jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Prosopocoilus (Hoplitocranum) suturalis

Prosopocoilus suturalis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor til stor (hannene 24-47 millimeter), matt brungul hjortebille med brunsvarte tegninger. Hodet har en V- eller Y-formet tegning som fortsetter som en bred, svart midtstripe på pronotum og en smalere, svart sømstripe på dekkvingene. Videre har hodet smalt svarte for- og sidekanter. På pronotum er forkanten smalt svart, og det er et par små, svarte sideflekker. Hannens kjever er lange, lett sigdformede, med én tann i den indre delen og omtrent fire små tenner nær spissen. Små hanner har enkle, knivformede kjever uten tenner, men med en innskjæring nær roten. Hodet er slett uten kjøler eller knøler. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten. Beina er rødbrune med mer eller mindregule lår. Undersiden er brunrød med store, brungule flekker. Hunnen er bredere, blank, farget som hannen, forkroppen og særlig hodet er tydelig, fint til grovt punktert, dekkvingene svært blanke, i alle fall i midten.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt fra India i vest til Vietnam i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Cladognathini
Slekten Prosopocoilus Westwood, 1845
Underslekten Hoplitocranum Jakowlew, 1896
Prosopocoilus (Hoplitocranum) suturalis (Olivier, 1789)


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
Bildegalleri
(en) Prosopocoilus (Hoplitocranum) suturalis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Prosopocoilus suturalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Barry Barish

Barry Clark Barish (født 27. januar 1936) er en amerikansk eksperimentell fysiker og nobelprismottaker. Innen fysikken er gravitasjonsbølger kjerneområdet til Barish. I 2017 ble Barish tildelt Nobelprisen i fysikk, sammen med Rainer Weiss og Kip Thorne, «for avgjørende bidrag til LIGO-detektoren og observasjon av gravitasjonsbølger».


== Referanser ==
Prosopocoilus (Macrodorcinus) laminifer

Prosopocoilus laminifer er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En nokså liten (hannene ca. 20 millimeter), slank, matt mørkbrun hjortebille. Hannens kjever er nokså korte og rette, med én tann i den indre delen og én nær spissen, området mellom dem ujevnt, men uten markerte tenner. Hodet er slett uten kjøler eller knøler. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten. Beina er mørkbrune.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Sumatra.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Cladognathini
Slekten Prosopocoilus Westwood, 1845
Underslekten Macrodorcinus Maes, 1990
Prosopocoilus (Macrodorcinus) laminifer (Boileau, 1904)


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
Bildegalleri
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
(en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Von der Lindeska huset

von der Lindeska huset (også kalt von der Lindes palats) er en bygning i Typhon-kvartalet på Västerlånggatan 68 samt Kornhamnstorg 51 i Stockholm. Bygningen kalles også Scharenbergska huset, som ikke må forveksles med Scharenbergska stortorgshuset som ligger i Aesculapius-kvartalet.


== Beskrivelse ==
Bygningen ble oppført i 1633 for Erik Larsson von der Linde. Han var riksskattmästare hos Gustav II Adolf, og ble adlet i 1631 under navnet von der Linde. Han døde dog allerede i 1636, og hans arvinger solgte huset til Gabriel Gustafsson Oxenstierna, kjøpekontrakten ble undertegnet den 30. september 1637. I 1646 ble huset solgt til Christina av Sverige, som i 1648 donerte huset til sin uekte halvbror, Gustaf Gustafsson af Vasaborg. Nåværende eier er Murmästareämbetet.
Bygningen har en fasade i hollandsk renessansestil. Portalen mot Västerlånggatan prydes av hodene til to gudebilder, Mercurius og Neptun. På veggen finnes to kartusjer med tekster på tysk, som kan oversettes med:

Alt beror på Guds nåde (An Gottes Segen ist alles gelegen)
Sett ditt håp til Gud alene (Auf Gott allein setze die Hoffnung Dein)Stammen i huset har deler som er fra middelalderen, fasaden er fra 1600-tallet, ombygd i 1763 og i 1908, under ledelse av Gustaf Lindgren. Mot Kornhamnstorg legger man merke til et stort karnapp som trolig stammer fra 1600-tallsfløyen som ble forlenget sørover og karnappet ble flyttet med. De fire støttende figurene er utskåret i eik og var opprinnelig malt i polykromi. De minner mye om regalskipet Vasas dekorative utsmykninger fra 1620-tallet.
Den franske filosofen René Descartes skal ha blitt behandlet for lungebetennelse i huset før sin død i 1650.


== Bygningsdetaljer ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ohlsson, Martin A. (1951). Stormaktstidens privatpalats i Stockholm: med en utblick över följande sekler. Stockholm: Forum bokförlag. Libris: 796716. 
Ericson, Lennart G.; Hallerdt, Björn; Wohlin, Hans; Lindman, Åke E:son (2005). Murmästarnas hus: kvarteret Typhon 2, Gamla Stan (swe). Stockholm: Murmestare embetet. ISBN 91-85173-01-0.  [Libris 9989228]
Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3 utg.). Stockholm: Bokförlaget Prisma. ISBN 91-518-1125-1. Libris: 7406664. 
Lars Bengtsson: Erik Larsson och Vendela Lohrman i von der Lindeska huset


== Eksterne lenker ==
(en) Von der Lindeska huset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jakobselvkroken

Jakobselvkroken (nordsamisk: Ánnejohmohkki) er et lavtliggende område ved øvre del av Jakobselva, i Vadsø og Nesseby kommune i Finnmark.Landskapet ved Jakobselvkroken er svært flatt, og elva meanderer i stille loner gjennom vidstrakte myrområder med vierskog langs elvebredden. Området ligger innenfor Varangerhalvøya nasjonalpark. Den grønne skogen og de frodige myrene gjør at Jakobselvkroken skiller seg markant ut og framstår nærmest som en oase i det øde viddelandskapet som dominerer områdene rundt. Området er mye brukt til friluftsaktiviteter som bærplukking, fiske og jakt.
Det går et kjørespor opp fra Nesseby, langs Bergebyelva til en leirplass helt i vestenden av Jakobselvkroken, like utenfor grensa til nasjonalparken.


== Referanser ==
Nåde (andre betydninger)

Nåde kan vise til:

Nåde, kristen teologisk betegnelse
Nåde, i om- og tiltaleform for adelige og geistlige personer
Nåde (roman), roman fra 2002, skrevet av Linn Ullmann
Nåde (album), album fra 2006 med Bjørn Eidsvåg
Nåde (film), film fra 2012, regissert av Matthias GlasnerBenådning, jus
Prosopocoilus (Macrodorcinus) passaloides

Prosopocoilus passaloides er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En nokså liten (hannene ca. 20-25 millimeter), slank, halvblank mørkbrun hjortebille. Hannens kjever er middels lange og rette, med én tann i den indre delen og én nær spissen, området mellom dem ujevnt med svakt markerte tenner. Hodet er slett uten kjøler eller knøler, men med en vag, bredt U-formet grop foran. Hode og pronotum er tett og kraftig punktert. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten. Dekkvingene har punktrader, i alle fall på sidene. Beina er mørkbrune. Hunnen er mindre enn hannen, blankt svart, uten forstørrede kjever, kraftigere punktert og med mer tydelige punktrader på dekkvingene.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Andamanene, Thailand, Malaysia, Sumatra og Borneo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Cladognathini
Slekten Prosopocoilus Westwood, 1845
Underslekten Macrodorcinus Maes, 1990
Prosopocoilus (Macrodorcinus) passaloides (Hope & Westwood, 1845)


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
Bildegalleri
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
(en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Teateråret 1966

Teateråret 1966 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1966.


== Hendelser ==
Erland Josephson etterfølger Ingmar Bergman som sjef for Dramaten.


== Nye drama ==
Günter Grass – Die Plebejer proben den Aufstand (uroppført 15. januar Schillertheater i Berlin)
Peter Handke – Publikumsbeschimpfung
Tom Stoppard – Guildenstern og Rosencrantz er døde


== Årets oppsetninger ==
21. januar – Hvem er redd for Virginia Woolf? var en teateroppsetting som var basert på skuespillet Who's Afraid of Virginia Woolf? av Edward Albee, Det ble satt opp på Rogaland Teater med Bjørn Endreson som regissør.
26. februar – Et dukkehjem basert på Henrik Ibsens skuespill med samme tittel, ble satt opp på Det Norske Teatret med Tormod Skagestad som regissør.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==
De Havilland Dragonfly

de Havilland Dragonfly var et tomotors  biplan utviklet og bygget på 1930-tallet av den britiske flyprodusenten de Havilland.
Dragonfly ble konstruert som et forretningsfly  for fem personer. Flyet fløy første gang 12. august 1935. Flyet var utrustet med to luftkjølte opp-ned Gipsy Major-motorer montert i det undre vingeparet. Flyets kropp var av en skallkonstruksjon tilvirket av trespanter kledt med finer og lerret, mens vingen bestod av ribber av tre, dekket med lerret. Dragonfly var eksteriørmessig lik den brukte Dragon Rapide, men med en noe mindre flykropp.
Palaeoheterodonta

Palaeoheterodonta er en underklasse av muslinger (Bivalvia) og består av to ordener.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger WoRMS  og er i henhold til Gofas (2017). Norske navn følger i hovedsak Artsdatabanken, men navn i parentes er kun uoffisielle beskrivelser.

Animalia, dyreriket
Mollusca, bløtdyr
Bivalvia, muslinger
Bivalvia incertae sedis
Heterodonta
Palaeoheterodonta
Trigonioidea, (saltvannsmuslinger)
Unionoida, (ferskvannsmuslinger)
Protobranchia
Pteriomorphia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Palaeoheterodonta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Palaeoheterodonta i Encyclopedia of Life 
(en) Palaeoheterodonta i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Palaeoheterodonta hos Dyntaxa 
(en) Palaeoheterodonta hos Fauna Europaea 
(en) Palaeoheterodonta hos Fossilworks 
(en) Palaeoheterodonta hos ITIS 
(en) Palaeoheterodonta hos NCBI 
(en) Kategori:Palaeoheterodonta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Palaeoheterodonta – detaljert informasjon på Wikispecies
Unionoida

Unionoida (unionider er større ferkvannsmuslinger) er en orden av ferskvannsmuslinger i underklasse Paleoheterodonta. Ordenen består av fire overfamilier og inkluderer de fleste større muslinger som lever i ferskvann, blant annet 16 arter i Europa, hvorav fire i Norge. Det finnes cirka 511 arter.Ferkvannsmuslinger spiller en nøkkelrolle for økosystemet, selv om populasjonene er i sterk tilbakegang. Individene renser vannet i en filteprosess for å ernære seg, og enkelte arter kan rense opp mot 40–50 liter i døgnet. Mange andre arter er av den grunn avhengige av muslingene for å kunne reprodusere, mange også for å kunne ernære seg.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger WoRMS og er i henhold til Bieler & Gofas (2016). Norske navn følger i hovedsak Artsdatabanken, men navn i parentes er kun uoffisielle beskrivelser.

Animalia, dyreriket
Mollusca, bløtdyr
Bivalvia, muslinger
Palaeoheterodonta
Trigonioidea, (saltvannsmuslinger)
Unionoida, (større ferskvannsmuslinger)
Etherioidea
Hyrioidea
Silesunionoidea (†)
Unionoidea


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Unionoida – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Unionoida i Encyclopedia of Life 
(en) Unionoida i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Unionoida hos Artsdatabanken 
(sv) Unionoida hos Dyntaxa 
(en) Unionoida hos Fauna Europaea 
(en) Unionoida hos Fossilworks 
(en) Unionoida hos ITIS 
(en) Unionoida hos NCBI 
(en) Kategori:Unionoida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Kategori:Unionida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
De Havilland Gipsy Major

de Havilland Gipsy Major eller Gipsy IIIA er en fire-sylindret, luftkjølt rekkemotor som ble brukt i en rekke lette fly produsert i 1930-årene, inkludert den berømte Tiger Moth biplan. Mange Gipsy Major motorer brukes fortsatt i veteranfly over hele verden i dag.
Motorene ble produsert både av de Havilland i Storbritannia, og av den australske gren av selskapet, de Havilland Australia, sistnevnte endret dets design for å bruke imperial mål, heller enn de opprinnelige metriske mål.


== Konstruksjon og utvikling ==
Motoren var en litt modifisert Gipsy III, som ble endreto for å kjøre den opp-ned slik at sylindrene pekte nedover under veivakselen. Dette gjorde at propelens aksel ble holdt  i en høy posisjon uten at sylindere blokkerte pilotens utsikt foran nesen på flyet. En første ulempe med den inverterte konfigurasjon var et høyt forbruk av olje (opp til fire halvlitere per time) som krevde regelmessig påfyll fra en ekstern oljetank, dette problemet ble forbedret over tid med bruk av modifiserte stempelringer. Major hadde 118 mm boring og 114 mm slaglengde. Gipsy III ble først bygget i 1932, og total produksjon av alle Gipsy Major versjoner var 14 615 enheter.


=== Videre utvikling ===
I 1934, da Geoffrey de Havilland hadde behov for en kraftigere motor for sitt tomotors transportfly, ble den fire-sylindrede Gipsy Major videre utviklet til en 200 kw seks-sylindret Gipsy Six. Det var mer enn nødvendig for den nye DH 91 Albatross fire-motors transatlantiske postfly, og så ble to Gipsy Six, sekssylindrede rader slått sammen for å danne en 525 Gipsy Twelv, Gipsy 12-sylindret invertert V-motor. I militær tjeneste ble Gipsy Twelv kjent som Gipsy King og Gipsy Six som Gipsy Queen.
Under andre verdenskrig ble alle sivile fly beslaglagt og etter krigen var de Havilland for opptatt med å konsentrere seg om jetmotorer og legge menergi i sine stempelmotorer. Gipsy fikk ikke gå uten kamp. I Canada ble Gipsy valgt  for DHC1 Chipmunk skolefly, som senere erstattet Tiger Moth i RAF. Innen den tid ble imidlertid Gipsy Major overskygget av Blackburn Cirrus mMajri Storbritannia og den amerikanske Lycoming og Kontinental horisontalt motsatte sylindre i utlandet (i en vri av ironi, Blackburn i seg selv var basert på Frank Halfords gamle ADC Cirrus motore som Blackburn hadde kjøpt lisensen på i 1934). I sin endelige kompressormatet form, ble Gipsy Major brukt i helikopterprogrammer. Den ytet 220 hk.
Etter 1945 hadde Gipsy Major hadde blitt klarert for en verdensrekord på 1 500 timer i tiden mellom overhaling (TBO), overgikk sine tidligere verdensrekorder på  1 260 timer TBO oppnådd i 1943. 1000 timer TBO hadde tidligere blitt oppnådd i 1938.


== Overlevende ==
Mange Gipsy Major motorer blir værende i tjeneste i dag over hele verden, i Storbritannia alene ca 175 de havilland Tiger Moth var notert i Luftfartøyregisteret i Storbritannia i september 2011, selv om ikke alle disse flyene var luftdyktige.


== Motorer på museer ==
Eksemplarer på Gipsy Major er utstilt på følgende museer:

de Havilland Aircraft Museum
Fleet Air Arm Museum (Flymuseum)
Shuttleworth-Samlingen
Royal Air Force Museum Cosford


== Referanser ==
Adiathetus dravidius

Adiathetus dravidius er en art av insekter innen familien Chelisochidae som igjen hører inn under ordenen saksedyr. Navnet kommer av tangen eller saksen på bakkroppen.


== Utseende ==
Mørkt brunlig svart fargede saksedyr med lange, trådformede antenner. Tangen på bakkroppsspissen er kraftig. De kan kjennes på at det andre fotleddet har et utskudd på undersiden som går under det tredje leddet. Hanndyr er 12–15 mm lange, mens hunndyr er 13–19 mm.


== Levevis ==
Saksedyr har bitende munndeler og lever av forskjellig organisk føde, men kan gjerne ta mindre levende byttedyr.


== Utbredelse ==
Arten finnes i det sørlige India.


== Systematisk inndeling ==
Det er usikkerhet om inndelingen spesielt når det gjelder plasseringen av slekter i forhold til underfamilier.

Orden saksedyr (Dermaptera)
Underorden Forficulina
Overfamilie Forficuloidea
Familie Chelisochidae Burr, 1907 – ca. 96 arter fordelt på 16 slekter
Slekt Adiathella Brindle, 1970
Slekt Adiathetus Burr, 1907
Adiathetus dravidius Burr, 1910
 Adiathetus glaucopterus de Bormans, 1888
Adiathetus metallicus Srivastava, 1985
Adiathetus nigrocastaneus  Burr, 1910
Adiathetus phoenix Steinmann, 1990
Adiathetus proreoides Ramamurthi, 1967
Adiathetus shelfordi Burr, 1900
Adiathetus tenebrator Kirby, WF, 1891
Slekt Euenkrates Rehn, 1927
Slekt Exypnus Burr, 1907
Slekt Gressitolabis  Brindle, 1970
Slekt Lamprophorella Mjöberg, 1924
Slekt Proreus Burr, 1907
Slekt Schizochelisoches Steinmann, 1987
Slekt Schizoproreus Steinmann, 1987
Slekt Solenosoma Burr, 1907
Underfamilie Chelisochelinae - usikker
Slekt Chelisochella Verhoeff, 1902
Slekt Kinesis Burr, 1907
Underfamilie Chelisochinae - usikker
Slekt Chelisoches Scudder, 1876
Slekt Hamaxas Burr, 1907
Underfamilie Genitalatinae - usikker
Slekt Genitalata  Kapoor, 1974


== Referanser ==


== Kilder ==
Hansen, Lars Ove. Naturhistorisk museum (UiO) og Museumsprosjektet. Norges gresshopper (Orthoptera) og andre gresshoppe-lignende insekter. https://web.archive.org/web/20091030115318/http://www.nhm.uio.no/norort/
Australian Faunal Directory, Chelisochidae


== Eksterne lenker ==
(en) Adiathetus dravidius i Global Biodiversity Information Facility 
Norsk entomologisk forening – Norsk entomologisk forening, En forening for og om Insekter.
Adiathetus nigrocastaneus

Adiathetus nigrocastaneus er en art av insekter innen familien Chelisochidae som igjen hører inn under ordenen saksedyr. Navnet kommer av tangen eller saksen på bakkroppen.


== Utseende ==
Mørkt brunlig svart fargede saksedyr med lange, trådformede antenner. Tangen på bakkroppsspissen er kraftig. De kan kjennes på at det andre fotleddet har et utskudd på undersiden som går under det tredje leddet. Hanndyr er 12–15 mm lange, mens hunndyr er 13–19 mm.


== Levevis ==
Saksedyr har bitende munndeler og lever av forskjellig organisk føde, men kan gjerne ta mindre levende byttedyr.


== Utbredelse ==
Arten finnes i India.


== Systematisk inndeling ==
Det er usikkerhet om inndelingen spesielt når det gjelder plasseringen av slekter i forhold til underfamilier.

Orden saksedyr (Dermaptera)
Underorden Forficulina
Overfamilie Forficuloidea
Familie Chelisochidae Burr, 1907 – ca. 96 arter fordelt på 16 slekter
Slekt Adiathella Brindle, 1970
Slekt Adiathetus Burr, 1907
Adiathetus dravidius Burr, 1910
 Adiathetus glaucopterus de Bormans, 1888
Adiathetus metallicus Srivastava, 1985
Adiathetus nigrocastaneus  Burr, 1910
Adiathetus phoenix Steinmann, 1990
Adiathetus proreoides Ramamurthi, 1967
Adiathetus shelfordi Burr, 1900
Adiathetus tenebrator Kirby, WF, 1891
Slekt Euenkrates Rehn, 1927
Slekt Exypnus Burr, 1907
Slekt Gressitolabis  Brindle, 1970
Slekt Lamprophorella Mjöberg, 1924
Slekt Proreus Burr, 1907
Slekt Schizochelisoches Steinmann, 1987
Slekt Schizoproreus Steinmann, 1987
Slekt Solenosoma Burr, 1907
Underfamilie Chelisochelinae - usikker
Slekt Chelisochella Verhoeff, 1902
Slekt Kinesis Burr, 1907
Underfamilie Chelisochinae - usikker
Slekt Chelisoches Scudder, 1876
Slekt Hamaxas Burr, 1907
Underfamilie Genitalatinae - usikker
Slekt Genitalata  Kapoor, 1974


== Referanser ==


== Kilder ==
Hansen, Lars Ove. Naturhistorisk museum (UiO) og Museumsprosjektet. Norges gresshopper (Orthoptera) og andre gresshoppe-lignende insekter. https://web.archive.org/web/20091030115318/http://www.nhm.uio.no/norort/
Australian Faunal Directory, Chelisochidae


== Eksterne lenker ==
(en) Adiathetus nigrocastaneus i Global Biodiversity Information Facility 
Norsk entomologisk forening – Norsk entomologisk forening, En forening for og om Insekter.
Unionoidea

Unionoidea er en overfamilie av større ferskvannsmuslinger (Unionoida) som inkluderer fire familier, hvorav to er utdødd. Gruppen teller ferre enn 700 arter, og omfatter blant annet elvemusling og dammuslingene andemusling, dammusling og svanemusling som finnes i Norge.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger WoRMS og er i henhold til Bieler & Gofas (2016). Norske navn følger i hovedsak Artsdatabanken, men navn i parentes er kun uoffisielle beskrivelser.

Animalia, dyreriket
Mollusca, bløtdyr
Bivalvia, muslinger
Palaeoheterodonta
Trigonioidea, (saltvannsmuslinger)
Unionoida, (større ferskvannsmuslinger)
Etherioidea
Hyrioidea
Silesunionoidea (†)
Unionoidea
Liaoningiidae (†)
Margaritiferidae, elvemuslingfamilien
Sancticarolitidae (†)
Unionidae, dammuslingfamilien


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Unionoidea – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Unionoidea i Encyclopedia of Life 
(no) Unionoidea hos Artsdatabanken 
(en) Unionoidea hos Fauna Europaea 
(en) Unionoidea hos Fossilworks 
(en) Unionoidea hos ITIS 
(en) Unionoidea hos NCBI 
(en) Kategori:Unionoidea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Unionoidea – detaljert informasjon på Wikispecies
Daniel Nøis

Daniel Nøis (født 5. oktober 1880 på Andøya i Vesterålen, død 18. mai 1971 på Andøya i Vesterålen) var en norsk fangstmann, ishavsskipper og båtbygger.


== Virksomhet på Spitsbergen ==
Han overvintret på Spitsbergen i fangstsesongen 1900-1901, og ble med dette den første i fangstfamilien Nøis fra Andøya som utførte slike fangstovervintringer. Han regnes også som en av pionerene i etableringen av fangtsovervintringene på Spitsbergen.Han var bror til fangstmannen Johan Nilsen Nøis, og fangstmannen Hilmar Nøis var deres nevø. I 1913 deltok familien Nøis i en ekspedisjon for å finne den savnede tyskeren Schrøder-Stranz på Nordaustlandet.I 1928 deltok familien Nøis i redningsaksjonen etter polfarer Umberto Nobile på Svalbard.


== Æresbevisninger og ettermæle ==
Daniel Nøis ble i 1961 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats i polare områder.. Ytterligere tre personer fra hans familie ble tildelt Kongens Fortjenstmedalje for sine innsatser i polare områder: fangstmannen Hilmar Nøis, fangstmannen Edvin Nøis samt motorbåtfører og maskinist Alfons Nøis.Skolesjef Osvald Nikolaisen, som var Daniel Nøis' nevø, ble i 1984 tildelt Kongens fortjenstmedalje for sitt arbeid i skolen i Norge. Han gjennomførte på slutten av 1960-tallet et lydbåndintervju med Daniel og Hilmar Nøis, som i detalj beskrev historier fra fangstovervintringene på Spitsbergen.Daniel Nøis ble krigsdekorert av Olav V for sin innsats i frihetskampen for Norge under andre verdenskrig. Flere av familien Nøis' medlemmer ble sendt fra Spitsbergen til England og Skottland ved krigsutbruddet på 1940-tallet og kjempet der for å befri Norge fra okkupasjonsmakten.Daniel Nøis var innbudt medlem i Norsk Polarklubb. som ble stiftet i 1933.


== Stedsnavn på Svalbard knyttet til familien Nøis ==
Den eldste delen av fangststasjonen Villa Fredheim kalles Daniel-bua, og ble tatt i bruk av Daniel Nøis i 1908. I 1928 tok man i bruk den delen av fangststasjonen som i dag er hovedbygget. Navnet fangststasjonen Villa Fredheim ble tatt i bruk i 1935, etter at biskop Eivind Berggrav i Hålogaland bispedømme hadde besøkt stedet.
Over 20 stedsnavn i polarområdene er oppkalt etter fangstfamilien Nøis fra Andøya i Vesterålen.


== Se også ==
Johan Nilsen Nøis


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
polarhistorie.no}
kongehuset.no
kongehusetsbarnesider.no