jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ture Rangström

Anders Johan Ture Rangström (1884–1947) var en svensk komponist, dirigent, sanglærer og musikkritiker.


== Liv ==
Ture Rangström var sønn av lærhandleren Johan Rangström og Charlotta Andersson. Han hadde to søstre, Herta og Ingrid, hvorav sistnevnte ble mor til forfatteren Lars Gyllensten.
I 1903 og 1904 var Rangström en kort tid elev av Johan Lindegren i Stockholm, i 1905 og 1906 av Hans Pfitzner i Berlin, og tok fra 1905 til 1907 sangundervisning hos Julius Hey. Likevel var Rangström i stor grad en musikalsk autodidakt.
I årene 1910, 1911, 1913 og 1915 fikk han et statlig komponiststipend. Han var sanglærer og musikkritiker i ulike stockholmske tidsskrift og fra 1922 også dirigent, først i Göteborg. Fra 1930 til 1936 var han presseattaché ved den Stockholmsoperaen. Han døde av strupekreft i 1947.
Rangström huskes først og fremst for sine romanser, han skrev rundt 300 og regnes som en av Sveriges mest betydelige romansekomponister. En av hans favorittpoeter var Bo Bergman, og Rangström skrev selv dikt, blant annet teksten til Wilhelm Stenhammars kantate Sången (1920–21).
Rangström skrev fire symfonier og to store operaverk, Kronbruden (1915, tekst av August Strindberg)  og Gilgames (skrevet i 1943-44 og med sluttført orkestrering av John Fernström etter Rangströms død). 
Sammen med Kurt Atterberg, Natanael Berg og Oskar Lindberg utgjorde Rangström en komponistgruppe som ble kalt Spillran.


== Verk i utvalg ==


=== Operaer ===
Kronbruden etter Strindberg, 1915, uroppført 1919 i Stuttgart
Medeltida, 1918 (uroppført i Stockholm 1921)
Gilgamesj, 1943/44 (Orkestrering fullført av John Fernström)


=== Orkesterverk ===
Dithyramb, 1909
Divertimento elegiaco for strykeorkester, 1918
Symfoni nr. 1, August Strindberg in memoriam, i ciss-moll, 1914
Symfoni nr. 2, Mitt land i d-moll, 1919
Symfoni nr. 3, Sång under stjärnorna i  Dess-dur, 1929
Symfoni nr. 4, Invocatio, i d-moll, 1936


=== Vokalmusikk ===
ca. 300 Lieder og  romanser for sangstemme og klaver, hvorav ca. 60 også er orkestrert. 24 av sangene med egen tekst.


=== Kammermusikk ===
Strykekvartett, Ein Nachtstück in E.Th.A. Hoffmanns Manier, 1909


== Referanser ==


== Litteratur ==
Helmer, Axel: Ture Rangström, 1999
Sohlmans Musiklexikon Bind 5. Sohlmans förlag AB, 1979


== Eksterne lenker ==
(en) Ture Rangström (composer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ture Rangström på Internet Movie Database 
(en) Ture Rangström på Discogs 
(en) Ture Rangström på MusicBrainz 
(en) Ture Rangström på Spotify 
(en) Ture Rangström på Songkick 
(en) Ture Rangström på AllMusic
Den liguriske republikk

Den liguriske republikk var en kortvarig fransk søsterrepublikk. Republikken ble opprettet av Napoleon den 14. juni 1797, og bestod av den gamle adelsrepublikken Genova, som dekket mesteparten av området Liguria i Nordvest-Italia, samt de små keiserlige lenene eid av Huset Savoy inne i området. Grunnloven ble nedskrevet den 22. desember i 1797, og innførte en direktorial republikk.
Republikken var i en kort periode okkupert av østerrikske styrker i 1800, men Napoleon gjenopprettet fort kontroll da han returnerte til området med sin hær. En ny grunnlov ble nedtegnet i 1801 og etablerte institusjoner mer lignende den foregående republikken Genova, med en hertug som president for senatet.
I juni 1805 ble området annektert av Frankrike som departementene Apennins, Gênes, og Montenotte. Etter Napoleons fall i 1814 ble republikken i en kort periode mellom 28. april og 28. juli gjenopprettet. Etter Wien-kongressen ble området gitt til Kongeriket Sardinia, og ble annektert den 3. januar 1815. Den liguriske republikken brukte det tradisjonelle Genovesiske flagget, et rødt kors med hvit bakgrunn.


== Se også ==
Napoleonskrigene
Genova


== Referanser ==
Det suverene fyrstedømmet Nederland

Det suverene fyrstedømmet Nederland (nederlandsk: Souvereine Vorstendom der Verëenigde Nederlanden) var et kortvarig fyrstedømme, og forgjengeren til det forente kongeriket Nederlandene, som det sammen med Sør-Nederland ble forent til i 1815. Fyrstedømmet ble kunngjort i 1813 da seierherrene i Napoleonskrigene omorganiserte Europa politisk, noe som senere ble fullført av Wien-kongressen.


== Se også ==
Nederlands historie
Une Saison en enfer

En Årstid i Helvete (originaltittel Une Saison en enfer) er et dikt skrevet i 1873 av den franske forfatter Arthur Rimbaud.
Verket, som er den eneste bok utgitt av Rimbaud selv, ble skapt under et opphold på en bondegård i Roché i Ardennene i perioden april-august 1873. Senere fikk boken en betydelig innflytelse på senere kunstnere og poeter, for eksempel på surrealistene.
Boken ble utgitt på norsk av Bokvennen forlag i 2002, i Haakon Dahlens oversettelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Atle Kittang: Ord, bilete, tenking: artiklar om fiksjonar : Kapittel 7. Ettertankens aporiar. Om Arthur Rimbauds «Une saison en enfer», Gyldendal, 1998. Digital utgave på Nasjonalbibliotekets nettsider - besøkt 19. juli 2018.
Café de Flore

Café de Flore er en kafé ved Saint-Germain-des-Prés i 6. arrondissement i Paris. Kaféen ligger på hjørnet av boulevard Saint-Germain og rue Saint-Benoît.
Kaféen åpnet i 1887 og er oppkalt etter en skulptur av gudinnen Flora på den andre side av gaten. På slutten av 1800-tallet bodde Charles Maurras i andre etasje der han laget boken Au signe de Flore.
Interiøret er i klassisk art deco-stil med røde stoler, mahogni og speil. Det har nesten ikke vært endret siden andre verdenskrig. Som hos konkurrenten og naboen, Les Deux Magots, har dette vært en møteplass for intellektuelle etter krigen, blant annet Jean-Paul Sartre og Simone de Beauvoir som møttes her for å diskutere sin eksistensialismefilosofi.Café de Flore har vært møteplass for kunstnere og forfattere som dannet surrealist-bevegelsen, eksistensialister som Albert Camus og senere filmskaperne som skapte den franske nye bølge.


== Litteratur ==
Christophe Durand-Boubal, Café de Flore : Mémoire d'un siècle, Indigo & Côté femmes, coll. « Prémices », Paris, 1993, 174 p. ISBN 2-907883-66-6
Christophe Boubal, Café de Flore : L'esprit d'un siècle, Fernand Lanore, coll. « Littératures », 2004, 204 p. ISBN 2-85157-251-2


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Café de Flore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Café de la Paix

Café de la Paix er en kjent kafé i Paris ved Place de l'Opéra. Kaféen er tegnet av Charles Garnier som også tegnet den nærliggende Opéra Garnier. Caféen kalles også for «Verdens navle» ettersom det der ble samlet mennesker fra hele verden.


== Historie ==

Café de la Paix ble åpnet 30. juni 1862 som en del av hotellet Grand-Hôtel de la Paix som har fått sitt navn etter den nærliggende gaten Rue de la Paix. Nærheten til Opéra Garnier lokket mange kjente gjester som Jules Massenet, Émile Zola og Guy de Maupassant. Kaféen er beskrevet i diktet «The Absinthe Drinker» av den kanadiske dikteren Robert W. Service.I belle époque ble kafeen besøkt av Sergej Djagilev og den kommende kong Edvard VII av Storbritannia.
Den 22. august 1975 utså den franske regjeringen kaféen til et historisk minnesmerke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Café de la Paix (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hårknute

Hårknute er en frisyre der langt hodehår blir samlet i en knute, gjerne bolleformet og plassert i nakken eller som en hårtopp. Håret kan danderes og snurres på ulike måter, også flettes før det rulles sammen, eventuelt i kringleform på hver side av hodet. En kan også lage en «ballerinafrisyre» med overdreven stor hårknute lagt omkring en smultringformet skumgummi. Hårknuter kan være stramme og løse, kunstferdige og enkle. Frisyrer med ulike varianter av hårknuter blir i Vesten nesten bare båret av kvinner.


== Historikk ==
Ulike varianter av hårknuter har vært vanlig mote i mange samfunn og historiske perioder.
Etter perserkrigene forlot oldtidas grekere orientalske moter med blant annet langt, kunstferdig krøllet hår. Kvinnefrisyrene ble da forholdsvis enkle, med rett nedhengende, halvlange krøller eller fletter, i klassisk tid og seinere med enkelt oppsatt hår, midtskill, knute i nakken, hårbånd og spinkle diademer.Fra 1860-tallet fikk vestlig damefrisyren chignon i nakken, hårpung i nett, som regel løshår. Dette ble sløyfet i 1880-åra da frisyren ble satt opp med knute i nakken, og pannehår ble moderne. Etter hvert ble knuten flyttet helt opp på hodet med stramt oppstrøket nakkehår, og håret vridd til en vertikal rull fra nakken til issen.


=== Varianter ===
Chignon (uttales omtrent «sjin'jång, fransk ord for «nakke») er en hårpung eller oppsatt hårknute som er holdt fast av et hårnett eller en kam.


==== I gammel og ikke-vestlig mote ====

		
		
		
		
		


==== I nyere, vestlig mote ====

		
		
		
		
		


== Se også ==
Flette
Hårtopp
Hårnett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bun hairstyle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Shoalwater Bay

Shoalwater Bay er en større bukt langs Capricorn Coast i Queensland i Australia 100 kilometer nord for kystbyen Yeppoon og 628 nord for delstadshovedstaden Brisbane. Det australske forsvaret har brukt området som øvingsområde siden 1966. Bukta er også et viktig dugonghabitat og del av Great Barrier Reef Marine Park.Navnet Shoalwater Bay ble gitt av James Cook 28. mai 1770. Fra 1853 begynte den første europeiske bosettingen i området og fra 1860 ble aboriginene gradvis fjernet fra området.Under Vietnamkrigen var Shoalwater Bay øvingsområde for australske soldater før de ble sendt til Vietnam, og stedet er blant annet nevnt i sangen I Was Only Nineteen av gruppa Redgum.


== Referanser ==
Metro (TV-program)

Metro var et norsk direktesendt musikkprogram som gikk på TV 2 i 1996. Programmet ble ledet av Gunilla Holm og Thorbjørn Harr og var rettet mot ungdom. Metro besto i hovedsak av aktuell popmusikk, men inneholdt også noe debatt samt besøk av aktuelle gjester. Totalt 26 episoder ble sendt på tirsdager og torsdager etter skoletid, fra TV 2s lokaler i Karl Johans gate i Oslo.Programmet ble i 1997 etterfulgt av Hit40.no med Gunilla Holm som programleder.


== Mottakelse og seertall ==
Premieren fikk lunken mottakelse av Aftenpostens TV-anmelder.Basert på sendetidspunkt var programmet en publikumssuksess. Høsten 1996 lå det gjennomsnittlige seertallet på 52 000, noe som utgjorde 34 % av de som så på TV etter skoletid. Til sammenligning så 22 % på NRKs NRQ-programmer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Metro  hos Filmfront
Misogyni

Misogyni er hat eller sterke fordommer mot kvinner. Ordet kommer fra det greske ordet μῖσος (misos, «hat») og γυνή (gynē, «kvinne»). I feministisk teori anses misogyni for å være en politisk ideologi, på samme måte som rasisme eller antisemitisme, som rettferdiggjør og opprettholder undertrykkelse av kvinner.
Den amerikanske filosofen Kate Manne hevder at misogyni bør defineres bredere som uvilje mot kvinner som bryter reglene for et patriarkalsk samfunn, for eksempel mot kvinner som ikke velger tradisjonelle omsorgsroller.Hat eller sterke fordommer mot menn kalles misandri.


== Misogyni i filosofi og historie ==
Innen en del filosofi og religiøs litteratur kan man finne elementer av misogyni.
På 1500-tallet skrev den skotske protestantiske reformisten John Knox en bok ved navn The First Blast of the Trumpet Against the Monstrous Regiment of Women, hvor han argumenterte mot kvinners evne til å styre.Arthur Schopenhauer er kjent for sitt essay «Om kvinner» (Über die Weiber), hvor han uttrykker sin opposisjon til det han kaller «germansk-kristen dumhet» om kvinnelige anliggender. Han hevdet at «kvinner er av natur ment til å adlyde.» Essayet har imidlertid to komplimenter: at «kvinner definitivt har en sunnere beslutningsprosess enn menn» og at de har mer sympati for andres lidelser.
Nietzsche er kjent for å ha argumentert at enhver form for høyere sivilisasjon har hatt streng kontroll over kvinner [Hinsides godt og ondt, 7:238]; han skrev ofte nedsettende om kvinner, og er i den sammenheng kjent for frasene «Kvinner anses som dype. Hvorfor? Fordi vi ikke aner deres dybde. Men kvinner er ikke engang grunne.» , «Kvinnen var Guds andre feiltagelse», og «Skal du til kvinnen? Ikke glem pisken!».Filosofen Otto Weininger karakteriserte i sin bok Geschlecht und Charakter («Kjønn og karakter») fra 1903 den «kvinnelige» delen av hvert individ som egentlig «ingenting», uten noen egentlig eksistens, uten noen reell samvittighet eller rasjonalitetssans. Weininger sier «Ingen mann som tenker dypt om kvinner har høy anseelse for dem; menn enten forakter kvinner eller så har de aldri tenkt seriøst på dem.» August Strindberg hyllet Weininger for sannsynligvis å ha løst det vanskeligste av alle problemer, «kvinneproblemet».


== Eksempler på kvinnehat i samfunnet ==
Misogyny kan ligge til grunn for kjønnsdiskriminering, vold i nære relasjoner, æresdrap, voldtektskulturer, voldtekt i krig og annet. I mildere grad kan kvinneforakt være årsaken til holdninger og handlinger som forsterker eller normaliserer objektiviseringen og nedvurderingen av kvinner ved å påføre dem skam eller utelukke dem fra muligheter, aktiviteter og fellesskap.
I moderne populærkultur kan kvinnehat  komme til uttrykk i for eksempel gangsta rap og voldspornografi.


== Se også ==
Antifeminisme
Vold i nære relasjoner
Misandri, hat mot menn
Misantropi, hat eller mistro overfor menneskeheten eller andre mennesker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Misogyny – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jomfrudalselva

Jomfrudalselva er ei elv i Loppa kommune i Finnmark. Den har utspring i vest for Skatviktinden og renner derfra mot nordvest gjennom en rekke små vatn i Jomfrudalen. Etter Jomfruvatnet faller elva bratt ned mot den mindre men lavereliggende Skavdalen, før den munner ut i Nuvsfjorden like øst for Nuvsvåg. Elva er 5,2 km lang, og har et nedbørfelt på 14,53 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,60 m³/s.


== Referanser ==
Tormods vei (Oslo)

Tormods vei (1A–19B, 2A–24) er en vei på Bekkelagshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Sandstuveien til Granstuveien.
Veien fikk navn i 1926 etter den islandske skalden Tormod Kolbrunarskald.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Tormods vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 572. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Torsborgveien (Oslo)

Torsborgveien (1–13, 2–8) er en vei på Holtet i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Holtveien til Solveien.
Veien fikk navn i 1929 etter villaen Thorsborg i Holtveien 19.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Torsborgveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 572. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Trasoppterrassen (Oslo)

Trasoppterrassen (1A–81, 2–20B) er en vei på Trasop i bydel Østensjø i Oslo. Den går sørover fra Trolldalsveien og ender i en snuplass sør for Trollåsveien.
Veien fikk navn i 1944 etter husmannsplassen Trasop.
Veien har for det meste villabebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Trasoppterrassen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 575. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Trasoppveien (Oslo)

Trasoppveien (1A–49, 2A–18) er en vei på Trasop i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Stordamveien til Hellerudveien og utgjør en del av Ytre Ringvei.
Veien fikk navn i 1933 etter husmannsplassen Trasop.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Trasoppveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 575. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Treskeveien (Oslo)

Treskeveien (1–103, 2–96) er en vei på Manglerud i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Rugveien til Plogveien.
Navnet ble vedtatt i 1955, og i området finnes også en rekke andre veier med landbruksrelaterte navn.
Veien har blokker og rekkehus i OBOS-borettslagene Abellund, Treskeveien og Manglerudsletta.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Treskeveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 576. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Trestegveien (Oslo)

Trestegveien (1–3B, 2–10) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Det er en blindvei som går nordovergår fra Bekkevollveien til Høybråten idrettsplass.Navnet ble vedtatt i 1952.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Trestegveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 576. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Trettebakken (Oslo)

Trettebakken (1–13, 2–26) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Ekraveien til Sørkedalsveien.
Veien fikk navn i 1955 etter Trettejordet.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Trettebakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 576. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Trimveien (Oslo)

Trimveien (4–8; ingen oddetallsadresser) er en vei på Blindern i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går sørover fra Torgny Segerstedts vei ved Universitetskrysset og mot Vestgrensa.
Navnet ble vedtatt i 1996 og henspiller på at Domus Athletica (idrettsbygget) er i nr. 4. Nr. 6–8 er Vestgrensa studenby. Nr. 6 (Sverre Steens hus) ble oppført i 1999 og nr. 8 i 2011.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Trimveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 577. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 25. oktober 2015. 
Universitetet i Oslo om Domus Athletica
Studensamskipnaden i Oslo om Vestgrensa studentby
Trolldalsveien (Oslo)

Trolldalsveien (12–44; ingen oddetallsadresser) er en vei på Hellerud i bydel Alna i Oslo. Den går sørøstover fra Stordamveien og dreier så øst, krysser Hellerudveien og dreier sørøst igjen. Den ender som blindvei ut mot skogen.
Navnet er et gammelt lokalnavn som ble offisielt vedtatt i 1933.
Veien har villabebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Trolldalsveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 579. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Tverrveiene (Oslo)

Tverrveiene (Tverrvei 1, Tverrvei 2, Tverrvei 3 og Tverrvei 4) er fire veier på Grefsen (Lillo terrasse) i bydel Nordre Aker i Oslo. De går som blindveier vestover fra Skolebakken (Betzy Kjelsbergs vei for nr. 4).
Tverrvei 1–3 fikk navn i 1915 og Tverrvei 4 i 1935. Tverrvei 1 er siden faset ut som navn og er for bortregulert å betrakte. Veiløpet ligger der imidlertid fortsatt, og husene i veien har adresse Skolebakken. 
I tillegg til de offisielle tverrveibetegnelsene har veiene folkelige navn. Tverrvei 1 ble kalt «Skolegata», siden gamle Nydalen bruksskole lå der. Tverrvei 2 kalles også «Blommegata», Tverrvei 3 kalles «Haugerudgata», og Tverrvei 4 kalles «Jonasgata». 
I veiene ble det oppført arbeiderboliger i tre for ansatte ved industribedriftene i Nydalen på slutten av 1800-tallet. Enkelte ble oppført og eid av Nydalens Compagnie.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 586. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Toppåsveien (Oslo)

Toppåsveien (17A–83B, 8–64) er en vei i Prinsdal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går fra en snuplass et stykke nord for Høgåsveien og sørover til kommunegrensen. I Nordre Follo kommune fortsetter den som Fjellveien.
Navnet ble vedtatt i 1952.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Toppåsveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 570. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Torbjørns vei (Oslo)

Torbjørns vei (1–19, 2A–6) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Bikuben til Granliveien.
Navnet ble vedtatt i 1932 og skyldes en feil, ettersom man antok at Granliveien var oppkalt etter Torbjørn Granlien i Bjørnstjerne Bjørnsons bondefortelling Synnøve Solbakken.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Torbjørns vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 570. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Tores vei (Oslo)

Tores vei (1–13, 2–10B) er en vei på Ulsrud i bydel Østensjø i Oslo. Den går som blindvei nordøstover fra Ulsrudveien. Før den ender, krysser den Motbakkene.
Navnet ble vedtatt i 1933.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Tores vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 571. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Torjusbakken (Oslo)

Torjusbakken (1–19J, 2A–20J) er en vei på Huseby i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Husebybakken til Hemmestveitbakken.
Veien fikk navn i 1951 etter skiløperen Torjus Hemmestveit.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Torjusbakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 572. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Tormod Knutsons vei (Oslo)

Tormod Knutsons vei (4–10; ingen oddetallsadreser) er en vei Grorud (bydel Grorud) i Oslo. Den går fra Grorudveien til Rasmusbakken, et stykke vest for Grorud kirkegård.
Veien fikk navn i 1955 etter Tormod Knutson (1863–1955), som var overlærer ved Grorud skole i 1913–34.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Tormod Knutsons vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 572. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
P.A. Holms vei (Oslo)

P.A. Holms vei (17–37, 18–30) er en vei på Munkerud i bydel Nordstrand i Oslo. Den går nordover som en forlengelse av Brattvollveien og ender i en snuplass sør for Nordstrandveien. Det er gangveiforbindelse til sistnevnte.
Veien utgjorde tidligere østre del av Breiens vei, men fikk i 1968 navn etter advokaten og kommunepolitikeren Peder Adolf Holm (1871–1956).


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «P.A. Holms vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 442. ISBN 978-82-573-1760-7.
Pans vei (Oslo)

Pans vei (1A–13, 2–12) er en vei på Ulvøya i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørvestover fra Vargveien parallelt med Måkeveien.
Navnet ble vedtatt i 1934.
I nr. 6 er en villa tegnet av Knut Knutsen og oppført i 1967, der Haakon Lie bodde frem til sin død.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Pans vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 443. ISBN 978-82-573-1760-7.
Pareliusveien (Oslo)

Pareliusveien (1A–45, 2–44B) er en vei på Bekkelagshøgda i Oslo. Den går fra Kongsveien til Midttunveien.
Veien fikk navn i 1917 etter fabrikkeier Annæus Benedictus Leth Parelius (1833–90), som i 1872 grunnla A. Parelius Mineralvannfabrikk.
Villa Trikkestien i nr. 3G ble nominert til Oslo kommunes arkitekturpris i 2016.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Pareliusveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 443. ISBN 978-82-573-1760-7.