jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fossum (bil)

Markus Hansen Fossum var en norsk mekaniker som bygget 2 biler av egen konstruksjon i 1906-07. Bilene har noe uberettiget vært betegnet som Olds-Fossum i eldre kilder. Fossum drev et motor- og sykkelverksted i Akersgaten 49 i Oslo. Her hadde han erfaring fra ettersyn og reparasjon av flere Oldsmobile-er.
Den første bilen ble registrert 27. mars 1906 på Kristianianummer 44. Den hadde en del likheter med den samtidige Oldsmobile Curved Dash, men hadde et annet karosseri, en annerledes motor og forskjeller i understellet, som en annerledes foraksel. Motoren var en 2-sylindret luftkjølt bensinmotor. Det er mulig det ble benyttet noen eldre Oldsmobiledeler i understellet. Bilen var registrert som 3-seter. Bilen er den første norsk-produserte bil solgt til en kunde.
Den andre bilen ble registrert 24. august 1907 på Kristianianummer 69. Den var en egen konstruksjon, med 4 helelliptiske fjærer og en egen styring og foraksel. Motoren er 1-sylindret med likheter med en tidlig Oldsmobile-motor, men det er ikke bekreftet at det er brukt Oldsmobile-deler. Karosseriet er en 2-seter. Bilen eksisterer i dag og tilhører Norsk Teknisk Museum.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gretland, Peer: Bilens historie. KNA 1951. Artikkel om Fossum side 108 - 110.
Bertheau, Øistein/Stokke, Christian: Made in Norway? Historien om bilproduksjon i Norge. NTM 1991 ISBN 82-90115-24-5. Artikkel om Fossum side 20 - 22.


== Eksterne lenker ==
Motorvognregister 1899-1913 (oversikt over alle biler med eier og kjennemerke, digitalisert av Digitalarkivet)
Flueggea suffruticosa

Flueggea suffruticosa er en løvfellende busk i familien Phyllanthaceae.
Den blir 1–3 m høy med en tett vekst. Bladene er enkle og ovale og sitter spredt. Den er særbu med adskilte hann- og hunnplanter. De små, grønne blomstene sitter i kvaster i bladhjørnene. Frukten er en bærlignende kapsel som er rødbrun når den er moden.
Flueggea suffruticosa vokser i kratt og skogkanter 500–2500 moh. Den er utbredt i Kina, Japan, Korea, Mongolia og Russlands fjerne østen. Busken er en av de femti grunnleggende medisinske urtene i Kina med navnet yī yè qiū  (一叶秋).


== Litteratur ==
«Flueggea suffruticosa». Flora of China. Besøkt 5. februar 2016. 


== Eksterne lenker ==
(en) Flueggea suffruticosa i Encyclopedia of Life 
(en) Flueggea suffruticosa i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Flueggea suffruticosa hos Artsdatabanken 
(sv) Flueggea suffruticosa hos Dyntaxa 
(en) Flueggea suffruticosa hos NCBI 
(en) Flueggea suffruticosa hos The International Plant Names Index 
(en) Flueggea suffruticosa hos Tropicos 
(en) Kategori:Flueggea suffruticosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Flueggea suffruticosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Flueggea suffruticosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Angers SCO

Angers Sporting Club de l'Ouest (også kalt Angers SCO eller bare Angers) er en fransk fotballklubb som holder til i byen Angers. Klubben ble stiftet i 1919. Laget spiller i den franske toppserien, Ligue 1.


== Spillerstall ==
Oppdatert 1. februar 2023.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Angers SCO
Oslo Flyveklubb

Oslo Flyveklubb (OFK) ble stiftet 12. mars 1936 av en gruppe flyinteresserte menn. Den ble raskt populær også blant kvinner. Under krigen ble flyklubben forbudt. Da OFK gjennoppstod etter fredsdagene, gikk det om lag femten år før 4-seters småfly kom på markedet. Dermed ble OFK også en flyklubb for familien. OFK har gjennom åtti år produsert flygere og luftfartsansatte til en rekke store flyselskaper, samt etater og firmaer verden over. Så lenge flyklubben hadde base på Fornebu frem til 1998, var den en av landets største med rundt 400 medlemmer og fire småfly. 
I dag har flyklubben base med lokaler og hangar på Kjeller flyplass utenfor Lillestrøm. Flylåten til OFK består av to Diamond DA40NG med registrering LN-FTM og LN-FTS Arkivert 3. juli 2017 hos Wayback Machine.. I tillegg har klubben skoleflyene Tecnam P2002JF med registering SE-LJO og SE-LRO Arkivert 3. juli 2017 hos Wayback Machine..  
Oslo Flyveklubb tilbyr i dag utdanning til både PPL(A) og LAPL(A). I tillegg tilbys det sertifikatfornyelse, nattkvalifikasjon (NQ) og CB-IR. 
Gjennom en årrekke er klubben kjent for flyturer til Israel og Afrika i syd, til USA i vest, Baltikum i øst og Svalbard (No) i nord. 


== Referanser ==
Marko Arnautović

Marko Arnautović (serbisk: Марко Арнаутовић født 19. april 1989) er en østerriksk fotballspiller som spiller for den italienske klubben Bologna FC 1909. Han spiller også for det østerrikske fotballandslaget. 
Han har serbisk far og østerriksk mor.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Østerrikes EM-tropp til EM i Frankrike 2016.Han ble tatt ut i Østerrikes EM-tropp til EM i fotball 2021.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Marko Arnautović – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Marko Arnautović – FIFA 
(en) Marko Arnautović – UEFA 
(fr) Marko Arnautović – LÉquipe 
(en) Marko Arnautović – Transfermarkt 
(en) Marko Arnautović – national-football-teams.com 
(en) Marko Arnautović – WorldFootball.net 
(en) Marko Arnautović – Soccerbase.com 
(en) Marko Arnautović – FootballDatabase.eu 
(de) Marko Arnautović – fussballdaten.de
Mobilkamera

Et mobilkamera er et kamera som er på innebygd i en mobiltelefon. Det første mobilkameraet var i en av Samsungs mobiler, SCH-V200.


== Teknologi ==
De fleste mobilkameraer bruker CMOS-bildesensorer, siden CCD-sensorer bruker mye strøm, noe som ikke er egnet for en mobiltelefons batteri. Nyere mobilkameraer bruker derimot CCD-sensorer, siden de har batterikapasiteten til å bruke slike sensorer. Noen mobilkamera produsenter velger derimot å fortsette å lage CMOS-sensorer, og istedenfor forbedre de slik at bildekvaliteten fra de er tilsvarende eller bedre CCD-sensorer, men billigere å produsere.Bilder tatt med mobilkameraer blir vanligvis lagret i et JPEG-format, med unntak av noen mobilkameraer av høyere kvalitet. Noen mobilkameraer kan lagre bilder i RAW-formatet. Android Lolipop 5.0 og senere versjoner av Android-operativsystemet har denne funksjonaliteten.De fleste mobilkameraer er ikke like avanserte som vanlige digitale kameraer, noe som begrenser deres bildekvalitet, spesielt i mørke omgivelser. De har sjeldent optisk zoom, og må istedenfor bruke digital zoom, som gjør det vanskelig å ta gode bilder av objekter på avstand.


== Referanser ==
Bøverbru stasjon

Bøverbru stasjon var en stasjon på Skreiabanen utenfor tettstedet Bøverbru i Vestre Toten kommune i Innlandet. Den åpnet som stoppested 28. november 1902 og ble oppgradert til stasjon 1. mai 1916. 15. september 1963 ble persontrafikken nedlagt her som ellers på banen, men godstrafikken fortsatte. 1. juli 1982 ble stasjonen ubemannet, og Skreiabanen ble nedlagt 1. februar 1988.
Ekspedisjonsbygningen ble tegnet av Paul Armin Due og fikk i 1916 påbygget en stasjonsmesterbolig etter modell av Paul Dues vokterboliger på søndre del av  Solørbanen. Stasjonen hadde periodevis postkontor. I dag huser bygningen en bruks- og antikvitetsforretning.
Skinnegangen forbi den nedlagte stasjonen ble revet opp allerede i 1988, men ved den anledning ble noe av sporet ut fra Reinsvoll liggende for eventuell fremtidig bruk i forbindelse med Bøverbru kalkverk. Sporet slutter i dag rundt en kilometer nordvest for den nedlagte stasjonen.
Bøverbru stasjon lå 3,99 km fra Reinsvoll.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen og Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Baneforlaget. s. 122-124. ISBN 978-82-91448-48-0. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 151. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Oslo distrikt: Gjøvikbanen. 2. NSB Arkitektkontoret. s. 198–201. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bøverbru stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Skreiabanen
Kolbu stasjon

Kolbu stasjon var en stasjon på Skreiabanen i tettstedet Kolbu i Østre Toten kommune i Innlandet. Den åpnet som stoppested 28. november 1902 og ble oppgradert til stasjon 1. mai 1916. 1. juli 1982 ble stasjonen ubemannet, og Skreiabanen ble nedlagt 1. februar 1988. Fram til år 2003 lå Kolbu stasjon i Vestre Toten kommune.
Stasjonsbygningen var i utgangspunktet en liten bygning tegnet av Paul Armin Due. I 1911 ble den utvidet med stasjonsmesterbolig med gavl mot plattformen, mens venteværelse- og kontordelen fikk påbygget en halv etasje. Uthus og privet ble i 1956 erstattet med nye deler. Stasjonen var i privat eie etter nedleggelsen, men brant ned til grunnen 1. juli 2004, slik at bare godshuset står igjen. Skinnegangen gjennom Kolbu ble revet opp allerede i 1988.
Kolbu stasjon lå 9,07 km fra Reinsvoll.


== Kilder ==
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen og Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Baneforlaget. s. 124-126. ISBN 978-82-91448-48-0. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 151. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Oslo distrikt: Gjøvikbanen. 2. NSB Arkitektkontoret. s. 202–205. 


== Eksterne lenker ==
(no) Kolbu stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Skreiabanen
Lena stasjon

Lena stasjon var en stasjon på Skreiabanen i tettstedet Lena i Østre Toten kommune i Innlandet. Den åpnet som stoppested 28. november 1902 og ble oppgradert til stasjon 1. mai 1916. Persontrafikken ble nedlagt i 1963, stasjonen ble ubemannet ca. 1985, og Skreiabanen ble formelt nedlagt 1. februar 1988.
Den opprinnelige stasjonsbygningen ble tegnet av Paul Armin Due. Den ble ombygget til godshus da stasjonen fikk ny stasjonsbygning tegnet av Gudmund Hoel og Jens Flor ved NSB Arkitektkontor (tegnet 1913, oppført 1915).
Skinnegangen gjennom Lena ble revet opp allerede i 1988, men plattform og lasterampe finnes fortsatt. Både stasjonsbygningen og godshuset er i dag i privat eie. Førstnevnte huser en drosjesentral, mens godshuset brukes som grendehus og kafé.
Lena stasjon lå 14,04 km fra Reinsvoll.


== Kilder ==
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen og Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Baneforlaget. s. 124-130. ISBN 978-82-91448-48-0. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 151. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Oslo distrikt: Gjøvikbanen. 2. NSB Arkitektkontoret. s. 206–211. 


== Eksterne lenker ==
(no) Lena stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Skreiabanen
Kraby stoppested

Kraby stoppested på Skreiabanen åpnet 28. november 1902 og ble nedgradert til holdeplass 15. september 1963, da passasjertrafikken på banen ble nedlagt. Også etter dette var stedet bemannet en periode pga. postekspedisjon. Postkontoret ble imidlertid nedlagt i 1975. Skreiabanen ble formelt nedlagt 1. februar 1988.
Stasjonsbygningen ble tegnet av Paul Armin Due og er typisk for de små mellomstasjonene på banen. Den er i privat eie og er relativt godt bevart. Anna Christine Årstad og Østre Toten kommune fikk i 2002 Fortidsminneforeningens vernepris for restaureringsarbeidet. I tillegg til selve stasjonsbygningen finnes uthus/privet.
Skinnene forbi den nedlagte stasjonen ble revet opp allerede i 1988, men traseen er godt synlig og er for en stor del gang- og sykkelvei.
Kraby stoppested lå 16,12 km fra Reinsvoll.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen og Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Baneforlaget. s. 127-130. ISBN 978-82-91448-48-0. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 151. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Oslo distrikt: Gjøvikbanen. 2. NSB Arkitektkontoret. s. 212–215. 


== Eksterne lenker ==
(no) Kraby stoppested i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Skreiabanen
Taj Mahal (musiker)

Henry St. Claire Fredericks, Jr. (1942–), kjent under artistnavnet Taj Mahal, er en amerikansk bluesmusiker.


== Liv og virke ==
Taj Mahals far var jazzpianist, komponist og arrangør, moren sang gospel.
På begynnelsen av 1960-årene studerte Taj Mahal jordbruksfag ved universitetet i Amherst, Massachusetts og grunnla i studietida bandet Taj Mahal & The Elektras. Pseudonymet er inspirert av en drøm.
Etter avsluttede studier reiste Taj Mahal til Los Angeles i 1963, og grunnla året etter bandet Rising Sons, blant annet med den da sytten år gamle Ry Cooder. Gruppa skrev kontrakt med Columbia Records og fikk gitt ut én single, mens et innspilt album ikke ble gitt ut før i 1992. Skuffet over den blandede mottakelsen gikk Taj Mahal solo, og i 1968 kom et soloalbum som solgte godt, Taj Mahal. Suksessen gjorde det mulig å få utgitt flere album, og etter dobbeltalbumet Giant Step fra 1969 var ikke lengre noen tvil om Taj Mahals betydning for amerikansk bluesmusikk.
Taj Mahal har fått Grammy i kategorien «Best Contemporary Blues Album» to ganger: i 1997 for Señor Blues og i 2000 for Shoutin' in Key. Han har laget musikk til flere filmer, eksempelvis Sounder og Blues Brothers 2000. 
I 2009 ble han tatt opp i Blues Hall of Fame.
Taj Mahal forener ulike stilretninger, som blues, reggae, cajun, gospel, bluegrass, afrikansk musikk og karibiske tradisjoner, men setter sitt eget umiskjennelige preg på musikken. Han behersker instrumentene gitar, banjo, ukulele, klaver og munnspill.


== Diskografi i utvalg ==


=== Album ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Taj Mahal (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Taj Mahal på Internet Movie Database 
(sv) Taj Mahal i Svensk Filmdatabas 
(da) Taj Mahal på Filmdatabasen 
(da) Taj Mahal på Scope 
(fr) Taj Mahal på Allociné 
(en) Taj Mahal på AllMovie 
(en) Taj Mahal hos The Movie Database 
(en) Taj Mahal hos Internet Broadway Database 
(en) Taj Mahal på Discogs 
(en) Taj Mahal på MusicBrainz 
(en) Taj Mahal på Spotify 
(en) Taj Mahal på Songkick 
(en) Taj Mahal på Genius — sangtekster 
(en) Taj Mahal på AllMusic 
Taj Mahal på Twitter 
Taj Mahal på Facebook 
Taj Mahal på YouTube 
Taj Mahal på Myspace 
Biografi, cosmopolis.ch
Biografi, laut.de
Bilitt stasjon

Bilitt stasjon på Skreiabanen åpnet 28. november 1902 som Bilit stoppested. Navnet ble skrevet Bilidt fra 1905 og Bilitt fra 1921. 1913 ble stoppestedet oppgradert til stasjon, 1926 ble stasjonen nedgradert til stoppested igjen. I 1963 ble passasjertrafikken nedlagt og stedet ubemannet, mens godstrafikken på banen fortsatte til 1987. Skreiabanen ble formelt nedlagt 1. februar 1988.
Skinnene forbi det nedlagte stoppestedet ble revet opp allerede i 1988, og stasjonsbygningen er for lengst revet. Bygningen var tegnet av Paul Armin Due.
Bilitt stoppested lå 18,93 km fra Reinsvoll.


== Kilder ==
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen og Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Baneforlaget. s. 130-132. ISBN 978-82-91448-48-0. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 151. ISBN 82-90286-28-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bilitt stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Skreiabanen
Back to Brooklyn

Back to Brooklyn er det åttende konsertalbumet til sangeren Barbra Streisand, som ble utgitt i USA 25. november 2013. Albumet ble spilt inn i Barclays Center i Brooklyn over to netter i oktober 2012 i løpet av Streisands konsertturné Barbra Live.  Albumet var på albumlistene til blant annet Belgia, Nederland, Tyskland og Storbritannia.


== Sporliste på DVD-utgivelsen ==
«Back to Brooklyn»
«As If We Never Said Goodbye»
«I Remember Brooklyn (Dialogue)»
«Nice 'N' Easy» / «That Face»
«The Way He Makes Me Feel»
«Bewitched, Bothered and Bewildered»
«Didn't We»
«Smile» (med Il Volo)
«Q&A»
«Sam, You Made The Pants Too Long»
«No More Tears (Enough Is Enough)»
«The Way We Were» / «Through The Eyes of Love»
«Being Good Isn't Good Enough»
«Rose's Turn» / «Some People» / «Don't Rain on My Parade»
«I Remember Barbra»
«You're the Top»
«What I'll Do» / «My Funny Valentine»
«Lost Inside of You»
«Evergreen (Love Theme from A Star Is Born)»
«Nature Boy»
«How Deep Is the Ocean?»
«People»
«Here's to Life»
«Make our Garden Grow» / «Somewhere»
«Some Other Time»
«Happy Days Are Here Again»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Back to Brooklyn på Discogs 
(en) Back to Brooklyn på MusicBrainz 
(en) Back to Brooklyn på Spotify 
(en) Back to Brooklyn på AllMusic 
Barbra Archives - Back to Brooklyn Arkivert 6. februar 2016 hos Wayback Machine.
The Book of Eli

The Book of Eli er en amerikansk post-apokalyptisk film fra 2010, med Denzel Washington, Gary Oldman og Mila Kunis i hovedrollene. Filmen handler om Eli, en nomade i en post-apokalyptisk verden, som skal levere en mystisk bok til et sted på vestkysten av USA. I USA ble filmen distribuert av Warner Bros. og det internasjonale salget ble håndtert av Summit Entertainment.


== Sammendrag ==
30 år etter en kjernefysisk apokalypse, reiser Eli (Denzel Washington) til fots mot vestkysten av det tidligere USA. Underveis må han blant annet slåss mot ørken-banditter som prøver å drepe ham. Han kommer til en falleferdig by under ledelse av Carnegie (Gary Oldman) som ønsker å bygge flere byer, og kontrollere folk ved hjelp av kraften i en spesiell bok. Før han spiser middag sier Eli en kristen bønn. Carnegie overhører ham, og innser at Eli har boken han leter etter. Carnegie og hans menn angriper Eli. Men han dreper alle sammen, og treffer Carnegie i beinet med et hagleskudd. Carnegies kjæreste Solara blir med når Eli reiser videre. Ifølge Eli, er hans bok det siste gjenværende eksemplar av Bibelen, og alle andre kopier ble ødelagt for 30 år siden.
Eli og Solara finner et hus bebodd av George og Martha, som gir dem te. Eli innser at de er kannibaler, men Carnegie og hans håndlangere dukker opp. I en påfølgende skuddveksling blir George, Martha og mange av Carnegies menn drept. Eli og Solara blir tatt til fange. Carnegie truer med å drepe Solara, og Eli gir ham Bibelen. Carnegie skyter Eli, og reiser sin vei. Solara går tilbake for å hjelpe Eli, og de kjører over Golden Gate Bridge. De kommer til Alcatraz, og finner noen som prøver å bevare litteratur og musikk. Det blir avslørt at Eli er blind, og han begynner å diktere Bibelen til Lombardi (Malcolm McDowell), leder for gruppen.
Det eksemplaret av Bibelen som Eli ga til Carnegie er i punktskrift, og Carnegie krever at hans blinde elskerinne Claudia skal lese den for ham. Hun later som hun ikke kan huske hvordan man leser blindeskrift. Såret i Carnegies bein har blitt infisert, og hans menn begynner å gå amok. Eli dør etter å ha sitert hele boken. En trykkpresse begynner å produsere flere kopier av Bibelen. Lombardi legger et eksemplar på en bokhylle sammen med Torah, Tanakh og Koranen. Solara velger å vende hjem, og tar med seg Elis sverd og andre eiendeler.


== Rolleliste ==

Denzel Washington som Eli
Gary Oldman som Carnegie
Mila Kunis som Solara
Jennifer Beals som Claudia
Frances de la Tour som Martha
Michael Gambon som George


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Book of Eli på Internet Movie Database 
(no) The Book of Eli hos Filmfront 
(sv) The Book of Eli i Svensk Filmdatabas 
(da) The Book of Eli i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Book of Eli på Allociné 
(nl) The Book of Eli på MovieMeter 
(en) The Book of Eli på AllMovie 
(en) The Book of Eli på Turner Classic Movies 
(en) The Book of Eli på Rotten Tomatoes 
(en) The Book of Eli på Metacritic 
Film-trailer, youtube.com
Norbulingka

Norbulingka (tibetansk: ནོར་བུ་གླིང་ཀ་; Wylie: Nor-bu-gling-ka; betyr Juvelparken, der juvelen viser til Dalai Lama. er en park med flere palasser, beliggenden i Lhasa i Tibet. Palasset tjente som Dalai Lamas sommerresidens fra 1780-tallet frem til 1959, da den fjortende Dalai Lama flyktet til India.
Parken ble påbegynt i 1755 av Kelzang Gyatso, den syvende Dalai Lama, mens palasset og parken ble avsluttet under hans etterfølger Jamphel Gyatso i 1783. Den trettende Dalai Lama bygde tre nye palass i parkens nordøstre hjørne, og under den fjertonde Dalai Lama kom «det nye palass» (Takten Migyü Potrang) mellom 1954 og 1959. 
Den østerrikske eventyreren Heinrich Harrer hjalp den fjortende Dalai Lama med å åpne en liten kinematograf i palasset i 1940-årene.
Under det tibetanske opprør i 1959 ble palasset utsatt for bombardement fra Folkets frigjøringshær, noe som tvang den fjortende Dalai Lama til å flykte til India.
I dag er Norbunlingka en favorittdestinasjon for tradisjonelle tibetanske pikniker (lingka). Under den syvende måned hvert år samles tibetanere i parken for å feire yoghurt-festivalen (shötun).
I 1994 utropte Unesco Norbulingka som verdensarv sammen med Potalapalasset.


== Galleri ==

		
		
		


== Litteratur ==
Tibet: travel survival kit (eng). Lonely Planet. 1995. ISBN 0-86442-289-X (pbk). 


== Eksterne lenker ==
(en) Norbulingka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skreia stasjon

Skreia stasjon i Østre Toten var endestasjon på Skreiabanen og åpnet 28. november 1902. Passasjertrafikken på banen ble nedlagt i 1963, stasjonen ble ubemannet i 1985, og Skreiabanen ble formelt nedlagt 1. februar 1988. Skinnene langs det meste av banen ble revet opp allerede i 1988, men på Skreia er det enkelte spor i stasjonsområdet.
Stasjonsanlegget ble tegnet av Paul Due. Stasjonsbygningen er i en dragestil som er gjenkjennelig fra en rekke av Dues stasjoner på Gjøvikbanen, som Gran, Jaren, Eina, Lunner, Hakadal og Kjelsås. I tillegg til ekspedisjonsbygning finnes godshus, uthus, lokstall og vognremisse. Tidligere var det også vanntårn, privet, kullskur og svingskive ved stasjonen.Stasjonsområdet har til tider vært noe gjengrodd, men er siden satt i stand. Anlegget fremstår i dag som relativt komplett og autentisk. Selve stasjonsbygningen huser en gave- og interiørbutikk. Stasjonsområdet er et samlingspunkt for forskjellige lokale arrangementer.
Skreia stasjon lå 21,97 km fra Reinsvoll.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen og Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Baneforlaget. s. 132-136. ISBN 978-82-91448-48-0. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 151. ISBN 82-90286-28-7. 
Eivind Hartmann, Øistein Mangset, og Øyvind Reisegg (1997). Neste stasjon. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. s. 162. ISBN 82-05-25294-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Aasmund Dahl, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Oslo distrikt: Gjøvikbanen. 2. NSB Arkitektkontoret. s. 217–228. 


== Eksterne lenker ==
(no) Skreia stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Skreiabanen


== Bilder ==
Thomas Nast

Thomas Nast (født 27. september 1840 i Landau i Pfalz, Tyskland, død 7. desember 1902 i Guayaquil, Ecuador) var en tysk-amerikansk karikatur- og satiretegner, ansett for å være «den amerikanske karikaturtegningens far» (Father of the american cartoon).
Nast er blant annet kreditert for at han, i sin tid som tegner i det amerikanske tidsskriftet Harper's Weekly i 1870-årene, skapte eselet og elefanten som politiske symboler for USAs demokratiske respektive republikanske parti, samt at han har vært med på gestalte vår tids hvitskjeggete og korpulente julenisse med tilhørende slede og reinsdyr.


== Referanser ==
En Avant de Guingamp

En Avant de Guingamp Côtes-d'Armor også kalt EA Guingamp, EAG, eller bare Guingamp er en fransk fotballklubb fra byen Guingamp. 
EA Guingamp rykket for første gang opp til Ligue 1, øverste nivået i fransk seriefotball, i 1995.


== Spillerstall ==
Oppdatert 23. januar 2023.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) En avant Guingamp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons