jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ingeborg Eriksdatter av Norge

Ingeborg Eriksdatter (1297–1353) var norsk prinsesse og svensk hertuginne. Hun var datter av kong Erik II Magnusson og hans skotske kone Isabella Bruce, niese til kong Robert I av Skottland. Hun ble som enke etter den svenske Valdemar Magnusson, hertug av Finland, også medlem av riksrådet for sin nevø kong Magnus Eriksson av Sverige og Norge.
Di jarlen døde i 1311


== Biografi ==

Hennes far, Erik II, døde den 15.juli 1299 da Ingeborg var ett eller to år gammel. Han ble etterfulgt av sin yngre bror Håkon V Magnusson ettersom Erik døde sønneløs. Hennes mor giftet seg ikke på nytt.
I 1300 ble den tre år gamle Ingborg festet til Jón Magnússon, jarl av Orknøyene. Giftermålet ble aldri gjennomført, sannsynligvis fordi jarlen døde i 1311, før Ingeborg var gifteklar.
I 1312 ble Ingeborg gift med Valdemar Manusson som var en yngre bror av den svenske kong Birger Magnusson. Det var et dobbeltbryllup som fant sted i Oslo hvor også kong Birgers andre bror Erik Magnusson av Södermanland giftet seg med Ingeborgs kusine Ingeborg Håkonsdatter, datter og eneste legitime barn av kong Håkon V Magnusson. Ingeborg Eriksdatters medgift inkluderte Öland, og hun er enkelte ganger titulert «hertuginne av Öland». Hun hadde en sønn som sannsynligvis døde ung.
Natten mellom 10. og 11. desember 1317 ble brødrene Valdemar og Erik arrestert og fengslet av deres bror kong Birger i Nyköping. De to Ingeborg’ene satte seg i ledelsen for de som ønsket å få satt dem fri. Den 16. april 1318 inngikk de to hertuginnene en avtale med den danske hertug Christoffer av Halland-Samsö og erkebiskop Esgar av Lund om at de skulle få satt hertugene fri og ikke la kongene av Sverige og Danmark få fred før dette var gjort. Senere samme år døde imidlertid både Valdemar og Erik. Grunnen til dødsfallene er ikke kjent, men de døde sannsynligvis enten som følge av sult eller drap.
De to hertuginnene Ingeborg nevnes også i 1318 i forbindelse med styringen av riket. Ingeborg Eriksdatter har tilsynelatende sittet i riksrådet sammen Mats Kettilmundsson mens Ingeborg Håkonsdatters sønn Magnus Eriksson var mindreårig.
Ingeborg Eriksdotter ble titulert som hertuginne av Öland fra 1340, og hun bodde i Sverige resten av livet. Hun døde i 1353.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jerker Rosén : Den svenska historien 2. Medeltiden 1319-1520, (1966)
http://www.snl.no/.nbl_biografi/Isabella_Bruce/utdypning
Nordberg, Michael (1995), I kung Magnus tid, Norstedts (1995) ISBN 91-1-952122-7.
Nationalencyklopedin, Bokförlaget Bra Böcker AB, Höganäs (1992)
Hwasong-15

Hwasong-15 (Chosŏn'gŭl: 화성 15 ; hancha: 火星 15, som betyr 15. mars) er et interkontinentalt ballistisk missil utviklet av Nord-Korea. Det hadde sin jomfruflygning den 28. november 2017, rundt kl. 3 lokal tid.
Det er den første ballistiske raketten utviklet av Nord-Korea som teoretisk sett er i stand til å nå hele USAs fastland (inkludert Washington DC ), selv om noen eksperter sier missilet bare kan skyte opp et lettvektet stridshode. Det er vanskelig å bestemme nøyaktig nyttelasten i designet omkring kranshodet på missilets topp, ved å betrakte det som et rommelig stridshode med forskjellige lastealternativer. Eksplosiver vil dessuten ha forskjellige massetettheter, for eksempel kan metallbaserte sprengstoff veie flere ganger mer enn organiske sprengstoff med samme volum. Men bekymrede forskere i organisasjonen «Union of Concerned Scientists», som det bør bemerkes, har verken sett eller fysisk undersøkt missilet, konkluderte med at missilet utstyrt med en normal nyttelast sannsynligvis ville ha redusert rekkevidde. Det var den første lanseringen etter en 10-ukers pause.Nord-Korea hevdet raketten nådde en høyde på 4 475 km og reiste 950 km ned mot jordoverflaten med en flytid på 53 minutter. Basert på sin bane og avstand, ville raketten ha en rekkevidde på mer enn 13 000 km (8 100 miles) - mer enn nok til å nå Washington DC og resten av USA, om enn med redusert nyttelast ifølge «Union of Concerned Scientists». I tillegg ville det dekker alle verdens kontinenter, unntatt Sør-Amerika og Antarktis.
Missilets returstridshode lykkes imidlertid ikke med å komme tilbake til jordens atmosfære, ettersom den japanske forsvarsministeren Itsunori Onodera hevdet missilet brøt sammen i minst tre stykker før det krasjet i havet i Japans økonomiske ekskluderingssone.


== Design ==
Ifølge analytikere har missilvåpenet et «gimbaled» motorsystem med to sammenkoblede rakettdysemotorer, i motsetning til Hwasong-14, som har en rakettdysemotor og fire styrerakettmotorer. Rakettdysemotoren med en «gimbaled» funksjon kan stabilisere rakettbanen under oppskytningen ved å skyve jetstrømmen i forhold til vektforskyvninger som oppsto i den meget turbulente oppskytningen gjennom atmosfæren. Dens førstetrinns boosterdesign er påfallende likt Titan II-raketten.Det nordkoreanske avfyringsplattformkjøretøyet (TEL) med 9 aksler er større sammenlignet med 8-akslet TEL for Hwasong-14.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.b14643.de/Spacerockets/Specials/Hwasong-15/index.htm
http://www.38north.org/2017/11/melleman113017/
Honours Easy

Honours Easy er en britisk dramafilm fra 1935 regissert av Herbert Brenon. Manuset ble skrevet av Roland Pertwee. Det var basert på hans skuespill med samme navn, som ble oppført på Regent Theatre i London 9. –15. mai 1931.Norskfødte Greta Nissen spiller rollen som Ursula Barton, mens Patric Knowles spiller rollen som Harry Markham og Margaret Lockwood ses i rollen som Ann.


== Handling ==
Kunsthandleren William Barton prøver å hevne seg på Sir Henry Markham for en 17  gammel urett gjennom å rette en falsk tyverianklage mot hans sønn Harry. Barton vet ikke at hans hustru Ursula kan gi Harry alibi.


== Rolleliste ==
Greta Nissen - Ursula Barton
Patric Knowles - Harry Markham
Margaret Lockwood - Ann
George Graves - Oberst Bagnall
W.H. Berry - Joe Budd
Chili Bouchier - Kate
Robert Rendel - Sir Henry Markham
Ivan Samson - William Barton


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Honours Easy på Internet Movie Database 
(en) Honours Easy på AllMovie
Figulus sublaevis

Figulus sublaevis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten (13 - 16 millimeter) og slank, blank, rødbrun til svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som har kraftig, nettmasket mikroskulptur. Pronotum er firkantet, omtrent så langt som bredt, svært blankt med en tydelig, tett punktert midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med to-tre delvis forsvinnende, grove punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.


== Utbredelse ==
Arten er vidt utbredt i tropisk Afrika inkludert Madagaskar og Komorene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Figulini
Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
Underslekten Figulus (i snever forstand)
Figulus sublaevis (Palisot de Beauvois, 1805)
Figulus sublaevis decipiens Albers, 1884
Figulus sublaevis sublaevis (Palisot de Beauvois, 1805)


== Eksterne lenker ==
Lucanidae du Monde, oversikt over artene
(en) Figulus sublaevis i Global Biodiversity Information Facility 
Figulus sublaevis – detaljert informasjon på Wikispecies
Figulus foveicollis

Figulus foveicollis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten (15 -17 millimeter) og slank, blank, svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som er firkantet med et kantet framspring foran hvert fasettøye. Pronotum er firkantet, noe bredere enn langt, svært blankt med en smal tett punktert midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med skarpe, kraftige punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.


== Utbredelse ==
Arten er vidt utbredt i den vestlige delen av Stillehavet: øyer utenfor Ny-Guinea, Vanuatu, Ny-Caledonia, Fiji, Samoa og Tahiti.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Figulini
Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
Underslekten Figulus (i snever forstand)
Figulus foveicollis (Boisduval, 1835)


== Eksterne lenker ==
Lucanidae du Monde, oversikt over artene
(en) Figulus foveicollis i Global Biodiversity Information Facility 
Figulus foveicollis – detaljert informasjon på Wikispecies
Figulus sulcicollis

Figulus sulcicollis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten og slank, blank, svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som har to runde groper. Pronotum er firkantet, noe bredere enn langt, svært blankt med en tydelig, tett punktert midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med fine punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.


== Utbredelse ==
Arten er vidt utbredt på Molukkene, Ny-Guinea og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Figulini
Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
Underslekten Figulus (i snever forstand)
Figulus sulcicollis Hope & Westwood, 1845


== Eksterne lenker ==
Lucanidae du Monde, oversikt over artene
(en) Figulus sulcicollis i Encyclopedia of Life 
(en) Figulus sulcicollis i Global Biodiversity Information Facility 
Figulus sulcicollis – detaljert informasjon på Wikispecies
Figulus scaritiformis

Figulus scaritiformis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten (gjerne 10-20 millimeter) og slank, blank, svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store, litt kortere enn hodet. Pronotum er firkantet, bare litt bredere enn langt, med en noe utydelig midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden.
Dekkvingene har tydelige punktstriper.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.


== Utbredelse ==
Arten er trolig svært vidt utbredt. Den er kjent fra Malaysia, Vietnam, Borneo og Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae  Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae)  Latreille, 1806
Stammen Figulini
Slekten Figulus  MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
Underslekten Figulinus Bomans, 2007
Figulus scaritiformis Parry, 1862


== Kilder ==
Lucanidae du Monde, nttide om arten


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over en del arter
(en) Figulus scaritiformis i Global Biodiversity Information Facility 
Figulus scaritiformis – detaljert informasjon på Wikispecies
Figulus binodulus

Figulus binodulus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten (9 - 16 millimeter) og slank, blank, mørkbrun hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som er kraftig punktert med to par spisse knøler i pannen. Pronotum er firkantet, noe bredere enn langt, svært blankt med en smal tett punktert midtfure, i midten foran med et lite, opphøyet framspring. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, svært blanke, med skarpe, kraftige punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.


== Utbredelse ==
Arten er vidt utbredt i Kina, Korea, Vietnam, Japan og Taiwan.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Figulini
Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
Underslekten Figulus (i snever forstand)
Figulus binodulus Waterhouse, 1873


== Eksterne lenker ==
Lucanidae du Monde, oversikt over artene
(en) Figulus binodulus i Encyclopedia of Life 
(en) Figulus binodulus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Figulus binodulus hos NCBI 
(en) Kategori:Figulus binodulus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Figulus binodulus – detaljert informasjon på Wikispecies
Ingerid Dahl

Ingerid Dahl (født 1861, død 1944) var en norsk maler. Hun var datter av medisinaldirektør Ludvig Wilhelm Dahl og Anna Cathrine Lyders Dahl, født Bonnevie, og søster av malerne Nils Alstrup Dahl og Cecilie Dahl, forfatteren Anna Munch og byfogden og spiritisten Ludvig Dahl. 
Hun var en tid elev av Erik Werenskiold, og gikk på Gussows malerskole i Berlin i årene 1880–1882. I 1881–1882 gikk også hennes søster Cecilie der. 
I 1892 studerte hun noen måneder med Pierre Puvis de Chavannes, som var det helt sentrale navnet i fransk malerkunst i 1870- og 1880-årene, og hadde dekorert en rekke offentlige bygg i Paris.Hun malte i hovedsak portretter og interiører, og arbeidet gjerne med lys- og skyggeeffekter.I 1883 fikk hun midler fra Schäffers legat, og fra Finnes legat ble hun tildelt penger både i 1889 og 1890. Disse stipendene gjorde det mulig å foreta studiereiser til utlandet. En av grunnene til at dette var populært, var at det var utelukket med studier etter nakenmodell hjemme i Norge. Så sent som i 1884 skrev Ingerid Dahl i en stipendsøknad at hun hadde studert anatomi på egen hånd, men hadde savnet muligheten til å anvende kunnskapene praktisk ved å få male levende modeller.Fra 1883 stilte hun ut noen ganger på Høstutstillingen, og i Verdensutstillingen i Paris i 1889 var Dahl en av de 11 kvinnelige kunstnerne som ble valgt til å stille ut egne arbeider under den store internasjonale visningen av norsk 1880-års kunst. I alt var det 56 norske kunstnere som stilte ut. Hun stilte også ut i ulike kunstforeninger, men hun sluttet å stille ut før 1900. 
Både Ingerid Dahl og søsteren Cecilie hadde elever, og i perioden 1887–1889 drev Ingerid en malerskole i Trondhjem. 
De siste årene bodde hun på pensjonat i Christiania.
Det henger bilder av henne i Stavanger kunstmuseum og Elverum kunstgalleri.


== Referanser ==


== Kilder ==
Wickstrøm, Anne (1983). Kvinner ved staffeliet. Universitetsforlaget. s. 152.
Televisión Española

Televisión Española (forkortet TVE og tve, norsk: Spansk fjernsyn) er Spanias statlige allmennkringkaster for fjernsyn. TVE er en underorganisasjon av RTVE, som er Spanias statlige kringkastingsselskap for radio og fjernsyn. TVE ble tidligere finansiert gjennom en kombinasjon av statsstøtte og tv-reklame. Siden januar 2010 har TVE kun blitt finansiert av statlige bidrag. Selskapet ble grunnlagt 28. oktober 1956 og driver i dag to hovedkanaler og en rekke nisjekanaler innen sport, underholdning og barneprogrammer.


== Historie ==
De første offentlige tv-sendingene i Spania fant sted i Barcelona i 1948, driftet av selskapet Philips. Prøvesendingene fortsatte frem til oktober 1956, da de første offisielle tv-sendingene startet. Den første offisielle sendingen nådde ut til rundt 600 tv-apparater i Madrid, og programmet besto av en messe utført av general Francos kapellan, en tale av Spanias informasjonsminister som snakket om 20-årsmarkeringen for Francos regime, og deretter fulgte en fransk-språklig dokumentar.De første tv-programmene kom fra den amerikanske ambassaden, men TVE produserte også en rekke direktesendinger. Nyhetssendinger begynte i 1957, og året etter var det rundt 30 000 tv-apparater i Madrid. I begynnelsen ble TVE finansiert av reklame og statlige bidrag som ble hentet inn gjennom en luksusskatt på tv-mottakere. TVE fortsatte å bygge ut nettet og nådde Barcelona i 1959, og i 1962 dekket TVE 65 prosent av Spania. De første årene var fjernsyn dyrt og lite tilgjengelig utenfor byene, bare 1 prosent av Spanias befolkning så fjernsyn regelmessig i begynnelsen av 1960-årene.


=== Etter Franco-regimet ===
Frem til 1975 var TVE strengt statskontrollert og sterkt sentralisert; bare rundt 3 prosent av programmene var produsert i katalanske Barcelona. Etter Francos død i 1975, ble TVE liberalisert i likhet med det spanske samfunnet for øvrig. I 1980 vedtok regjeringen en reform som sikret TVE frie og åpne sendinger.
I årene 1975–1990 utviklet det spanske tv-markedet seg fra å være absolutt statskontrollert, til å bli et regulert marked der både private og offentlige tv-kanaler fikk drive. De første store kommersielle kanalene ble etablert i 1990. Hovedkanalen TVE1 dekker i dag 98,5 prosent av Spania, mens TVE2 dekker 94,7 prosent.


== TVEs kanaler ==
I tillegg drifter TVE flere kanaler som kun sender i HD, blant annet La 2 HD, Teledeporte HD, Clan HD og TVE 4K.


== Logoer ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell side
Tore Erik Mohn

Tore Erik Mohn (født 21. september 1961) er en norsk organist og dirigent, utdannet i Trondheim, Oslo og Basel.


== Biografi ==
Tore Erik Mohn har hovedfag i korledelse ved Norges musikkhøgskole. Han studerte under Guy Bovet, professor i orgel ved Musikkhøgskolen i Basel, samtidig som han tok utøvende diplomstudium – orgel ved Norges musikkhøgskole. Han startet sin musikkfaglige utdannelse med Kirkemusikkstudiet ved Trøndelag musikkonservatorium.
Han er lektor i kordireksjon ved Norges musikkhøgskole, og er domorganist og dirigent i Fredrikstad domkirke, hvor han blant annet Borg Domkor, Borg Vokalensemble og Domkirkens Jentekor.
Han har gjennom årene dirigert en rekke større kor i Norge, blant annet Oslo Filharmoniske kor, og hadde nylig et vikariat som domkantor i Nidarosdomen. Han er også en av initiativtakerne bak Egil Hovland-festivalen.


== Utgivelser ==
Frank Nordensten: Organ Concertos (LAWO Classics, 2017).  Dirigent.  Med Det Norske Blåseensemble og Dan René Dahl på orgel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Tore Erik Mohn hos Nationaltheatret
Karl Sandvold

Karl «Kalle» Sandvold (født 14. mars 1924, død 11. september 2002) var en norsk fotballspiller som spilte for Kapp IF. Han spilte fire B-landskamper (ett mål) for Norge i 1951 og 1952.


== Referanser ==
CD Aves

Clube Desportivo das Aves er en fotballklubb fra byen Aves i Santo Tirso i Portugal. Klubben ble stiftet i 1930. Klubben spiller sine hjemmekamper på Estádio do CD Aves som har en tilskuerkapasitet på 5 441.


== Sesonger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(pt) Offisielt nettsted
The Luck of a Sailor

The Luck of a Sailor er en britisk romantisk film fra 1934 regissert av Robert Milton. Manuset ble skrevet av  Clifford Grey og Wolfgang Wilhelm. Det var basert på Horton Giddys skuespill Contraband.


== Internasjonale skuespillere ==
Av de fire øverst på rollelisten er Clifford Mollison, i rollen som Shorty, den eneste briten. Norskfødte Greta Nissen spiller den kvinnelige hovedrollen som dronning Helena av Amnesia. Den canadiskfødte Hollywood-stjernen David Manners spiller den mannlige hovedrollen som kaptein Colin. Det var hans britiske filmdebut. Tyske Camilla Horn ses i rollen som Louise.


== Rolleliste ==
Greta Nissen - Dronning Helena
David Manners - Kaptein Colin
Clifford Mollison - Shorty
Camilla Horn - Louise
Hugh Wakefield - Kong Karl
Lawrence Grossmith - Silvius
Reginald Purdell - Jenkins
H.F. Maltby - Admiral
Jimmy Godden - Betz
Jean Cadell - Prinsesse Rosanna
Cecil Ramage - Eier
Gus McNaughton - Tjenestemann
Arnold Lucy
J.H. Roberts


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Luck of a Sailor på Internet Movie Database 
(en) The Luck of a Sailor på AllMovie
Shana Fevang Mathai

Shana Fevang Mathai (født 1985) er norsk programleder og lærer. Hun ble uteksaminert fra Københavns Universitet innen musikkvitenskap i 2005, og har også studert ved Universitetet i Oslo. Hun har arbeidet som lærer ved Bjørnholt skole i Oslo. Mathai hadde første sending som programleder i NRK Supers Barne-TV 1. oktober 2016, hvor hun arbeidet frem til høsten 2018. Julen 2017 var hun også programleder for Julemorgen. Oktober 2017 ledet hun flere BarneTV-forestillinger med Kringkastingsorkestret.
Hun er også innehaver av Shana Mathai - Yoga.


== Referanser ==