jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gunhild Schytte-Jacobsen

Gunhild Schytte-Jacobsen (født 26. mai 1875 i Kristiania, nåværende Oslo, død 20. juni 1945 samme sted) var en norsk skuespiller og sanger.


== Familie ==
Gunhild Schytte-Jacobsen var datter av bruksbestyrer Ingvald Olaf Jacobsen og Karen Margrethe Schytte, og søster av sanger og sangpedagog Ellen Schytte-Jacobsen og handelsreisende Knut Berg Jacobsen.


== Liv og virke ==
Da Gunhild Schytte-Jacobsen ble spurt hvordan hun havnet i teatret, svarte hun «Aa, jeg ble simpelthen hivd til teatret!» Da hun hadde prøvesunget for teatermannen Mossins kapellmester, sa Mossin selv i etterkant: «Jeg har set'a, jeg liker'a, jeg tar'a».Hun fikk sin teaterdebut på Eldorado i 1899, i rollen som Fiametta i operetten Boccaccio. I perioden 1905-1931 var hun skuespiller ved Centralteatret. Hennes 25-årsjubileum ved dette teatret ble markert 3. desember 1930 med oppførelsen av stykket Bedremanns barn.
Gunhild Schytte-Jacobsen var svært musikalsk og tilbød en periode sangundervisning; i 1907 averterte hun sammen med søsteren Ellen at hun tok elever i sang. Også på scenen medvirket hun i sangroller, og sang blant annet tittelrollen i operetten «Den glade enke» mot Jacob Endregaard som grev Danilo på Centralteatret i Oslo.Hun filmdebuterte i 1926 i Rasmus Breisteins Brudeferden i Hardanger der hun spilte hovedrollen som den eldre Marit Skjølte. Hun medvirket også i talefilmene Vi som går kjøkkenveien (1933) og Du har lovet mig en kone! (1935), begge regissert av Tancred Ibsen. Schytte-Jacobsen var også teaterskuespiller ved Det Nye Teater på begynnelsen av 1930-tallet. I 1930-årene var hun også tilknyttet Henry Gleditschs teater Søilen.


== Sceneroller i utvalg ==
Fiametta i operetten Boccaccio av Franz von Suppé (Eldorado, 1899)
Catherine i operetten Madame Sherry i Anton Melbys versjon (Centralteatret, 1905)
Anstandslærerinden i operetten Manden med de tre Koner av Franz Lehár (Centralteatret, 1909)
frøken Blom i Under Blinkfyret av Matti Aikio (Centralteatret, 1928)
Portnerkonen i Hvor har jeg vært i natt av Olga Scheinpflugova (Søilen, 1934)
Kakisha i Mikadoen av Gilbert og Sullivan 
Fru Tonrau i Collettes mand


== Filmografi ==
1926 – Brudeferden i Hardanger
1933 – Vi som går kjøkkenveien
1935 – Du har lovet mig en kone!


== Referanser ==


== Kilder ==
Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. s. 154. ISBN 8200056228. 


== Eksterne lenker ==
(en) Gunhild Schytte-Jacobsen på Internet Movie Database 
(no) Gunhild Schytte-Jacobsen hos Sceneweb 
(sv) Gunhild Schytte-Jacobsen i Svensk Filmdatabas 
(da) Gunhild Schytte-Jacobsen på Filmdatabasen 
(en) Gunhild Schytte-Jacobsen hos The Movie Database
Peter Wohlleben

Peter Wohlleben (født 1964) er en tysk forfatter.
Han har gjennom sin tid skrevet flere bøker om trær og skog. I 2015 ga han ut boken Trærnes hemmelige liv som ble en bestselger og solgt til flere land. Boken tar for seg det hemmelige livet til trærne og hvordan de kommuniserer. I 2016 kom boken ut i Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Peter Wohlleben forfatterprofil på Cappelen Damm
Júlio Ferreira

Júlio Ferreira (født 29. april 1994) er en portugisisk taekwondoutøver. Han tok gull i Junior-EM i taekwondo 2012 og EM i taekwondo 2016. Under Europalekene 2015 tok han bronsemedaljen etter å ha vunnet bronsefinalen mot norske Richard Ordemann. Hans beste resultat i verdensmesterskapet i taekwondo er en femteplass fra 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Júlio Ferreira – Taekwondo Data
Marius Finstad Leyell

Marius Arnold Diem Finstad Leyell (født 10. desember 1859, død 19. august 1941) var en norsk arkitekt. Han het opprinnelig Marius Finstad og signerte sine arbeider med dette navnet før han i 1899 endret navn til Leyell.


== Utdannelse og virke ==
Finstad var i 1882–84 elev ved Königlich Technische Hochschule i Berlin. Mellom 1880 og 1884 var han periodevis assistent hos Due & Steckmest i Kristiania, og fra 1884 arbeidet han også en periode for Hjalmar Welhaven. I 1885–91 arbeidet han ved en rekke arkitektkontorer i Tyskland, før han etablerte egen arkitektpraksis i Kristiania i 1892.
Finstad var svært produktiv under byggeboomen i 1890-årene, og tegnet ikke minst en rekke bygårder, gjerne av det litt luksuriøse slaget. For en stor del opererte han innenfor nybarokk med særlig påvirkning fra tysk og østerriksk arkitektur. Han tegnet også næringslokaler i form av verksteds-, fabrikk- og lagerbygninger. Som mange andre arkitekter tegnet han sin egen bolig i tillegg til andre villaer. Etter krakket i 1899 ble aktivitetsnivået noe lavere. Leyell arbeidet bl.a. hos byarkitekten og som timelærer i konstruksjonstegning ved Statens håndverks- og kunstindustriskole.
I tillegg til arkitektvirket var Leyell en ivrig jeger og friluftsmann.


== Verker i utvalg ==
(Alle i Oslo)

Bygård i Niels Juels gate 10 (1892)
Bygård i Pilestredet 25, med verksted, fabrikk, lagerbygning, pølsemakeri og stall (1894-95, revet)
Bygård i Hesselbergs gate 13-15 (1895, nr 13 ble revet etter en påsatt brann i 1971 der seks personer døde)
Våningshus i to etsjer i Tidemands gate 27 (1896) 
Bygård i Jacob Aalls gate 12-14 (1896–97)
Bygård i Bygdøy allé 17 (1896-99, med storslått trappeoppgang)
Bygård i Thomas Heftyes gate 39 (1897)
Bygårder i Bygdøy allé 61–63 (1897-99)
Oslo sentrum baptistkirke «Tabernaklet», Hausmanns gate 22-24 (1897)
Bygård i Niels Juels gate 27 (1898)
Bolig- og forretningsgård i Parkveien 8, på hjørnet ved Welhavens gate
Bygård i Fredensborgveien 13 (1898-99)
Bygård i Erling Skjalgssons gate 3 (1898-99)
Vestheim vaskeri, Haxthausens gate 2B (1899, fremstår i dag som boliggård)
Påbygg og endringer i Fredriksborgveien 12 (1906, arkitektens egen bolig)
Jugendvilla i Trondheimsveien 459 (1911, senere lokaler for Akers Avis Groruddalen)
Påbygg på Uranienborg skole (1913)


== Referanser ==


== Kilder ==
Geir Tandberg Steigan: Arkitekter: Marius Arnold Diem Finstad Leyell (1859–1941) (Arkitekturhistorie.no)
Ole Daniel Bruun (2008). Arkitektur i Oslo. En veiviser til byens bygningsmiljø (2. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 91, 106, 107, 109 og 112. ISBN 978-82-573-1945-8.
Paweł Pawlikowski

Paweł Aleksander Pawlikowski (født 15. september 1957 i Warszawa i Polen) er en polsk filmregissør og manusforfatter.
Hans film Ida vant Oscar for beste fremmedspråklige film i 2015. I 2018 vant han prisen for beste regi for filmen Cold War under Filmfestivalen i Cannes. I 2018 fikk han European Film Award i kategorien beste europeiske regissør og i kategorien beste europeiske manusforfatter. Filmen Cold War vant prisen i kategorien beste europeiske film.


== Filmografi (utvalg) ==
1998: The Stringer
2000: Last Resort
2004: My Summer of Love
2013: Ida
2018: Cold War (Zimna wojna)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Paweł Pawlikowski – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paweł Pawlikowski på Internet Movie Database 
(sv) Paweł Pawlikowski i Svensk Filmdatabas 
(da) Paweł Pawlikowski på Filmdatabasen 
(da) Paweł Pawlikowski på Scope 
(fr) Paweł Pawlikowski på Allociné 
(en) Paweł Pawlikowski på AllMovie 
(en) Paweł Pawlikowski hos The Movie Database 
(en) Paweł Pawlikowski; Culture.pl
(pl) Paweł Pawlikowski; Filmpolski.pl
Willy Johansen

Willy Johansen (født 4. november 1903, død 13. februar 1976) var en norsk komponist, fiolinist, orkesterleder og arrangør.Johansen begynte sin musikerkarriere på Grand Hotel i Kristiania i 1919. Der var han kapellmester i 1924–1927 og 1930–1932. I 1932–1933 var Johansen kapellmester på Theatercaféen (Continental), i 1933–1936 på Hotel Bristol, i 1936–1937 på Scala Teater og på Rosekjelleren i 1937–1938.I 1930-årene ledet han Bristolorkestret blant annet på plateinnspillinger med Steinar Jøraandstad for Odeon. Han var arrangør og orkesterleder hos Brødrene Johnsen A/S på merket His Master's Voice til 1945. I årene 1959–1968 var han tilknyttet Den Norske Operas Orkester, som stemmeleder for fiolinistene.Johansen var blant annet med på å stifte Norsk Slagerkomponistforening.Han skrev filmmusikken til Du har lovet mig en kone! (1935) og Villmarkens lov (1944).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willy Johansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Willy Johansen hos Sceneweb
Hans bryllupsnat

Hans bryllupsnat (svensk: Hans bröllopsnatt) er en svensk stumfilmkomedie fra 1915 i regi av Mauritz Stiller. Manuset ble skrevet av Ester Julin. Som litterært forelegg hadde hun franske Étienne Reys, Gaston de Caillavets og Robert de Flers' komedie La belle aventure, som ble urframført på Théâtre du Vaudeville i Paris 23. desember 1913 og med svensk premiere på Dramaten i Stockholm 25. februar 1915.Kirsten Lampe spiller den kvinnelige hovedrollen som Margot Brising. Filmen er kun bevart i noen fragmenter.Da filmen ble vist på kinoen Röda Kvarn i Stockholm ble den ledsaget av musikk som var arrangert av lederen for Röda Kvarns orkester, Umberto Prandini.Stykket har senere blitt filmatisert i Sverige under tittelen Eventyret i 1936 i regi av Per-Axel Branner med Tutta Rolf i hovedrollen.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn i Svenska Biografteaterns studio på Lidingö og i studioets omgivelser.


== Handling ==
Margot Brising bor hos fru Börje om sommeren. Der møter hun igjen barndomsvennen, fru Börjes sønn Gustav, som har blitt sjøoffiser. De forelsker seg i hverandre. Fru Börjes nabo, godseier Björnberg, mener imidlertid at hans narraktige sønn Erik ville passe bedre som Margots forlovede. Dette støttes av fru Börje. Når Gustav har reist snapper hun opp hans brev til Margot.Björnberg inviterer fru Börje og Margot til en krysning på sin lystjacht. Under krysningen prøver Erik - uten hell - å fri til Margot. Hun har ikke hørt fra Gustav siden han dro og tror at han ikke lenger bryr seg om henne. Når Eriks søster, Elsa, betror seg at hun også er forelsket i Gustav, bestemmer Margot seg for å gifte seg med Erik. Bryllupsforberedelsene begynner.  I et brev til sin farmor, fru Alm, ber Margit om å få hilse på henne under hvetebrødsdagene.På bryllupsdagen hopper Gustav plutselig inn gjennom vinduet i Margots rom. Hun forstår raskt hvorfor hun ikke har mottatt hans brev. Like raskt bestemmer de to seg for å rømme fra alt sammen. Igjen blir kun noen håndskrevne linjer og brudesløret. Den forsmådde brudgommen Erik tar opp jakten.Margot og Gustav kommer til hennes farmor, som tror at det er de to som har giftet seg med hverandre. De forsøker å forklare for henne hvordan det egentlig ligger an, men får aldri snakke ferdig. På bryllupsnatten (som filmtittelen refererer til) finner fru Alm «brudgommen» sovende utenfor brudegemakket. Hun vekker ham - uten å bry seg om hans protester - og fører ham inn til Margot. For sikkerhets skyld låser fru Alm døren. Neste dag kommer Erik til henne og forteller om den «grusomme» sannheten. Resolutt styrter damen i vei og henter en prest, som raskt må vie Margot og Gustav.


== Rolleliste (i utvalg) ==
Erik A. Petschler - Erik Björnberg
Kirsten Lampe - Margot Brising
Richard Lund - Gustav Börje
Jenny Tschernichin-Larsson - Fru Alm
Stina Berg - Stina, husjomfru hos fru Alm
Gull Natorp - Fru Börje, Gustavs mor
Edmond Hansen - Erik Björnbergs far, godseier
Ester Julin - Elsa, søsteren til Erik Björnberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans bryllupsnat på Internet Movie Database 
(sv) Hans bryllupsnat i Svensk Filmdatabas
Mourad Laachraoui

Mourad Laachraoui (født 31. mars 1995) er en belgisk taekwondoutøver med marokkansk opphav.


== Karriere ==
Laachraoui har deltatt i verdensmesterskapet i taekwondo to ganger, med én femteplass fra 2015 som beste resultat.
Han tok gull i 54-kilosklassen under EM i taekwondo 2016, etter å ha beseiret spanske Jesús Tortosa 6–3 i finalen.


== Personlig ==
Laachraouis bror Najim Laachraoui var én de islamske terroristene bekreftet som én av to selvmordsbombere på Brussel lufthavn under terrorangrepene i Brussel 22. mars 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mourad Laachraoui – Taekwondo Data
Store Ringstind

Store Ringstind er et fjell i Hurrungane i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Det har en høyde på 2 124 meter over havet.Fjellet er et populært mål for toppturer, og er av magasinet Friflyt kåret til den fineste toppturen i Norge. Turen er lang, og tar mellom 7-10 timer.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell
Liste over fjell i Skandinavia


== Referanser ==
Christian Linthoe

Christian Linthoe (født 9. juli 1845, død 4. januar 1927) var en norsk arkitekt.
Linthoe var murersvenn i Christiania på midten av 1860-tallet, og tidlig på 1870-tallet arbeidet han som byggmester. Han hadde eierinteresser i et par gårder på Ekebergplatået. I 1875 etablerte han seg som arkitekt og bygningsinspektør. Han var bygningssjef i Kristiania i 1904–11 og bygningsteknisk konsulent for Realbanken i 1912–24.
Som arkitekt arbeidet Linthoe for det meste med bygninger oppført for egen regning, hvilket begrenset antallet noe. Han har etterlatt seg et mindre antall bygninger i området Bak Slottet, hvorav han selv og flere medlemmer av familien har bodd i den første:

Bygård i Josefines gate 26 (1878–79)
Påbygging av villa i Inkognitogata 31 (1886)
Bygårder i Uranienborg terrasse 22 og 24 (1886–87)Linthoes bygninger er preget av behersket nyrenessanse.
Linthoe ble i 1912 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden.Linthoe var far til arkitekt og slottsforvalter Carl Ferdinand Linthoe og hadde også en sønn (1880–1926) med samme navn som hans eget.


== Referanser ==


== Kilder ==
Geir Tandberg Steigan: Arkitekter: Christian Linthoe (1845–1927) (Arkitekturhistorie.no)


== Bygninger ==
Richard Ordemann

Richard Ordemann (født 6. august 1994) er en norsk taekwondoutøver som representerer Tøyen Taekwondo Klubb. 
Ordemann ble tatt ut til å representere Norge under Europalekene 2015, og tok seg til bronsefinale hvor han tapte på «golden point» i ekstrarunde mot portugisiske Júlio Ferreira, etter at kampen endte 5–5.Han vant gull i Grand Prix-finalen i 2018, og tok også bronse i under 80 kg-klassen i EM i Kazan i Russland samme år. 
Han er første norske herreutøver gjennom tidene som har klart kvalifiseringen til OL, da han greide å vinne en kvoteplass til Sommer-OL i Tokyo 2021. I OL ble han nummer fem etter å ta tapt bronsefinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Richard Ordemann – Olympics.com 
(en) Richard Ordemann – Olympedia 
(en) Richard Ordemann – Taekwondo Data 
Profil på TaekwondoData.com
Profil hos Baku2015.com
Johannes Markus Holmsen

Johannes Markus Holmsen (født 3. mai 1880 i Vestre Aker, død 1959) var en norsk fotograf, kjent som Foto-Holmsen.
Kon-Tiki2

Kon-Tiki2 var en ekspedisjon som bygget og seilte to balsaflåter fra Peru til Påskeøya i 2015. Formålet med ekspedisjonen var å vise at balsaflåter kan seiles over lange distanser, samt å drive miljøforskning underveis.  Ekspedisjonen brukte en måned på å bygge balsaflåtene i Peru og deretter 43 døgn på å seile drøyt 2000 nautiske mil fra Sør-Amerika til Påskeøya. Flåtene ankom Påskeøya 19. desember 2015. Ingen andre balsaflåter har seilt til øya i moderne tid.
På returetappen fra Påskeøya til Sør-Amerika måtte ekspedisjonen avbrytes etter 71 døgn på grunn av vanskelige værforhold. Flåtene hadde da nådd halvveis. Hele mannskapet ble tatt ombord i et japansk lasteskip før et skip fra den chilenske marinen tok dem til land i Chile. Initiativtaker og ekspedisjonsleder Torgeir Higraff valgte å avbryte ekspedisjonen for å ikke utsette mannskapet for risiko.Ekspedisjonen bygget og seilte to balsaflåter: «Rahiti Tane» og «Tupac Yupanqui». Flåtene lignet Kon-Tiki-flåten som Thor Heyerdahl bygget i 1947. Liksom Kon-Tiki ble Rahiti Tane og Tupac Yupanqui bygget med balsatømmer fra Ecuador på den peruanske marinens verft i Callao ved Lima. Men Kon-Tiki2-flåtene var annerledes på flere måter: mens Kon-Tiki hadde ror, ble Kon-Tiki2-flåtene styrt med guara-bord som gjorde at flåtene kunne seile på tverrvind. Kon-Tiki2-flåtene hadde også moderne satellittutstyr ombord, i tillegg til solcellepanel og forskningsutstyr.Ekspedisjonen hadde mannskap fra Norge, Russland, Storbritannia, Mexico, New Zealand, Sverige og Peru. Øyvin Lauten og Kari Skår Dahl var kapteiner på første etappen, mens Signe Meling og Ola Borgfjord var kapteiner på andre etappe. Cecilie Mauritzen var forskingssjef og Håkon Wium Lie var teknologiansvarlig. Jostein Alvær Heidenstrøm var med som livredder på første etappe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kon-Tiki2-ekspedisjonens hjemmeside
Landes Rutebiler

Landes Rutebiler var et rutebilselskap i Ålesund, med ruter i Ålesund kommune og Ålesund-Vestnes i korrespondanse med båt og seinere ferje til Molde. 


== Forhistorie ==
Landes Rutebiler ble stiftet av Elling Lars Lande (1875-1950). Dette er et av landets tidligste rutebilselskaper. I 1909 fikk Lande konseskjon for bilrute Sjøholt-Vestnes, og året etter også rute Sjøholt-Ålesund. I 1917 fikk Landes Rutebiler konsesjon for sammenhengende rute Ålesund-Vestnes. Denne ruta ble kalt Vestnesruten. Vestnesruten ble fra 1921 drevet i samarbeid med Jørgen Indrevik og Jacob Ytterlid. Fra 1935 ble Vestnesruten med i samarbeidet om Mørelinjen, en sammenhengende forbindelse Ålesund-Molde-Tingvoll-Surnadal-Trondheim. I tidsrommet 1946-1948 drev disse tre partnerne Åndalsnesruten, Ålesund-Åndalsnes i samtrafikk med Raumabanen. Denne ruta ble overtatt av NSB Biltrafikk (Ålesundruta) fra 1948.
Landes Rutebiler utviklet også bybussrutene i Ålesund. Rutene ble kjent som Borgundruten, Fjelltunruten og Hessaruten.


== Videre drift og avvikling ==
Landes Rutebiler fortsatte med disse rutene utover 1960- og 1970-tallet. 
Omfanget av selskapets virksomhet kan illustreres av statistikk fra 1978. Da hadde selskapet 43 ansatte, 22 busser og 3 andre vogner.
I 1961 overtok Lande Ytterlids andel av Vestnesruten (1/3) og hadde dermed 2/3 av denne ruta. Landes Rutebiler fikk overta Indreviks andel i 1983, og hadde dermed all kjøring Ålesund-Vestnes.
Samferdselsmyndighetene arbeidet fra tidlig på 1970-tallet med å samordne og effektivisere bussdriften, og det ble arbeidet for sammenslutninger i Ålesund-området. Dette førte til langvarig konflikt mellom enkelte rutebileiere og myndighetene. Høsten 1984 ble Ålesund Bilruter stiftet for å overta all busstrafikk i Ålesund. 1. januar var overtakelsen en realitet og alle ruter under Landes Rutebiler og Øvrevolls Rute- og Turbiler ble videreført av det nye selskapet.


== Litteratur ==
Innstilling om rutebilstrukturen i Møre og Romsdal : fra en komite nedsatt av fylkesutvalget 5. desember 1970 : innstillingen er avgitt 16. november 1973 (1973). Molde: Fylkesutvalget.
Ottesen, H., Hjermann, L., Høsteng, A. K., Vollstad, K., Haugen, K. R., & Skudal, S. (2001). Rutebilnæring under omstilling 1965-2000. Molde: TL Møre og Romsdal.


== Referanser ==
Madhyāntavibhāgakārikā

Madhyāntavibhāgakārikā (sanskrit; devanagari: मध्य्न्तविभ्गक्रिक्, tibetansk: དབུས་མཐའ་རྣམ་འབྱེད་, wylie: dbus mtha' rnam 'byed, kinesisk: 辩中边论颂, pinyin: biàn zhōng biān lùn sòng), ordrett «vers som skiller mellom middelveien og ytterpunktene», er et sentralt verk innenfor buddhistisk filosofi som tilskrives skolen Yogacara. Ifølge tibetansk tradisjon er det forfattet av Maitreyanātha og i andre tradisjoner av Asanga.
Verket består av 112 vers (kārikā) som utleder skillet (vibhāga) og forholdet mellom middelveiens (madhya) synspunkter og ekstreme synspunkter (anta); det inneholder fem kapitler:

Attributter (laksana)
Tåkelegginger (āvarana)
Virkelighet (tattva)
Kultivering av anidoter (pratipakṣa-bhāvanā)
Den høyeste vei (yānānuttarya)Teksten er bevart på sanskrit, såvel som i den tibetanske buddhistiske kanon, den kinesiske buddhistiske kanon og i en mongolsk oversettelse.
Faderens forbrydelse

Faderens forbrydelse (svensk: Hans faders brott) er et svensk stumfilmdrama fran 1915, i regi av danske Fritz Magnussen. Han skrev også manuset. Norske Kirsten Lampe spiller den kvinnelige hovedrollen som brukseier Rudels datter Gudrun.
Filmen ble spilt inn i AB Svenska Biografteaterns studio på Lidingö.


== Handling ==
Den 25 år gamle og forholdsvis velbeslåtte godseieren, Gunnar Hesla, vokste opp under fattige forhold. Han har blitt begeistret for Gudrun, datter av den rike brukseieren Rudel. Gunnar frir og jentas far gir ham sitt ja . Gunnars gamle og nedbrutte far derimot sitter i fengsel. For mange år siden ble han dømt til livstids fengsel for mordet på en Jan Strygen. En ny fange med navn Sigurd Vikum deler celle med faren. Vikum begynner umiddelbart å lete etter en fluktmulighet. Samme natt flykter han med hjelp av en jernfil. Før han rømmer sier han til Hesla: «En ting skal du vite innen du dør. Det var jeg som myrdet Jan Strygen». 
Mens det pågår forlovelsesfest hos Gunnar ringer det plutselig på døren. Utenfor står Vikum og vifter med en medaljong. Han spør Gunnar: «Kjenner du denne mannen? -- Gunnar, jeg er din far. Du må hjelpe meg, gendarmene er etter meg.» Gunnar kan ikke legge bånd på følelsene og skjuler Vikum. Han gir mannen penger og klær, slik at han kan flykte videre. Gudrun og en tjener har imidlertid sett og hørt hva som har skjedd. Når hun får høre at Vikum kaller Gunnar sin sønn, blir det for mye for henne og hun besvimer.
Tjeneren bærer gammelt nag til Gunnar og anmelder ham for politiet. Gunnar må sitte i husarrest i sitt kammers. Med hjelp av Gudrun lykkes han i å flykte fra godset og gjemme seg i ei skogshytte. Skjult i et hjørne ser han en samling ubehagelige personer komme inn i hytta. Det viser seg å være Vikum, som med noen kumpaner planlegger å begå innbrudd hos Rudel. Forbryteren skryter høylytt om hvordan han lurte Gunnar og innrømmer også at det var han og ikke Gunnars far som myrdet Strygen. Dette blir for mye for Gunnar, som ruser fram i raseri. Han blir raskt overmannet og bundet.
Etter det som har skjedd vil Rudel at datteren skal bryte forlovelsen med Gunnar. Hun er imidlertid trofast i sin kjærlighet og nekter. Om natten aner hun uråd, drar til hytta og befrir Gunnar. Sammen skynder de seg til politiet for å advare om innbruddet hos brukseier Rudel. Politiet begir seg dit og overbemanner kjeltringene. I stridens hete blir Vikum dødelig såret. Innen han dør tilstår han mordet på Strygen. Gunnars far får således oppreisning etter sin død.


== Rolleliste (i utvalg) ==
Richard Lund - Gunnar Hesla, godseier / Tormod Hesla, hans far
Thure Holm - Rudel, brukseier
Kirsten Lampe - Gudrun, hans datter
John Ekman - Sigurd Vikum, straffange


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Faderens forbrydelse på Internet Movie Database 
(sv) Faderens forbrydelse i Svensk Filmdatabas
Empirix

Empirix er et norsk nettbasert tidsskrift om tegneserier. Tidsskriftet ble grunnlagt i 2014 av Håvard S. Johansen og Erle Marie Sørheim, med mål å løfte journalistikken og kritikken om tegneserier i Norge. Sørheim var redaktør de første årene. Senere overtok Ingrid Brubaker og Lars Solbakken som redaktører. En periode i 2016 og 2017 lå Empirix i bero på grunn av økonomiske årsaker.Det ble startet opp med støtte fra Grafill, og var lenge organisert under denne organisasjonen. Tidsskriftet har blitt drevet med økonomiske tilskudd av Grafill, Fritt Ord og Kulturdepartementet.Empirix er medlem i Norsk tidsskriftforening.Walter Wehus har vært ansvarlig redaktør for Empirix siden oktober 2017.


== Foreningen tegneseriekultur ==
I januar 2021 stiftet Empirix Foreningen tegneseriekultur.. Et av hovedformålene med foreningen er å stå som utgiver av tidsskriftet.


== Priser og utmerkelser ==
I 2021 fikk Empirix pris for språk og formidling under utdelingen av prisen Årets tidsskrift.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Empirix hjemmeside