Symfoni nr. 4 (Valen)

Symfoni nr. 4, opus 43 av Fartein Valen fra 1949 er hans siste symfoni. Den er den mest «klassiske» av hans fire symfonier.


== Besetning ==

Verket er skrevet for et orkester bestående av 2 fløyter, 2 oboer, 2 klarinetter, 2 fagotter, 2 valthorn, 2 trompeter og strykere. 
En typisk framføring varer rundt 18 minutter. Verket er tilegnet Jenny og Magne Valen-Sendstad og er utgitt på Harald Lyches Musikkforlag.


== Bakgrunn ==
De første skissene til symfonien er datert i september 1947. Valen hadde bare to måneder tidligere gjort stor lykke på ISCM-festivalen i København der hans orkesterverk «Sonette di Michelangelo», opus 17, nr. 1 ble fremført. Og han hadde tidligere samme år signert en gunstig kontrakt med Harald Lyche & Co's musikkforlag om trykking av sine komposisjoner. Dessuten hadde han fått en bestilling på en klaverkonsert fra den ukrainsk-engelske pianisten Alexandr Helmann.
Komponeringen av fjerdesymfoniens første sats gikk tregt og tok nesten ett år. I september 1948 var han i gang med andre sats, og hele symfonien var fullført i september 1949. 
Symfonien fikk sin urfremførelse først etter Valens død, den 6. oktober 1956 i Malmö av Malmö Symfoniorkester dirigert av Sten-Åke Axelson. Den norske premieren fant sted i Universitetets Aula den 14. februar 1962 av Filharmonisk Selskaps Orkester dirigert av Øivin Fjeldstad.


== Verket ==
I likhet med Valens tre første symfonier finnes det formmessige elementer fra den klassisk-romantisk symfonien. Men i motsetning til de foregående symfoniene forlater han nå firesatsmodellen og benytter kun tre satser. Dessuten er fjerdesymfonien mer forenklet og «klassisk» enn sine forgjengere. Valen var i 1947 og årene etter svært opptatt av Mozart, og han la ned et stort arbeid i formanalyse av Mozarts komposisjoner. Dessuten fordypet han seg i diverse Mozart-litteratur, bl.a. Alfred Ensteins Mozart-biografi. Ifølge Tjøme er fjerdesymfonien tydelig influert av Mozart gjennom en stadig større forenkling - «helt i tråd med Mozarts elegante musikanteri».Fjerdesymfonien har heller ikke utenommusikalske referanser som de tre foregående symfoniene og kan derfor betraktes som «absolutt musikk». Dette peker også i retning av en mer klassisk enn en romantisk estetikk.


=== Første sats: «Allegro» ===
Første sats med tempobetegnelsen «Allegro» bygger på en sonatesatsform. Hovedtemaet blir presentert av celli med tremolo i førstefioliner og et mottema i klarinetter:

Hele satsen karakteriseres av melodiske girlandere i treblåsere og punkterte rytmer. 


=== Andre sats: «Larghetto» ===
Andre sats «Larghetto» går i taktarten 3/8. Tjøme mener Valen her har forsøkt å kombinere den klassiske symfoniens to midtsatser (den langsomme satsen og menuett-satsen) i en og samme sats, noe som også kan være forklaringen til at symfonien kun har tre satser.Satsen bygger på en liedform: A-B-B'-A'-gjennomføringsdel. A-delen består av to korte motiver motiver, hvorav det ledende blir presentert av førstefioliner: 


=== Tredje sats: «Chaconne» ===
Avslutningssatsen er bygget over en chaconne, og Valen drar med dette en linje tilbake til barokken. Det er nærliggende å dra en parallell også til Brahms, som i likhet med Valen valgte å krone sin fjerde og siste symfoni med en chaconne. 
Chaconne-temaet presenteres av celli og kontrabasser over åtte takter. Temaet består av alle tolv tonene i den kromatiske skalen, med én av tonene gjentatt to ganger:

Etter presentasjonen av chaconne-temaet vandrer det rundt i orkesteret i ulike instrumentkombinasjoner i totalt 20 variasjoner.


== Diskografi ==
Bergen Filharmoniske Orkester / Aldo Ceccato (dirigent) (innspilt ca. 1986)

Norway in Music CDN 31000 (CD, 1987) (+ Valen op. 30)
Simax Classics PSC3101 (2 CD, 1992) (+ Valen opp. 30, 40, 41)Stavanger Symfoniorkester / Christian Eggen (dirigent) (innspilt 2007)

BIS Records BIS-CD-1642 (CD, 2008) (+ Valen opp. 20, 21 44)


== Noter og referanser ==
Noter
Referanser


== Litteratur ==
Gurvin, Olav (1962). Fartein Valen: En banebryter i nyere norsk musikk. Drammen: Harald Lyche & Co's Musikkforlag. 
Kortsen, Bjarne (1965). Fartein Valen: Life and Music. Volume 2: The Music (Analyses) (engelsk). Oslo: Johan Grundt Tanum. 
Tjøme, Berit Kvinge (2012). Trekkfuglen: Komponisten Fartein Valen. Oslo: Novus Forlag. ISBN 978-82-7099-689-6. 


== Eksterne lenker ==
Om Valens Symfoni nr. 4 i Forskningsprosjektet Norsk musikkarv