra YouTube
Acanthocerodes

Acanthocerodes er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små (gjerne ca. 4 millimeter), hvelvede, halvmatte, svarte biller. De kan rulle seg sammen til en kule, der de brede leggene på mellom- og bakbeina dekker undersiden. Hode og pronotum har kraftig mikroskulptur, dekkvingene er glatte med fine punktstriper.


== Levevis ==
Billene har blitt funnet i løvstrø i skog.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Familien Ceratocanthidae blir noen ganger regnet som en underfamilie av Hybosoridae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien Hybosoridae – ca. 330 arter fordelt på 40 slekter
Underfamilien Ceratocanthinae Martínez, 1968 – noen ganger regnet som en egen familie
Gruppen Ceratocanthini Martínez, 1968
Slekten Acanthocerodes Péringuey, 1901
Acanthocerodes endroedyi >Paulian, 1980
Acanthocerodes martini >Paulian, 1992
Acanthocerodes singularis Péringuey, 1901


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Acanthocerodes i Encyclopedia of Life 
(en) Acanthocerodes i Global Biodiversity Information Facility 
Acanthocerodes – detaljert informasjon på Wikispecies 
A. Ballerio og V. Grebennikov (2016) Rolling into a ball: phylogeny of the Ceratocanthinae (Coleoptera: Hybosoridae) inferred from adult morphology and origin of a unique body enrollment coaptation in terrestrial arthropods. Arthropod Systematics and Phylogeny 74(74(1)):23-52 [1]
Sjekkliste over Hybosoridae