jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Polyeuktos av Konstantinopel

Polyeuktos (gresk:  Πολύευκτος, død 5. februar 970 i Konstantinopel) var patriark av Konstantinopel (956–970). For sitt strålende intellekt, sin trosiver og sine talegaver fikk han tilnavnet «en annen khrysostomos».
Han venereres som hellig i den ortodokse kirke, med minnedag 5. februar.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Polyeuktos var en vanlig og enkel munk til han ble utvalgt til høyt embede. 


=== Patriark ===
Den 3. april 956 ble han utnevnt til patriark av Konstantinopel. Han etterfulgte den keiserlige fyrste Teokylakt Lekapenos, som var beryktet som eksentrisk og korrupt, som hadde dødd etter et fall fra sin hest.  
Polyeuktos kritiserte keiser Konstantin VII Porphyrogennetos offentlig, til tross for at det var nettopp denne keiser som hadde gitt ham hans høye kirkelige embede. Han begynte med å sette spørsmålstegn ved gyldighetene til Konstantins foreldres ekteskap, og gikk så langt som å gjenopprette patriark Euthymius' navn og rykte, den patriark som i sin tid hadde kraftig motsatt seg dette ekteskap.I 957 ble den russiske prinsesse Olga av Kiev som første fyrstinne av Kiev døpt i Konstantinopel.
I 958 eleverte han biskop Petrus av Otranto sør på den italienske halvøy (958) til rang av metropolitanerkebiskop, med den forpliktelse å etablere den greske liturgiske ritus i hele denne kirkeprovinsen. Den latilske ritus ble imidlertid senere innført der etter at normannerne hadde erobret området, skjønt den greske ritus klarte seg i en rekke mindre byer i erkebispedømmet og i dets suffraganseter helt frem til 1500-tallet.
Den 16. august 963 kronet Polyeuktos Nikephoros II til keiser. Hans ekteskapsinngåelse med Theophanou am 20. september samme år avviste patriarken imidlertid av kirkerettslige grunner, og ekskommuniserte keiseren for ett år. Nikeforos' første hustru hadde vært død i flere år da han giftet seg med Theophano, men det var en nokså utbredt oppfatning i den østlige kristenhet på denne tid, særlig på 900-tallet, at enkemenns gjengifte ikke skulle aksepteres. 
Han vegret seg også mot å krone Johannes Tzimiskes til ny bysantinsk keiser, inntil Theophanou var blitt forvist fra det keiserlige palass og de som hadde myrdet keiser Nikephoros var blitt straffet. Så døde han den 5. februar 970.


== Kilder ==
Johannes Skylitzes, Krønike, i: Hans Thumb (utg.): ioannis Scylitzae Synopsis historiarum, Berlin, de Gruyter, 1973 (gresk originaltekst)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gustave Schlumberger: Un empereur byzantin au dixième siècle: Nicèphore Photas. Paris 1923
Leisure International Airways

Leisure International Airways var et britisk charterselskap som ble etablert i 1987 og startet sin drift i 1993. Selskapet opphørte driften i 1999.


== Historie ==

Flyselskapet ble etablert i oktober 1988 som Air UK Leisure- charteravdelingen i AirUK. De opererte Boeing 737-200 fly. Den første flyvningen for AirUK Leisure gikk fra London til Faro. Senere i oktober 1989 ble 737-200 pensjonert og erstattet med 737-400. I 1993 ble to Boeing 767-300 bredbukfly leiet fra ut Unijet. På begynnelsen av 1990-tallet ble tre Airbus A320 erstattet med 737-400. Senere i 1996 ble Air UK Leisure solgt til Unijet. Flyselskapet ble omdøpt til Leisure International Airways og flyttet sin hovedbase til London Gatwick. Samme år fikk selskapet en A320 og tre A321 ble bestilt for levering året etter.  En Boeing 757 ble solgt til Canada 3000 i desember. I 1998 ble Leisure International kjøpt av Air 2000 og flyene operert av dem.


== Flåten ==
Airbus A320
Airbus A321
Boeing 767-300


== Referanser ==
Direkte introduksjon

Direkte introduksjon (tibetansk: ངོ་སྤྲོད་སྤྲས་པ; THL: ngotrö trepa; wylie: ngo sprod spras pa; rekonstruert sanskrit: darśanopadeśa; devanagari: दर्शनोपदेश​​​​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.


== Eksterne lenker ==
ngo sprod rin po che spras pa'i zhing khams bstan pa'i rgyud @ Wikisource i Wylie
ངོ་སྤྲོད་རིན་པོ་ཆེ་སྤྲས་པའི་ཞིང་ཁམས་བསྟན་པའི་རྒྱུད @ Wikisource i Uchen (iibetansk skript), Unicode
Air 2000

Air 2000 var et britisk charterelskap som opererte i 17 år, mellom 1987 og 2004. Flyselskapet ble omdøpt til First Choice Airways i 2004 som varte frem til TUI Travel PLC ble slått sammen med First Choice Holidays PLC i 2008, og Igjen, First Choice ble slått sammen med Thomsonfly og oppstod som Thomson Airways.


== Historie ==
Flyselskapet startet sin virksomhet 11.  april 1987 av Owners Abroad Group med to Boeing 757 fly. Flåten ble doblet et år senere, med et fly basert på Glasgow internasjonale lufthavn. I det samme året etablerte selskapet et datterselskap i Canada, kalt Air 2000 Airline Ltd. Dette datterselskap varte bare et par dager før den Kanadiske regjeringen suspenderte dets driftstillatelse. Andre forsøket var mer vellykket, som Canada 3000.
Langdistanse flyvninger til Mombasa i Kenya ble introdusert i løpet av sesongen 1988/89. Dets 757 ble konvertert til langdistanse og flyvninger til USA begynte i 1989. Flyselskapet fikk konsesjon for ruteflyvning av Luftfartstilsynet i 1992 som startet den 3. oktober 1993. I begynnelsen mellom London Gatwick og Larnaka (og senere samme måned til Paphos), Kypros. I løpet av de neste par år ble det opptettet ruter til Kypros fra Birmingham, Glasgow, Manchester og Newcastle  I 2000 ble nye DP ruter innført fra 8 britiske flyplasser til 6 store spanske og portugisiske feriedestinasjoner.
I 1998 kjøpte First Choce den konkurrerende turoperatør Unijet inkludert dets in-house selskap Leisure International Airways. Leisure International Airways flåte ble malt i Air 2000's  farger.
Air 2000 fikk ny livery våren 2003. Dette ble kortvarig, da Air 2000 i 2004 ble omdøpt First Choice Airways.


== Flåten ==
Air 2000 flåte omfattet følgende fly (mars 2004)
Den store lovende skjønnhet

Den store lovende skjønnhet (tibetansk: བཀྲ་ཤིས་མཛེས་ལྡན་ཆེན་པོའི་རྒྱུད;  THL: trashi dzenden chenpögyü; wylie: bkra shis mdzes ldan chen po'i rgyud; rekonstruert sanskrit: svasti-suvarṇa; devanagari: स्वस्तिसुवर्ण​​​​​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.


== Eksterne lenker ==
Bkra shis mdzes ldan chen po'i rgyud i Wylie @ Wikisource
བཀྲ་ཤིས་མཛེས་ལྡན་ཆེན་པོའི་རྒྱུད i tibetansk skrift (Uchen) Unicode @ Wikisource
Hybalus

Hybalus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (6-11,5 millimeter), bredt ovale og hvelvede, blanke, brune til mørkbrune skarabider. Antennene er 10-leddete. Pronotum kan ha opphøyde knøler i midten, hannene har en knøl eller et horn i pannen. Beina er kraftige med brede tenner på for-leggene og lange sporer på bakleggene.


== Levevis ==
Disse billene har en nærmest rent underjordisk levesett og kommer sjelden til overflaten. Larvene eter på gressrøtter og kan gjøre noe skade. De er bare aktive i de fuktige delene av året og ligger i dvale når det er tørt. De voksne billene er ikke flygedyktige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i middelhavsområdet, de fleste av artene i fjellområder i Nord-Afrika. Det forekommer seks arter i Sør-Europa, på Den iberiske halvøy, Italia inkludert Sicilia og Peloponnes-halvøya i Hellas.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Orphnini
Slekten Hybalus Brullé, 1834
Hybalus algiricus Petrovitz, 1968
Hybalus ameliae López-Cólon, 1986 - finnes i Europa, Spania
Hybalus angustatus Lucas, 1855
Hybalus arenicola Baraud, 1991
Hybalus atlanticus López-Cólon, 1991
Hybalus baguenae López-Cólon, 1986 - finnes i Europa, Spania
Hybalus barbarus Laporte de Castelnau, 1840
Hybalus baudoni Petrovitz, 1964
Hybalus benoiti Tournier, 1864 - finnes i Europa, Italia
Hybalus bigibber Reitter, 1892 - finnes i Europa, Sicilia
Hybalus biretusus Marseul, 1878
Hybalus bletoni Baraud, 1991
Hybalus constantini Baraud, 1979
Hybalus cornifrons (Brullé, 1833) - finnes i Europa, Hellas
Hybalus digitatus  Petrovitz, 1963
Hybalus doursi Lucas, 1853
Hybalus glabratus (Fabricius, 1792)
Hybalus graecus Sturm, 1843 - finnes i Europa, ofte regnet som et synonym for H. cornifrons
Hybalus granicornis Fairmaire, 1879
Hybalus kocheri  Petrovitz, 1964
Hybalus maroccanus  Petrovitz, 1964
Hybalus normandi Baraud, 1980
Hybalus numidicus  Petrovitz, 1964
Hybalus parvicornis Lucas, 1855
Hybalus petrovitzi Baraud, 1991
Hybalus punicus Baraud, 1991
Hybalus pygmaeus (Quensel, 1806)
Hybalus raffrayi Arrow, 1911
Hybalus ramicornis Reitter, 1892
Hybalus reclinans Fairmaire, 1879
Hybalus reflexus  Petrovitz, 1964
Hybalus rotroui  Petrovitz, 1964
Hybalus saezi López-Cólon, 1992 - finnes i Europa, Spania
Hybalus servulus Normand, 1949
Hybalus subcornutus Fairmaire, 1870
Hybalus sulcatus Baraud, 1991
Hybalus tingitanus Fairmaire, 1892
Hybalus tricornis Lucas, 1849
Hybalus tuberculicornis Reitter, 1892
Hybalus varians  Petrovitz, 1964


== Kilder ==
Nettside om slekten
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Hybalus i Encyclopedia of Life 
(en) Hybalus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hybalus hos Fauna Europaea 
(en) Hybalus hos NCBI 
(en) Orphninae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Det seksdelte hvelvet til Samantabhadra

Det seksfoldige hvelvet til Samantabhadra (tibetansk: ཀུན་ཏུ་བཟང་པོ་ཀློང་དྲུག;  THL: kuntuzangpo long druk; wylie: kun tu bzang po klong drug; rekonstruert sanskrit: samantabhadrāvarta-ṣaṣṭa; devanagari: समन्तभद्रावर्त षष्ट​​​​​​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.


== Eksterne lenker ==
kun tu bzang po klong drug pa'i rgyud @ Wikisource i Wylie
ཀུན་ཏུ་བཟང་པོ་ཀློང་དྲུག་པའི་རྒྱུད @ Wikisource i Uchen (tibetansk skrift), Unicode
Anne Grete Hestnes

Anne Grete Hestnes (født 13. januar 1947 i Trondheim) er en norsk arkitekt. Hun er sivilarkitekt MNAL og professor emerita ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). «Hennes fagområde er primært energi og miljø, med hovedfokus på energieffektivisering og bruk av solenergi i bygninger».Hun har sin utdanning fra Massachusetts Institute of Technology, der hun ble Bachelor of science i 1970, og University of California, Berkeley, der hun ble Master of Architecture (M.Arch.) i 1973. 
I perioden 1977–1985 arbeidet hun som seniorforsker ved SINTEF Arkitektur og byggteknikk. 
Hun ble utnevnt til professor i bygningsteknologi ved NTH (integrert i NTNU fra 1996) i 1985. Denne stillingen hadde hun til hun ble professor emerita.
I 2005 ble hun utnevnt til æresdoktor ved Chalmers i Göteborg.I 2010 ble hun tildelt ISES Farrington Daniels Award. Hun mottok prisen for sitt «enestående arbeid og bidrag til arbeidet og kunnskapen om energikonservering og solenergi i bygningsomgivelser». Vanligvis gis denne prisen til kjemikere og fysikere. Hestnes var den første arkitekten, og den første kvinnen, som mottok prisen.I 2019 ble hun utnevnt til æresmedlem i Norske arkitekters landsforbund (NAL) «for sitt pionerarbeid og forskning på energikonservering og solenergi i bygninger, og for å løfte arkitektrollen innen forskning, energi- og miljøspørsmål».
Teknologi og god arkitektur skal ikke være motsetninger eller danne grunnlag for ulike fagfelt.


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Anne Grete Hestnes i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Anne Grete Hestnes i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


== Medlemskap og verv ==
Hestnes er medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi; Norske arkitekters landsforbund og International Solar Energy Society (ISES).
Hun har hatt mange verv gjennom sin karriere, både ved NTNU og ved nasjonale og internasjonale forskningssentre og -organisasjoner, i tillegg til at hun har vært gjeste- og medredaktør og anmelder for flere fagtidsskrifter (Bulletin of Science, Technology & Society, 2006–; Solar Energy, 1996–2006; Sun at Work in Europe (redaksjonsmedlem), 1990– ). Hun er medlem av panelet for vitenskapelig fagfellevurdering for det norske tidsskriftet Arkitektur N (2007– ).

Noen av vervene er listet opp nedenforI 2002 ble hun, som første kvinne, valgt til president for ISES. Før dette hadde hun vært president for ISES-Europa (1998–2000)
Direktør ved det nasjonale Forskningssenteret Zero Emission Buildings (ZEB), som forsket på nullutslippsbygg, 2009–2012
Dekan ved Fakultet for arkitektur og billedkunst, NTNU 2002–2005
Leder for «Hestnesutvalget» I og II


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hestnes' profilside med CV, NTNU
Triodontus

Triodontus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (6,5-17 millimeter), bredt ovale og hvelvede, blanke, brune til brunsvarte skarabider. Antennene er 10-leddete. Pronotum kan ha opphøyde knøler i midten, hannene har en knøl eller et horn i pannen og kan slik lett forveksles med hornbiller (Dynastinae). Dekkvingene har markerte lengdefurer hos noen av artene. Beina er kraftige med brede tenner på for-leggene og lange sporer på bakleggene.


== Levevis ==
Lite er kjent om biologien til disse billene, som trolig lever det meste av livet under jorda. Disse artene har fullt utviklede flygevinger, ulikt de fleste andre Orphninae.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Orphnini
Slekten Triodontus Westwood, 1846
Triodontus alticola Paulian, 1976
Triodontus ankarafantsikae Frolov, Montreuil & Akhmetova, 2016 
Triodontus bicavatus Fairmaire, 1905
Triodontus copridoides Paulian, 1976
Triodontus fairmairei Frolov, Montreuil & Akhmetova, 2016
Triodontus hanskii Frolov, 2010
Triodontus hildebrandti Fairmaire, 1883
Triodontus hova (Fairmaire, 1868)
Triodontus inexpectatus Frolov, Montreuil & Akhmetova, 2016
Triodontus itremoi Paulian, 1976
Triodontus lemoulti Frolov, Montreuil & Akhmetova, 2016
Triodontus maroantsetrae Paulian, 1976
Triodontus modestus Benderitter, 1914
Triodontus nigritus Brancsik, 1892
Triodontus nitidulus (Guérin-Ménéville, 1829) - noen ganger plassert i slekten Orphnidius
Triodontus owas Westwood, 1852
Triodontus viettei Frolov, Montreuil & Akhmetova, 2016


== Referanser ==


== Kilder ==
Nettside om slekten
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Triodontus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Orphninae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aegidium

Aegidium er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Middelsstore (10-20 millimeter), litt avlange, blanke, brune til brunsvarte skarabider. Antennene er 10-leddete. Pronotum er uthulet i midten, med en tann på hver side av uthulingen. Hannene i denne slekten har ikke horn eller knøler på hodet. Dekkvingene er nokså avlange, med opphøyde lengderibber og kraftig punktering. Beina er korte og kraftige, formen typisk for skarabider (Scarabaeidae).


== Levevis ==
Lite er kjent om biologien til disse billene. Larvene til én art ble funnet under råtne stokker.
De voksne har blitt funnet etende på råtne bananstammer. De voksne billene er flygedyktige.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==
Slekten blir av og til plassert i familien Hybosoridae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Aegidiini
Slekten Aegidium Westwood, 1846 – 12 arter, Mexico-Chile inkludert Karibia
Aegidium asperatum Preudhomme de Borre, 1886
Aegidium borrei Paulian, 1984
Aegidium columbianum (Westwood, 1845)
Aegidium cribratum Bates, 1887
Aegidium dominicensis Cartwright & Chalumeau, 1977
Aegidium elongatum Paulian, 1984
Aegidium geayi Paulian, 1984
Aegidium minor Paulian, 1984
Aegidium parvulum (Westwood, 1845)
Aegidium reichei Preudhomme de Borre, 1886
Aegidium squamatum Bates, 1887
Aegidium vincentiae Arrow, 1903


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Orphninae
nettside om slekten


== Eksterne lenker ==
(en) Aegidium i Encyclopedia of Life 
(en) Aegidium i Global Biodiversity Information Facility
Hanna Marie Hansen

Hanna Marie Hansen (født 17. februar 1875 i Trondheim, død 19. mars 1954 i Paris) var en norsk pianist og komponist som for det meste virket i Paris. Hun viste tidlig talent for musikk og ble regnet som vidunderbarn.
Hun holdt debutkonserter i Paris og Kristiania i 1882 i en alder av syv år, og turnerte deretter rundt om i Europa.
Hanna Marie Hansen avla sin avsluttende eksamen i klaver ved Konservatoriet i Paris. Deretter flyttet hun til Berlin hvor hun studerte komposisjon og klaver.I 1927 ble hun fransk statsborger, og bodde i Saint-Cloud i Paris resten av livet. Hun underviste i mange år ved Paris-konservatoriet.
I 1948 hedret den norske stat henne med St. Olavs-medaljen for hennes virke for norsk musikkliv i Paris.


== Musikk ==
Hansen er lite kjent i ettertid til tross for at hun komponerte mye musikk i flere sjangre.

Sentrale verk
En opera: Kléon
En pianokonsert
En strykekvartett
Flere orkesterverk (blant annet Noces Norvegiennes)
44 klaverstykker (i datidens populære salong-stil)
28 sanger
Flere kammermusikkverk.


== Annet ==
På Ringve museum er en stor del av hennes verker, dels trykt og dels manuskript oppbevart.
Hanna Marie Hansen var niese av pianisten Johannes Sandberg (1841–1923).


== Referanser ==
Aegidinus

Aegidium er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (6-12 millimeter), litt avlange, blanke, rødbrune til brunsvarte skarabider. Antennene er 10-leddete. Pronotum er noe uthulet i midten hos hannene. Hannene i denne slekten har et horn eller en knøl på hodet, hunnene ikke. Dekkvingene er nokså avlange, med punktrader. Beina er korte og kraftige, formen typisk for skarabider (Scarabaeidae).


== Levevis ==
Lite er kjent om biologien til disse billene. De voksne billene er flygedyktige.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==
Slekten blir av og til plassert i familien Hybosoridae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Aegidiini
Slekten Aegidinus Arrow, 1904
Aegidinus brasiliensis Arrow, 1904
Aegidinus candezei Preudhomme de Borre, 1886
Aegidinus cornutus Colby, 2009
Aegidinus crypticus Colby, 2009
Aegidinus guianensis (Westwood, 1845)
Aegidinus howdenorum Colby, 2009
Aegidinus howeae Colby, 2009
Aegidinus oreibates Colby, 2009
Aegidinus petrovi Colby, 2009
Aegidinus simulatus Colby, 2009
Aegidinus sunidigea Colby, 2009
Aegidinus teamscaraborum Colby, 2009
Aegidinus tricornis Colby, 2009
Aegidinus unicus Colby, 2009
Aegidinus venezuelensis Colby, 2009


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Orphninae
nettside om slekten


== Eksterne lenker ==
(en) Aegidinus i Encyclopedia of Life 
(en) Aegidinus i Global Biodiversity Information Facility 
Aegidinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Saprus

Saprus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Både larven og de voksne billene graver i sand.


== Utseende ==
Små (2 – 5 millimeter) biller, nokså tettbygde med kraftige bein, antennene ender i en vifte. Kroppen er mer eller mindre sylindrisk, de fleste er glatte og svarte eller brunlige på farge. Beina er utviklet til kraftige gravebein. Larvene er såkalte scarabaeiforme larver, fete og hvite, mer eller mindre C-formede, med en kraftig hodekapsel, kraftige, men ikke spesielt store kjever og tre par korte, kraftige bein.


== Levevis ==
Aegialiinae er knyttet til sandete områder, særlig havstrender og elvebredder, der de graver i sanden.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia inkludert Tasmania.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien sandkrypere, Aegialiinae Laporte de Castelnau, 1840
Stammen Aegialiini Laporte de Castelnau, 1840
Slekten Saprus Blackburn, 1904
Saprus griffithi Blackburn, 1904
Saprus lawrencei Stebnicka & Howden, 1995
Saprus victoriae Stebnicka & Howden, 1995
Saprus weiri Stebnicka & Howden, 1995


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
(en) Saprus i Encyclopedia of Life 
(en) Saprus i Global Biodiversity Information Facility 
Saprus – detaljert informasjon på Wikispecies
Micraegialia

Micraegialia er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En ganske liten (1,8-2,5 millimeter), tettbygd, matt skarabide, svart på farge. Hodet er spadeformet. Pronotum er kraftig punktert, nokså hvelvet. Dekkvingene er forholdsvis korte, hvelvede, med dype punktstriper, spredt hårete. Beina er kraftige gravebein.


== Levevis ==
Nesten ingenting er kjent om biologien til denne arten, men det er sannsynlig at den graver i sand som de fleste andre sandkrypere.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Nord-Amerika (sørvestlige Canada og nordvestlige USA).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien sandkrypere (Aegialiinae) Laporte, 1840
slekten Micraegialia Brown, 1931
Micraegialia pusilla (Horn, 1887)


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Micraegialia [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Micraegialia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Micraegialia hos ITIS 
Micraegialia – detaljert informasjon på Wikispecies