jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Theodor Christian Haagaas

Theodor Christian Tordsen Haagaas (født 25. mars 1823 på Haagaas Nordre i Trøgstad, død 2. mai 1899 på Veden gård i Tistedalen), også kalt T.C. Haagaas eller Th. Haagaas, var en norsk industrileder i trelastindustrien, som var sagbruksdirektør i Saugbrugsforeningen fra 1862 til 1892.
Han vokste opp på storgården Haagaas Nordre i Trøgstad og var i 1860 bruksbestyrer på Brekke Bruk i Asak. I 1862 ble han ansatt som den første bruksbestyreren i Saugbrugsforeningen, dvs. direktør for sagbrukene. Saugbrugsforeningen ble dannet i 1859 gjennom en sammenslutning av store skog- og sagbrukseiere langs Haldenvassdraget, og ble Norges største sagbruksbedrift og Tistedalens største arbeidsgiver. Edvard Bull har beskrevet ham som en av «de tre fremste representanter for arbeidsgiverne» i Tistedalen, ved siden av svogeren Robert Edgren som var leder for Cathrineholms Jernværk. Bull beskrev ham også som «en streng herremann [som] holdt disiplin». Han var også skipsreder og eide parter i flere skip, bl.a. barken «Mathilde» på 211 kommerselester fra 1876 og briggen «Aurora» fra 1888. Ligningen i 1888 viste at han var Tistedalens klart rikeste innbygger.I 1868 var han medstifter av Tistedalen bibliotek og satt i styret i mange år. Haagaas var også medlem av kirkekomiteen i Tistedalen. Han var medstifter av Forfatningstro Forening paa Fredrikshald (1883), Fredrikshalds 17 Mai Forening (1884) og Smaalenenes kreds af Norges forsvarsforening (1887). Han var også engasjert i Høyre.Han sluttet som bruksbestyrer i Saugbrugsforeningen våren 1892. Samme år bosatte han seg «på det gamle herresete Veden, som Saugbrugsforeningen i erkjennelse av hans fortjenstfulle arbeide har overlatt ham til bruk». Veden hadde i 1850-årene tilhørt hans svigerfar Johannes Petterson. Ved sin bortgang ble T.C. Haagaas beskrevet som «en meget dygtig og agtet Mand».T.C. Haagaas var blant andre far til skolemannen Theodor Haagaas som grunnla Haagaas gymnas på Frogner i Oslo og morfar til forleggeren Henrik Groth og ridesportsfunksjonæren Arne Kristensen.


== Referanser ==
Cleptinae

Cleptinae er en underfamilie eller familie av broddveps i gruppen Chrysidoidea. Det er 25 europeiske arter inkludert underarter, én art er funnet i Norge.


== Utseende ==
Gullvepsene er små til middelsstore, metallfarvede insekter. Fargene er ofte blå, grønn eller rød.  
Hudskjelettet (kutikula) er hardt og består ofte av ganske grov punktur. Dette kan beskytte gullveps mot stikk fra andre veps. Mange arter kan rulle seg sammen takket være den fleksible leddstrukturen på bakkroppen. Vingene er vanligvis velutviklede med markert årenett, men noen arter er vingeløse. Hunnen har et langt teleskopisk eggleggingsrør. I motsetning til andre broddveps er dette ikke utviklet til en stikkebrodd. Underfamilien Cleptinae kan kjennes på at pronotum er forlenget og danner en påfallende "hals". Klørne har tenner, hannene har fem synlige bakkroppssegmneter, hunnene fire. Bakkroppen er oval, gjerne rød uten metallglans bortsett fra i spissen.


== Levevis ==
Cleptinae er parasitoider som angriper pupper av plantevepser (Symphyta) i familiene Argidae og Tenthredinidae.


== Systematisk inndeling ==
Denne oversikten har fokus på de europiske gullveps.. Gruppen har noen ganger blitt regnet som en familie for seg, Cleptidae.

Ordenen vepser (vepser, humler, bier og maur) (Hymenoptera)
Underordenen stilkvepser (Apocrita)
delgruppe broddvepser (Aculeata)
Overfamilien Chrysidoidea
Familien gullvepser, Chrysididae
Underfamilien Cleptinae
Slekten Cleptes Latreille, 1802 – 26 arter i Europa. I Norge:
Cleptes semicyaneus Tournier, 1879
Slekten Cleptidea Mocsáry, 1904


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Cleptinae hos Artsdatabanken 
(sv) Cleptinae hos Dyntaxa 
(en) Cleptinae hos Fauna Europaea 
(en) Cleptinae hos Fossilworks 
(en) Cleptinae hos NCBI 
Cleptinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Artsdatabanken.no
Chrysis.net – italiensk, engelskspråklig nettside om gullveps Arkivert 17. oktober 2015 hos Wayback Machine.
Chrysididae på Tree of life
Bilde av Cleptes nitidulus Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
Bees, Wasps and Ants Recording Society - Cleptinae. Med bilder av noen arter
Chamerion latifolium

Chamerion latifolium er en flerårig urt i mjølkefamilien. 
Den er lavere enn slektningen geitrams og blir bare 5–30 cm høy. Planten sprer seg med krypende formeringsrøtter, som er 2–9 mm tykke, og danner tette bestander. Stengelen er opprett og glatt. Bladene sitter spredt og er elliptiske, helrandete og med utydelige sidenerver. Blomstene er rosenrøde eller purpur, 35–55 mm store; de sitter opptil 7 sammen i en åpen, ensidig klase. Griffelen er kortere enn pollenbærerne, altså motsatt av forholdet hos geitrams.
Chamerion latifolium vokser på steinete steder ved bekker og elver. Utbredelsen er nesten sirkumpolar i Arktis og i fjellstrøk lenger sør, men den mangler i det meste av Europa. Arten finnes i nordlige Russland fra Novaja Semlja til Beringstredet, i Alaska, nordlige Canada og på Grønland og Island. Den finnes også i fjellområder sørover til Himalaya og Sierra Nevada i California. På islandsk heter den eyrarrós, og den er en av de få planteartene som vokser på Island, men ikke i Skandinavia og på De britiske øyer.
De sørlige fjellformene er tetraploide med 2n = 4x = 36 kromosomer, mens de arktiske plantene er oktoploide med 2n = 8x = 72 kromosomer. Den tetraploide formen er av og til blitt skilt ut som en egen art, Chamerion subdentatum, men denne arten er ikke lenger anerkjent.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 262. ISBN 82-512-0355-4. 
R. Elven m.fl. (red.) Chamerion latifolium i Annotated Checklist of the Panarctic Flora (PAF): Vascular plants. Besøkt 7. oktober 2015.
«Chamerion latifolium». Flora of the Canadian Arctic Archipelago. Besøkt 7. oktober 2015. 
«Chamerion latifolium». Flora of China. Besøkt 7. oktober 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Chamerion latifolium i Encyclopedia of Life 
(en) Chamerion latifolium i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chamerion latifolium hos ITIS 
(en) Chamerion latifolium hos NCBI 
(en) Chamerion latifolium hos Panarctic Flora 
(en) Chamerion latifolium hos The International Plant Names Index 
(en) Chamerion latifolium hos Tropicos 
(en) Kategori:Chamerion latifolium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Chamerion latifolium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chamaenerion latifolium – detaljert informasjon på Wikispecies 
Alpine Fireweed WILDFLOWERS, FERNS, & TREES of Colorado, New Mexico, Arizona, & Utah
Nobelsenteret

Nobelsenteret (svensk: Nobelcenter, også skrevet Nobel Center) er et planlagt bygg for offentlige aktiviteter rundt Nobelprisen på Blasieholmen i Stockholm. Det er tenkt å inneholde rom for utstillinger, møter og arrangementer, samt et bibliotek, restaurant og butikk, og erstatter Nobelmuseet i Gamlebyen. I april 2014 ble David Chipperfield og Christoph Felger utnevnt til vinneren av arkitektkonkurransen for utformingen av det nye huset.Byggestart er planlagt til 2015 med åpningen i desember 2019.


== Bakgrunn ==
I desember 2011 ble det undertegnet en intensjonsavtale mellom Stockholm by og Nobelstiftelsen om i fellesskap å arbeide for framveksten av et Nobelsenter ved Nybroviken. Nobelmuseets nåværende lokalene i Börshuset i Gamla stan har lenge vært underdimensjonerende for virksomheten. Nobelhuset AB, som eies av stiftelsen, fikk i august 2012, et stykke land tildeling på Blasieholmen der, i henhold til gjeldende planer, bygging av bygningen med brutto byggeareal på ca 20 000 m², men Nobelstiftelsens ambisjon er senere redusert til et byggeareal på 12.400 m² over bakken. Gjennom en donasjon på 800 millioner fra familien Erling Perssons stiftelse og familien Wallenbergs Knut og Alice Wallenberg Foundation ble prosjektets finansieringsgrunnlag sikret. De totale kostnadene er beregnet til 1,2 milliarder og finansieres privat. Stockholm by har bidratt med tomten, og når senteret er ferdig skal virksomheten motta 30 millioner per år i statlige subsidier. Byggearbeidene på Nobelsenteret er planlagt i 2015 med åpningen i slutten av 2018.


== Arkitektkonkurranse ==
Utformingen av senteret og offentlige rom innenfor konkurranseområdet ble utviklet gjennom en internasjonal arkitektkonkurranse. I det første skrittet ble det invitert tolv arkitektfirmaer til å delta, og i november 2013 ble tre finalister kåret: David Chipperfield Architects (England/Tyskland), Wingårdh arkitektkontor (Sverige) och Johan Celsing Arkitektkontor (Sverige)I april 2014 ble David Chipperfields og Christoph Felgers forslag Nobelhuset, med skinnende fasademessing samt vertikale elementer og glass, utnevnt til vinneren . Forslaget omfatter et hesteskoformet auditorium for tildelingen av Nobelprisen med 1 400 sitteplasser 
.


== Referanser ==


== Kilder ==
Exploateringskontoret DNR E2012-513-00867 Markanvisning för Nobel Prize Center på Blasieholmen inom fastigheten Norrmalm 3:43 till Nobelhuset AB. Inriktningsbeslut
Stadsbyggnadskontoret DNR 2013-00460 Startpromemoria för planläggning av del av Norrmalm 3:43 på Blasieholmsudden i stadsdelen Norrmalm för Nobel Center


== Eksterne lenker ==
Nobel Centers webbplats
Stadsbyggnadskontoret Diarienr: 2013-00460
Serdar Üstüner

Serdar Üstüner (født 1. mars 1983) er en tyrkisk bokser.
Han representerte Tyrkia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Serdar Üstüner – Olympedia 
(en) Serdar Üstüner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Badminton under de britiske samveldeleker 1970

Badminton under de britiske samveldeleker  1970.  Badminton var en av flere sporter under British Commonwealth Games som ble arrangert i Edinburgh i Skottland i perioden 16. til 25. juli 1970.  Det var de niende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. Det var andre gangen badminton var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1970 ble det konkurrert i fem øvelser i badminton, single og double for både menn og kvinner samt en mixeddoubleturnerineg. England ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Malaysia og Canada med en hver.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Commonwealth Games
Mosambikbeltet

Mosambikbeltet er et trolig mer enn 750 millioner år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) i det sørøstlige Afrika, hovedsakelig i Mosambik. Det er fra nyere proterozoikum, og dermed yngre enn de midt-proterozoiske kratonene i Sørlige Afrika og Sør-Amerika som ble dannet for 1,0–2,5 milliarder år siden.
Det kolliderte først med masser i dagens Kenya for 800–750 millioner år siden, og dette skapte et sterkt strukturert kraton som ble tykkere og delvis omdannet ned til stor dybde. De vestre delene av Mosambikkbeltet består delvis av amfibolittisk gneis som stammer fra Tanzaniaskjoldet i nord. I øst har Mosambikkbeltet 841–632 millioner år gamle bergarter med preg av platebue-magnetisme.
Den neste, store kollisjonen mellom Vest-Gondwana og Øst-Gondwana som skapte superkontinentet Gondwana for 580–570 millioner år siden, løp langs den senere Vest-Pokot-sprekken og skapte interne deformeringer av grunnfjellsplaten, særlig i nord-sør-gående granitt-formasjoner mer enn 100 km øst for Vest Pokot-linjen. For Mosambikbeltets del virker det som om kollisjonshendelsene startet lokalt allerede før den store Gondwana-kollisjonen for omkring 570 millioner år siden. Muligens ble de østlige massene på denne tiden foldet over de vestlige.
Mosambikbeltet er en integrert del av det store østafrikanske orogenet som strekker seg langs hele østsiden av Afrika. Det er likevel ikke forbundet med det mye eldre Kalahariskjoldet i vest. Mosambikbeltet har et areal på trolig mer enn 250 000 km2, og utgjør en betydelig del av Mosambik.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Cutten, Huntly N.C. (29. oktober 2002). «THE MOZAMBIQUE BELT, EASTERN AFRICA – TECTONIC EVOLUTION OF THE MOZAMBIQUE OCEAN AND GONDWANA AMALGAMATION». The Geological Society of America. Besøkt 7. oktober 2015.  Arkivert 4. juni 2016 hos Wayback Machine.
Cutten, H. N. C.; Johnson, S. P.; De Waele, B. (2006). «TECTONIC EVOLUTION OF THE MOZAMBIQUE BELT, EASTERN AFRICA» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) . Besøkt 7. oktober 2015.  Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Grantham, G.H.; Maboko, M.; Eglington, B.M. (2003). «A review of the evolution of the Mozambique Belt and implications for the amalgamation and dispersal of Rodinia and Gondwana». Proterozoic East Gondwana: supercontinent assembly and breakup. Geological Society. ISBN 1-86239-125-4.
Sepp Innerkofler

Sepp Innerkofler (født 28. oktober 1865 i Sexten i Syd-Tirol (daværende Østerrike), død 4. juli 1915 på Monte Paterno) var en østerriksk fjellfører, gjestgiver og alpinklatrer, 
men også kjent for sin militære innsats under første verdenskrig.


== Fjellfører ==
Innerkofler var rundt århundreskiftet en kjent og mye brukt fjellguide i Syd-Tirol, og han driftet fjellturiststedene Drei-Zinnen-Hütte og Hotel Dolomitenhof. Innerkofler var også blant de fremste fjellklatrerne, med en rekke førstebestigninger og nye klatreruter på fjelltopper i regionen. Særlig utmerket han seg ved førstebestigningen av nordveggen på Cima Piccola i Tre Cime di Lavaredo i 1890 sammen med H. Helversen og Veit Innerkofler.


== Krigsinnsats ==
Etter utbruddet av første verdenskrig ledet Innerkofler en såkalt flygende patrulje i fjellområdene, og gjorde en betydelig innsats i kampen mot italienerne takket være sine lokalkunskaper og sin fjell- og klatreerfaring.
Han argumenterte for den strategiske betydningen av å befeste og kontrollere Monte Paterno, men nådde ikke frem med sine synspunkter hos hærledelsen før italienske alpini alt hadde rukket å etablere en stilling på fjelltoppen.
Den 4. juli 1915 ble Innerkofler drept idet han ledet en mindre klatregruppe som skulle innlede angrepet på den italienske stillingen på den vanskelig tilgjengelige Monte Paterno. Innerkofler og fire menn måtte ta seg opp den mer krevende nordvestveggen alt i nattemørket, men overraskelsesangrepet mislyktes. 
Hvorvidt Innerkofler døde i kamp med de italienske forsvarerne eller ble truffet av kuler fra egne linjer, har vært omdiskutert i ettertid.Innerkofler mottok i løpet av krigen alle høyere klasser av den østerrikske tapperhetsmedaljen (Ehren-Denkmünze für Tapferkeit); først den lille sølvmedaljen for sin innsats, ved befordringen som underoffiser (oberjäger) den store sølvmedaljen, og senere ble han også tildelt den høyeste tapperhetsmedaljen i gull av keiser Frans Josef.

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Innerkofler Sepp». I Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Bind 3, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1965, s. 37.
Karl Springenschmid: «Der Sepp: Der Lebensroman Sepp Innerkoflers». Rother, 1948
Hans Heiss og Rudolf Holzer: «Sepp Innerkofler: Bergsteiger, Tourismuspionier, Held». Folio Verlag, 2015 (ISBN 978-3-85256-667-2)
Markus Wurzer: «Genesis of the South Tyrolean Iconic Figure Sepp Innerkofler: Actors, Narrative, Functions». In: Georg Grote, Hannes Obermair (eds): «A Land on the Threshold. South Tyrolean Transformations, 1915–2015». Peter Lang, Oxford-Bern-New York, 2017 (ISBN 978-3-0343-2240-9), s. 79–99.


== Eksterne lenker ==
(en) Sepp Innerkofler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Sepp Innerkofler i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
«Sepp Innerkofler». Historisches Alpenarchiv der Alpenvereine in Deutschland, Österreich und Südtirol
Bowls under de britiske samveldeleker 1970

Bowls under de britiske samveldeleker  1970.  Bowls var en av flere sporter under British Commonwealth Games som ble arrangert i Edinburgh i Skottland i perioden 16. til 25. juli 1970.  Det var de niende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. I lekene i 1970 ble det konkurrert i tre øvelser i bowls, single, par og firer, kun for menn. England ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Hongkong med én.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Commonwealth Games
Fekting under de britiske samveldeleker 1970

Fekting under de britiske samveldeleker  1970.  Fekting var en av flere sporter under British Commonwealth Games som ble arrangert i Edinburgh i Skottland i perioden 16. til 25. juli 1970.  Det var de niende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. I lekene i 1970  ble det konkurrert i åtte fektøvelser, seks for menn og to for kvinner. Kårde, sabel og florett både individuelt og i lag for menn og for kvinner en individuell og en lagkonkurranse i florett. England ble beste nasjon med sju gullmedaljer foran Skottland med en.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Commonwealth Games
Bangweuluskjoldet

Bangweuluskjoldet, eller Bengewulu-blokken, er et mer enn to milliarder år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) med et om lag halvparten så gammelt kratonbelte rundt. Det er lokalisert i det sørlige Afrika, hovedsakelig i dagens sørøstre Kongo, Zambia og Malawi. Det er fra eldre proterozoikum, og dermed like gammelt som mange av de støre kratonene i Sørlige Afrika og Sør-Amerika som ble dannet for 1,0–2,5 milliarder år siden.
Alderen er usikker, men beltet omkring kratonkjernen ble dannet ved en kollisjonspreget hendelse for 1,3–1,0 milliard år siden, fra tiden da superkontinentet Rodinia ble dannet. Hendelsen var preget av platebue-magnetisme. Grunnfjellsskjoldet er på drøyt 150 000 km2, men er omgitt av foldebelter (Kibara, Irumide) som ble dannet i forbindelse med den generelle tektoniske hendelseskjeden som omgir hele Kalahariskjoldet og som forbindes med dannelsen av Rodinia.De østlige marginene av Bangweuluskjoldet og dets Irumidebelte, er preget av platebue-skorpe fra midtre proterozoikum. I nyere (neo-) proterozoikum for mindre enn én milliard år siden brakk Rodinia opp og dannet riftsoner som etter hvert utviklet seg til små havområder. I påfølgende kollisjonshendelser for anslagsvis 750 millioner år siden, og 575–505 millioner år siden (Gondwana-kollisjonen), skapte fjellkjedefoldinger som støter mot Kongo-Saldania-beltet i vest og Mosambikbeltet i øst. Den sistnevnte kollisjonen mellom Vest-Gondwana og Øst-Gondwana som skapte superkontinentet Gondwana, løp langs den senere Vest-Pokot-sprekken i øst.


== Referanser ==
Morten Strand (journalist)

Morten Strand (født 1957 i Drøbak) er en norsk forfatter og journalist, og har jobbet som utenriksjournalist- og kommentator i Dagbladet siden 1991. Før det jobbet han i Arbeiderbladets utenriksavdeling, og som utenriksmedarbeider i Akershus Arbeiderblad.
Strand har særlig skrevet om Russland og det tidligere Sovjetunionen, men dekket også krigene på Balkan tett. Han var EU-korrespondent for Dagbladet fra1992 til 1994, og Russland-korrespondent fra 2006 til 2010.


== Bibliografi ==
Ukraina - Grenselandet mellom øst og vest, Cappelen Damm 2015
St. Petersburghistorier, Tiden 2003.


== Referanser ==
Boksing under de britiske samveldeleker 1970

Boksing under de britiske samveldeleker  1970.  Boksing var en av flere sporter under British Commonwealth Games som ble arrangert i Edinburgh i Skottland i perioden 16. til 25. juli 1970.  Det var de niende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. I lekene i 1970  ble det konkurrert i elleve vektklasser i boksing, kun for menn. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Uganda ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran England, Ghana og Nigeria med to hver.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Commonwealth Games
Nobelpalasset

Nobelpalasset var en planlagt bygning til Alfred Nobels minne i dagens Nobelparken i Östermalm i Stockholm. Nobelpalasset var designet av arkitekten Ferdinand Boberg mellom 1906 og 1911. Bygningen ble aldri realisert.
Når Nobelstiftelsen begynte å dele ut nobelprisen i 1901, ønsket de en verdig banketthall for seremonien og forslaget kom om å bygge et praktfullt slott i Skogsinstitutets tomt på gamle Ladugårdsberget. I 1906 gikk jobben til arkitekten Ferdinand Boberg. I september 1907 hadde Boberg utarbeidet to perspektiver med festsal til 1 200 personer og administrative lokaler.

Boberg forslag var den dristigste han hadde designet. Nobelpalasset skulle tårne seg opp fra en klippe i parken ca 20 meter over Djurgårdsbrunnsviken og Strandvägen, og ville fra øst hatt en enestående silhuett. Byggeplanene fikk ikke bare ros, men også mye kritikk, og den såkalte Bobergfeiden brøt ut. Bestilleren av bygget ble usikker, og utsatte sin avgjørelse noen år. I mellomtiden ble Boberg ansatt som utstillingsarkitekt i 1909 ved Konstindustriutställning på Biskopsudden på Djurgården.
I januar 1910 ble det bestemt at en gipsmodell skulle lages og at Boberg måtte utføre noen endringer i forslaget, mot en økning i godtgjørelsen fra 8000 SEK til 9000 SEK. Bestilleren ønsket et større auditorium og Boberg presenterte ulike alternativer opp til 2 000 sitteplasser. Samtidig ble bygningen enda større og høyere og de orientalske elementer blomstret fritt.

Nobelkomiteen var uenig seg inmellom og til slutt trakk de seg fra sitt store prosjekt i desember 1913. I stedet kjøpte de eiendommen på Sturegatan 14 som Nobelstiftelsen bruker den dag i dag.Nobelprisens utdeling og Nobelfesten ender opp til slutt i Tengboms Konserthuset og Østbergs Stadshuset. I dag minner bare parkens navn (Nobelparken) og tilstøtende gaten (Nobelgatan) om Ferdinand Boberg store prosjekter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nobelpriset som en vetenskaplig resurs: diskussionen om ett medicinskt Nobelinstitut 1917-1922 (swe). Uppsala: Avd. för vetenskapshistoria, Uppsala univ. 1997. 
Ferdinand Boberg: arkitekten som konstnär (swe). Höganäs: Wiken. 1992. ISBN 91-7024-721-8.