jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Antonio Salandra

Antonio Salandra (født 31. august 1853 i Troia i Foggia, død 9. desember 1931 i Roma) var en italiensk konservativ politiker. Han var landets statsminister i to regjeringer i en sammenhengende periode mellom 21. mars 1914 og 18. juni 1916.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Antonio Salandra ble født inn i en velhavende familie i Troia, studerte jus i Napoli og ble dr. juris i 1875.


=== Karriere ===
Han ble i 1876 utnevnt til professor og arbeidet fra 1879 til 1914 med forvaltningsrett ved Universitetet i Roma.
I 1886 ble Salandra valgt som medlem av Italias deputertkammer og sluttet seg til baron Sidney Sonninos parti. Han arbeidet som statssekretær i flere departementer og var dessuten minister i regjeringene til Crispi, Sonnino og Pelloux.
Etter å ha vært finansminister i Sonninos regjering i 1906 skilte han seg fra Sonninos gruppe og nærmet seg den mer venstreorienterte Giovanni Giolitti. Da Golitti gikk av i 1914 dannet Salandra en moderat regjering. I begynnelsen av Salandras regjeringstid forholdt Italia seg nøytral til konflikten under den første verdenskrigen.Utenriksminister San Giuliano hadde også vært medlem av Giolittis regjering. Da San Giuliano døde 16. oktober 1914 ble Sonnino ny utenriksminister i Salandras regjering. Italias holdning til trippelalliansen utviklet seg deretter til å bli stadig mer truende. Italia foretok opprustning av sitt militærvesen og forhandlet med Østerrike-Ungarn om territoriell kompensasjon for sin nøytralitet. Landet knyttet dessuten stadig sterkere bånd til Frankrike og England. Den 20. mai 1915 proklamerte Salandras regjering væpnet intervensjon i den første verdenskrigen og 23. mai erklærte landet krig mot Østerrike-Ungarn. Samtidig ble de diplomatiske forbindelser med Tyskland brutt.
Italia opplevde liten fremgang under krigen og Salandras regjering ble utsatt for kraftig kritikk i deputertkammeret, særlig fra sosialdemokratenes side. Etter Trentino-offensiven måtte Salandras regjering gå av.Etter den første verdenskrigen beveget Salandra seg ytterligere mot høyre og ga sin støtte til Mussolini.Salandra ble tildelt Annunziataordenen og Ordine civile di Savoia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antonio Salandra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Podolasiini

Podolasiini er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Ganske små (mindre enn 10 millimeter), gul- eller brunaktige skarabider. Munndelene er sterkt reduserte og skjulte under "overleppen" (clypeus). Antennene er åtte- eller ni-leddete med en liten, tre-leddet klubbe.
Undersiden har lange hår.


== Levevis ==
Hunnene er ikke flygedyktige. De reduserte munndelene tyder på at disse billene ikke tar næring til seg som voksne.


== Utbredelse ==
Gruppen har en ganske begrenset utbredelse i de tørre områdene av det nordlige Mexico og Texas.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Podolasiini Howden, 1997
Slekten Podolasia Harold, 1869 - 10 arter
Slekten Podostena Howden, 1997 - 4 arter


== Kilder ==
Howden, H.F., 1997. Podolasiini Howden, new tribe, and a revision of the included genera, Podolasia Harold and Podostena Howden, new genus (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). The Coleopterists Bulletin 51(3): 223-255. [1]
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Podolasia [2]
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Podostena [3]


== Eksterne lenker ==
(en) Podolasiini hos ITIS 
Podolasiini – detaljert informasjon på Wikispecies
Gudrun Burwitz

Gudrun Burwitz (født Gudrun Margarete Elfriede Emma Anna Himmler; 8. august 1929 i München, død 24. mai 2018 samme sted) var datter av Heinrich Himmler, og jobbet for å hjelpe tidligere medlemmer av SS gjennom organisasjonen Stille Hilfe (Die Stille Hilfe für Kriegsgefangene und Internierte (tysk) – «Den stille hjelpen til krigsfanger og internerte personer»).


== Referanser ==


== Kilder ==
Himmler's daughter aged 81: She works with neo-Nazis and helps SS officers evade justice, Daily Mail, 17. juni 2011
Phyllotocidiini

Phyllotocidiini er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små (ca. 5 millimeter), mørke, blanke skarabider. Kroppen er svart bortsett fra brune kanter på pronotum og en brun flekk av varierende utstrekning på hver dekkvinge.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==
En oversikt finnes her [1]

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Phyllotocidiini Britton, 1957
Slekten Phyllotocidium Blackburn, 1898 - 4 arter
Phyllotocidium bimaculiflavum Lea, 1917
Phyllotocidium macleayi (Blackburn, 1892)
Phyllotocidium pictum Lea, 1916
Phyllotocidium viridis Britton, 1957


== Kilder ==
Atlas of Living Australia - Phyllotocidium. Med bilder [2]


== Eksterne lenker ==
Phyllotocidiini – detaljert informasjon på Wikispecies
Pachytrichini

Pachytrichini er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Australia, bare innen et begrenset område i delstaten Western Australia.


== Systematisk inndeling ==
En oversikt finnes her [1]

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Pachytrichini Burmeister, 1855
Slekten Pachytricha Hope, 1841 - 5 arter
Pachytricha castanea Hope, 1841
Pachytricha demarzi Frey, 1966
Pachytricha minor Sharp, 1874
Pachytricha robusta Sharp, 1874
Pachytricha tecta Sharp, 1874


== Kilder ==
Atlas of Living Australia - Pachytricha. [2]


== Eksterne lenker ==
Pachytrichini – detaljert informasjon på Wikispecies
Pachypodini

Pachypodini er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, blanke, brunrøde til svarte skarabider. Undersiden har lange, lyse hår. Noen hunner mangler både dekk- og flygevinger og har sterkt oppsvulmet bakkropp.


== Utbredelse ==
I Europa finnes én nyoppdaget art på Sardinia. Totalt forekommer det fire arter i Europa, i Italia inkludert Sicilia og Sardinia, og på Korsika. Forøvrig er de bare kjent fra kystområdene i Tunisia og Algerie.


== Systematisk inndeling ==
Gruppen blir noen ganger ført til en egen familie, Pachypodidae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Pachypodini Erichson, 1840
Slekten Pachypus Billberg, 1820 - 5 arter
Pachypus caesus Erichson, 1840
Pachypus candidae (Petagna, 1786)
Pachypus demoflysi Normand, 1936
Pachypus melonii Sparacio, 2008
Pachypus sardiniensis Guerlach, Bazzato & Cillo, 2013


== Kilder ==
Nettside om gruppen, med bilder (på italiensk) [1]


== Eksterne lenker ==
Pachypodini – detaljert informasjon på Wikispecies
Peder Rasmus Lyng

Peder Rasmus Lyng (født 23. november 1799 på Egge i Nord-Trøndelag, død 26. februar 1863 samme sted) var en norsk proprietær, ordfører og stortingsmann.
Han var sønn av oberst Ole Rasmussen Lyng og hustru Ingeborg Anne Falck på Gjævran. Han hadde exam.jur. fra 1820. Etter farens død i 1823 overtok han storgården Gjævran, som hadde vært i slektens siden midten av 1700-tallet.Lyng var Stods første ordfører fra innføringen av formannskapslovene av 1837 og ut året 1843; herredet omfattet på denne tiden også sognene Egge, Kvam, Følling og Steinkjer. Han var innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt fra 1842 til 1844, og fungerte som sekretær i Stortingets protokollkomité.Lyng døde ugift og barnløs i 1863, hvorpå gården ble solgt på auksjon til Ole Anton Qvam.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Peder Rasmus Lyng hos Norsk senter for forskningsdata
Michael Nissen Luytkis

Michael Nissen Luytkis (født 6. november 1766 i Trondhjem, død 21. januar 1827 på Skogn) var en norsk luthersk prest og politiker som var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) 1818–1820.


== Liv og virke ==
Han var sønn av skipsfører og handelsborger Nicolai Nissen Luytkis og hustru Mette Margrethe Dons i Trondhjem. På både fars- og morssiden var han av gammel kjøpmannsslekt, av henholdsvis frisisk og jysk opphav. Faren døde tre måneder etter at sønnen ble født, og moren giftet seg på nytt med skipsfører Hans Ulrich Storch. Michael Nissen Luytkis giftet seg første gang med Johanne Bech, som sannsynligvis var morens niese fra hennes tidligere ekteskap med Michael Olsen Bech. Johanne døde i 1798, og Michael Nissen Luytkis giftet seg på nytt med Christiane Schjerving. En av deres døtre, Charlotte Sofie, giftet seg med sakfører og gårdbruker Daniel Klykken på Rennan på Skogn, sønn av sorenskriver og stortingsmann Peder Klykken. En annen datter, Nicoline Johanne, giftet seg med Christian Martin Eckhoff, sogneprest i Nærøy og Norderhov.Luytkis gikk Trondhjems katedralskole og tok deretter teologisk embedseksamen med laud i 1791. Han var assistent og huslærer hos biskop Johan Christian Schønheyder, deretter residerende kapellan i Nærøy med bolig på kapellangården (nå prestegården) på Kolvereid 1793–1797. I 1797 ble Nærøy prestegjeld delt, så den østre delen ble utskilt som Kolvereid prestegjeld (Kolvereid, Foldereid, Gravvik og Leka sogn). Med fire år som kapellan var Luytkis den sterkeste kandidaten til sogneprestkallet på Kolvereid, som han også fikk. I 1799 ble han også prost i Namdalen. Han var selvskreven som formann i bygdekommisjonen. I kriseårene under Napoleonskrigene viste Luytkis seg som en dyktig administrator, og «hadde ansvaret for innkjøp og riktig fordeling av matkorn og såkorn». Han drev også kornhandel, pengeutlån og postekspedisjon, og «etterlot seg mange grundige notater om bygda og folket».Luytkis var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt 1818–1820. Han satt i 14 stortingskomiteer, de fleste av dem om undervisning og kirkelige forhold. Kirkehistoriker Reidar Bolling anså Luytkis’ stortingsvirke som en forlengelse av engasjementet for folkeopplysning og imot den haugianske vekkelsen i Namdalen. Luytkis bidrog også til å forhindre at kvekerne fikk drive fri religionsutøvelse. Han var også med i stortingsdelegasjonen til kong Carl Johans kroning i Stockholm i 1818.I 1824 ble Luytkis sogneprest på Skogn. Han kom til prestegården ved Alstadhaug kirke som «en gammel utslitt mann», ifølge Bolling. Han døde der i 1827.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Michael Nissen Luytkis hos Norsk senter for forskningsdata
Pachydemini

Pachydemini er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Stort sett middelsstore, avlange, gulbrune eller brunlige oldenborrer. Som vanlig hos denne gruppen har antennene store lameller, særlig hos hannene.


== Utbredelse ==
De fleste slektene lever i Amerika, men slekten Pachydema har en del arter i Midtøsten og på Kanariøyene.


== Systematisk inndeling ==
Sammenhengen mellom denne gruppen og Tanyproctini er noe uklar, og flere slekter har blitt flyttet mellom de to gruppene. Kanskje burde alle artene regnes til Tanyproctini.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Pachydemini Reitter, 1902
Slekten Anahi Martínez, 1958 - 3 arter
Slekten Pachydema Laporte de Castelnau, 1832 - ca. 100 arter
Slekten Phobetus LeConte, 1856 - 11 arter
Slekten Puelchesia Ocampo & Smith, 2006 - én art
Slekten Scaphorhina Quedenfeldt, 1884 - 9 arter
Slekten Warwickia Smith & Evans, 2005 - én art


== Eksterne lenker ==
(en) Pachydemini hos ITIS 
Pachydemini – detaljert informasjon på Wikispecies
Oncerini

Oncerini er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Gruppen omfatter bare to kjente arter som blir plassert i hver sin slekt.


== Utseende ==
Nokså små, avlange, blanke, brune skarabider. Undersiden har lange, lyse hår.


== Utbredelse ==
Artene lever i Mexico og det sørlige USA.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Oncerini LeConte, 1861
Slekten Nefoncerus Saylor, 1938 - én art
Nefoncerus convergens (Horn)
Slekten Oncerus LeConte, 1861 - én art:
Oncerus floralis LeConte, 1861


== Eksterne lenker ==
(en) Oncerini hos ITIS 
Oncerini – detaljert informasjon på Wikispecies
Marie Farstad

Marie Farstad (født 19. desember 1969) er en norsk prest, forfatter, pedagog og psykoterapeut. I 2011 skrev hun boken Skammens spor som gir en innføring i begrepet skam. I 2016 kom hennes andre bok om skam ut, SKAM - eksistens - relasjon - profesjon (Cappelen Damm Akademisk). 
Farstad blir vigslet til prestetjeneste 1. september 2019 i Nidaros domkirke.


== Kilder ==
bokklubben.no: Skammens spor
Den finsk-svensk-norske pokalkonkurranse

Den finsk-svensk-norske pokalkonkurranse var en internasjonal lagkonkurranse i skihopping som ble arrangert i årene 1912-1922. Rennet for lag fra Finland, Sverige og Norge ble holdt etter tur i de tre landenes hovedsteder og arrangert av Helsingfors Skidklubb, Föreningen för Skidlöpningens Främjande i Sverige og Foreningen til Ski-idrættens Fremme. Hvert lag kunne bestå av inntil fire deltakere, der de to beste talte i sammendraget. Det var tre dommere, én fra hvert land.
Vinnerpokalen ble satt opp av de to nordmennene konsul Robert Pehrson og kontorsjef A. Jensen, begge bosatt i Helsingfors. Konkurransen ble holdt i 1912, 1913 og 1914, før 1. verdenskrig og den finske borgerkrigen gjorde at det ble et opphold til 1919. Den siste pokalkampen ble holdt i 1922, da Norge vant for tredje gang og fikk pokalen til odel og eie.


== Resultater ==


== Kilder ==
Foreningen til Ski-Idrættens Fremme gjennem 50 år 1883-1933. Dybwad, Oslo 1933 (s. 147-148, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Marguerite-Louise Couperin

Marguerite-Louise Couperin (1675/76 eller 1678/79 – 1728) var en fransk sopran og cembalist av musikerdynastiet Couperin. 
Couperin fikk undervisning hos Jean-Baptiste Moreau (1656–1733).Marguerite-Louise Couperin og komponisten François Couperin le Grand var søskenbarn og hun sang sopranrollene under oppføringer av hans vokale kirkemusikk. Sopranstemmene skrevet for henne ligger uvanlig høyt og krever en ren intonasjon.Chapelle royale aksepterte som hovedregel ikke kvinner, men brukte vanligvis mannlige falsett- og kastratsangere. Marguerite-Louise Couperin og Michel-Richard Delalandes to døtre, Marie-Anne og Jeanne, var unntak fra regelen.Évrard Titon du Tillet beskrev i Le Parnasse françois (1732) Couperin som en av din tids mest feirede musikere, en utmerket sanger og fremragende cembalist.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Marguerite-Louise Couperin». Dinnerparty database of notable women. Brooklyn Museum. 10. mars 2007. Besøkt 25. november 2009. 
Randel, Don Michael (red) (1996). The Harvard biographical dictionary of music. Harvard University Press reference library. Harvard University Press. s. 181. ISBN 0-674-37299-9.
Per Isdal

Per Isdal (født 1957) er en norsk psykologspesialist og psykoterapeut. Han etablerte Alternativ til Vold sammen med Per A. Nørbech i 1987. Dette var et av de første behandlingstilbud i Europa for menn som har volds- eller aggresjonsproblemer mot samlivspartner. I 2011 mottok han Den store psykologprisen for sitt arbeid for å utvikle behandlingstilbud for menn som har utøvd vold mot kvinner. Hans arbeid der han møtte voldsutøvere førte til at han var i ferd med å bli utbrent. Av hans egen opplevelse produserte han foredraget Smittet av vold. 


== Priser ==
2011 Den store psykologprisen
2017 Kongen utnevnte i 2017 Isdal til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.


== Referanser ==


== Kilder ==
psykologforeningen.no:Den store psykologprisen til Per Isdal
psykol.no: Syk av å være psykolog
Pierre-Louis Couperin

Pierre-Louis Couperin (1755–1789) var en fransk organist og komponist fra musikerdynastiet Couperin.
Som sin bror Gervais-François fikk Pierre-Louis opplæring av faren Armand-Louis. Han ble farens etterfølger som organist ved  Saint-Gervais, og ble selv etterfulgt av broren. Pierre-Louis var dessuten organist ved Notre-Dame de Paris, også her ble broren hans etterfølger.  


== Verk ==
Deux Sonates pour le clavecin ou le piano-forte (1788)
Romances pour clavecin
Air de Malbrough mis en variation (1782)
Allegro (1784)
Air de Tibulle et d'Élie (1784)
Romance de Nina mise en variations pour le clavecin, ou piano-forte (1787)


== Referanser ==
Filosofiåret 1795

Filosofiåret 1795 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1795.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==
Immanuel Kant - Til den evige fred (orig: Zum ewigen Frieden)
Marki de Sade - La Philosophie Dans le Boudoir


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==


== Se også ==
Filosofi på 1700-tallet
Den store psykologprisen

Den store psykologprisen var en pris for å fremheve og synliggjøre psykologers innsats for å forbedre menneskers livskvalitet samt ivareta menneskelige ressurser. Den deles ut av Pearson Assessment, i samarbeid med Norsk Psykologforening. Prisen er på 100 000 svenske kroner. Juryen for prisen består av Tor Levin Hofgaard, Tove Beate Pedersen, Richard H Knoff, Torkil Berge og Catharina Mabon Tomic. Den ble utdelt for siste gang i 2013.


== Prisvinnere ==
2011 – Per Isdal
2012 – Arne Holte
2013 – Elisabeth Backe-Hansen


== Referanser ==
Gervais-François Couperin

Gervais-François Couperin (1759–1826) var en fransk organist og komponist av musikerdynastiet Couperin.


== Liv ==
Couperin fikk opplæring av faren Armand-Louis og ble farens etterfølger som organist ved Sainte-Chapelle. Han etterfulgte også sin bror Pierre-Louis som organist ved Notre-Dame de Paris, en post han holdt fram til den franske revolusjonen. I tillegg var han organist ved  Saint-Gervais og ved Saint-Merri (1818–1826).
Couperin var gift med sangeren Hélène Thérèse Frey. Datteren Céleste Thérèse (1793–1860) var også organist.


== Verk ==
Deux Sonates pour le clavecin et le piano-forte (1788)
Ah ! Ça ira !, variations pour le clavecin (1790)
Ouvertures d'Iphigénie et de Démophon pour le piano-forte et violon ad libitum (1797)
Les Incroyables et Les Merveilleuses pour pianoforte (1797)
Premier Recueil contenant six Romances, avec accompagnement de piano-forte ou harpe (1799)
Louis XVIII ou le Retour du bonheur en France (1816)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Marcelle Benoit, red.: Dictionnaire de la musique en France aux Mal:S2- , Fayard, 1992, ISBN 2-213-02824-9
Niels Lauritz Dahl

Niels Lauritz Dahl (født 29. oktober 1925 i Oslo, død 17. januar 2014 samme sted) var en norsk diplomat og ambassadør.Han var sønn av advokat Dagfinn Dahl (1887–1967). Etter examen artium 1944 og cand.jur. 1950 studerte han Foreign relations ved Georgetown University i Washington, D.C. 1951 og tok Utenriksdepartementets aspirantkurs 1952, før han ble stasjonert i Hamburg, Moskva, Paris og OEEC. Han ble byråsjef 1966, ambassaderåd ved Norges delegasjon til FN og andre internasjonale organisasjoner i Genève 1970 (ministerråd fra 1973), fungerende generalkonsul i Chicago 1974 og ministerråd ved Norges ambassade i Stockholm 1975–1978. Han var ambassadør til Norges ambassade i Dar-es-Salaam i Tanzania 1977–1982 (med sideakkreditering til Gaborone, Lusaka og Maputo), nødhjelpskoordinator i UD 1982–1985, ambassadør ved Norges ambassade i Reykjavik 1985–1988 og ved Norges ambassade i Nairobi 1988–1991. I oktober 1988 uttalte han at menneskerettighetene stod seg godt i Kenya, men demenerte uttalelsen få dager senere. Den 22. oktober 1990 fikk han og ambassadens stab (samt stedets Norad-stasjon) syv dagers varsel på å forlate landet av Kenyas president Daniel Arap Moi. Han avsluttet med å være konsulent for eksportindustrien innen internasjonal nødhjelp fra 1991 til 1995.


== Referanser ==
Stener Kvinnsland

Stener Kvinnsland (født 28. mai 1948) er en norsk lege, professor og bedriftsleder.  


== Liv og virke ==
Kvinnsland avla den medisinsk embedseksamen i 1973 i Bergen. I 1980 tok han medisinsk doktorgrad også i Bergen. Han ble spesialist onkologi i 1986. Samme år ble han professor i Trondheim. I perioden fra 1987 til 1991 var han avdelingsoverlege ved kreftavdelingen ved Regionsykehuset i Trondheim. Han var professor ved Universitetet i Trondheim i samme periode. I 1992 flyttet han til Oslo og ble overlege ved Det Norske Radiumhospital, avdeling for medisinsk onkologi. 
I 1995 flyttet han til Italia og ble forskningsdirektør i Pharmacia. I slutten av 1996 ble han uenig i bedriftens strategi og flyttet hjem til Norge. Han gikk da inn i stillingen som avdelingsoverlege ved Det Norske Radiumhospital. Ved Universitetet i Oslo var han professor II i perioden fra 1996 til 2000.
Kvinnsland var styreleder i Den Norske Kreftforening fra 1992 til 2000. I 2000 ble han generalsekretær i den internasjonale kreftunion UICC. I 2002 ble han leder ved onkologiavdelingen ved Haukeland universitetssykehus. Han hadde denne stillingen til 2003 da han ble vise direktør i Helse Bergen. I 2006 ble han utnevnt til direktør i Helse Bergen. 
I 2013 ble han kåret til årets helseleder. I begrunnelsen heter det blant annet at «Kvinnsland er en svært kunnskapsrik og analytisk leder med forstand, klokskap og stor arbeidskapasitet.» Det ble videre bemerket at han som la han vekt på arbeidsmiljøet og verdsatte vernetjenestens bidrag til arbeidsmiljøet.
I 2017 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.Den 24. april 2020 ble Kvinnsland oppnevnt som leder for Koronakommisjonen, en granskningskommisjon for vurdering av norske myndigheters håndtering av koronaviruspandemien. Kvinnsland la fram Koronakommisjonens første rapport 14. april 2021 og sluttet deretter i kommisjonen.


== Priser ==
2013 Årets helseleder


== Referanser ==


== Kilder ==
Tidsskriftet.no:På skansen for kreftpasientene
Dagensmedisin.no: Stener Kvinnsland ble årets helseleder
Filosofiåret 1796

Filosofiåret 1796 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1796.


== Hendelser ==
Det forsøkes laget et program for idealismen og etikken, Das älteste Systemprogramm des deutschen Idealismus (1796/97) som en del av den filosofiske bevegelsen tysk idealisme. Hvem som stod bak programmet er ukjent.


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
3. juli – Heinrich Moritz Chalybäus, tysk filosof (hegelianisme, teisme) (død 1862)
18. juli – Immanuel Hermann Fichte, tysk teolog og filosof (død 1879)


== Dødsfall ==
13. januar - John Anderson, skotsk naturfilosof og naturviter (født 1726)
7. oktober – Thomas Reid, skotsk filosof (født 1710)
		


== Referanser ==


== Se også ==
Filosofi på 1700-tallet