jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Østtibet

Østtibet (tibetansk: mdo khams) er en ofte brukt men geografisk uskapt definert betegnelse som sammenfatter de østtibetanske kulturregionene Amdo og Kham, som for det meste (med unntak av en vestlig del av Kham) i dag tilhører de kinesiske provinser Qinghai, Gansu, Sichuan og Yunnan. Ettersom Tibet av mange benyttes om hele det tibetanske høylandsområde, og befolkningen i stor grad er tibetansktalende (skjønt med en annen egenbetegnelse), er det ofte bare uvesentlige forskjeller mellom de østlige deler av den autonome region Tibet og Østtibet i sin helhet.
Innbyggerne i Østtibet kaller seg ikke Böpa (bod pa - som det tibetanske begrep for tibetanere lyder), men for Amdowa (a mdo pa) og Khampa (khams pa).
Under Qing-dynastiet ble Amdo i 1724 og det østlige Kham i 1728 innlemmet i de tilgrtensende kinesiske provinser. Disse områdene tilhørte verken i perioden 1911 til 1950 Tibet, og de ligger også utenfor den autonome region Tibet. Men de utgjør tibetanske autonome prefekturer og fylker innen sine provinser.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Christoph Baumer, Therese Weber: Ost-Tibet. Brücke zwischen Tibet und China., ADEVA, Graz 2002, ISBN 3-201-01788-4
Michael Brandtner: Minya Konka Schneeberge im Osten Tibets. Die Entdeckung eines Alpin-Paradieses. Detjen-Verlag, Hamburg 2006, ISBN 978-3-937597-20-1
Andreas Gruschke: “The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo", 2 Bände, White Lotus Press, Bangkok 2001.
Andreas Gruschke: “The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Kham", 3 Bände, White Lotus Press, Bangkok 2004 ff.
Willi Senft, Marita Ludwig: Osttibet Reiseführer Weishaupt-Verlag, 2007, ISBN 978-3705902527


== Eksterne lenker ==
Andreas Gruschke: Demographie und Ethnographie im Hochland von Tibet, erschienen in: Geographische Rundschau, 49 (1997), Heft 5, S. 279-286
Die Osttibet-Seite Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine.
Morgenbladets kåring av norgeshistoriens 10 beste NOU-er

Morgenbladets kåring av norgeshistoriens 10 beste NOU-er var artikkelserie i Morgenbladet. Resultatene ble publisert 16. mai 2014 og skrevet av Marius Lien og Håkon Gundersen. Avisen hadde sendt ut spørsmål til 150 personer med spørsmål om hvilke av Norges offentlige utredninger som har hatt størst innflytelse etter seks kriterier.
NOU 1989: 5, Hermansen-utvalget «En bedre organisert stat» Ledet av Tormod Hermansen.
NOU 2007:13 «Den nye sameretten» og NOU 2007:14 «Samisk naturbruk og rettssituasjon fra Hedmark til Troms» Ledet av Jon Gauslaa.
NOU 2012: 14, Rapport fra 22. juli-kommisjonen Ledet av Alexandra Bech Gjørv.
NOU 2013:10 «Naturens goder – om verdier av økosystemtjenester» Ledet av Stein Lier-Hansen.
NOU 1982:3 «Maktutredningen» Ledet av Gudmund Hernes.
NOU 1981:40 «Norsk salmebok. Forslag til felles salmebok for Den norske kirke» Ledet av Rune Birkeland. Liturgikommisjonen av 1965 (1981). Norsk salmebok: forslag til felles salmebok for Den norske kirke delutredning. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 8200706559. 
NOU 1999:27 «Ytringsfrihed bør finde sted» Ledet av Francis Sejersted.
NOU 1983:27, Tempoutvalget «Petroleumsvirksomhetens framtid» Ledet av Hermod Skånland.
NOU 1974:41 «Karakterer, eksamener, kompetanse m.v. i skoleverket»  Ledet av Eva Nordheim.
NOU 2011: 7, Brochmann-utvalget «Velferd og migrasjon». Ledet av Grete Brochmann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelserie om forskerkåringen
Otto Skirstad

Otto Benjamin Andreas Skirstad (født 17. februar 1882 i Kristiania, død 6. oktober 1942 i Falstadskogen) var en norsk overrettssakfører og politiker (H). Han ble henrettet som et av sonofrene i Trøndelag under den andre verdenskrig.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble født i Vestre Aker i Kristiania som sønn av tollkasserer Ole Skirstad og Anna Hallén. Han giftet seg i 1913 med Johanna Goltermann, som han fikk fire barn med, deriblant overrettssakfører Ole Skirstad. Han var svoger av ordfører Einar Dahl. Skirstad hadde studentereksamen fra 1900, juridisk embedseksamen fra 1905 og sakførerbevilling fra 1910.


=== Karriere ===
Før han begynte å praktisere som overrettssakfører i Trondheim i 1911, var han dommerfullmektig ved Kristiansund byfogdembede i 1906, dommerfullmektig i Lofoten sorenskriverembete fra 1908 til 1910 og politifullmektig i Trondheim i 1911. Etter å ha vært fast forsvarer i Orkdal sorenskriverembete, var han fast forsvarer i Trondheim byrett fra 1928.Skirstad var medlem av Trondheim bystyre og formannskap for Høyre 1925–1936, og deltok aktivt i organisasjoner som Den Norske Advokatforening, Fedrelandslaget og Arbeidsfylkingen. Han var styremedlem i blant andre trikkeselskapet AS Graakalbanen og hermetikkfabrikken AS Bjugn Fabrikker.


=== Andre verdenskrig ===
Etter angrepet på Norge i 1940 ble Skirstad oppnevnt til sekretær for byens offentlige organ som skulle besørge forsyninger og praktisk samarbeid med tyskerne. Han ble offentlig takket av okkupasjonsstyret for innsatsen, men svarte at innsatsen hadde vært som nordmann, og ble beordret på vedhogst som straff.Skirstad ble senere mistenkt for illegal virksomhet og arrestert uten begrunnelse på sitt kontor den 6. oktober 1942. Han ble bragt til Gestapos hovedkvarter på Misjonshotellet i Trondheim, senere til Falstad om kvelden. Samme dag hadde Josef Terboven erklært unntakstilstand i store deler av Trøndelag. De ti trønderske sonofrene ble brukt som avskrekking mot sabotasjeaksjoner, og henrettet i Falstadskogen ved daggry den 7. oktober. Levningene etter sonofrene ble fjernet av tyskerne i mai 1945 og senket med en lastebåt i Trondheimsfjorden.Otto Skirstads vei på Byåsen og hytteområdet Ottobyen ved Lianvatnet i Trondheim er oppkalt etter ham.Otto Skirstads privatarkiv oppbevares ved NTNU Universitetsbiblioteket.


== Referanser ==
Shamarpa

Shamarpa (tibetansk: ཞྭ་དམར་པ་; Wylie: Zhwa-dmar-pa), også kjent som Shamar Rinpoche og mer formelt Kunzig Shamar Rinpoche, er en tittel i en ætt av inkarnerte lamaer (tülku) innen Karma Kagyü-skolen innen tibetansk buddhisme. Shamarpa anses å være en manifestasjon av Amitabha Buddha og knyttes tradisjonelt med klostret Yangpachen nær Lhasa. Tittelen betyr bokstavelig «personen med den røde krone».
Den første Shamarpa, Khedrup Drakpa Senge (1283–1349), var den fremste disippel til den tredje Karmapa, Rangjung Dorje. Rangjung Dorje gav sin disippel en rubinrød krone og tittelen Shamarpa, noe som la grunnen til en ny ætt av reinkarnerte lamaer innen den tibetanske buddhisme.
Under en valfart til Nepal konspirerte den tiende Shamarpa, Mipam Chödrup Gyamtso, med Gurkha-folket om å invadere Tibet for å kunne legge beslag på rikdommene i Trashilhünpoklostret i Shigatse. Den resulterende nepalske invasjonen i 1788 foranlediget Dalai Lama til å forby nye inkarnasjoner av Shamarpa. På 1890-tallet ble imidlertid tradisjonen gjenopplivet.
Etter at den 16. Karmapa døde i 1981 har Shamarpa Mipham Chokyi Lodro havnet i et skisma innen Karma-Kagyü. Den fjortende Dalai Lama og Folkerepublikken Kinas myndigheter har erkjent Ogyen Trinley Dorje som Karmapa, mens Shamarpa erkjenner Trinley Thaye Dorje som den 17, Karmapa.


== Liste over inkarnasjoner av Shamarpa ==
Khedrup Drakpa Senge (1284–1349)
Shamar Khachö Wangpo (1350–1405)
Shamar Chöpal Yeshe (1406–1452)
Shamar Chökyi Drakpa Yeshe Pal Zangpo (1453–1526)
Shamar Köncho Yenlak (1526–1583)
Shamar Mipan Chökyi Wangchuk (1584–1629)
Shamar Yeshe Nyinpo (1631–1694)
Palchen Chökyi Döndrup (1695–1732)
Könchog Geway Yungnay (1733–1741)
Chödrup Gyatso (1742–1793)
Ukjent.
Tugsay Jamyang (1895–1947)
Tinlay Kunchap (1948–1950)
Mipham Chökyi Lodro (1952–)


== Litteratur ==
Martin Brauen (red.): The Dalai Lamas: a visual history. Zürich: Ethnographic Museum of the University of Zürich. 2005. ISBN 1-932476-22-9
Michael Buckley; Robert Strauss, Chris Taylor: Tibet: travel survival kit. Lonely Planet. 1995. ISBN 0-86442-289-X


== Referanser ==
Bridgeman Island (Sør-Shetlandsøyene)

Bridgeman Island, også kalt Bridgemans's Island, Bridgman Island eller Helena Island, er ei av Sør-Shetlandsøyene i Antarktis. Den er ei nesten sirkelformet, vulkansk øy med bratte skråninger og en pyramideformet snøtopp. Øya er 800 meter lang, 600 meter bred og 240 meter høy, og ligger 37 kilometer øst for King George Island. Bridgeman Island utgjør restene av en langt større vulkan som nå stort sett ligger under vann. Den eroderte vulkanen viser ikke tegn til nylig vulkansk aktivitet, og flere rapporter fra 1800-tallet om fumaroleaktivitet kan i stedet vise til den mye yngre Penguin Island. 
Navnet Bridgeman Island går tilbake til 22. januar 1820, da øya ble oppdaget av den britiske marineoffiseren Edward Bransfield om bord på skipet «Williams». Den fikk sitt navn etter kaptein (senere viseadmiral) Charles Orlando Bridgeman (1791−1860), som tjenestegjorde i Royal Navy og som rundt 1820 var utplassert ved South America Station. Den 24. desember 1909 gjennomførte den franske antarktisekspedisjonen det som trolig var den første landgangen på øya. Øya ble senere brukt som ankringssted av hvalfangere.


== Se også ==
Liste over øyer i Antarktis
Liste over vulkaner i Antarktis


== Referanser ==

LeMasurier, W. E. (1990). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union. s. 512 ff. ISBN 0-87590-172-7. 
Isla Bridgeman SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Chile). Katalognr. 1849Bridgeman Island SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Storbritannia). Katalognr. 1849Bridgeman Island SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (USA). Katalognr. 1849


== Eksterne lenker ==
Bridgeman Island − Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. (en)
Bridgeman Island Volcano - John Seach (en)
Mount Brown (Antarktis)

Mount Brown er et langstrekt, pyramideformet fjell som ligger om lag 296 km øst for Vestfold Hills og 185 km sør-sørvest for Kapp Penck i Princess Elizabeth Land i Antarktis. Fjellet er av vulkansk opprinnelse, ligger 1 962 meter over havet og stikker opp like over den østantarktiske innlandsisen. Det ble skissert fra flyfoto tatt under den amerikanske marinens Operasjon Highjump i 1946−47. Mount Brown fikk sitt navn av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) i 1955 etter løytnant Eduardo P. Brown i den amerikanske marinen, som var fotografisk offiser for den vestlige gruppen under operasjonen.


== Se også ==
Liste over vulkaner i Antarktis


== Referanser ==

Mount Brown SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Australia). Katalognr. 1932Mount Brown SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (USA). Katalognr. 1932 Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Mount Brown» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).


== Eksterne lenker ==
Mount Brown − bilder og informasjon (en)
Yangpachen

Yangpachen-klosteret eller Thubten Yangpachen, er et hovedkloster i Karma-Kagyü-skolen i tibetansk buddhisme. Det ligger ved de varme kilder i Yangbajain i fylket Damxung ved Lhasa i Tibet i Kina. 
Klosteret ble grunnlagt i 1490 og er sete for Shamarpaene, en betydelig Trülku-linje innen Karma-Kagyü-skolen.


== Litteratur ==
Gyurme Dorje: Tibet handbook (Tupten Yangpachen Monastery)
Keith Dowman: The power-places of Central Tibet: the pilgrim's guide (Tupten Yangpachen)
Joachim G. Karsten (Bonn): “On the Monastic Archives of Kun-bde gling, Lhasa, Including a Preliminary Analytical Historical Study of the Monastery Itself (1794-1959/2000)” (dtab.uni-bonn.de)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Yangbajing Si - Chinesisch
Karma Kagya Tradition - Englisch
The Power Places of Central Tibet - Englisch
Yangbajing - Chinesisch
Gajupai simiao - Yangbajing si - Chinesisch
Yangbajing Geothermal Power (Foto)
Karma-kagyu

Karma-kagyü (tibetansk: ཀརྨ་བཀའ་བརྒྱུད; wylie: karma bka'-brgyud) eller kamtsang er en retning innen kagyü-skolen, en av de fire store skolene innen tibetansk buddhisme, og har fått en viss spredning i den vestlige verden.
Linjens åndelige overhode bærer tittelen Gyalwa Karmapa. Karma-kagyü kalles i blant for «svarthattene» (svarthattsekten), noe som henspiller på den svarte kronen som bæres av Karmapa.
Karma-kagyü tilhører vajrayana-grenen av mahayana-buddhismen. Det er en triyana-skole, det vil si at munker og nonner skal holde seg til sine vinaya-løfter, mens lekmenn opprettholder upasaka-løftene. Sekten betoner ikke sølibatet like sterkt som andre retninger innen den tibetanske buddhismen, men verdsetter i stedet forskjellige mystiske bruk. Mange lamaer innen karma-kagyü er gifte.
Karma-kagyü-skolen ble grunnlagt av den første Karmapa, Düsum Khyenpa (1110-1193), som ved sin død erklærte at han skulle reinkarneres som sin egen etterfølger. Dette anses å ha lagt grunnen for tradisjonen med reinkarnerte lamaer i den tibetanske buddhismen, og karma-kagyü-linjen av reinkarnerte lamaer har fortsatt inn i våre dager.Under mingdynastiet nøt karma-kagyü offisiell støtte fra keiserhoffet, og i 1406 utså Yongle-keiseren den femte Karmapa til «keiserlig lærer» (guoshi 國師). Denne støtte opphørte imidlertid under Jiajing-keiserens regjering.Siden den 16. Karmapa døde i 1981 har to rivaliserende inkarnasjoner av Karmapa blitt identifisert, noe som har ført til et dypt skisma innen karma-kagyü. Dette er blitt kalt Karmapa-kontroversen.


== Litteratur ==
Buckley, Michael; Strauss Robert, Taylor Chris (1995) Tibet: travel survival kit. Lonely Planet. ISBN 0-86442-289-X
Waddell, L. Austine (1972). Tibetan Buddhism: with its mystic cults, symbolism and mythology and in its relation to Indian Buddhsim. New York: Dover. ISBN 0-486-20130-9


== Referanser ==
Drepungklosteret

Drepung (tibetansk: འབྲས་སྤུངས་; Wylie: 'bras spungs dgon) er et kloster i Lhasa, og regnes til et av de tre store klostre (densa sum) i gelug-skolen innen tibetansk buddhisme.
Klostrets navn betyder «rishaug», noe som viser til Shridhanyakatakas hellige bolig i det sørlige India. Drepung ble grunnlagt i 1416 av Jamyang Chöge Tashi Palden (1397-1449), som var en av Tsongkhapas viktigere disipler. Klostret var det fremste lærrsetet blant gelug-skolens firea hovedkloster og hadde cirka 10.000 munker ved tiden for Kinas innmarsj i Tibet.
Drepungs administradjon har alltid vært desentralisert og klostret består av flere kollegium (tratsang) som i sin tur bestod av residenser (khamtsen). Før 1950 hadde det offisielt syv kollegier, men bare fire av dem var i funksjon, nemlig Gomang (Wylie: sGo-mang), Loseling (Blo-gsal gling), Deyang (bDe-dbyangs) og Ngagpa (sNgags-pa).Munkene ved et kollegium ble anvist til residenser hvis medlemmer kom fra samme region i Tibet. Hvert kollegium ble ledet abbeder som hadde gjennomgått visse religiøse studier og blitt utvalgt av Dalai Lama. De større kollegiene hadde store inntekter som finansierte virksomheten. For eksempel hadde Loseling-kollegiet over 180 gods med 20.000 bønder før 1950. Klosteret spilte også en viktig politisk rolle i Tibets gamle politiske system. Under den trettende Dalai Lamas regjeringstid var klostret en av de fremste motstandere til Dalai Lamas reformprogram.
Etter det tibetanske opprøret i 1959 og kulturrevolusjonen ble antallet munker sterkt redusert, og i dag (2010) finnes det bare omkring 500 munker i klostret.

Drepungklosteret
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Buckley, Michael; Strauss Robert, Taylor Chris (1995): Tibet: travel survival kit. Lonely Planet. ISBN 0-86442-289-X
Goldstein, Melvyn C.; Rimpoche Gelek (1989)* A history of modern Tibet, 1913-1951: the demise of the Lamaist state. Berkeley: Univ. of California Press. ISBN 0-520-06140-3
Van Schaik, Sam. (2011): Tibet: a history. New Haven: Yale University Press. ISBN 978-0-300-15404-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Drepung Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kris Draper

Kristopher Draper (født 24. mai 1971 i Toronto) er en pensjonert canadisk ishockeyspiller som spilte aktivt mellom 1990 og 2011. Han spilte totalt 1156 NHL-kamper og fikk totalt 364 poeng. Han spilte mesteparten av karrieren sin for Detroit. Han vant fire Stanley Cup titler med klubben i 1997, 1998, 2002 og 2008. Internasjonalt ble han verdensmester med Canada i 2003 og han vant også VM-sølv i 2005. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kris Draper – Olympedia 
(en) Kris Draper – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kris Draper – National Hockey League (NHL) 
(en) Kris Draper – Hockeydb.com 
(en) Kris Draper – Hockey-Reference.com 
(en) Kris Draper – Legends of Hockey 
(en) Kris Draper – Eliteprospects.com
Andy Najar

Andy Ariel Najar Rodríguez (født 16. mars 1993) er en honduransk fotballspiller som spiller for den amerikanske klubben Los Angeles FC.Han har tidligere spilt for den amerikanske klubben D.C. United. Han spilte for Honduras under sommer-OL 2012 i London. Han representerte også Honduras under fotball-VM i Brasil 2014.


== Meritter ==
Klubb

AnderlechtJupiler Pro League: 2012–13, 2013–14
Belgisk Super Cup: 2013, 2014Individuelt

MLS Rookie of the Year: 2010


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andy Najar – Olympedia 
(en) Andy Najar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Andy Najar – FIFA 
(en) Andy Najar – Major League Soccer 
(en) Andy Najar – Transfermarkt 
(en) Andy Najar – national-football-teams.com 
(en) Andy Najar – WorldFootball.net 
(en) Andy Najar – FootballDatabase.eu 
(en) Andy Najar – Soccerway 
(en) Andy Najar – FBref
Kirk Maltby

Kirk Maltby (født 22. desember 1972 i Guelph) er en pensjonert canadisk ishockeyspiller som spilte aktivt mellom 1989 og 2011. Han spilte 1 072 NHL-kamper og fikk totalt 260 poeng. Han spilte mesteparten av sin karriere for Detroit og han var en del av den såkalte grind line bestående av han Darren McCarty, Joe Kocur og Kris Draper. Han vant fire Stanley-Cup seiere og internasjonalt vant VM-sølv i 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kirk Maltby – National Hockey League (NHL) 
(en) Kirk Maltby – Hockeydb.com 
(en) Kirk Maltby – Hockey-Reference.com 
(en) Kirk Maltby – Legends of Hockey 
(en) Kirk Maltby – Eliteprospects.com
The Glenlivet distillery

The Glenlivet distillery er et destilleri nær Ballindalloch i Moray i Skottland som produserer Single malt-whisky. 


== Eksterne lenker ==
(en) Glenlivet distillery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Official website
The Glenlivet Guardians - Official members only website
Details on how to visit Glenlivet distillery Arkivert 31. desember 2008 hos Wayback Machine.
Proof66.com Aggregator of Liquor Ratings and Reviews
Jan Hagen

Jan Hagen  (født 5. mars 1947 i Oslo, død 11. mai 2014 i Horten) var en norsk musiker, forfatter og politisk aktivist.
Hagen vokste opp i Oslo, men var på begynnelsen av 1970-tallet sentral i alternativ-miljøet i Horten, og blant aktivistene som sto bak musikkgruppa Frosk og Magasinfrosk . Bladet ga han ut blant annet sammen med Alf Henriksen, og en av forfatterne som «debuterte» der var Lars Saabye Christensen. Frosk-miljøet i Horten favnet både skribentvirksomhet og musikalsk aktivitet, og hadde en del samarbeid med det anarkistiske Hjemsgate-miljøet i Oslo.
Senere sluttet Hagen seg til ml-bevegelsen, og var ble i 1975 medlem av AKP(m-l) og  jobbet som bryggearbeider i Oslo. Han satt i streikeledelsen under den store bryggearbeiderstreiken i 1977. På begynnelsen av 1980-tallet arbeidet han som partisekretær på AKP/RVs kontor.
Jan Hagen deltok på den første Hortensfestivalen alene med kassegitar (1975), og den siste med bandet «Fønix» (1979) hvor han skrev og framførte egne tekster (Bob Marley spilte der i 1978). I 2006-2007 startet  han bandet «Jan Hagen og bivirkningene» der musikken ble  bygget rundt hans tekster.
Han dro utenlands, og livnærte seg blant annet som gatemusikant rundt i Europa. En tid var han bosatt i Portugal (2001-2003).
Han markerte seg som forfatter. Han var medlem av Den norske forfatterforening fra 1992. Han ga ut bøkene : Den lykkelige eier av et kompass (1988), Blue Master (1990) og gjendiktningen I fiendens leir (1992). Han deltok også i en rekke  antologier.


== Referanser ==


== Kilder ==
«En kunstnersjel. Jan Hagen (1947-2014) er død». Omtale i Klassekampen 16. mai 2014
«Mange minnes Jan Hagen. Multikunstneren Jan Hagen er død». Gjengangeren 14. mai 2014
Semi-kursiv skrift

Semi-kursiv skrift  (tradisjonell kinesisk: 行書; pinyin: Xíngshū, japansk: 行書 gyōsho, koreansk: 행서 haengseo, vietnamesisk: hành thư 行書) er en kursiv skrivestil for kinesiske tegn. Ettersom den ikke er så avkortet som kursiv, vil de fleste som kan lese regelskrift også kunne lese semi-kursiv.
På engelsk kan den også kalles running script eller ved sitt kinesiske navn, xíngshū.
Skriften er utviklet fra kanselliskrift, og var i en lang periode etter at den ble utviklet i de første hundreår etter Kristus den mest brukte form for håndskrift.
Noen av de beste eksempler på semi-kursiv er arbeider av Wang Xizhi (321-379) fra det østlige Jin-dynastis tid, for eksempel Orkidépaviljongens forord .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Semi-cursive script – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dan Bull

Dan Bull eller Daniel G.L.Bull (født 27. mars 1986) er en britisk rapper.
Han skriver rap om for det meste videospill, men også om politikk. Sangene er ment å være humoristiske eller å ha en politisk effekt på samfunnet. Han har publisert tolv album hvorav åtte er i serien «Generation Gaming».


== Diskografi ==
2009: Safe and Sound
2012: Face
2012: Present sharing is caring
2012: Generation Gaming
2014: Generation Gaming II
2014: The Garden
2014: Generation Gaming III
2015: Generation Gaming IV
2015: Generation Gaming V
2015: Generation Gaming VI
2015: Generation Gaming VII
2015: Generation Gaming VIII
2016: Generation gaming  X
2016:  The life of Pablo


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dan Bull – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dan Bull på Apple Music 
(en) Dan Bull på Discogs 
(en) Dan Bull på MusicBrainz 
(en) Dan Bull på Spotify 
(en) Dan Bull på AllMusic 
(en) Dan Bull på AllMusic
Bandeja paisa

Bandeja paisa, også kjent som bandeja de arriero, bandeja montañera og bandeja antioqueña, er en tradisjonell colombiansk matrett, spesielt fra Antioquia, kaffelandskapet og deler av Valle del Cauca.
Retten består av en tallerken med ris, røde bønner, stekt kjøttdeig, svinesvor, chorizo, blodpudding, speilegg, arepa, stekt banan og avokado, og eventuelle andre ingredienser. Den serveres vanligvis på en stor, avlang tallerken eller brett. Bandeja paisa ses ofte på som Colombias uoffisielle nasjonalrett.


== Eksterne lenker ==
Oppskrift på bandeja paisa hos Matoppskrift.no
Oppskrift på bandja paisa hos Casa Cultural Colombiana
Gresskrift

Gresskrift  eller konseptskrift eller kursivskrift (tradisjonell kinesisk: 草書; pinyin: Cǎoshū, japansk: 草書 Sōsho) er en av de fem hovedkategorier innen kinesisk kalligrafi. Navnet kommer fra den raske måte den utføres på. Det formodes at skrivestilen ble utviklet av Liu Desheng på Handynastiets tid og så ble utviklet av  Wang Xizhi og Wang Xianzhi, to kalligrafimestre under Jin-dynastiet.
Det finnes flere underkategorier av gress- eller konseptskrift, for eksempel forrykt konseptskrift (tradisjonell kinesisk: 狂草; pinyin: kuángcǎo), som ikke lenger er leselig og ikke engang etterstreber leselighet. Men dette er heller en kunstform. 


== Litteratur ==
The Art of Japanese Calligraphy, 1973, author Yujiro Nakata, publisher Weatherhill/Heibonsha, ISBN 0-8348-1013-1.
Qiu Xigui: Chinese Writing (2000). Translation of 文字學概要 by Gilbert L. Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7.