jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bjørnstjerne Bjørnsons filmografi

Bjørnstjerne Bjørnsons filmografi. Denne listen omfatter ikke TV-oppsetninger, som er bevart på video- eller kineskopopptak.


== Et farlig frieri, novelle (1856) ==


== Synnøve Solbakken,  bondefortelling (1857) ==


== Synnøve Solbakken,  bondefortelling (1857) og Et farlig frieri, novelle (1856) ==


== En glad gut, bondefortelling (1860) ==


== Fiskerjenten, fortelling (roman) (1868) ==


== Når den ny vin blomstrer,  skuespill (komedie) (1909) ==


== Referanser ==
Bryting under Middelhavslekene 1993

Bryting under Middelhavslekene 1993. Bryting var en av flere sporter under de tolvte middelhavslekene som ble arrangert i Languedoc-Roussillon i Frankrike i perioden 16. til 27. juni 1993. Det var tolvte gangen som bryting var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i ti vektklasser i fristil og ti i gresk-romersk stil, kun for menn. Tyrkia ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Frankrike med fire.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Officiële website Internationaal Comité van de Middellandse Zeespelen
Onderdelen en uitslagen
Skyting under Middelhavslekene 1993

Skyting under Middelhavslekene 1993. Skyting var en av flere sporter under de tolvte middelhavslekene som ble arrangert i Languedoc-Roussillon i Frankrike i perioden 16. til 27. juni 1993. Det var tiende gangen som skyting var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i seksten øvelser og Frankrike ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Italia med fem.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Officiële website Internationaal Comité van de Middellandse Zeespelen
Onderdelen en uitslagen
Prestekonen

Prestekonen (svensk: Prästänkan) er en svensk stumfilm fra 1920 regissert av danske Carl Th. Dreyer. Den internasjonalt kjente danske filmregissören Dreyer gjorde kun to gjestespill i svensk film i sin karriere: Presteenken i 1920 og Två människor i 1945. I begge tilfellene hadde han ansvaret både for regi og manuskript. Som litterært forelegg til denne filmen hadde Dreyer den norske forfatteren Kristofer Jansons novelle Prestekonen, utgitt i 1901.
Innendørsopptak ble filmet i Garmo stavkirke. Både innendørs- og utendørsopptak ble filmet på Maihaugen.
Hildur Carlberg gjennomførte rollen som presteenken mens hun var alvorlig syk, og hun døde rett etter innspillingens slutt 27. august, før filmen ennå var blitt klar for premiere.
Den hadde svensk premiere på den nye Stockholm-kinoen Rivoli 4. oktober 1920.


== Handling ==
Filmen utspiller seg på 1600-tallet. En landsbygdsmenighet skal velge ny prest ettersom den gamle er død. Tre kandidater stiller opp, men de vet ikke at vilkåret for å bli prest i menigheten er å gifte seg med enken.


== Rolleliste ==
Hildur Carlberg - Margarete Pedersdotter, presteenken
Einar Rød - Söfren, prestekandidat
Greta Almroth - Mari, hans forlovede
Olav Aukrust - Mager prestekandidat
Kurt Welin - Fet prestekandidat
Mathilde Nielsen - Gunvor, tjener i prestegården
Emil Helsengreen - Steinar, tjener i prestegården
Lorentz Thyholt - Klokkeren
William Ivarson - Nabopresten
Ivar Blekastad - Bonde
Peter Kraabøl - Bonde
samt som statister medvirker bondebefolkningen i Gudbrandsdalen


== Eksterne lenker ==
(en) Prestekonen på Internet Movie Database 
(no) Prestekonen hos Filmfront 
(sv) Prestekonen i Svensk Filmdatabas 
(da) Prestekonen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Prestekonen på Allociné 
(nl) Prestekonen på MovieMeter 
(en) Prestekonen på AllMovie 
(en) Prestekonen på Turner Classic Movies 
(en) Prestekonen på Rotten Tomatoes
Frente Amplio (Uruguay)

Frente Amplio (spansk for «brei front») er en sosialdemokratisk politisk allianse i Uruguay. Det blei grunnlagt 5. februar 1971 i Montevideo. Det definerer seg som progressivt, sosialistisk, «grønt», rettferdig, menneskerettighetsvennlig og demokratisk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Frente Amplio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sennetbreen

Sennetbreen er en stupbratt isbre mellom Yanceybreen og Merrickbreen i Britannia Range, som flyter  sørover fra Mount Aldrich til Byrdbreen. Breen ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN), og gitt navn etter ubåten USS «Sennet» som ble brukt  under Operasjon Highjump i 1946–47, ledet av admiral Byrd i hans tredje ekspedisjon til Antarktis.


== Referanser ==
Vikram Kolmannskog

Vikram Kolmannskog (født 6. september 1980) er en norsk gestaltterapeut, jurist, samfunnsviter og forfatter. Han er spesialist på miljøflyktninger og verdens første professor i gestaltterapi.


== Klimaflyktninger ==
I 2008 som juridisk rådgiver i Flyktninghjelpen forfattet Kolmannskog rapporten Future Floods of Refugees: A Comment on Climate Change, Conflict, and Forced Migration. Rapporten ble innledningen til Flyktninghjelpens og norsk UDs arbeid for å bedre rettighetene til klimaflyktninger. Kolmannskog ble anerkjent for sitt «fremragende arbeid» innen dette feltet av Antonio Guterres, som var FNs høykommisær for flyktninger på dette tidspunktet. På bakgrunn av sin forskning på klimaflyktningers behov og rettigheter ble han i 2014 tildelt en dr.philos. ved Universitetet i Oslo.


== Gestaltterapi ==
Siden 2012 har Kolmannskog praktisert som gestaltterapeut og forsket på gestaltterapi. Også innen dette feltet har han vært spesielt opptatt av marginaliserte grupper. Han har blant annet bidratt til forskning vedrørende transpersoner. Siden høsten 2015 har han vært 50 % ansatt som førsteamanuensis ved Norsk Gestaltinstitutt Høyskole. I mars 2022 fikk han opprykk og ble verdens første professor i gestaltterapi.


== Skribentvirksomhet ==
Kolmannskog skriver sakprosa og fiksjon. I 2015 kom han med boken Den tomme stolen. Fortellinger fra gestaltterapi på Flux forlag. Boken er en introduksjon til gestaltterapi såvel som en samling terapifortellinger. I senere bøker har han vært særlig opptatt av forholdet mellom religion, åndelighet, sensualitet og skeivhet. Flere av novellene og diktene har vært skrevet i forbindelse med homokampen i Kolmannskogs andre hjemland, India. På ettårsdagen for avkriminaliseringen av homofili i India, 6.september 2019, kom han med novellesamlingen Lord of the Senses på det London-baserte, skeive forlaget Team Angelica. Boken var en finalist til Lambda Literary Awards i 2020.


== Bibliografi ==
Becoming Buddha. Meditations (Mohini Books, 2020)
Lord of the Senses. Stories (Team Angelica, 2019)
The Empty Chair. Tales from Gestalt Therapy (Routledge, 2018)
Poetry Is Possible. Selected Poems (Leadstart, 2018)
Taste and See. A Queer Prayer (Mohini Books, 2018)
We are in between. Rights for people displaced in the context of climate change (2017)
Den tomme stolen. Fortellinger fra gestaltterapi (Flux forlag, 2015)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Slottet i Capodimonte

Slottet i  Capodimonte (italiensk: Reggia di Capodimonte) er et stort Bourbon-slott i Napoli i Italia. Det var tidigere sommerresidens og jakthytte for kongen av De to Sicilier. Det var ett av Napolis to kongelige slott. I dag huser det Napolis nasjonalmuseum og byens kunstgalleri. Navnet "Capodimonte" betyr «åstoppen». Opprinnelig lå slottet like utenfor byen, men med Napolis byutvidelser ligger det nå innenfor bygrensen.


== Historie ==
I 1728 bestemte Karl III av Spania, senere Karl III av Spania av De to Sicilier, seg for å bygge en jakthytte i Capodimonte-skogen. Senere ombestemte han seg og bygde et storslått palass (et kongelig slott, "reggia",  som betyr «kongelig»), delvis fordi han trengte mer plass til sitt store hoff, da hans nåværende residens, Palace of Portici, var for lite, og for å romme hans fabelaktige kunstsamling fra Farnese-slottet, som han hadde arvet etter sin mor, Elisabetta Farnese, som var siste etterkommer av en grevefamilie i Parma. I 1825 gav Frans I, som etterfulgte sin far Ferdinand i, arkitekt Antonio Niccolini ansvaret for å administrere restaureringen av slottet. Niccolini bygde en monumental inngangstrapp og nye rom for den kongelige familie, et arbeide som ble avsluttet da Ferdinand II etterfulgte Frans I. I 1830 var palasset ferdig restaurert, men ytterligere arbeider ble utført i 1840 med et nytt galleri for samtidskunst og med Italias samling. I 1861 ble slottet overført til huset Savoy som tok slottet i bruk og bygde nye etasjer for kunstsamlingene. 
Ferdinand II engasjerte maleren Domenico Morelli som konsulent for nye innkjøp som omfattet historiske våpen. I 1866 ble Maria Amalie av Sachsens private gemakker overført fra hertug av Aostas Portici-palass. I 1959  ble slottet museum og det ble overtatt av den italienske stat. I 1950 ble mange av utstillingsgjenstandene overført fra Napolis arkeologiske museum.
Hårda viljor

Hårda viljor er en svensk stumfilmkomedie fra 1923 i regi av John W. Brunius. Manuset ble skrevet av Brunius og Sam Ask fritt etter Knut Hamsuns roman Sværmere fra 1904. Både duplikatnegativ og visningskopi er bevart.For å beholde filmens tilknytning til sitt norske forelegg ble tre norske skuespillere valgt ut: Eugen Skjønberg, Lilla Bye og Solveig Bang. Filmen fikk en blandet, men ikke alt for entusiastisk mottagelse.


== Innspillingsfakta ==
Den ble spilt inn i 15. mai – juni 1922. Innendørsscenene ble spilt inn i Filmstaden i  Råsunda og utendørsscenene i Brønnøy i Norge.


== Handling ==
Fredrik Mack eier en limfabrikk i Nord-Norge. Ove Rolandsen arbeider for ham og har på fritiden utviklet et eget lim som er bedre enn Macks.


== Rolleliste ==
Eugen Skjønberg – Ove Rolandsen, telegrafist
Lilla Bye	– Elise Mack
Gustaf Ranft – Fredrik Mack, Elises far
Torsten Hillberg – Fredrik Mack jr.
Linnéa Hillberg – Marie van Loos, husholderske
Yngwe Nyquist – Henriksen, kaptein
William Larsson – Levion, fisker
Solveig Bang – Helga Levion
Carl Ström – Prest
Karin Alexandersson – Prestefrue
Albert Ståhl – Enok, tyvfisker
Helge Kihlberg – Gjest på Macks fest
Richard Lindström – Uidentifisert rolle


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hårda viljor på Internet Movie Database 
(no) Hårda viljor hos Filmfront 
(sv) Hårda viljor i Svensk Filmdatabas
Båndsag

En båndsag er en verktøymaskin som hovedsakelig brukes for å dimensjonere trevirke.

Båndsagen ble oppfunnet av engelskmannen William Newberry, som tok patent i 1809. En båndsag har et langt, bøyelig sagblad, sammenloddet med slaglodd, som legges over to hjul hvor det nederste drives av en elektromotor.
Hjulene er belagt med gummi eller lær. Arbeidsstykket legges på et bord, og sagbladet skjærer på "nedtur". Bordet kan være forsynt med utstyr til parallellskjæring eller sirkelskjæring; det kan også ha utstyr som trekker arbeidsstykket fram.
Da kuttbredden er forholdsvis liten, fører det til lite spill av trevirke. Bladets bredde er 3–25 mm, men det finnes store maskiner med blader på 100 mm. Hastigheten er fra 1500–3000 m/min. Hjulene fra 0,6 til 1,5 m i diameter, unntakelsesvis større. På båndsager kan det utføres ulikt skjærearbeide av trevirke, både på langs og på tvers, etter rette og krumme linjer.
Båndsagens blad er tynt. Dersom bladet ryker kan det skade trevirke og operatør.
Det finnes også båndsager for stål og metall. Disse sagene har en lavere hastighet, og det kan brukes vannavkjøling under arbeidet. Båndsager brukes også i kjøttindustrien, da fortrinnsvis for bruk på frosset slakt, f.eks. ved oppdeling av en svinekam til koteletter. 
I Norge ble båndsager for trevirke bygget bl.a. ved Myrens Verksted og Falkenberg Maskinfabrik (Jajod).


== Referanser ==
Middelhavslekene 1997

Middelhavslekene 1997. De trettende middelhavslekene ble arrangert i Bari i Italia i perioden 13. til 25. juni 1997. Det var 2 956 utøvere hvorav 790 kvinner fra tjue nasjoner som deltok i tjuefem grener. Italia ble beste nasjon med syttiseks gullmedaljer foran Frankrike med femtifem


== Medaljer ==


== Deltakende nasjoner ==
Det var 20 nasjoner som deltok i lekene i 1997. Antall utøvere; 2 166 menn, 790 kvinner, totalt 2 956. (menn/kvinner/totalt)


== Sporter ==


== Eksterne lenker ==
Officiële website Internationaal Comité van de Middellandse Zeespelen
Onderdelen en uitslagen
Jørund smed

Jørund smed (svensk tittel: Dit vindarna bär) er en svensk-norsk film fra 1948 i regi av Åke Ohberg. Filmens litterære forelegg var romanen Jørund Smed av Jacob Breda Bull (1924). Manuset ble skrevet av Rune Lindström. Filmmusikken var komponert av Gunnar Sønstevold.Filmen ble spilt inn i Norge og delvis også i Sverige, som en svensk-norsk samproduksjon. Norsk faglitteratur pleier å angi filmen som norsk, mens den fra svensk side oftest regnes som svensk eller en samproduksjon.


== Handling ==
Filmen utspiller seg på slutten av 1800-tallet i den norske villmarken. På gården Storli styrer bonden med jernhånd over hustru, eiendom og de tre voksne barna Ola, Hallstein og Marja. Den svenske smeden Jørund, som har forlatt Sverige uskyldig mistenkt for mord, ankommer gården og forelsker seg i Marja.Storbonden er innblandet i en ulykke med vognen, og Jørund blir mistenkt for å stå bak. Storbonden blir etter ulykken ute av stand til å stelle gården, og i stedet tar sønnen Ola over. Han jager bort Jørund fra gården. Etter en tid blir det planlagt giftemål mellom Marja og Jens, men kort tid før dette forsøker Marja å drukne seg i fossen. Hun blir i siste stund reddet av Ola, som deretter oppsøker Jørund i fjellene sammen med Halstein. Et oppgjør mellom de tre mennene følger, og i dette oppgjøret blir det avslørt at det er Hallstein som har ligget bak de ulykkene som har rammet gården. Han styrter utfor et stup og dør. Det finnes nå ingen hindringer igjen for Marja og Jørund, som kan feire bryllup.


== Mottagelse ==
Dit vindarna bär ble mottatt med blandede anmeldelser, da den utkom. Den svenske avisen Arbetaren var utelukkende positiv i sin anmeldelse og berømmet regien, skuespilleriet, fotograferingen og konstaterte: «Det finnes ikke et svakt punkt i denne filmen». En annen svensk avis, Dagens Nyheter, var desto mer kritisk og skrev «Svakheten ligger i konfliktens brist på dramatisk spenning og virkelig spenning». Anmelderen var også kritisk mot George Fants rollepresentasjon, som man anså var for «veik og gutteaktig». Avisen Ny Dag var også kritisk, i særdeleshet mot manusforfatteren Rune Lindström, men også mot filmens innhold som man anså var «uinteressant och gjespende».


== Rolleliste ==
George Fant – Jørund Smed
Eva Strøm – Marja
Elof Ahrle – Garibaldi
Alfred Maurstad – Hallstein
Britta Holmberg – Waljo
Henrik Børseth – Marjas far, storbonden
Henny Skjønberg – Marjas mor
Harald Heide Steen – Ola
Henki Kolstad – Jens Haarstad
Finn Bernhoft – Bonde
Evelin Opaker – En liten pike
Ingrid Thulin – En pike
Elsa Widborg – En kvinne
Einar Vaage – Doktoren
Torsten Lilliecrona
Mona Hofland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jørund smed på Internet Movie Database 
(no) Jørund smed i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Jørund smed hos Filmfront 
(sv) Jørund smed i Svensk Filmdatabas
Fotball under Middelhavslekene 1997

Fotball under Middelhavslekene 1997. Fotball var en av flere sporter under de trettende middelhavslekene som ble arrangert i Bari i Italia i perioden 13. til 25. juni 1997. Det var trettende gangen som fotball var med på programmet under middelhavslekene. Det var kun en fotballturnering for menn, fjorten lag deltok. Italia vant finalen med 5-1 over Tyrkia og Hellas vant bronsefinalen mot Spania med 1-0.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
Officiële website Internationaal Comité van de Middellandse Zeespelen
Onderdelen en uitslagen
Volleyball under Middelhavslekene 1997

Volleyball under Middelhavslekene 1997. Volleyball var en av flere sporter under de trettende middelhavslekene som ble arrangert i Bari i Italia i perioden 13. til 25. juni 1997. Det var ellevte gangen som volleyball var med på programmet under middelhavslekene. Det var to turneringer en for mann og en for kvinner. .


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Officiële website Internationaal Comité van de Middellandse Zeespelen
Onderdelen en uitslagen
Laila (1937)

Laila (originaltittel Lajla) er en svensk-dansk dramafilm fra 1937, i regi av George Schnéevoigt. Som litterært forelegg har man anvendt Jens Andreas Friis' roman, Fra Finmarken. Skildringer, fra 1881.
Schnéevogt skaffet seg filmrettighetene fra Friis' arvinger på slutten av 1920-tallet. Han spilte inn en stumfilm i Norge med Mona Mårtenson i tittelrollen. Med den svensk-danske versjonen av Laila i 1937 forsøkte han å nå et større publikum. En tredje innspilling av filmen skjedde i 1958, da regissøren Rolf Husberg laget en ny versjon av Laila i en svensk-tysk samproduksjon. 


== Rolleliste ==
Aino Taube - Laila
Ingjald Haaland - Aslak Lågje
Siri Schnéevoigt - Hans hustru
Tryggve Larssen - Jåmpo
Peter Höglund - Mellet, Lailas trolovede
Robert Johnson - Hans far
Carl Deurell - Hjort, pastor
Åke Ohberg - Anders, hans sønn
Solveig Hedengran - Inger, Hjorts dotter
Otto Landahl - Borg, pastor


== Eksterne lenker ==
(en) Laila på Internet Movie Database 
(no) Laila hos Filmfront 
(sv) Laila i Svensk Filmdatabas 
(da) Laila i Danmark Nationale Filminstitut 
Laila (1937) på Svensk Filmdatabas
Oksen

Oksen (originaltittel Oxen) er en svensk dramafilm fra 1991, regissert av Sven Nykvist.


== Handling ==
Oksen er inspirert av en virkelig hendelse rundt 1868. Sven Nykvist fikk historien fortalt for seg selv i barndommen sin. Handlingen foregår i Småland under hungersnøden. En husmann dreper en okse for å få mat til familien. Ingen mistenker han, men når kjøttet er tatt ut, må han få solgt skinnet. I Vimmerby marked blir han gjenkjent av den lokale presten. Han overtaler husmannen til å tilstå, i håp om at straffen blir mildere. Det blir den ikke.


== Om filmen ==
Filmen ble spilt inn i Högsby i Småland, og flere av beboerne fikk statistroller for at filmen skulle få riktig aksent. Filmen ble produsert av Jean Doumanian (tidligere produsent av Saturday Night Live), som debuterte som spillefilmprodusent. Hun fortsatte med å produsere flere filmer for Woody Allen. Den svenske kritikken for filmen var negativ, og filmen ble sett av kun 11 000 mennesker. Gjennom Lasse Summanens og Nykvist samarbeid fikk Oksen en bedre mottakelse i USA og ble nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film. Filmen fikk god kritikk i Norge, og ble vist under filmfestivalen i Cannes i 1992.


== Medvirkende ==

Stellan Skarsgård som Helge Roos
Ewa Fröling som Elfrida Roos
Lennart Hjulström som Svenning Gustavsson
Max von Sydow som Vicar
Liv Ullmann som Mrs. Gustafsson
Björn Granath som Flyckt
Erland Josephson som Sigvard Silver
Rikard Wolff som Johannes
Helge Jordal som Navvy
Agneta Prytz som gammel kvinne
Björn Gustafson som offiser
J.E. Beaucaire som butikkeier
Debora Hjälmarö som Helges og Elfridas datter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oksen på Internet Movie Database 
(no) Oksen hos Filmfront 
(sv) Oksen i Svensk Filmdatabas 
(da) Oksen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Oksen på Allociné 
(nl) Oksen på MovieMeter 
(en) Oksen på AllMovie 
(en) Oksen på Rotten Tomatoes
Waishengren

Waishengren (ordrett: «mennesker fra andre provinser», tradisjonell kinesisk: 外省人; pinyin: Wàishěngrén, kunne gjengis på norsk som «fastlandskinesere», skjønt det ville favne noe videre) er det man i Taiwan kaller den befolkningsgruppe som etter annen verdenskrig, fremfor alt mellom  1945 og 1949, flyttet fra det kinesiske fastland til øya Taiwan, og likeså deres etterkommere, i alle fall den første generasjonens etterkommere.
De fastlandskinesere på Taiwan som er kommet senere, kalles dalu ren (kinesisk: 大陸人; pinyin: dàlù rén, «fastlandsmennesker»), særlig hvis de er eller var statsborgere av Folkerepublikken Kina.
Begrepet waishengren er opprinnelig et uttrykk som ble brukt i Kina generelt, om en person som kom fra en annen provins enn der han nå bodde. 
I femti år fra 1895 til 1945 var Taiwan del av keiserriket Japan, og det fikk med tiden som et av de varige virkninger at den taiwankinesiske befolkning fikk et noe annet kulturelt preg enn fastlandets kinesere. De kinesere som strømmet over fra Fastlandet fra 1945 hadde i tillegg gjerne det særtrekk at de var lojale til partiet Kuomintang (som ikke engang fantes da Taiwan ble japansk territorium) og at de var motstandere av, og flyktninger fra, den maoistiske kommunisme. 
Det ble på Taiwan alminnelig å kallre denne gruppen tilvandrede kinesere for Waishengren, «mennesker fra andre provinser», i motsetning til Benshengren (kinesisk: 本省人,  «mennesker fra denne provins». 


== Litteratur ==
Stéphane Corcuff: Taiwan’s “Mainlanders”: New Taiwanese? In: Stéphane Corcuff (Hrsg.): Memories of the Future: National Identity Issues and the Search for a New Taiwan. M.E. Sharpe, New York 2002, ISBN 0-7656-0792-1, S. 163–195.
Simon Scott: Taiwan's Mainlanders: A Diasporic Identity in Construction. Révue Européenne des Migrations Internationales, Band 22, 2006, s. 87–106.
Oskar Weggel: Die Geschichte Taiwans. Vom 17. Jahrhundert bis heute. Böhlau, Köln, Weimar, Wien 1991, ISBN 978-3-412-02891-6.
Thomas Weyrauch: Chinas unbeachtete Republik. 100 Jahre im Schatten der Weltgeschichte. Band 1: 1911–1949. Longtai, Giessen (i. e.) Heuchelheim 2009, ISBN 978-3-938946-14-5.
Thomas Weyrauch: Chinas unbeachtete Republik. 100 Jahre im Schatten der Weltgeschichte. Band 2 1950–2011. Longtai, Giessen 2011, ISBN 978-3-938946-15-2.


== Eksterne lenker ==
Waishengren in Taiwan fra Academia Sinica
Digital Archive for Memories and Narratives of Taiwan Waishengren fra culture.teldap.tw
Mikrofossil

Mikrofossiler er fossile rester av levende organismer som er så små at man må bruke lupe eller mikroskop for å studere dem skikkelig. Slike fossiler kan representere hele organismer, eller små deler av større organismer.


== Bruk av mikrofossiler i stratigrafi ==
Slike små fossiler kan være svært vanlige og brukes i biostratigrafi. Bergarten kritt slik som de hvite klippene ved Dover består nesten utelukkende av skall fra mikroorganismer. Mikrofossiler er derfor en viktig del av stratigrafisk forskning. Hvilke typer mikrofossiler man finner i et berglag er med på både å bestemme de økologiske forholdene der laget ble dannet, og å tidfeste når den ble dannet. Fordi evolusjon ofte går fort hos små organismer, vil stretegrafisk datering ofte kunne gi svært nøyaktige relative svar. Selv om vi i dag har mulighet til å bestemme noen bergrter med absolutt datering, er strategrafisk datering forsatt den vanligste måten å datere berglag på.


== Forskjellige typer mikrofossiler ==
Det finnes mange biologiske grupper som danner mikrofossiler, fra bakterier og andre encellede organismer til dyr og planter. I mirkopaleontologien er det vanlig å gruppere fossilene etter om de avgir mirealske eller organisme fossiler, fordi det kreves forskjellige metoder for å løse dem ut av materien (stein eller leire) de forekommer i.


== Referanser ==
Vannpolo under Middelhavslekene 1997

Vannpolo under Middelhavslekene 1997. Vannpolo var en av flere sporter under de trettende middelhavslekene som ble arrangert i Bari i Italia i perioden 13. til 25. juni 1997. Det var trettende gangen som vannpolo var med på programmet under middelhavslekene. Det var kun en vannpoloturnering for menn.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
Officiële website Internationaal Comité van de Middellandse Zeespelen
Onderdelen en uitslagen