jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hordaland fylkesting 2015–2019

Hordaland fylkesting har 57 representanter fordelt på ni partier og er i perioden 2015-2019 styrt av en koalisjon mellom Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, med Sosialistisk Venstreparti som støtteparti. Opposisjonen består av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre, Miljøpartiet De Grønne og Rødt. 


== Fylkestingsvalget 2015 ==
Ved fylkestingsvalget 2015 var det 392 187 stemmeberettigede velgere i Hordaland. 15 partier stilte liste ved valget.
1Andre partier: Partiet De Kristne 0,7 %, Pensjonistpartiet 0,6 %, Feministisk initiativ 0,5 %, Piratpartiet 0,4 %, Kystpartiet 0,3 %, Demokratene i Norge 0,3 %
Valgdeltagelsen var 57,1 %, 3,6 prosentpoeng lavere enn i 2011 da den var 60,7 %.Ved konstitueringen 14.10.2015 ble Anne Gine Hestetun (Ap) valgt til ny fylkesordfører og Pål Kårbø (KrF) til ny fylkesvaraordfører, begge med 33 stemmer. Det var 23 stemmer for Tom-Christer Nilsen (H) som fylkesordfører og 19 stemmer for Terje Søviknes (Frp) som fylkesvaraordfører. Inge Reidar Kallevåg (H) ble valg til ny leder av kontrollutvalget.


== Medlemmer av fylkestinget ==
Fylkestinget har 25 kvinnelige og 32 mannlige medlemmer i valgperioden 2015-2019, en kvinneandel på 44 %. I Fylkesutvalget er det 9 kvinner og 6 menn, en kvinneandel på 60 %. Geografisk er det 12 kommuner som ikke er representert av 33. Bergen er sterkt underrepresentert med 17 av 57 mandater (har 30 % av mandatene og 54 % av folketallet), mens Nordhordland, Sunnhordland og Voss er sterkt overrepresentert i forhold til folketallet.

I utvalgene møter også følgende vararepresentanter: John Helge Gullaksen (H, Opplæring og helse), Kirsten Syljeset (H, Miljø og samferdsel), Neshe Lie (H, Kultur, idrett, utvikling), Rosalind Fosse (Frp, Opplæring og Helse), Anita Garild Johannessen (Frp, Kontrollutvalget), Kristian Helland (KrF, Kontrollutvalget, nestleder), Alexander Fosse Andersen (Sp, Opplæring og helse, nestleder), Elizabeth Toft Erichsen (V, Opplæring og helse), Solbjørg Marjala (R, Opplæring og helse).


== Se også ==
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2015 i Hordaland


== Referanser ==
Lamba

Lamba kan vise til:

Ei av Shetlandsøyene, se Lamba (Shetland).
Ei grend på Færøyene, se Lamba (Eysturoy).
Lambavík, ei bukt på Færøyene.
Lambareiði, ei bygd på Færøyene.
Adrian Frutiger

Adrian Frutiger (født 24. mai 1928 i Unterseen i kantonen Bern, død 12. september 2015 samme sted) var en sveitsisk grafisk designer, og en av de mest innflytelselsrike typografene på 1900-tallet. Han laget blant annet skrifttypene Frutiger og Univers.


== Utdanning ==
Som 16-åring var han lærling som skriftsetter hos trykkeren Otto Schlaeffli i Interlaken. Fra 1944 og 1948 studerte han ved Kunstgewerbeschule i Zürich. Etter å ha jobbet som skriftsetter hos Gebr. Fretz i Zürich, vendte han tilbake til Kunstgewerbeschule i perioden 1949 til 1951.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Adrian Frutiger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gunnar Krogstad

Gunnar Krogstad (født 1960) er en norsk jurist, ingeniør og lokalpolitiker (Ap) som var ordfører i Melhus kommune fra 2015 til 2019. Han var leder for Melhus Arbeiderparti og Sør-Trøndelag Arbeiderparti fra 1997 til 2003.Krogstad er utdannet ingeniør (1984) og jurist (1995). I tillegg har han utdanning innen bedriftsøkonomi og markedsføring. Han har praktisert både yrket som ingeniør og som jurist, og har siden 1998 drevet som advokat (fra 2000 med egen praksis på Melhus). Han er spesialisert innenfor industrielt rettsvern (patent, design, varemerke), samt opphavsrett og tilgrensende rettsområder som konkurranserett, markedsrett og medierett.Krogstad var medlem av Melhus kommunestyre fra 1984 til 1991 og fra 2007 til 2019. Han ble valgt til ordfører i 2015 med støtte fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Han ble ikke renominert som Arbeiderpartiets ordførerkandidat foran valget i 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Gunnar Krogstad hos Stortinget 
(no) Gunnar Krogstad hos Norsk senter for forskningsdata
Rhyssalinae

Rhyssalinae er en gruppe som hører til familien Braconidae blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. 


== Utseende ==
Små, vanligvis svarte snyltevepser med lange, tynne antenner og avrundede vinger med markert årenett. Beina er ofte rød- eller gulaktige. Hunnene har et langt eggleggingsrør.


== Levevis ==
De er parasitoider. I alle fall noen av artene snylter på larver av små sommerfugler.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==
Inndelingen følger 

ordenen vepser, Hymenoptera
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen Ichneumonoidea
familien Braconidae
underfamilien Rhyssalinae Förster, 1862 med to arter i Norge. Slekter som forekommer i Europa :
slekten Acrisis Förster, 1862 - i Norge:
Acrisis rarus (Tobias, 1983)
slekten Anachyra van Achterberg, 1995
slekten Cerophanes Tobias, 1971
slekten Dolopsidea Hincks, 1944
slekten Lysitermoides van Achterberg, 1995
slekten Oncophanes Förster, 1862
slekten Pachystigmus Hellén, 1927
slekten Pseudobathystomus Belokobylskij, 1986 - i Norge:
Pseudobathystomus funestus (Haliday, 1836) 
slekten Rhyssaloides Belokobylskij, 1999
slekten Rhyssalus Haliday, 1833
slekten Thoracoplites Fisher, 1961 - Afrika
slekten Tobiason Belokobylskij, 2004


== Referanser ==


== Kilder ==
Tree of Life Braconidae
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [2]
Rhyssalinae of the Afrotropical Region
Bilde av et typisk eksemplar


== Eksterne lenker ==
(no) Rhyssalinae hos Artsdatabanken 
(sv) Rhyssalinae hos Dyntaxa 
(en) Rhyssalinae hos Fauna Europaea 
(en) Rhyssalinae hos Fossilworks 
(en) Rhyssalinae hos ITIS 
(en) Rhyssalinae hos NCBI 
(en) Kategori:Rhyssalinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Rhyssalinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Julie Backer

Julie Elisabeth Backer (født 31. aug. 1890 i Kristiania, død 31. desember 1977 samme sted) var en norsk økonom og statistiker. Hun var den første kvinnelige økonomen i Norge som tok en doktorgrad.
Som statistiker er hun særlig kjent for sine studier av befolkningen i Norge.


== Familie ==
Hun var datter av Elisabeth Christiane Boeck (1868–1958) og Herman Backer (1856–1932). Faren var arkitekten som tegnet Vitenskapsakademiets bygning. Broren Lars Backer (1892–1930) ble også arkitekt.


== Utdannelse og yrkesliv ==
Julie Backer tok examen artium i 1909 og ble cand.oecon. i 1912.  
Etter utdannelsen arbeidet hun i Gjensidige frem til 1917, da hun gikk til Statistisk sentralbyrå som sekretær. Omkring 1920 var hun på utveksling ved Université de Montpellier i Frankrike, dernest i 1922 ved et økonomisk institutt  i belgiske Brussel, slik at hun i 1925 kunne ta det fulle ansvar for landets medisinale statistikk. Etter å ha tilbrakt 1929 i sveitsiske Genève ble hun i 1930 tillagt ansvaret for bevegelser i foket. I 1934 ble hun byråsjef.  
I 1938 tok hun doktorgraden i filosofi (dr.philos.) med en avhandling om dødeligheten blant tuberkulosepasienter. Hun ble med dette den første kvinnelige økonomen i Norge med en filosofisk doktorgrad. Hun disputerte ved Juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo.I 1948 ble hun innvalgt i International Statistical Institute (etablert 1885). Hun var med i en internasjonal union for vitenskapelige befolkningsstudier samt en kommisjon nedsatt av Verdens helseorganisasjon for diagnosistisering. Fra 1956 til 1965 var hun konsulent i avdelingen for forskning, og fikk tid til å bare forske.
1961 ga hun ut boken Dødeligheten og dens årsaker i Norge 1856-1955. Hun utga artikler frem til hun var omkring åtti år gammel.


== Utgivelser ==
Backer, Julie E. (1937). Dødeligheten blandt lungetuberkuløse: en statistisk undersøkelse vedkommende patienter anmeldt til Oslo helseråd i 1911-1930 og patienter behandlet på Vardåsen sanatorium i 1923-1934. Oslo.  [Avhandling til dr.philos.]
Backer, Julie E. (1961). Dødeligheten og dens årsaker i Norge 1856-1955 =: Trend of mortality and causes of death in Norway 1856-1955. Oslo: Statistisk sentralbyrå. 
Ekteskap, fødsler og vandringer i Norge 1901–63, 1965
Backer, Julie E. (1970). Variasjoner i utviklingen hos nyfødte barn =: Variations in the maturity level of new born infants. Oslo: Statistisk sentralbyrå. 


== Referanser ==
Ypsistocerinae

Ypsistocerinae er en gruppe som hører til familien Braconidae blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. 


== Utseende ==
I alle fall noen av artene har reduserte vinger.


== Levevis ==
De er parasitoider. Slekten Termitobracon er knyttet til termitter.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==
Gruppen blir ofte plassert som en underguppe av Doryctinae.

ordenen vepser, Hymenoptera
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen Ichneumonoidea
familien Braconidae
underfamilien Ypsistocerinae 
slekten Termitobracon Brues, 1923
Termitobracon emersoni Brues, 1923 - Fransk Guyana
slekten Ypsistocerus Cushman, 1923 - én art:
Ypsistocerus manni Cushman, 1923


== Kilder ==
Tree of Life Braconidae
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [1]
Ypsistocerinae of the Afrotropical Region


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Millicent

Millicent er et sjeldent engelsk kvinnenavn.


== Etymologi ==
Millicent har opprinnelse i det germanske navnet Amalasuintha, som er dannet av amal, «arbeid», og swinth, «sterk».


== Utbredelse ==
Navnet ble introdusert i England av normannerne i formen Melisent eller Melisende. Millicent var et vanlig navn i England på 1300-tallet og igjen på 1600- og 1700-tallet.

Millicent er i dag et svært sjeldent navn.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Millicent og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Amalasuntha (ca. 495 – 535), østgotisk dronning
Melisende av Jerusalem (1105–1161), dronning av Jerusalem
Millicent Fawcett (1847–1929), engelsk feminist og forfatter
Millicent Rogers (1902–1953), amerikansk sosietetskvinne
Millicent Martin (født 1934), engelsk skuespiller
Millicent Young (født 1958), amerikansk kunstner
Millicent Lambert, australsk modell
Millicent Adubofour, ghanesisk-norsk politiker
Karoline Millicent Rooney, norsk sanger


== Annen bruk av navnet ==
Millicent Min, Girl Genius, barnebok fra 2003 av Lisa Yee


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Millicent
(en) Think Baby Names: Millicent
Thomasine

Thomasine er et sjeldent dansk kvinnenavn dannet av mannsnavnet Thomas, som betyr «tvilling.» Thomasin og Thomasina var i renessansen vanlige engelske former av navnet.


== Etymologi ==
Thomasine er en feminin form av Thomas som har arameisk opprinnelse og betyr «tvilling».


== Utbredelse ==
Thomasin og Thomasina var vanlige navn i England fra 1400- til 1700-tallet.

Thomasine er i dag et sjeldent navn. Det har relativt sett størst utbredelse på Grønland.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Thomasine og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Thomasine Gyllembourg (1773–1856), dansk forfatter
Thomasine Lie (1833–1907), norsk kvinne som var Jonas Lies kone
Thomasina Pidgeon (født 1975), canadisk klatrer
Thomasina Miers (født 1976), engelsk kokk
Thomasin Franken (født 1981), amerikansk skuespiller


== Annen bruk av navnet ==
Thomasine & Bushrod, amerikansk film fra 1974


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Thomasine
(en) Think Baby Names: Thomasine
Notheng

Et notheng er et byggverk til tørking av nøter. Disse ble som regel bygd på påler og kledd kun i øvre halvdel. Et notheng er plassert i sjøkanten, slik at nøter lett kan taes i land eller om bord. Notheng var byggverk som ble tatt i bruk på 1900-tallet da nøtene ble større enn før. Tidligere ble nøtene lagt utover et egnet landareal for å tørkes. Et notheng kan også brukes til oppbevaring av nøter for kortere tid. Men vanligvis ble nøter som ikke ble brukt oppbevart i ei notbu eller en sjøbod. 
Notheng ble benyttet både til landnøter og til snurpenøter. Nøter var kostbare og store fiskeredskaper, og nothengene var store bygninger. Ofte var det samme eierskap til not, fartøy og notheng. Det kunne være flere eiere som gikk sammen i et notlag, eller det kunne være en eier.
Regelmessig tørking av nøter var en nødvendighet da redskapene var laget av tekstilt materiale, hamp eller bomull. Dette var viktig for god holdbarhet selv om redskapene var barket. Redskaper laget av kunstfiber trenger ikke tørkes på samme måte - og nothengene er derfor unødvendige bygninger i moderne fiskeri.
De fleste notheng langs kysten er borte, men noen er også blitt bevart og restaurert. Noen er også ombygd til selskapslokaler.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Karl Ragnar Gjertsen: Byggeskikk i Kyst-Norge. Artikkel  Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring -  årbok 1996.
Carl Auer von Welsbach

Carl Auer von Welsbach, også kjent som Carl Freiherr Auer von Welsbach, (født 1. september 1858 i Wien i Østerrike, død 4. august 1929 i Mölbling) var en østerriksk kjemiker og oppfinner. Han identifiserte flere grunnstoffer, fant opp et effektivt tennstål og et glødenett til gasslamper og utviklet filamentet i glødelamper.


== Tidlige år ==
Auer von Welsbach ble født 1. september 1858 i Wien. Foreldrene var Therese og ritter Alois Auer von Welsbach, som var trykker. Han vokste opp i fødebyen og gikk på skole i Mariahilf og Josefstadt. Fra 1877 til 1878 gjorde han militærtjeneste og ble forfremmet til sekondløytnant.
Etter militærtjenesten begynte han å studere kjemi på Universitetet i Wien. To år senere dro han til Universitetet i Heidelberg der han studerte fortsatte studiene under Robert Wilhelm Bunsen ledning. Han tok sin doktoravhandling på jordsalter.


== Oppdagelser ==

Etter doktorgradseksamen flyttet han tilbake til Wien hvor han fikk en stilling ved universitetet. Han interesserte seg for de såkalte sjeldne jordartene og regnes om oppdageren av grunnstoffene praseodym (59Pr) og neodym (60Nd). Uavhengig av den franske kjemikeren Georges Urbain isolerte også ytterbium (70Yb) og lutetium (71Lu), som han kalte henholdsvis aldebaranium og cassiopeium, etter stjernene ved samme navn, men navnene ble avvist til fordel for Urbains.
Auer von Welsbach hadde også store talenter som praktiker, og omsatte sine oppdagelser til oppfinnelser som fortsatt er i bruk. Han oppdaget at salter av blant annet thorium og noen av grunnstoffene han hadde oppdaget ville gløde med et sterkt lys, men ikke oksidere ved høye temperaturer. Fra dette utviklet han glødenettet som brukes i gasslamper som han tok patent på i 1885, og som fortsatt selges under handelsnavnet «auerlicht» (Auer-lys). Slike gasslamper ble i eldre tider kalt «auerbrennere».Ideen bak glødenettet gav ham også ideen til et wolfram-filemant til elektriske glødelamper, en oppfinnelse som brukes av millioner av mennesker hver dag.Han utviklet også en jernlegering han kalte «tennstein» med noe neodym og opptil 70 % av metallet cerium. Dette metallet brenner ved en temperatur på 1 650 ℃, mye varmere enn tradisjonelt ildstål. Legeringen brukes som gnistgiver i blant annet lightere og kalles auermetall. I 1907 grunnla han selskapet Treibacher Chemische Werke for å produsere og markedsføre sine oppfinnelser.
I 1925 ble Auer von Welsbach valgt inn i den Kungliga Vetenskapsakademien som utenlandsk representant.


== Privatliv ==
Han giftet seg med Marie Nimpfer på Helgoland i 1899, 41 år gammel. Paret fikk fire barn.
På grunn av sitt bidrag til vitenskapen ble han adlet til friherre av keiser Frans Josef I av Østerrike-Ungarn i 1901.
Bedriften har grunnla var en økonomisk suksess, og Auer von Welsvach ble meget velstående. Han døde den 4. august 1929 i Mölbling i Kärnten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Auer von Welsbach-museet i Althofen
Amicrocentrinae

Amicrocentrinae er en gruppe som hører til familien Braconidae blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. 


== Utseende ==
Middelsstore (nokså store til Braconidae å være), slanke, brunlige snyltevepser. Hunnen har et langt eggleggingsrør.


== Levevis ==
De er parasitoider som snylter på larver av sommerfugler.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

ordenen vepser, Hymenoptera
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen Ichneumonoidea
familien Braconidae
underfamilien Amicrocentrinae van Achterberg, 1979
slekten Amicrocentrum Schulz, 1911
Amicrocentrum concolor (Szépligeti, 1904)
Amicrocentrum curvinervis (Cameron, 1912)
Amicrocentrum exilis van Achterberg, 1979
Amicrocentrum flavipenne Granger, 1949
slekten Platyxanion van Achterberg, 1979
Platyxanion seyrigi (Granger, 1949)


== Kilder ==
Tree of Life Braconidae
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [1]
Amicrocentrinae of the Afrotropical Region
Skjematisk tegning av vingenes årenett


== Eksterne lenker ==
(en) Amicrocentrinae hos ITIS 
(en) Amicrocentrinae hos NCBI 
Amicrocentrinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Xiphozelinae

Xiphozelinae er en gruppe som hører til familien Braconidae blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. 


== Utseende ==
Nokså store (til Braconidae å være) snyltevepser, kroppslengde 12-20 millimeter, forvingen 10-16 millimeter lang. Antennene er lange og tynne og består av over 50 ledd.


== Levevis ==
De er parasitoider. Biologien er bare kjent for få arter, disse snylter på larver av familien nattfly (Noctuidae).


== Utbredelse ==
Gruppen er bare kjent fra det østligste og sørøstligste Asia og Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==
Inndelingen følger 

ordenen vepser, Hymenoptera
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen Ichneumonoidea
familien Braconidae
underfamilien Xiphozelinae van Achterberg, 1979
slekten Distilirella van Achterberg, 1979
Distilirella curvinervosa van Achterberg, 1979
slekten Xiphozele Cameron, 1906
Xiphozele achterbergi He & Ma, 2000
Xiphozele bicoloratus He & Ma, 2000
Xiphozele burmensis Sharma, 1975
Xiphozele compressiventris Cameron, 1906
Xiphozele fumipennis He & Ma, 2000
Xiphozele guangxiensis He & Ma, 2000
Xiphozele guizhouensis He & Ma, 2000
Xiphozele hunanensis He & Ma, 2000
Xiphozele linneanus van Achterberg, 2008
Xiphozele obscuripennis You & Zhou, 1990
Xiphozele sangangensis He & Ma, 2000
Xiphozele wuyiensis He & Ma, 2000
Xiphozele yunannensis He & Ma, 2000


== Referanser ==


== Kilder ==
Tree of Life Braconidae
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Xiphozelinae hos ITIS 
(en) Xiphozelinae hos NCBI 
Xiphozelinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Gasslampe

En gasslampe eller gasslykt er en type lyskilde som er drevet av naturgass, propan, butan eller acetylen. Slike lamper ble vanlige på 1800-tallet, særlig som gatebelysning og innendørs belysning i store byer med utbygget gassnett, slik som London. Gasslamper lager mindre lukt og avgir mindre sot enn parafinlamper. Lyset er også kraftigere enn tilsvarende oljelamper, og gass ble brukt i enkelte fyr. Gasslampene fikk en rensesanse på slutten av 1800-tallet med innføringen av glødenett og var vanlige fram til mellomkrigstiden. Etter dette ble de i stor grad erstattet av elektriske glødelamper.
Mindre gasslamper som drives på propan har vært vanlige til turbruk, som et alternativ til fjøslykta. En annen type gassdreven lampe er karbidlampe som ble brukt i gruvedrift. Disse var drevet av kalsiumkarbid løst i vann, som avgir acetylen (sveisegass). Slike lamper blir fortsatt brukt i grottevandring, siden lampen ikke har metaller som påvirker kompasser, ikke trenger batterier og dessuten varmer.En ulempe med gasslamper var at gass lekket ut hvis flammen på en eller annen måte sluknet. Når det skjedde mistet ofte løvtrærne i umiddelbar nærhet bladene, fordi etylen i naturgass er et plantehormon som fører til modning.


== Referanser ==
Apozyginae

Apozyginae er en gruppe som hører til familien Braconidae blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. 


== Levevis ==
De er parasitoider.


== Utbredelse ==
Slekten Apozyx er bare kjent fra Chile.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

ordenen vepser, Hymenoptera
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen Ichneumonoidea
familien Braconidae
underfamilien Apozyginae slekten Aenigmabracon Perrichot, Nel & Quicke, 2009  - én fossil art fra kritt, usikkert om den hører hjemme her:
Aenigmabracon capdoliensis Perrichot, Nel & Quicke, 2009
slekten Apozyx Mason, 1978
Apozyx penyai Mason, 1978


== Referanser ==


== Kilder ==
Tree of Life Braconidae
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [1]
Apozyginae of the Afrotropical Region


== Eksterne lenker ==
(en) Apozyginae hos ITIS 
(en) Apozyginae hos NCBI 
Apozyginae – detaljert informasjon på Wikispecies
Andreas Backer

Andreas Cathrinus Backer (født 30. mai 1895 i Mo i Telemark, død 10. august 1975 i Oslo) var en norsk journalist og mangeårig leder av Den Norske Turistforening.Etter examen artium 1914 og cand.oecon. 1917, ble han ansatt i Aftenposten, fra 1921 som Paris-korrespondent. Fra 1924 til 1927 var han redaktør i avisa Gjengangeren som utgis i Horten.  Han var også korrespondent for den amerikanske avisen Chicago Tribune.  I 1927 ble han den første heltids sekretær i Den Norske Turistforening der han jobbet til 1956. Han var også redaktør for DNTs årbok fra 1929 til 1945, det året han ble generalsekretær, altså foreningens leder.  I 1956 ble han etterfulgt som generalsekretær av Toralf Lyng (1909–2005).
Han var sønn av Hans Backer (1858–1940) og Johanne Offenberg (1859–1954). Faren var sogneprest og av slekten Backer. Storeroren Thomas Offenberg Backer (1892–1987) ble vegdirektør.  Andreas giftet seg i 1924 med Else Heiberg (1902–96) av slekten Heiberg.


== Utgivelser ==
Backer, Andreas (1943). Hovedregister 1919-1943 til Den Norske turistforenings årbøker og medlemsblad. no: (Grøndahl). 
Backer, Andreas (1944). Til fjells: Stormarka, Hardangervidda, Sogn og Fjordane, Finnmarksvidda, Dovrefjell og Rondane, Jotunheimen. Oslo: Halvorsen & Larsen. 
Backer, Andreas (1949). Med beksøm og fiskestang. Oslo: Halvorsen & Larsen. 
Backer, Andreas (1968). Hovedregister 1944-1968 til Den Norske turistforenings årbøker og medlemsblad. Oslo: (Grøndahl). 


== Referanser ==
Hilde Schramm

Hilde Schramm (født 17. april 1936 i Berlin som Hilde Speer) er en tysk sosiolog og politiker for Bündnis 90/Die Grünen. Hun var leder av partiet i Berlin og tidligere visepresident i Berlins parlament. Hun representerte partiet i Berlins parlament 1985-1991.Hun er datter av  Albert Speer (1905-1981) som var rustningsminister for Adolf Hitler. Hun ble i 2019 tildelt German Jewish History Award. Schramm brukte blant annet penger hun arvet til å etablere stiftelsen Zurückgeben («gi tilbake») som har støttet 150 vitenskapelige og kunstneriske prosjekter i utført av jødiske kvinner. Inntekter fra salg av farens kunst (som hun arvet i 1993) ble brukt til stiftelsen. Hun fryktet av kunsten var stjålet fra jøder og ville derfor ikke ha bildene selv, senere viste det seg at bildene trolig ikke var stjålet. Hun har engasjert seg i antirasistisk arbeid særlig i de tidligere DDR etter gjenforeningen. Etter krigen i Syria ga hun bopel til syriske flyktninger i sin private leilighet. Mens faren satt i fengsel drev de en langvarig brevveksling der hun forsøkte å forstå motivene hans. Hun bidro med informasjon til Gitta Serenys bok Albert Speer: His battle with truth (2017).

Schramm var i 1953 på studieopphold i Hastings, New York, USA. Hun var i en gruppe valgt ut av American Board of Education drevet av amerikanske myndigheter i Tyskland. Schramm er utdannet sosiolog. I 2004 ble Schramm tildelt Moses-Mendelssohn-Preis (etter filosofen Moses Mendelssohn) for sitt arbeid for interreligiøs toleranse og forsoning.


== Referanser ==