jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kasse

Ordet kasse kan sikte til:

en - oftest firkantet - beholder av forskjellig størrelse og materiale, oftest større enn en eske, se  Kasse (beholder) og trekasse
noe som omgir og beskytter noe, som girkasse eller brystkasse
et sted - f.eks. i en butikk med et kasseapparat
en skranke i en finansinstitusjon som tar mot innskudd og deler ut penger (uttak)


== Se også ==
Kasserer
Kassabeholdning (regnskap)
Mefedron

Mefedron, også kjent som 4-metylmetkatinon, 4-MMC, og 4-methylephedrone, er et syntetisk sentralstimulerende rusmiddel innenfor substituerte amfetamin- og katinonklassene. Slangnavn inkluderer drone, M-CAT, White Magic, og meow meow. Det ligner kjemisk på katinonforbindelsen som finnes i khatplanten i Øst-Afrika. Det kommer i form av tabletter eller krystaller, som brukere kan svelge, sniffe eller injisere, og gir effekter som ligner på MDMA, amfetaminer og kokain.
I tillegg til den stimulerende effekten, gir mefedron bivirkninger, hvorav bruksisme er den vanligste. Metabolismen av mefedron har blitt studert hos rotter og mennesker, og metabolittene kan påvises i urin etter bruk.
Mefedron ble først syntetisert i 1929, men ble ikke allment kjent før det ble gjenoppdaget i 1999/2000, da det var lovlig å produsere og besitte i mange land. I 2000 ble mefedron rapportert å være tilgjengelig for salg på internett, i 2008 hadde myndigheter blitt oppmerksomme på middelet, og i 2010 hadde det blitt rapportert i det meste av Europa, og ble særlig utbredt i Storbritannia. Mefedron ble først gjort ulovlig i Israel i 2008, etterfulgt av Sverige senere samme år. I 2010 ble det gjort ulovlig i mange europeiske land, og i desember 2010 avgjorde EU det ulovlig. I Australia, New Zealand og USA regnes det som en analog av andre ulovlige rusmidler og kan kontrolleres av lover som ligner på den amerikanske Federal Analogue Act. I september 2011 klassifiserte USA midlertidig mefedron som et Schedule I-rusmiddel, med virkning fra oktober 2011. Denne klassifiseringen ble gjort permanent i juli 2012 med vedtakelse av Synthetic Drug Abuse Prevention Act (SDAPA).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Mephedrone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Thomas Ergo

Thomas Ergo (født 2. mars 1971) er en norsk gravejournalist og sosialreporter i Stavanger Aftenblad. Han har tidligere jobbet i Dagbladet, for ulike publikasjoner som frilansjournalist, og begynte som journalist i 1993 i Akers Avis/Groruddalen. Reportasjeprosjekter han har vært involvert i har vunnet flere lokale, nasjonale og internasjonale priser. 


== Priser og utmerkelser ==
I 2017 vant han Den store journalistprisen sammen med Hans Petter Aass og Rune Vandvik i Stavanger Aftenblad for reportasjen «Glassjenta», om norsk barnevern.Tre diplomer fra Stiftelsen for en Kritisk og Undersøkende Presse (SKUP), for Dagbladet i 2003 og 2011, og for Stavanger Aftenblad i 2017.
Han mottok i 2014 Kulturdepartementets menneskerettspris for journalister sammen med Aass og Vandvik for Kampen-saken: Avsløringen av den offentlige systemsvikten bak dødsfallet til Jonny André Risvik (28), og flere liknende tilfeller i Norge.Tre ganger vinner av Schibsted Journalism Awards: For Kampen-saken i 2014, Glassjenta-saken i 2016 og Historien om Siw (med Tove Bjørnå) i 2019.I 2014 ble Ergo tildelt SOR-prisen for sin journalistikk om rettssikkerheten til mennesker med utviklingshemming.
I 2017 var «Glassjenta» én av fem nominerte reportasjer til European Press Prize i kategorien Distinguished Writing Award . Juryen beskrev den som «en banebrytende 64-siders avisrapport som, ved å følge tenåringsjenta «Ida» gjennom 18 måneder, trenger dypt inn i det lukkede norske barnevernet».
I 2021 ble Ergo tildelt Ruspolitisk pris av Fagrådet i Rusfeltets hovedorganisasjon «for sitt mangeårige arbeid med å belyse utsatte gruppers levekår».  


== Sosialjournalistikk ==
I begrunnelsen for å tildele Ergo Ruspolitisk pris for 2021 skrev juryen: «Gjennom store og små reportasjer har Thomas Ergo vist hvordan samfunnet svikter mange av dem som har størst behov for samfunnets hjelp. Ergo beskrives ofte som en sosialreporter som utnytter kraften i kombinasjonen graving og storytelling. Reportasjene og historiene som Ergo har skapt de siste årene, har vært en sterk bidragsyter til politisk debatt! Med sitt engasjement, klarsinn og likeverdige tilnærming har han bidratt til å øke kunnskapen om systemsvakheter og vanskelige levekår blant marginaliserte grupper. Ergo har bidratt til å løfte verdien av medmenneskelighet og utfordret lesere, politikere og samfunnsaktører til å se på samfunnets svakeste med nye briller; med åpenhet og undring. Historiene har blant annet skapt et større rom for å diskutere systemsvikt og samfunnets reaksjoner på avvikende atferd, avhengighet og utenforskap.(...) Skriveprosjektene til Ergo skaper endring, både lokalt og nasjonalt. De kjennetegnes av historier om enkeltmennesker. Historier som i kraft av sin kompleksitet og livssmerte danner utgangspunkt for bred systemkritikk.»


== Verv ==
Medlem av Pressens offentlighetsutvalg (2016–2018), for Norsk journalistlag.  
Medlem av regjeringens åpenhetsutvalg (2017–2019), utnevnt av Norsk presseforbund. 
Styremedlem i Fortellingens kraft (2017 -) 


== Referanser ==
Olaf Ingebretsen (lokomotivfører)

Olaf Ingebretsen (født 10. november 1929, død 1. januar 2017) var en norsk lokomotivfører, fagforeningsmann og lokalhistoriker. Ved Norsk Lokomotivmannsforbunds 100-årsjubileum i 1993 skrev Ingebretsen forbundets historie.
Ingebretsen begynte med lokomotivtjeneste i 1960, etter å ha arbeidet ved jernbanen siden 16-årsalderen. Han arbeidet som lokomotivfører til han i 1992 gikk av med pensjon. Han var faglig aktiv, og hadde verv både som foreningsformann og forbundsstyrerepresentant i NLF.
Han vokste opp på Vennesla og var aktiv i Vennesla histrorielag. Der utarbeidet han blant annet en analyse av Thranitterbevegelsens oppslutning på hjemplassen.


== Bibliografi ==
Først i sporet gjennom 100 år. Norsk lokomotivmannsforbund 1893-1993, Notabene Forlag, Oslo 1993


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ingebretsens presentasjon av Norsk Lokomotivmannsforbunds historie på NLFs nettsider
Nycke Groot

Cornelia Nycke Groot (født 4. mai 1988 i Alkmaar) er en nederlandsk håndballspiller som spiller for den danske klubben Odense Håndbold.


== Karriere ==


=== Klubb ===
Groot spilte i hjemlandet for klubbene Koedijk, Kolping og SEW. Med sistevnte klubb deltok hun i Europacupen og flyttet i 2006 til Danmark hvor hun signerte for klubben Team Tvis Holstebro. Fem år senere gikk hun over til rivalen Midtjylland, hvor hun vant den danske cupen 2012 og 2013.


=== Landslag ===
Groot har spilt 62 landskamper og scoret 172 mål for det det nederlandske landslaget, blant annet EM i 2010 og VM i 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nycke Groot – Olympedia 
(en) Nycke Groot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nycke Groot – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(en) Nycke Groot – Scoresway
Hurdalsgata (Oslo)

Hurdalsgata (3-7, 2-8) er en gate på Kampen i bydel Gamle Oslo. Den går mellom Normannsgata og Hølandsgata. Gaten har gatetun, og det er begrensninger på biltrafikken.
Gaten het opprinnelig Søndre gade mens den lå i Aker, men i 1879, året etter byutvidelsen, fikk den navn etter Hurdal i Akershus.
Gaten har trehusbebyggelse fra 1870-årene.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hurdalsgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 259. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Julija Manaharova

Julija Anatolevna Manaharova (ukrainsk: Юлія Анатольевна Манагарова; født 27. september 1988 i Kryvyj Rih) er en russisk-ukrainsk håndballspiller som tidligere spilte for det ukrainske landslaget, men nå spiller for det russiske landslaget og den russiske klubben Rostov-Don.


== Meritter ==


=== Oltchim ===
Rumensk seriemester: 2011, 2012
Rumensk cupmester: 2011
Semifinalist i mesterligaen: 2012, 2013


=== Russland ===
EM-sølv 2018
VM-bronse 2019


== Eksterne lenker ==
(en) Julija Manaharova – Olympedia 
(en) Julija Manaharova – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Nannestadgata (Oslo)

Nannestadgata (1-7, 2-6) er en gate på Kampen i bydel Gamle Oslo. Den går fra Kjølberggata til Normannsgata. Enden mot Kjølberggata er imidlertid blindvei som er sperret mot Hagegata. Kampen kirke er fondmotiv i østenden av gaten, skjønt gaten fortsetter litt på sidene av kirken, som har adresse Bøgata 1.
Før byutvidelsen lå området i Aker, og denne gaten het Markveien. Dagens navn er fra 1879, da gaten i likhet med mange andre i området fikk navn etter steder på Østlandet.
I nr. 1 er et trehus fra 1873 som er brukt i innspillingene av Olsenbanden-filmene.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nannestadgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 377. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Ullensakergata (Oslo)

Ullensakergata (1-15, 2-14) er en gate på Kampen i bydel Gamle Oslo. Den går fra Brinken til et kryss der Hølandsgata går over i Elverumgata.
Før byutvidelsen lå området i Aker, og denne gaten het Smedgaden. Dagens navn er fra 1879, da gaten i likhet med mange andre i området fikk navn etter steder på Østlandet.
Huset i nr. 1 er brukt ved innspillingene av Olsenbanden-filmene. Nr. 2 er et trehus fra 1874. I nr. 5 er en liten leiegård fra før byutvidelsen, ombygget til tomannsbolig i 1984.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Ullensakergata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 590. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (U)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 5. november 2014. Besøkt 25. oktober 2015.
Elverumgata (Oslo)

Elverumgata er en gate på Kampen i bydel Gamle Oslo. Den kan betraktes som en fortsettelse av Hølandsgata nordøstover fra krysset med Ullensakergata. Etter Hedmarksgata er den gangvei med kjørebegrensninger før den ender opp i området mellom Kampen skole og Kampen barnehage.
Gaten fikk navn etter Elverum i 1891. Også en rekke andre gater i området har navn etter steder på Østlandet.
Nr. 14 er eneste gatenummer i bruk. På denne adressen lå tidligere Kampens friluftsbad, nedlagt i 1946.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Elverumgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 153. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Holmestrandgata (Oslo)

Holmestrandgata (1-9, 4) er en gate på Bjølsen i Oslo. Den går mellom Sarpsborggata og Maridalsveien.
Gaten har navn etter byen Holmestrand.
Bebyggelsen er overveiende blokker / bygårder.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Holmestrandgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 259. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Sarpsborggata (Oslo)

Sarpsborggata (1-11, 2-16) er en gate på Bjølsen i Oslo. Den går mellom Stavangergata og Maridalsveien.
Gaten fikk navn etter byen Sarpsborg i 1879, og det finnes også en rekke andre gater i strøket med navn etter norske byer.
Bebyggelsen er overveiende blokker/bygårder. Metodistkirken på Bjølsen (tidligere Immanuelkirken) ligger på hjørnet ved Bergensgata og har adresse knyttet til denne.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Sarpsborggata». Oslo byleksikon (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 496. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Munkebekken (Oslo)

Munkebekken (11-267, 10-460) er en vei på Ellingsrud (bydel Alna) i Oslo. Den går som blindvei vestover fra Mariholtveien og ender i prinsippet i en snuplass. Det er imidlertid fysisk forbindelse til Gamle Strømsvei.
Navnet ble vedtatt i 1985.
Veien har rekkehusbebyggelse fra 1980-tallet tilsluttet tre forskjellige OBOS-borettslag: Munkebekken, Ellingsrudjordet og Ellingsrudflaten.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Munkebekken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 369. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (M)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Etymologicum Magnum

Etymologicum Magnum (gresk: Ἐτυμολογικὸν Μέγα) (standard forkortelse EM) er den tradisjonelle tittelen på en gresk ordbok og encyklopedi som ble satt sammen i Konstantinopel av en ukjent leksikograf og ordbokforfatter en gang rundt 1150. Det er det største bysantinske leksikon og støtter seg på mange eldre grammatikalske, leksikalske og retoriske verker. Det hovedkilder er to eldre etymologiske verker, den såkalte Etymologicum Genuinum og Etymologicum Gudianum. Blant de andre kildene er Stefan fra Bysants, Epitom av Diogenianos Grammatikos, det såkalte Lexicon Αἱμωδεῖν, Eulogius’ Ἀπορίαι καὶ λύσεις, Georgios Koeroboskos’ Epimerismi ad Psalmos, Etymologicon av Orion fra Theben, og samlinger av skolia (kommentarer).Kompilatoren av Etymologicum Magnum var ikke utelukkende en kopist, men isteden integrerte, reorganiserte, utvidet og modifiserte fritt sitt kildemateriale for å skape et nytt og selvstendig verk. Det har lenge blitt anerkjent som svært betydningsfull, rik på sitater fra tapte tekster fra antikken, og i de to siste århundrer vært underlagt stor akademisk undersøkelse. Verket er ikke kun opptatt, slik tittelen antyder, med etymologiske undersøkelser av enkelte ord, men er også opptatt av nøkkelord innenfor historisk, mytisk, eller grammatisk informasjon innenfor et komplekst blanding fra tallrike kilder innenfor de tekstuelle tradisjoner av både den gresk-romerske militære litteratur som den bysantinske leksikografi.Editio princeps fra Etymologicum Magnum ble utgitt av Zacharias Kallierges (Venezia 1499). Blant de nyeste fullstendige utgavene er ved Thomas Gaisford (Oxford 1848). En ny (ufullstendig) utgave er under forberedelse av François Lasserre og Nikolaos Livadaras (under tittelen Etymologicum Magnum Auctum).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alpers, Klaus (1990): «Griechische Lexicographie in Antike und Mittelalter. Dargestellt an ausgewählten Beispielen» i: Koch, H.-A. & Krup-Eber, A. (red.): Welt der Information. Wissen und Wissensvermittlung in Geschichte und Gegenwart (Stuttgart), s. 14-38.
Alpers, Klaus (2001): «Lexicographie (B.I-III)» i: Üding, G. & Jens, W. (red.): Historisches Wörterbuch der Rhetorik 2 (Tübingen), s. 194-210.
Markos Musuros (red.): Etymologicum Magnum Graecum, Venezia 1499 (Digitalisert).
Reitzenstein, Richard August (1897): Geschichte der griechischen Etymologika: ein Beitrag zur Geschichte der Philologie in Alexandria und Byzanz (Leipzig; repr. Amsterdam 1964).
Sturz, F. W. (1820): Orionis Thebani Etymologicon (Leipzig).


== Eksterne lenker ==
Etymologicon magnum seu magnum grammaticae penu, Friderici Sylburgii (red.), 1816. Digitalisert i ulike formater av Universitetet i Toronto, Archive.org
ΜΕΓΑ ΕΤΥΜΟΛΟΓΙΚΟΝ (fullstendig tekst på gresk)
Kjernfjelltunnelen

Kjernfjelltunnelen (lulesamisk: Girnotunælla) er en veitunnel  på Rv 77 mellom Storjord i Saltdal kommune i Nordland og riksgrensen til Sverige. Tunnelen går gjennom Kjernfjellet i Junkerdalen og har en lengde på 3248 meter.
Tunnelarbeidet ble påbegynt september 2016, gjennomslaget kom 20. februar 2018, og tunnelen åpnet for trafikk 17. oktober 2019.

Tunnelen erstattet en utsatt veistrekning og en flaskehals langs Rv 77 mellom Saltdal og Arjeplog i Sverige. Den gamle strekningen forbi et juv i nedre del av Junkerdalen er smal, bratt og svingete, og ofte satte store kjøretøyer seg fast. Omkjøringsveier er E12 (Umbukta) og E10 (Bjørnfjell).


== Navnet ==
Navnet på tunnelen var lenge uklart. Kartverket og Språkrådet mente det rette navnet var «Kjernfjellet» og at det hadde blitt brukt i 184 år. Innbyggerne mente at de hadde sagt «Tjernfjell» i flere generasjoner og at de derfor hadde loven på sin side når det gjaldt å få beholde stedsnavnet. Et kart fra 1911 viser skrivemåten «Kjernefjellet».Kartverket bestemte våren 2019 at det skulle benyttes skrivemåten Kjernfjellet som stedsnavn for området. Av dette følger det at tunnelen er skiltet med Kjernfjelltunnelen, samt det lulesamiske navnet Girnotunælla.Det lulesamiske navnet er omdiskutert, fordi tunnelen ligger i pitesamisk område. Pitesamisk ble 20. august 2019 et offisielt godkjent skriftspråk. 


== Innvendig ==
Tunnelen har 27 nødstasjoner med telefon og brannslukker. Det er nisjer der kjøretøye har mulighet til å snu samt havarilommer. Det er seks kameraer inne i tunnelen og to utenfor åpningen. Den gamle strekningen på riksvei 77 er stengt for biltrafikk og åpen for gående og syklende i sommerhalvåret. Telenor ønsket opprinnelig ikke å installere mobildekning i tunnelen fordi selskapet antok at det ikke ville lønne seg.


== Se også ==
Liste over veitunneler i Norge
Veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NVDB veikart
The Endless River

The Endless River er det femtende studioalbumet fra Pink Floyd, utgitt i november 2014. Albumet er det første fra Pink Floyd på 20 år, etter utgivelsen av The Division Bell i 1994. Dette er bandets første studioalbum etter keyboardisten Rick Wrights død, og det tredje etter at bassisten Roger Waters forlot bandet i 1985. Wright medvirker dog på albumet, både musikalsk og som låtskriver, da store deler ble skrevet og spilt inn før han døde.  
Albumet kom på 1.-plass på flere albumlister verden over, blant annet på UK Albums Chart i Storbritannia og VG-lista i Norge. På Billboard 200-lista i USA debuterte albumet på 3.-plass.


== Bakgrunn ==
Albumet, som regnes som Pink Floyds «svanesang», består i all hovedsak av ambient instrumentalmusikk. Den eneste sangen er «Louder than Words», som også er albumets første singel. The Endless River er hovedsakelig basert på utdrag av 20 timer med musikk innspilt i 1993 og 1994 under arbeidet med albumet The Division Bell. Den opprinnelige ideen var å gi ut musikken som et sideprosjekt under tittelen The Big Spliff. 
Gitarist og vokalist David Gilmour og trommeslager Nick Mason beholdt deler av disse innspillingene, spesielt Rick Wrights bidrag. I 2013 og 2014 spilte Gilmour og Mason inn ny musikk, og de bearbeidet og videreutviklet også opptak fra 1968 av Wright under øving i Royal Albert Hall. Albumet inneholder derfor opptak fra The Big Spliff og opptakene fra 1968, kombinert med nye ideer.
Albumet blir av Nick Mason nevnt som en passende hyllest til Rick Wright, og David Gilmour mener dette er det aller siste Pink Floyd-albumet. 


== Sporliste ==

Side 1

«Things Left Unsaid» (David Gilmour, Richard Wright) – 4:24
«It's What We Do» (Gilmour, Wright) – 6:21
«Ebb and Flow»	(Gilmour, Wright) – 1:50Side 2	

«Sum» (Gilmour, Nick Mason, Wright) – 4:49
«Skins» (Gilmour, Mason, Wright) – 2:37
«Unsung» (Wright) – 1:06
«Anisina» (Gilmour) – 3:15Side 3	

«The Lost Art of Conversation» (Wright) – 1:43
«On Noodle Street» (Gilmour, Wright) – 1:42
«Night Light» (Gilmour, Wright) – 1:42
«Allons-y (1)» (Gilmour) – 1:56
«Autumn '68» (Wright) – 1:35
«Allons-y (2)» (Gilmour) – 1:35
«Talkin' Hawkin'» (Gilmour, Wright) – 3:25Side 4		

«Calling» (Gilmour, Anthony Moore) – 3:38
«Eyes to Pearls» (Gilmour) – 1:51
«Surfacing» (Gilmour) – 2:46
«Louder than Words» (Gilmour, Polly Samson) – 6:32


== Personell ==
Pink Floyd

David Gilmour – vokal, gitar, bass, VCS3, stemmesampling
Nick Mason – trommer, perkusjon, stemmesampling
Richard Wright – orgel, keyboard, piano, stemmesampling
Andre medvirkendeGuy Pratt – bass
Bob Ezrin – bass, keyboard
Andrew Jackson – bass, lydeffekter
Jon Carin – keyboard, perkusjon
Damon Iddins – keyboard
Anthony Moore – keyboard
Gilad Atzmon – tenorsaksofon, klarinett
Stephen Hawking – stemme
Durga McBroom – bakgrunnsvokal
Louise Clare Marshall  – bakgrunnsvokal
Sarah Brown  – bakgrunnsvokal
Escala:
Chantal Leverton – bratsj
Helen Nash – cello
Victoria Lyon – fiolin
Honor Watson – fiolin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Endless River på Discogs 
(en) The Endless River på MusicBrainz 
(en) The Endless River på Spotify 
(en) The Endless River på AllMusic
Jan Holm

Jan Holm (født 15. mai 1952 i Trondheim) er en norsk journalist og forfatter. Han er utdannet barnevernspedagog og har bl.a. vært journalist i Klassekampen, redaktør for Norsk Ergoterapeutforbunds tidsskrift Ergoterapeuten, redaksjonssekretær i tidsskriftet Norges Barnevern samt redaksjonssekretær og fungerende redaktør i Cupido.Holm har skrevet dokumentarbøker, sportsbøker og lærebøker for høgskoler og universiteter. Han er bl.a. fagansvarlig for fotball i Store norske leksikon.


== Bibliografi ==
Gatebarn (sammen med Inge Kvaran) 1987
Opprør! – en bok om blitzere, pønkere, politi, presse og politikere i Oslo (sammen med Inge Kvaran) 1989
Seksualitet på alvor (sammen med Mona Johansen og Else Merete Thyness) 1998, vinner av Fagbokforlagets forlagspris, 1997
Eventyret Drillos (sammen med Sjur Natvig, Drillo, Øyvind Larsen og Einar Sigmundstad) 1998
Hundeskolen (sammen med Geir Marring) 2008
Gullfest i Kollen: Sportsbokens VM-ekstra 2011 (sammen med Egil Svendsby) 2011
Barnevernsfaglig miljøterapi (sammen med Inge Kvaran) 2012


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jan Holm i Frilanskatalogen
Jan Holm på Cappelen Damms nettsider
Cratomyiidae

Cratomyiidae er en utdødd gruppe (familie) av fluene (Brachycera), som sammen med  mygg (Nematocera), utgjør tovingene (Diptera).   


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 9 millimeter), kraftige fluer. Antennene hadde en avlang ytre del (flagell) som består av 6-8 ledd. Vingene var korte og brede med mange lukkede celler inne i vingen.


== Fossiler ==
Cratomyiidae er beskrevet fra Santana-formasjonen i Brasil. Denne stammer fra nedre kritt, ca. 122-112 millioner år før nåtid.


== Systematisk inndeling ==
Av nålevende familier står denne familien trolig nærmest til Stratiomyidae og Xylomyidae. Nylig har familien blitt slått sammen med familien Zhangsolvidae.

Orden tovinger (Diptera)
fluer (Brachycera)
Underorden lavere fluer (Orthorrhapha)
Gruppe Stratiomyomorpha
Familien Cratomyiidae Mazzarolo & Amorim, 2000
Slekten Cratomyia
Cratomyia macrorrhyncha † Mazzarolo & Amorim, 2000
Slekten Cratomyoides
Cratomyoides cretacicus † Wilkommen, 2007


== Kilder ==
Evenhuis, N.L. (1994 med senere revisjoner). Catalog of the fossil flies of the world [1]
Mazzarolo, L.A. og Amorim, D.S. (2000). Cratomyia macrorrhyncha, a Lower Cretaceous brachyceran fossil from the Santana Formation, Brazil, representing a new species, genus and family of the Stratiomyiomorpha (Diptera). Insect Systematics & Evolution 31:91-102
Willkommen (2007) (beskrivelse av Cratomyoides cretacicus) [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Cratomyiidae i Encyclopedia of Life 
(en) Cratomyiidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cratomyiidae hos Fossilworks
Abdul Ahad

Abdul Ahad (arabisk: عبد الاحد) er et arabisk mannsnavn som betyr «tjener av den eneste ene». Navnet transkriberes også som Abdulahad, Abdul-Ahad, Abd ul-Ahad, Abdel Ahad, Abdul'ahat og Abdalahad. Navnet er relativt lite utbredt.


== Etymologi ==
Navnet er dannet av de arabiske ordene Abd, «slave, tjener», den bestemte artikkelen al-, og Ahad, «en, unik, makeløs». Sammensatt blir betydningen «tjener av den eneste ene». Al-Ahad er ett av navnene brukt på Gud av arabiske muslimer og kristne.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Abdul Ahad og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Abdul Ahad Azad (1903–1948), indisk dikter
Abdul Ahad Mohmand (f. 1959), afghansk astronaut
Ghaith Abdul-Ahad (f. 1975), irakisk journalist
Akbar Abdul-Ahad, amerikansk basketballspiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ahad Behind the Name: Abdul Ahad
(en) Ahad Think Baby Names: Abdul Ahad