jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eudicella nana

Eudicella nana er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor (24-34 millimeter), grønn gullbasse. Pannens framskutte del er brunrød, bakhodet, pronotum, scutellum og forbeina grønne, mellom- og bakbeina mørkt grønnlige. Dekkvingene er grønngule med en svart skråstripe og grønn sømstripe. Hannen har et ganske kort, Y-formet horn i pannen. På hver side av hornet er det en skarp pigg. Hunnens framskutte panne er kort, bred og rundet. Arten kjennes særlig på den beskjedne størrelsen og hannens korte horn.


== Levevis ==
Hannene bruker "hornene" sine til å kjempe om hunnene. Hver hann prøver å vippe motstanderen over på ryggen ved å presse hornet under ham.
Som hos de fleste andre Cetoniinae utvikler larvene seg i morken, død ved, og de voksne billene besøker gjerne blomster. Arten er knyttet til skog.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Kenya og Uganda.


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821
Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
Slekten Eudicella White, 1839
Underslekten Eudicella (i snever forstand) (synonym Ceratorrhina Westwood, 1843)
Eudicella nana Seidel, 2016


== Kilder ==
Matthias Seidel (2016) Morphology and DNA barcoding reveal a new species of Eudicella from East Africa (Coleoptera: Scarabaeidae: Cetoniinae). Zootaxa 4137: 535-544. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Eudicella – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(en) Eudicella nana i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eudicella nana hos NCBI 
Eudicella nana – detaljert informasjon på Wikispecies
Lefortovo fengsel

Lefortovo Fengsel (russisk: Лефортовская тюрьма) er et fengsel i Moskva, som siden 2005 har vært under jurisdiksjon til Justisdepartementet til Russland. Det ble bygget i 1881, og oppkalt etter Lefortovo-distriktet i Moskva der det ligger, som i sin tur tok sitt navn fra François Le Fort, en nær medarbeider av tsar Peter I av Russland.
I løpet av de store utrenskingene, ble Lefortovo fengsel brukt av NKVD for avhør med tortur. Lefortovo var et beryktet KGB-fengsel og undersøkende isolator (russisk: СИЗО, следственный изолятор) i Sovjetunionen for arrestasjon av politiske fanger. I 1994, ble det overført til MVD, og fra 1996 til 2005, ble det levert tilbake til FSB, en etterfølger av KGB.


== Referanser ==
Ecuadors olympiske komité

Ecuadors olympiske komité (Comité Olímpico Ecuatoriano) er Ecuadors nasjonale olympiske komité. 
Komiteen ble etablert i 1948, og ble anerkjent av IOC i 1959, og er underlagt Pan American Sports Organization (PASO). 


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside
Sofie Jakhelln

Anna Sofie Jakhelln (født Bachke 11. juni 1871 på Ytterøya, død 5. april 1954 i Bodø) var en norsk maler, foreningskvinne og kulturpersonlighet.


== Bakgrunn ==
Sofie vokste opp på Ringve i Trøndelag sammen med far Anton Sophus Bachke, mor Barbara Anette Karen Anker, og tolv søsken.
Hun dro for å studere malekunst hos Ida Schuyler i Berlin i 1890 og videre hos Alfhild Due i Christiania, og så for å lære aktmaleri hos Harriet Backer.Etter hennes mor døde i 1897 flyttet hun sammen med sin far til Bodø, hvor hun også møtte ordfører i Bodø, og senere vararepresentant på Stortinget, Christian Albrecht Jakhelln, som hun giftet seg med i 1900. Disse to bodde i Jakhellngården på torget i Bodø.


== Arbeid for kunst og kultur i Nordland ==
I 1901 var hun med på å stifte Nordland Husflidsforening, og hvor hun senere var formann i foreningen i flere omganger, til sammen 28 år, i perioden 1902–1941. I tillegg til dette fikk hun i gang Nordland kvinnelige håndgjerningsskole, hvor barn kunne lære skoflikking, lapping, stopping, garnbinding og linsøm.I 1932 stiftet hun en forening til fremme for kulturhistorie i Nordland, som ble grunnlaget for Nordlandsmuseet som kulturhistorisk museum, og i 1946 ble Bodø Kunstforening stiftet etter hennes initiativ. I begge disse foreningene var hun i perioder også formann.
Fra 1926 og i flere år framover skrev hun også faste spalter i Nordlandsposten om husflid og om museumsarbeid.
Hun har blitt anerkjent som spesielt viktig for å holde kunst- og kulturinteressen oppe gjennom okkupasjonsårene og i etterkant (kilde De malte Bodø), men allerede i 1931 ble hun tildelt Kongens Fortjenestmedalje i gull for sitt arbeid for å fremme husflid og kultur.Gjennom hele denne perioden var hun også aktiv som maler.
Hun ga ut to bøker.


== Utgivelser ==
“Tanker - artikler - foredrag” (1943)
Jakhelln, Sofie (1950). Ord til etterslekten. Bodø. 


== Referanser ==
Ivar Arne Roset

Ivar Arne Roset (født 26. oktober 1918, død 14. mai 2002) var en norsk filolog og historiker. Han arbeidet som lektor og rektor i gymnas og har skrevet flere lokalhistoriske bøker. Roset ble tildelt kongens fortjenstmedalje i sølv.


== Familie og oppvekst ==
Ivar Arne Roset var født i Dovre 26. oktober 1918 på Haug i Dovre av foreldrene kirkesanger Wilhelm Paul Roset (født 12. september 1880) og Inga Pedersdatter (født 1883), konfirmert i Dovre 9. oktober 1932 og døde i 2002 i Sarpsborg.


== Utdanning og yrke ==
Roset tok adjunkteksamen 1942 og ble senere cand philol med historie hovedfag. Hovedoppgaven var om Hornsrud-regjeringen i 1928. Den har blitt stående som den viktigste framstilling av den første arbeiderpartiregjeringen. Professor Johan Schreiner, som var Rosets veileder, hadde ideen til dette tema.Roset har skrevet de to siste bind av Sarpsborgs historie. I framstillingen av den lokale krigshistorien har han beskrevet hele det lokale motstandsmiljøet og også personer hjemmehørende i Sarpsborg som deltok i krigen andre steder blant annet de som deltok i Kompani Linge. Roset omtaler Armand Trønnes og Thorleif Fredrik Andersen som var sarpinger i tjeneste fra 1941 for den britiske sabotasjeorganisasjonen Special Operations Executive (SOE) og fra 1942 i Kompani Linge. Roset mottok i 1986 kongens fortjenstmedalje i sølv.Roset var lektor ved Tinn Høgre Almenskole på Rjukan 1943–1967 og inspektør/rektor ved St. Olav videregående skole i Sarpsborg 1967–1985. 


== Utgivelser ==
Det norske Arbeiderpartiet og Hornsruds regjeringsdannelse 1928 (Universitetsforlaget 1962)
Sarpsborgs Historie 1939–1945 (1990)
Sarpsborgs Historie 1945–1991 (1994)
Sarpsborg Papp 75 år (1989)


== Referanser ==
Zhao Hongyin

Zhao Hongyin (kinesisk: 趙弘殷, født 899, død 3. september 956) var general i de fem dynastiers og ti rikers tid i Kina. Etter hans død grunnla hans sønn Zhao Kuangyin et eget herskerdynasti, Songdynastiet, i 960. En annen sønn, Zhao Kuangyi skulle også bli keiser av samme dynasti. Av disse grunner fikk Zhao Hongyin posthumt ærestittelen keiser Xuanzu (宣祖) av Song.


== Liv og virke ==
Den unge Zhao Hongyin var en dyktig ridende bueskytter. Han tjente til å begynne med krigsherren Wang Rong for den de facto selvstendige staten Zhao, og ble en gang beordret av Wang å anføre 500 kavallerister for å assistrere deres allierte Li Cunxu i kamp, formodentlig på hans felttog mot Senere Liang. Li ble imponert over Zhaos mot, og holdt på ham som del av sin keiserlige hær etter staten Zhaos fall i 921.Det var også omkring denne tid at Zhao giftet seg med Fru Du som var tre år yngre enn ham. Ifølge et rykte som florerte noen tiår etter hans død, var det slik at da Zhao Hongyin første gang kom til området og helt alene, ble han overrasket av en snøstorm. Han måtte da tigge om mat fra tjenerne i embedsmannen Du Shuangs (杜爽) hushold. Etter noen få dager la tjenerne merke til hvor hardtarbeidende han var, og de overbeviste Du Shunag om å holde på ham i husets tjeneste. Noen få måneder etter arrangerte familien hans ekteskap med deres eldste datter.Hans mausoleum er i gravkomplekset for det nordlige Song i Gongyi.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Toqto'a: Songshi (宋史), 1345
Fan Zhen: Dong Qi Jishi (東齋記事)
Axel Thordsen-ekspedisjonen

Axel Thordsen-ekspedisjonen var den første ekspedisjonen ledet av Adolf Erik Nordenskiöld. Ekspedisjonen hadde som mål å utforske Spitsbergen og foretok seg i 1864. Båten forlot Tromsø tidlig om morgenen 7. juni 1864. På vei til Spitsbergen stoppet ekspedisjonen først på Bjørnøya. Bjørnøya befinner seg midt i mellom Tromsø og Spitsbergens sydligste punkt. Etter et kort opphold på Bjørnøya tegnet Nordenskiöld et kart over øya som da var fortsatt veldig ukjent. Kartet hans ble brukt de neste 30 årene, før et nytt mer oppdatert kart ble laget. Oppholdet på Bjørnøya varte bare to dager før ekspedisjonen fortsatte mot Spitsbergen. De ville senere komme til Spitsbergen uten store problemer, og Nordenskiöld og to andre forskere satt i gang med å ta geologiske prøver og målinger av fjell. Resten av mannskapet skulle jakte på reinsdyr eller sel i mellomtiden. Da mannskapet var ute på reinsdyrjakt var de nær en drukningsulykke. En av mannskapet hadde med seg et reinsdyr opp i en av robåtene, og fikk dårlig fotfeste slik at han ramlet ut i vannet. Heldigvis ble mannen raskt tatt opp i båten igjen og overlevde.  
Forskningen bestod hovedsakelig i videre kartlegging av Spitsbergen, samtidig som de skulle ta geologiske prøver med seg tilbake til Stockholm. De tok også en rekke godt bevarte fossiler med seg tilbake.
Da værforholdene senere viste seg å være gode bestemte Nordenskiöld seg for å ta ekspedisjonen med tilbake til Norge. På vei til Norge møtte de på et forlist skip. Der fant de også seks robåter med et mannskap som trengte hjelp. Nordenskiöld lot det forliste mannskapet på 27 mann komme ombord. Dette førte til at skipet ble alvorlig overlastet, men tross dette forekom det ingen problemer og resten av ekspedisjonen var en suksess. De ankom Tromsø 13. september 1864 og Nordenskiöld dro videre til Stockholm for å vise fram funnene sine.


== «Axel Thordsen» ==
Skipet "Axel Thordsen" ble bygd i 1810 og var 60 fot lang. Skipet var laget av eik for å tåle de harde værforholdene i det nordatlantiske hav. Skipet hadde også med seg fire robåter som ble brukt ved landinntakelse og i områder der «Axel Thordsen» ikke kunne navigeres. Før skipet ble brukt som ekspedisjonsskip var det tidligere brukt av marinen. Da var det også utstyrt med 12 PDS-kanoner av modell 1683. Skipet var konstruert av Herman Brunchorst, og antagelig har navnet kommet fra dikter og diplomat Peter Harboe Frimann, som skrev en ballade med navnet «Axel Thordsen og skjønn Walborg». Skipet ble utrangert i 1863 og bygd om.


== Referanser ==
Liste over formennene for Aserbajdsjans nasjonalforsamling

Formannen for Aserbajdsjans nasjonalforsamling er leder for parlamentet


== Eksterne lenker ==
«Azerbaijan: Chairman of the National Council: 1918». Archontology.org. Besøkt 27. august 2019. 
«Azerbaijan: Presiding Officers of the Legislative Body: 1918–1920». Archontology.org. Besøkt 27. august 2019. 
«Milli Məclisin Sədri». Milli Məclis. Besøkt 27. juni 2019.
Stolpejakt

Stolpejakt er en mosjonsaktivitet som kombinerer turgåing, kultur- og opplevelser i naturen. Hovedsakelig er aktiviteten lokalisert til nærmiljøene, men har også spredt seg ut i mer tradisjonelt skogsterreng og i fjellet. 
Stolpejakt arrangeres av Foreningen Stolpejakten, stiftet 20. oktober 2014 med det formål «å bidra til økt fysisk aktivitet blant folk flest over hele landet»l. Foreningen Stolpejakten omtaler seg selv som «en allmennyttig forening som skal bidra til økt fysisk aktivitet blant folk flest i hele landet». Per 1. juli 2020 hadde Foreningen Stolpejakten registrert nærmere 150 000 stolpejegere rundt om i landet, og 5821287 stolpebesøk. Pr 31.12.2021 hadde deltakertallet økt til 234.157 stolpejegere nasjonalt, som hadde besøkt langt fler enn 17 millioner besøk på de mange stolpene.
Foreningen Stolpejakten markedsfører stolpejakt som et gratis tilbud.


== Stolper ==
Foreningen Stolpejakten eller foreningens tilknyttede samarbeidspartnere, ofte et lokalt orienteringslag eller turlag, setter ut i terrenget særlig tilvirkede stolper med QR-kode som kan scannes med en egen app. Alternativt kan man registrere stolpene man har funnet på et fysisk kart. Stolpene har forskjellige farger, som indikerer vanskelighetsgrad. De er gitt forskjellig antall poeng i Stolpejakt-appen, avhengig av vanskelighetsgraden for å finne dem. Grønne stolper skal kunne tas med rullestol. Deretter stiger vanskelighetsgraden til blå, røde og svarte stolper. Det gis merker for antall besøk på stolper av de ulike fargene, antall kart man har besøkt eller ferdigstilt, antall stolper over 900 m.o.h., og antall kommuner og fylker man har besøkt.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
hjemmesida til den landsdekkende Foreningen Stolpejakten. Besøkt 18. april 2019.
hjemmesida til stolpejakt-arrangører på Nesodden, Oppegård, Ski og Ås. Besøkt 18. april 2019.
Silkeurt

Silkeurt (Asclepias) er ei planteslekt i gravmyrtfamilien. Den ble tidligere regnet til svalerotfamilien.
Artene er flerårige urter med opprett vekst, som ofte er forvedet ved basis. Bladene er motsatte eller kransstilte med kort bladstilk. Blomstene sitter mange sammen i en skjermlignende kvast. Kronen er dypt splittet, og det er en bikrone med fem fliker. Polliniene henger ned. Frukten er en spindelformet belgkapsel med mange silkehårete frø.Asclepias i snever betydning er utbredt med omtrent 130 arter i Nord- og Mellom-Amerika inkludert Karibia. Det er også om lag seks arter i Sør-Amerika. Mange afrikanske arter ble regnet til slekta, men de er nå flyttet til andre slekter. Det gjelder blant annet Gomphocarpus sinaicus fra Sinai og Negev- og Judeaørkenene. Noen amerikanske Asclepias-arter er naturalisert i Europa og andre steder.Plantene inneholder giftige glykosider som virker på hjertet eller nervesystemet. Flere ulike grupper av insekter har likevel spesialisert seg på å ete dem. Mange av insektene bevarer giftstoffene i kroppen, har sterke varselfarger og inngår i systemer med müllersk mimikry. De vanligste er de oransje og svarte åmene til monarksommerfuglen og andre arter i slekta Danaus, oransje bladlus, de oransje og svarte tegene Oncopeltus fasciatus og Lygaeus kalmii, den oransje og svarte bladbillen Labidomera clivicollis, de røde og svarte trebukkene i slekta Tetraopes, den metallisk blå bladbillen Chrysochus cobaltinus og den hårete, oransje og svarte åmen til bjørnespinneren Euchaetes egle. Koevolusjon kan ha skjedd mellom Tetraopes og Asclepias ettersom de ulike billeartene ser ut til å være spesialisert på hver sin Asclepias-art.Flere arter dyrkes som prydplanter i hager. De er også litt brukt som nytteplanter, spesielt rosesilkeurt (Asclepias syriaca). Frøhårene isolerer godt og brukes i puter og som fôr i vinterjakker. Plantene er også blitt brukt til å produsere fiber, søtstoffer og gummi. Indianerne brukte silkeurt som medisinplante, og Carl von Linné kalte slekta Asclepias etter legeguden Asklepios.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Silkeurt – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Silkeurt i Encyclopedia of Life 
(en) Silkeurt i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Silkeurt hos Artsdatabanken 
(sv) Silkeurt hos Dyntaxa 
(en) Silkeurt hos ITIS 
(en) Silkeurt hos NCBI 
(en) Silkeurt hos The International Plant Names Index 
(en) Silkeurt hos Tropicos 
(en) Kategori:Asclepias – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asclepias – detaljert informasjon på Wikispecies
Greta Gerwig

Greta Celeste Gerwig (født 4. august 1983 i Sacramento i California) er en amerikansk skuespiller, manusforfatter og filmregissør.


== Karriere ==
Gerwig fikk oppmerksomhet etter at hun utmerket seg i flere mumblecorefilmer. Fra 2006 til 2009 dukket hun opp i flere av Joe Swanbergs filmer. Hun var manusforfatter og regissør på noen av dem. Gerwig har også samarbeidet med Noah Baumbach på flere filmer, blant annet Greenberg (2010), Frances Ha (2012) og Mistress America (2015). Hun ble nominert til en Golden Globe for rolletolkningen i Frances Ha. Gerwig har også spilt i filmene Damsels in Distress (2011), To Rome with Love (2012), Jackie (2016) og Moderne kvinner (2016). Hun ble nominert til en Critics' Choice Movie Award for rollen i Moderne kvinner.
Gerwig skrev manuset til og regisserte dramakomedien Lady Bird (2017). Filmen vant en Golden Globe for beste musikal eller komedie under den 75. Golden Globe-utdelingen, og hovedrolleinnehaver Saoirse Ronan vant en pris for sin rolleskildring. Gerwig ble også nominert til to Oscar-priser for beste regi og beste originalmanus. Hun er den femte kvinnen som har blitt nominert til Oscar for beste regi. Gerwig har også blitt nominert til en BAFTA-pris for manusarbeidet.


== Filmografi (utvalg) ==
2009 – The House of the Devil (skuespiller)
2011 – No Strings Attached (skuespiller)
2012 – To Rome with Love (film) (skuespiller)
2012 – Frances Ha (skuespiller, manusforfatter)
2015 – Mistress America (skuespiller, manusforfatter, produsent)
2016 – Jackie (skuespiller)
2016 – Moderne kvinner (skuespiller)
2017 – Lady Bird (manusforfatter, regissør)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Greta Gerwig på Internet Movie Database 
(sv) Greta Gerwig i Svensk Filmdatabas 
(da) Greta Gerwig på Filmdatabasen 
(da) Greta Gerwig på Scope 
(fr) Greta Gerwig på Allociné 
(en) Greta Gerwig på AllMovie 
(en) Greta Gerwig hos Turner Classic Movies 
(en) Greta Gerwig hos Rotten Tomatoes 
(en) Greta Gerwig hos The Movie Database
Unreal Engine

Unreal Engine er en spillmotor som er utviklet av Epic Games. Den ble først brukt i spillet Unreal. Spillmotoren brukes hovedsakelig i førstepersonsskytespill, men har blitt brukt i flere andre typer spill. Den er programmert i C++ og kan derfor lett porteres mellom forskjellige spillplattformer og har blitt veldig populær blant spillutviklere.Den nyeste utgaven av spillmotoren er versjon 5.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ko) Offisielt nettsted 
(en) Unreal Engine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Natacha Mohbat

Natacha Mohbat (født 17. oktober 1996) er en libanesisk alpinist. Hun ble libanesisk mester i slalåm i 2017.


== Idrettskarriere ==


=== Sesongen 2011/12 ===
Mohbat deltok i det chilenske juniormesterskapet i alpint i 2011, der hun kom på sjetteplass i slalåm og sjuendeplass i storslalåm. Hun deltok også i det brasilianske mesterskapet i alpint i august, der hun kom på sjetteplass i slalåm og 27.-plass i storslalåm. 
Under Junior-VM i alpint 2012 kom hun på 73.-plass i storslalåm, og fullførte ikke slalåmrennet. 


=== Sesongen 2012/13 ===
VM i alpint 2013 ble arrangert i Schladming, og Mohbat kom der på 76.-plass i storslalåm og 82.-plass i slalåm. Hun fikk sølv i storslalåm under det libanesiske mesterskapet i alpint 2013, bak Chirine Njeim. Samme år deltok hun også i det greske mesterskapet i alpint, der hun kom på sjuendeplass både i slalåm og storslalåm. 


=== Sesongen 2014/15 ===
Under VM i alpint 2015 kom hun på 68.-plass i slalåm. 


=== Sesongen 2016/17 ===
Hun deltok i Vinteruniversiaden 2017 i Almaty, og kom der på 39.-plass i storslalåm. Hun fullførte ikke slalåmrennet. I mars vant hun slalåm i det libanesiske mesterskapet i alpint, 0,98 sekunder foran Jackie  Chamoun. Hun deltok i Montenegros nasjonale mesterskap i alpint, og kom der på sjetteplass i storslalåm i juniorklassen og sjuendeplass i seniorklassen. Hun kom på niendeplass i storslalåm i det bulgarske mesterskapet i alpint. 


=== Sesongen 2017/18 ===
Mohbat representerer Libanon under Vinter-OL 2018. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Natacha Mohbat – Olympedia 
(en) Natacha Mohbat – FIS (alpint) 
(en)  Profil hos PyeongChang 2018 Arkivert 7. februar 2018 hos Wayback Machine.
Keisergravene for Songdynastiet

Keisergravene for Songdynastiet, eller Songling (forenklet kinesisk: 宋陵, pinyin: Sònglíng, engelsk: Mausoleums of the Song Dynasty / Imperial Mausoleums of the Song Dynasty), er mausoleene og gravene til den keiserlige familie fra det nordlige Song-dynasti i Kina.


== Beskrivelse ==
De befinner seg på byfylket Gongyis (巩义市) område, i byprefekturet Zhengzhou i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. De ligger i Gongyis vestlige forsteder (storkommunene Xicun, Zhitian og Huiguo) ved Song Shans nordlige elv. Gravområdet strekker seg ca 15 kilometer i nord-sør-retning og ca 10 kilometer i øst-vest-retning.
Gravene ligger ca 130 kilometer fra Kaifeng, som var hovedstaden i det nordlige Song-dynasti.
Av det nordlige Song-dynastiets ti keisere ble de fleste begravet her, med unntak av Huizong {徽宗 (Zhao Ji 赵佶, 1082–1135) – som ble begravet  i Songliuling («Seks-Song-mausoleet») ved Shaoxing (Zhejiang), Yonggu ling (永固陵) / Yongyou ling (永佑陵) –, og Qinzong 钦宗 (Zhao Huan 赵桓, 1100–1161), som i det annet år av Jingkang-æraen (1127) ble tatt til fange av Jin-styrker og døde i fangenskap i det som i dag er fylket Yilan i provinsen Heilongjiang (Yongxian ling (永献陵 i Wuguocheng). Her ligger også Zhao Hongyin, far til Zhao Kuangyin, grunnleggeren av Song-dynastiet.
Dessuten er det her 21 graver for deres ektefeller, og 144 for den nærmeste keiserlige familie. Det er også ni graver for høytstående embedsmenn og berømte generaler, blant dem Gao Huaide, Cai Qi, Zhao Pu, Kou Zhun, Bao Zheng og Yang Yanzhao, og nesten ettusen graver for andre slektninger av keiserfamilien.Steinskulpturene av menneske- og dyrefigurer langs de enkeltes såkalte sjeleveier (shendao) - særlig foran Yongding-mausoleet og Yongzhao-mausoleet - er i relativt vel bevart stand. De er av stor betydning for studiet av Song-tidens steinhuggerkunst.
Anordning og antall av steinfigurene langs disse shendao var like i alle mausoleer, skulpturene atskiller seg kun i sine detaljer.De syv mausoleene og det for Zhao Hongyin - som posthumt fikk keisertittel - kalles vanligvis de åtte mausoleer for de syv keisere (帝八陵, Qidi baling).
Mausoleene (Songling) ble i 1982 oppført på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner (2-58).


== De åtte mausoleer for de syv keisere ==


== Litteratur ==
Angela Falco Howard, Li Song, Wu Hung, Yang Hong: Chinese Sculpture. New Haven: Yale University and Foreign Languages Press 2006, ISBN 0300100655 (Online-Auszug)
Cihai. Shanghai: Shanghai cishu chubanshe 2002; ISBN 7-5326-0839-5
Zhongguo da baike quanshu: Kaoguxue (arkeologi). Beijing: Zhongguo da baike quanshu chubanshe, 1986 (Online-Text)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mausoleums of Song Dynasty; chinaculture.org
Imperial Mausoleums of the Song Dynasty (960-1279)
Song-Gräber in Henan
Bei Song huangling jingdian - kinesisk
Gong Xian Songling - kinesisk
Yongxian ling 永献陵 - kinesisk
Dicronorrhina micans

Dicronorrhina micans er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (40-60 millimeter), ensfarget metallgrønn gullbasse. Hannen har et "T"-formet, flatt horn i pannen, på hver side av dette en skrått utoverrettet pigg.


== Levevis ==
Larvene lever å råtnende plantemateriale i jorden. Utviklingen tar 8-9 måneder, og de voksne billene kan leve 3-4 måneder, slik at det blir en generasjon per år.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i den Demokratiske Republikken Kongo, Kamerun og Uganda.


== Systematisk plassering ==
Det synes noe uklart om den korrekte stavemåten er Dicronorhina eller Dicronorrhina.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821
Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
Slekten Dicronorrhina Burmeister, 1842
Dicronorrhina micans (Drury, 1773)
Dicronorrhina micans micans (Drury, 1773)
Dicronorrhina micans kouensis Legrand, Bouyer, Juhel & Camiade, 2006


== KilderM. De Palma og S. Frantz (2011) Identification of Scarabaeus micans Drury and taxonomic notes on Dicronorhina Hope, with description of a new species (Coleoptera, Scarabaeidae, Cetoniinae). Cetonimania [1] ==
Nettsider om Dicronorrhina spp.: [2]


== Eksterne lenker(en) Dicronorrhina micans i Encyclopedia of Life ==
(en) Dicronorrhina micans i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Dicronorrhina micans – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dicronorrhina micans – detaljert informasjon på Wikispecies