jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mordbrannen i Urtegata

Mordbrannen i Urtegata 31 var en brann i en bygård på Grønland i Oslo 13. desember 2008 og er omtalt som den verste brannen i Oslo siden krigen. Seks mennesker omkom i den uoppklarte brannen, som ble påsatt i fellesarealet i bygningen på nattestid. Politiet har konkludert med at brannen var påsatt, men ingen er så langt dømt i saken. En mann i 40-årene ble i mars 2009 siktet for mordbrann, og småbarnsfaren politiet mente var pyroman ble sittende i varetekt i ni måneder før han slapp ut. I november 2009 ble siktelsen henlagt på bevisets stilling.


== Om dødsbrannen ==
Lørdag 13. desember 2008 klokka 3.42 fikk politiet i Oslo melding om at det brant i bygården Urtegata 31. Gården er et gammelt nonnekloster med 54 celler som er gjort om til hybler. Røyk og flammer i trappeoppgangen og i korridorene gjorde evakueringen fra bygget vanskelig. Brannmannskapene måtte hente 15 personer ned med stige. Først ved 6-tiden fikk brannvesenet kontroll over flammene og kunne gjennomsøke bygget. Seks personer ble funnet omkommet, fire menn og to kvinner. En kvinne ble brakt til sykehus med alvorlige skader.
En uke etter brannen slo Oslo-politiet fast at brannen skyldtes bar ild, en konklusjon som ble bekreftet i en rapport som ble lagt fram i begynnelsen av mars. Politiet bekrefter at brannen var påsatt. En mann i 40-årene ble i mars 2009 siktet for mordbrann, og småbarnsfaren politiet mente var pyroman ble sittende i varetekt i ni måneder før han slapp ut. I november 2009 ble siktelsen henlagt på bevisets stilling. Olav Thon Gruppen er bygårdseier av brannbygningen i Urtegata, i 2009, ett år etter brannen, lovet han en dusør på én million kroner til den som hjalp til med å få saken oppklart. Politiet har i etterkant lett etter en skallet mann som klapper og oppsøker en ambulansearbeider utenfor den brennende bygningen uten hell.


== Referanser ==
Studentsamskipnadsloven

Studentsamskipnadsloven (lov om studentsamskipnader) er en norsk lov som regulerer studentsamskipnader, semesteravgift og høyere utdanningsinstitusjoners ansvar for studentenes velferd.
Loven definerer virksomhetsformen studentsamskipnad og bestemmer at alle institusjoner som omfattes av universitets- og høyskoleloven skal være tilknyttet en studentsamskipnad. Det følger av loven at studentsamskipnadene er egne rettssubjekter og har til oppgave å ta seg av studentenes velferdsbehov ved det enkelte lærested.Studentsamskipnadsloven ble vedtatt 14. desember 2007 og trådte i kraft 1. august 2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lovdata
Skipperstikk

Skipperstikk er en type knute som etterligner håndens grep om et tau eller en påle. Den er særlig nyttig når lasten drar mot en bestemt side, er stabil og lett å løsne. For bruk til klatring finnes det en variant med flere tørn, som er kjent under navnet Michoacan-Martin, en av mange under samlebetegnelsen klemmeknuter.


== Utforming ==
En måte å utforme skipperstikk er ved å lage en dobbelt halvstikk hvor tampen fortsetter og snur rundt langparten(1), for deretter å ta en ekstra tørn i motsatt retning og stikkes under den første halvstikken  gjerne under eller innenfor der hvor den krysser broen (2).
En annen måte er å starte med mange tørn på motsatt side av draretningen, krysse langparten og objektet slik som broen i en  dobbelt halvstikk gjør, avslutte ved å krysse langparten én gang til(2) før en halvtørn(!) i motsatt retning(3) og til sist stikke tampen under den første tørn nærmest langparten, gjerne under eller innenfor der hvor den krysser broen (4).

		
		
		
		
		
Skipperstikk med 5 turn er det samme som klemmeknutetype med navn Michoacan-Martin. Når den utformes med kun en full tørn på begge sider, kalles den også svingestikk.
Med flere tørn er den ypperlig til å motstå drag parallelt med objektet den er festet til, særlig i retning vekk fra de mange tørn.
Julidagene 1917

Julidagene 1917 var de hendelser som fant sted i Petrograd (St. Petersburg) i Russland 3.-7. juli 1917 etter den julianske kalender (16.-20. juli etter den gregorianske) der soldater og industriarbeidere begynte å demonstrere mot den russiske provisoriske regjering. Bolsjevikene forsøkte å lede demonstrasjonene, som begynte med en generalstreik.
Militæret angrep de fredelige demonstrasjonene og gikk løs på bolsjevikene. 
En demonstrasjon med (angivelig) inntil 500.000 deltagende ble beskutt av regjeringsstyrker (kadetter). Det skal ha vært 400 døde. Dobbeltherredømmet,som bolsjevikene var del av, var dermed i virkeligheten over, til den provisoriske regjerings fordel. Bolsjevikene kunne bare fortsette som illegal gruppering. 
Lenin lå i skjul mens andre ledende bolsjeviker ble fengslet. 
For bolsjevikene var med dette utsiktene for en fredelig maktovertakelse over og ut. Mot slutten av juli besluttet de seg for å forberede en væpnet oppstand, det vil si det som skulle bli oktoberrevolusjonen.
Andrew Page

Andrew David Oldnall Page (født 1967) er en tegneserieskaper og maler bosatt i Norge. Page er opprinnelig fra England og utdannet ved Norwich School of Art & Design, B.A. Illustration og M.A Fine Arts i perioden 1989 til 1994. Han var stipendiat ved Vestlandets Kunstakademi i 1997 og har bodd i Norge siden. Han har primært jobbet innefor malerkunst og har hatt gruppe- og separatutstillinger både i Norge og Storbritannia.
Etter en rekke egne fanzineutgivelser debuterte han høsten 2009 med albumet Kunsten å knyte en knute. Serien fikk Sproingprisen for beste debut det året.
Oppfølgeren Blokk kom høsten 2010. 


== Utgivelser ==
2009 Kunsten å knyte en knute - Jippi forlag
2010 Blokk - Jippi forlag


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Jippi forlag om Andrew Page
Listens oversikt over utstillinger med Andrew Page
Apriltesene

Apriltesene (russisk: Aпрельские тезисы, aprelskie tezisy) var direktiver utferdet av bolsjeviklederen Vladimir Lenin da han vendte tilbake til  Petrograd (St. Petersburg) fra sitt eksil i Sveits. Direktivene henvendte seg till bolsjeviker i Russland, og befestet at sovjetene (arbeiderrådene) skulle ta makten («all makt til sovjetene»), forkastet liberalerne og sosialdemokratene i den provisoriske regjering, klargjorde at bolsjevikene ikke skulle samarbeide med regjeringen og at det trenges nye kommunistpolicyer. Apriltesene påvirket julidagene og oktoberrevolusjonen under de påfølgende månedene. De inngår ideologisk i leninismen.
Brinken (Oslo)

Brinken (5-63, 2-54) er en gate på Kampen i bydel Gamle Oslo. Den går fra Åkebergveien og ender som blindvei nær krysset mellom Kjølberggata og Økernveien. Gateløpet har eksistert lenge og hatt forskjellige navn: Underhougsgaten, så Brinken, fra 1879 Brinkens gate og så Brinken igjen fra 1959. Gatenavnet betyr bratt skrent.
Bebyggelsen er langt fra enhetlig. Her er det variasjon i alder og stil. For det meste er det bygget i mur eller tegl, og mye er fra 1900-tallet, med bare noen rester fra 1800-tallet, f.eks. et trehus i nr. 23. I nord ble trehusbebyggelsen revet på 1980-tallet og erstattet med terrasseblokker. Kampens Mekaniske Verksted lå i nr. 50, men er bygget om til hotell og overført til Kjølberggata 29.


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Novoje Vremja

Novoje Vremja (russisk: Но́вое вре́мя; «Ny tid») var en avis i St. Petersburg, grunnlagt i 1868. Til 1869 kom den ut fem ganger i uken. Deretter kom den hver dag, og fra 1881 hadde den både en morgen- og en kveldsutgave. Fra 1891 tilkom et ukentlig illustrert supplement.
Avisen ble i 1876 overtatt av Aleksej Suvorin som gjorde den til organ for panslavismen med betydelig innflytelse. Novoje Vremya støttet entusiastisk opp om keiser Aleksander IIIs regjerings russifiseringstiltak og antijødiske politikk.Avisen opphørte i Russland efter oktoberrevolusjonen, men ble senere fortsatt i Beograd av en sønn av Suvorin.


== Litteratur ==
Carlquist, Gunnar, red. (1937). Svensk uppslagsbok. Bd 20. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 301.
St. Edmunds vei (Oslo)

St. Edmunds vei (25-67, 58-60) er en vei på Abbediengen ved Skøyen i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Bekkefaret til litt forbi St. Georgs vei, der den ender som blindvei. Det meste av veien går langs Lilleakerbanen på nordsiden.
Veien fikk navn i 1926 etter kong Edmund av East Anglia. Klosteret på Hovedøya var viet til Edmund, og det eide det klosteret som stedsnavnet Abbediengen viser til.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «St. Edmunds vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 485. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Vladimir Mesjtsjerskij

Vladimir Petrovitsj Mesjtsjerskij (russisk: Владимир Петрович Мещерский, født 23. januar (g.s.: 11. januar) 1839 i St. Petersburg, død 23. juli (g.s.: 10. januar) 1914 i Tsarskoje Selo) var en russisk fyrste og romanforfatter. Han var dattersønn av Nikolaj Karamzin. 
Mesjtsjerskij tjenestegjorde i det russiske innenriksdepartementet I 1872 etablerte han avisen Grazjdanin.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mestjerskij, Vladimir Petrovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1913)
Davids bror

Davids bror er en roman av Kjell Askildsen, publisert i 1957.
Tenåringen Frans opplever brorens langsomme ferd mot døden av leukemi, brorens opposisjon mot foreldrenes religiøse hykleri og samfunnskreftenes maktmisbruk. Samtidig blir han mer og mer klar over sine egne, gryende erotiske følelser.
I 1990 ble romanen publisert sammen med Omgivelser i en dobbelt-utgave.


== Eksterne lenker ==
Bokhylla.no
Grazjdanin

Grazjdanin (russisk: Гражданин, «Medborgeren») var en russisk politisk-litterær ultrakonservativ ukeavis, etablert i St. Petersburg i 1872 av fyrst Vladimir Mesjtsjerskij (1839–1914). Avisen representerte den russiske adels og hoffkretsenes interesser. Den forsvarte monarkiet og angrep den liberale presse og revolusjonære bevegelser. 
Den var dagsavis 1887–95, ble 1896 atter ukeavis, og opphørte i 1914.
Fjodor Dostojevskij var sjefredaktør for avisen en kortere periode, fra tidlig 1873 til april 1874. I løpet av sin eksistens bragte den bidrag av kjente personer som for eksempel Konstantin Pobedonostsev, Nikolaj Strakhov, Aleksej Pisemski, Nikolaj Leskov, Fjodor Tjuttsjev, Apollon Majkov, Jakov Polonskij, Aleksej Apukhtin og Vasilij Nemirovitsj-Dantsjenko.


== Litteratur ==
Grasjdanin i Nordisk familjebok (2. utgave, 1909)
Gammelbolsjevik

Gammelbolsjevik (russisk: ста́рый большеви́к, stáryj bolsjevík) er en uoffisiell betegnelse på de som var medlemmer av bolsjevikpartiet før den russiske revolusjon i 1917. Mange av gammelbolsjevikene ble enten dømt og henrettet av NKVD gjennom moskvaprosessene eller døde under mistenkelige omstendigheter.
Vladimir Lenin uttrykte at det man kan kalle «gammel partivakt», et «tynneste lag» hadde en «stor udelt prestisje».I henhold til en bok fra 1972 av D.A. Tsjugajev var det i 1922 44 148 gammelbolsjeviker. Vadim Rogovin siterer statistikk publisert av Sovjetunionens kommunistiske partis 13. kongress at det i 1924 var følgende fordeling blant de 600 000 partimedlemmer; 0,6 % blitt medlemmer før 1905, 2%  blitt medlemmer i perioden 1906-1916 og <9 % blitt medlemmer i 1917.Josef Stalin fjernet mange av de gammelbolsjevikene fra makten gjennom moskvaprosessene i 1930-årene. De mest prominente overlevende i kommunistpartiet var Lazar Kaganovitsj, Vjatsjeslav Molotov, Kliment Vorosjilov, Anastas Mikojan og Stalin selv. Noen ble henrettet for forræderi; noen ble sendt til arbeidsleire (Gulag); og noen få, slik som Aleksandra Kollontaj, ble sendt til utlandet som diplomater, slik at de ble hindret i å delta i den sentrale regjeringen. Mange kommunistopponenter av Stalin, mest kjent trotskister, siterte dette faktum som en grunn for å beskylde Stalin forrådte revolusjonen: de trodde på en verdensrevolusjon, mens Stalin og hans støttespillere trodde på sosialisme i ett land.
Forskjellige ting i Sovjetunionen, slik som et forlag, mange dampbåter, motorbåter, kolkhozer og bosetninger fikk navnet Gammel bolsjevik.


== Referanser ==
Jakov Polonskij

Jakov Petrovitsj Polonskij (russisk: Яков Петрович Полонский, født 18. desember (g.s.: 6. desember) 1819 i Rjazan, død 30. oktober (g.s.: 18. oktober) 1898 i St. Petersburg) var en russisk dikter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Polonskij, Jakov Petrovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1915)
Vasilij Nemirovitsj-Dantsjenko

Vasilij Ivanovitsj Nemirovitj-Dantsjenko (russisk: Василий Иванович Немирович-Данченко, født 5. januar 1849 (g.s.: 24. desember 1848) i Tbilisi, død 18. september 1936 i Praha) var en russisk forfatter. Han var bror til Vladimir Nemirovitsj-Dantsjenko.
Nemirovitsj-Dantsjenko gav i mange arbeider fengslende reiseskildringer til lands og sjøs, deriblant Laplandija i laplandtsy, og utmerkede krigskorrespondanser fra den russisk-tyrkiske krig 1877–78 og fra den russisk-japanske krig 1905. Sine erfaringer omsatte han også kunstnerisk i flere romaner, deriblant Groza (Stormen, 1880), Plevna i Sjipka (1881) og Vpered (Fremadt, 1883). Dessuten forfattet han en biografi om general Mikhail Skobeljev (1882).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nemirovitj-Dantjenko, 1. Vasilij Ivanovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1913)
Vladimir Nemirovitsj-Dantsjenko

Vladimir Ivanovitsj Nemirovitsj-Dantsjenko (russisk: Владимир Иванович Немирович-Данченко, født 23. desember (g.s.: 11. desember) 1858 i Ozurgeti i Kaukasus, død 25. april 1943 i Moskva) var en russisk publisist og dramaturg. Han var bror til Vasilij Nemirovitsj-Dantsjenko.
Nemirovitsj-Dantsjenko begynte allerede som student i Moskva sin teaterkritiske virksomhet og forfattet en mengde ofte spilte komedier og dramaer samt mange romaner og noveller. Han grunnla i 1897 sammen med Konstantin Stanislavskij Det kunstneriske teater i Moskva og ledet det til første verdenskrigs slutt. 
Senere ledet Nemirovitsj-Dantsjenko en egen lyrisk teaterscene i Moskva.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nemirovitj-Dantjenko, 2. Vladimir Ivanovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1913)


== Eksterne lenker ==
(en) Vladimir Nemirovich-Danchenko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vladimir Nemirovitsj-Dantsjenko på Internet Movie Database 
(en) Vladimir Nemirovitsj-Dantsjenko hos Internet Broadway Database
Guvernementet Arkhangelsk

Guvernementet Arkhangelsk  (russisk: Архангельская губерния, Arkhangelskaja gubernija) var det største og nordligste guvernementet i det egentlige Russland.
Aleksej Kaledin

Aleksej Maksimovitsj Kaledin (russisk: Алексей Максимович Каледин, født 24. oktober (g.s.: 12. oktober) 1861 i Ust-Khopiorskaja i Vojska Donskogo oblast, død 29. januar 1918 i Novotsjerkassk) var en russisk militær. 
Kaledin ble offiser ved et kosakkregiment i 1879 og stabskaptein ved generalstaben i 1889. Han  ble oberst i 1899 og generalmajor i 1907. I 1910 ble han sjef for en kavaleribrigade og 1912 sjef for 12. kavaleridivisjon og generalløytnant. Med denne divisjon inngikk han ved første verdenskrigs utbrudd 1914 i den åttende russiske armé, som rykket inn i østre Galizia. I 1915 ble han armékorpssjef og følgende år i juni sjef for åttende armé, som utførte angrepet mot Kovel og derpå følgende kamper. 
Kaledin var motstander av den russiske revolusjon og ble derfor avskjediget i mai 1917, men ble i juli samme år valgt til hetman for donkosakkene. Han opptrådte på kongressen i Moskva i august samme år, og gikk der kraftig inn for oppløsning av rådsstyrene. 
Etter Lavr Kornilovs mislykkede opprørsforsøk trakk Kaledin seg til det sørlige Russland og bekjempet derfra som alliert del av den hvite armé i spissen for Don-arméen, bestående av kosakker og frivillige fra hele landet, bolsjevikregjeringens styrker. Kaledin hadde umidlertid undervurdert de hjemvendte kosakkenes krigstretthet etter lang tjeneste under verdenskrigen. Etter gjentatte motganger (tapet av Rostov-na-Donu, og ismarsjen), så han utsiktene som håpløse; han sa opp sin kommando og  begikk selvmord.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kaledin, Aleksej Maksimovitj i Nordisk familjebok (2. utgaves supplement, 1924)
К. А. Залесский: Кто был кто в Первой мировой войне. АСТ, Москва 2003, ISBN 5-271-06895-1.
Landkreis Torgau (1816–1952)

Landkreis Torgau er en tidligere Landkreis i Regierungsbezirk Merseburg i provinsen Sachsen i Preussen. Kretsen ble opprettet i 1816 i Kongeriket Preussen og var fra 1918 en del av Fristaten Preussen. Etter andre verdenskrig var den fra 1945 til 1952 en del av den sovjetiske okkupasjonssone og Den tyske demokratiske republikk.
Kretsen ble oppløst i 1952 og delvis erstattet av Kreis Torgau innenfor Bezirk Leipzig.
Wilhelm Erb

Wilhelm Heinrich Erb (født 30. november 1840 i Winnweiler i Pfalz, død 29. oktober 1921 i Heidelberg) var en tysk nevrolog, professor og direktør ved den medisinske og nevrologiske klinikken ved Ruprecht-Karls-Universität i Heidelberg. Gjennom sitt virke ga han viktige bidrag til utviklingen av moderne nevrologi.


== Referanser ==
Carl Fürstner

Carl Ludwig Fürstner, også kalt Karl Fürstner, (født 7. juni 1848 i Strasburg i Uckermark, død 25. april 1906 i Strasbourg) var en tysk nevrolog og psykiater. Den pseudovitenskapelige parese «Fürstnersk sydom», som brukes om tremor, er oppkalt etter ham.
I 1878 ble Fürstner den første legen som innehadde et embede i psykiatri ved Universitetet i Heidelberg. Han besatt stillingen inntil 1890, da han ble professor i nervøse og mentale lidelser ved Universitetet i Strasbourg. I Heidelberg ble han etterfulgt av Emil Kraepelin. En av de bedre kjente assistentente til Fürstner var den senere så beryktede eugenikeren Alfred Hoche.


== Referanser ==
Jean Titelouze

Jean Titelouze (1563–1633) var en fransk organist og komponist fra overgangen mellom senrenessansen og tidligbarokken.


== Liv og virke ==

Titelouze fikk organistopplæring i hjembyen og i  Douai. Han ble presteviet i 1585 og arbeidet først som organist i Saint-Omer-katedralen. Senere samme år flyttet han til Rouen og i 1588 ble han François Josselines etterfølger som organist ved katedralen i Rouen. Han var også orgelkonsulent og bisto under installasjoner og reparasjoner av orgler i flere byer. I 1610 ble han forfremmet til kannik.
Han var dessuten en kjent improvisator og musikkteoretiker. En av Titelouze venner var Marin Mersenne, en betydelig fransk musikkteoretiker, matematiker, filosof og teolog. Titelouze gav Mersenne råd i forbindelse med utarbeidelsen av L'Harmonie Universelle, publisert fra 1634 til 1637.Samlingen Hymnes de l'Eglise er Titelouzes mest kjente verk. Han var den første som skrev spesielt for orgel, og siden han var med å starte spesialiseringen mellom orgelmusikk og musikk for andre klaviaturinstrumenter, regnes han som grunnlegger av den franske orgelmusikken. Selv om hans strenge polyfone stil snart ble umoderne, fortsatte påvirkningen fra ham en god stund etter hans død, eksempelvis skrev Nicolas Gigault en fuge han påførte à la maniere de Titelouze (dvs «i Titelouze-stil») i samlingen Livre de musique pour l'orgue (1685). Marcel Dupré skrev orgelverket Le Tombeau de Titelouze, op. 38 (1942). 
Navnet «Titelouze» kommer sannsynligvis fra de Toulouse.


== Media ==
Conditor alme siderum for orgel 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Willi Apel. 1972.  Geschichte der Orgel- und Klaviermusik bis 1700, Bärenreiter-Verlag, Kassel. Engelsk utgave ved Hans Tischler (oversetter): The History of Keyboard Music to 1700. Indiana University Press. ISBN 0-253-21141-7.
Amédée Gastoué. 1930. Note sur la généalogie et la famille de l'organiste Titelouze, RdM, xi, s. 171–5.
Almonte Howell og Albert Cohen. "Jehan Titelouze", Grove Music Online, red. L. Macy, grovemusic.com (betalingstjeneste).
Alexander Silbiger. 2004. Keyboard Music Before 1700. Routledge. ISBN 0-415-96891-7


== Eksterne lenker ==
(en) Jean Titelouze – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jean Titelouze på Discogs 
(en) Jean Titelouze på MusicBrainz 

(en) Fritt tilgjengelige noter av Jean Titelouze på Mutopia-prosjektet
(en) Fritt tilgjengelige noter av Jean Titelouze i International Music Score Library Project
Liz Parnov

Liz Parnov (født 9. mai 1994) er en australsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Liz Parnov – Olympics.com 
(en) Liz Parnov – Olympic.org 
(en) Liz Parnov – Olympedia 
(en) Liz Parnov – Olympedia 
(en) Liz Parnov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Liz Parnov – Australian Olympic Committee 
(en) Liz Parnov – Commonwealth Games Federation 
(en) Liz Parnov – Commonwealth Games Federation 
(en) Liz Parnov – World Athletics 
(en) Liz Parnov – Athletics Australia
Caroline Bonde Holm

Caroline Bonde Holm (født 19. juli 1990) er en dansk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caroline Bonde Holm – Olympedia 
(en) Caroline Bonde Holm – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Caroline Bonde Holm – World Athletics
Dailis Caballero

Dailis Caballero (født 6. mars 1988) er en cubansk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dailis Caballero – Olympedia 
(en) Dailis Caballero – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Dailis Caballero – World Athletics
Hanna Sjelekh

Hanna Sjelekh, ukrainsk Ганна Шелех (født 14. juli 1993) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hanna Shelekh – Olympedia 
(en) Hanna Shelekh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hanna Shelekh – World Athletics 
(en) Hanna Shelekh – Diamond League 
(en) Hanna Shelekh – Track and Field Statistics
Marion Lotout

Marion Lotout (født 19. november 1989) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marion Lotout – Olympics.com 
(en) Marion Lotout – Olympic.org 
(en) Marion Lotout – Olympedia 
(en) Marion Lotout – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Marion Lotout – Frankrikes olympiske komité 
(en) Marion Lotout – World Athletics 
(fr) Marion Lotout – Fédération française d athlétisme 
(en) Marion Lotout – Diamond League 
(en) Marion Lotout – Track and Field Statistics
Maria Leonor Tavares

Maria Leonor Tavares (født 24. september 1985) er en portugisisk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Leonor Tavares – Olympedia 
(en) Maria Leonor Tavares – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Maria Leonor Tavares – World Athletics 
(en) Maria Leonor Tavares – Track and Field Statistics
Choi Yun-hee

Choi Yun-hee (født 25. mai 1986) er en sørkoreansk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Choi Yun-hee – Olympedia 
(en) Choi Yun-hee – World Athletics
Li Ling

Li Ling er navnet til flere personer:

Li Ling (stavhopper) (李玲, 1989− )
Li Ling (kulestøter) (李玲, 1985− )
Li Ling (seiler) (李玲, 1986− )