jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alf Toftner

Alf Aage Toftner (født 30. juli 1957 i Oslo, død 20. februar 2018 i Råkvåg) var en norsk kunstmaler bosatt i Råkvåg.


== Kunstneriske trekk ==
Alf Toftner behersket flere kunstneriske metoder, blant annet som maler. Kunsten han produserte er abstrakt billedkunst.


== Utdanning ==
Cand.mag. Inst. Kunst og media, Univ. Trondheim 1979-85.
Kunstformidling, Univ. Århus 1983.
Kunstkritikk og kunstformidling, masterstudiet, NTNU Trondheim 2007


== Karriere ==
Toftner var i store deler av sitt liv bosatt i Oslo, men valgte å flytte til Råkvåg. Han jobbet i Danmark og Norge som kurator. Han er representert hos Galleri Paul Kleefeldt, København,Galleri SG, Trondheim, Galleri Festiviteten, Akershus, Galleri Elenor.Oslo og Galleri Empati ved Ørland.


== Utstillinger ==
Bryggeutstillinga i Råkvåg. 1993-2009
Video, Minimalen, Norge 1988-90
Video, Midt-Norsk Kunstindustrimuseum 1985, 1996
Video, T.M.V - Trondheim Midt i Verden, Internasjonal Kunst og kulturfestial 1988
Video, Stockholm kulturhus, Sverige 1987
Video, Arnhem internasjonale kunstfilmfestival, Nederland 1989
Maleri, Skovsgård slott, Danmark 2001
"Hest", skulptur, installasjon, Waldemar Slott, Danmark 2001
"Hvem bryr seg", Konstnersbyen Rydøbruk, Hallands Fylkesmuseum, Sverige 2003
"Jeg har ingen kropp", maleri, separatutstilling, Galleri SG, Trondheim 2004
"Hav", maleri, separatutstilling, Galleri SG, Trondheim 2005
"Dyreriket", Galleri Empati, Ørland 2005
"Vårt daglige brød", Simrishamn kunsthall, Skåne 2006
"Ingen hemmeligheter", maleri, separatutstilling, Galleri Festiviteten, Eidsvoll Verk 2006
"400meterkunst" Voss 2007.2008
"Feber" Galleri tautra.separatutst.Maleri,foto installasjoner. feb.2008
"Kunsten å overleve " maleri,installasjon. Galleri SG.Trondheim. 2008


== Innkjøpt ==
Hylte kommune, Sverige 2004
Byåsen vidr.g. skole, Sør-Trøndelag 2005
NRK Trondheim 2004
Statens Hus, Trondheim 2006
Fosen vidr.g. skole 2008
Likestillings- og driskrimineringombudet, Oslo 2007
R.I.T. Helse Midt-Norge. 2008
Direktoratet for arbeidstilsynet.Trondheim 2009
Rissa kommune. 2009
Sansehuset.Malvik kommune 2009


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Holeartcenter
Seutelva

Seutelva (i øvre del kalt Kjølbergelva) er ei elv i Fredrikstad kommune i Viken, som sammen med Skinnerflo utgjør et vestlig sideløp til Glomma rundt Rolvsøy. Seuteelva renner fra Skinnerflo i nord på grensa til Råde kommune, rett sørover til Vesterelva i Fredrikstad. Elva er stilleflytende, praktisk talt uten fall, og renner gjennom havavsatt leire. Den er meget næringsrik og har en viktig landskapsøkologisk funksjon. Elva er meget artsrik med en rekke rødlistede arter, blant annet granntjønnaks.Seutelva ligger utsatt til med Østfoldbanen langs østsiden og riksvei 110 på vestsiden.
I nedre del av elva er en strekning vernet som Skårakilen naturreservat.


== Se også ==
Liste over elver i Østfold


== Referanser ==
Torre Prisma

Torre Prisma er en skyskraper i Mexico by. Den står langs Paseo de la Reforma i krysset som tidligere var kjent som Glorieta del Caballito. Bygninga er 101,5 meter høy og har 28 etasjer. Den ble påbegynt i 1969 og sto ferdig i 1971. Bygninga inneholder kontorer. Fra og med september 2013 benyttes den av Instituto Nacional de Bellas Artes. Den ble fram til 2012 leid av skatteetaten, Servicio de Administración Tributaria (SAT).
Rundt Torre Prisma står bygningene Torre del Caballito og Edificio del Moro.


== Eksterne lenker ==
(en) Torre Prisma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Torre Prisma hos Emporis
Tore Prisma hos SkyscraperPage
Flashback (fortellerteknikk)

Flashback (engelsk: tilbakeblikk) er et fortellerteknisk begrep som brukes i spill, film, teater og skjønnlitteratur når den kronologiske fremstillingen avbrytes for en kortere periode for å reflektere over hendelser som har skjedd før i tid.Innen film og TV har flere kamerateknikker og spesialeffekter blitt utviklet for å la seeren få vite at det man ser foregår i fortiden. For eksempel kan kantene av bildet eller selve bildet med vilje være uskarpt eller hakkete og mye mer, og dette er slik for at seeren ikke skal bli forvirret og misforstå handlingen og lure på hva som foregår.
Et eksempel på et kulturprodukt som inneholder mange flashbacks er TV-serien Lost. Også i TV-serien Scrubs er en av hovedpersonen, J.D, kjent for å ha mange flashbacks.


== Referanser ==
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Høydehopp menn

Høydehopp for menn var en av fire hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1924 i Paris. Det var sjuende gangen som høydehopp var med på det olymiske programmet. 26 deltakere fra seksten nasjoner deltok i høydehoppkonkurransen som ble avviklet 6. og 7. august 1924. Ni hoppere klarte 1,83 og kvalifiserte seg for finalen. Harold Osborn fra USA ble olympisk mester, han satte ny olympisk rekord med et hopp på 1,98 meter.


== Rekorder ==
Gjeldende rekorder før lekene i 1924:

Harold Osborn satte ny olympisk rekord i finalen med 1,95 meter, Leroy Brown tangerte den rekorden før Harold Osborn forbedret rekorden til 1,98 meter.


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===
6. august 1924.Gruppe 1

Gruppe 2

Gruppe 3

Gruppe 4


=== Finale ===
7. august 1924


== Eksterne lenker ==
Resultater Arkivert 6. januar 2015 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Bautaen på Innlandet

Bautaen på Innlandet er et minnesmerke for slaget på Kristiansunds red 8. juli 1808, da engelske marinefartøyer angrep Kristiansund og ble slått tilbake.
Bautaen er en høy oppreist stein, og den ble avduket i 1908, ved hundreårsmarkeringen. Den er plassert i et parkområde omkring det høyeste parti på øya, Innlandet, en bydel i Kristiansund.
Det nedlegges krans på bautaen hver 17. mai.
I Kulturminneatlas for Møre og Romsdal kan en lese følgende:

Tidlig om morgenen 8. juli i 1808 kom to engelske krigsskip på uvennlig besøk til Kristiansund. De kom inn Omsundet om natten og la seg, med bredsidene til, i Marcussundet og ventet daggry. Målet var å hærta byen.
Helt upåaktet kom ikke det engelske besøket, og det som fantes av lokale nærforsvarsanlegg og militært mannskap var i løpet av natten blitt satt i fullt krigsberedskap.
Det ble en kort, men heftig skuddveksling, og tordenen fra kanonene kunne visstnok høres helt til Molde. Motstanden var betydelig større enn det engelskmennene hadde ventet, og noe slukøret, trakk de seg til slutt ut av området med til dels store skader på både skip og mannskap. Tilbake på valplassen sto en stolt og lettet lokalbefolkning som hadde utrolig nok hadde bekjempet to skip fra verdens farligste krigsnasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kulturminneatlas Møre og Romsdal
Mikronisi

Mikronisi (gresk: Μικρονήσι, «liten øy», også kjent som Agios Pavlos, Άγιος Παύλος, «St Paulus») er en liten gresk øya utenfor sørkysten av Kreta i Libyahavet i den østlige delen av Middelhavet.
Øya ligger i en bukt mellom Kapp Lithino og Kapp Kefalas ved Kommos, og ligger i nærheten av Gortyn som var den antikke hovedstaden på Kreta i romersk tid. Mikronisi er administrert innenfor den regionale enheten Heraklion. Øya må ikke forveksles med en annen kretisk øy med samme navn som ligger ved Kretas nordlige østkyst og administrativt ligger innenfor kommunen Agios Nikolaos i Lasithi.
Det er en gruppe på fire øyer i bukten. De andre er Papadoplaka (i vest), Megalonisi (med fyrtårn), Mikronisi, og Trafos.
Tekniske og industrielle kulturminner i Norge

Tekniske og industrielle kulturminner i Norge omfatter nedlagte industrilokaler og andre anlegg med stor historisk og arkitektonisk verdi. Det er ett av de ti bevaringsprogramma til Riksantikvaren, som har som mål å istandsette og ta vare på et representativt utvalg anlegg knytta til landets viktigste næringsveier og som har hatt vesentlig betydning for den lokale næringslivshistorien.


== Riksantikvarens prioriterte kulturminner ==
Riksantikvarens liste over prioriterte tekniske og industrielle kulturminner omfatter 15 anlegg: 
Atlungstad Brenneri
Bredalsholmen verft
Fetsund Lenser
Folldal Gruver
Haldenkanalen
Kistefos Træsliberi
Klevfos Cellulose- & Papirfabrikk
Neptun sildoljefabrikk
Næs Jernverksmuseum
Odda smelteverk
Rjukanbanen
Salhus Tricotagefabrik
Sjølingstad Uldvarefabrik
Spillum dampsag og høvleri
Tyssedal kraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bevaringsprogrammet for tekniske og industrielle kulturminner hos Riksantikvaren
Miljøstatus i Norge: Tekniske og industrielle kulturminner
Smith (slekt fra Drammen)

Smith er en norsk borgerslekt fra Drammen, som stammer fra smeden Laurits Olufsen Smid (i samtiden også kalt Laurs Smed), som døde i 1652 i Christiania. Sønnen Laurits Lauritsen Smith (d. 1686) ble i 1668 kjøpmann på Bragernes, hvor han ble en av byens fremste trelasthandlere og jordegodseiere, og senere også kommerce-kommissarius og assessor i Overhoffretten. Han var farfar til trelasthandler, sagbrukseier og godseier Gabriel Smith (1718-1769), som påbegynte oppføringen av lystgården Smithestrøm i Strømsgodset i 1767. Bygningen ble fullført av hans enke, Petronelle Margrethe f. Høeg (1731-1778). De hadde  tre barn, Anders Smith (1755-1813), Magdalene Smith (17857-1815), g.m. general Jacob Henning Hesselberg, og Peder Høeg Smith (1760-1811). Den eldste av Anders Smiths to sønner, kaptein Gabriel Smith (1784-1855), var stortingsrepresentant (fast møtende vararepresentant i 1821 og fast representant 1833-35) og den første ordføreren i Strømsgodset herred, senere ordfører i Skoger herred etter at Strømsgodset var slått sammen med Skoger i 1844.  Anders Smiths yngste sønn, Christen Smith (1785-1816), ble utnevnt til professor i botanikk og statsøkonomi ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1814. En sønn av Peder Høeg Smith var Bærums første ordfører Elias Smith, gift med Karen von Cappelen. En del av deres etterkommere har navnet Cappelen-Smith eller Cappelen Smith. Elias Smith og Karen von Cappelen var bl.a. foreldre til Peder Høeg Smith (1813–1881), som var gift med kusinen Marie S. Cappelen, og som var far til grosserer Elias Anton Smith (1842–1912), som grunnla firmaet E. A. Smith. Sistnevnte var far til kjemikeren og metallurgen Elias Anton Cappelen Smith. Elias Smith og Karen von Cappelen var også foreldre til Antoinette Johanne Smith (1811–1874), gift med John Collett til Buskerud.Slektsmedlemmer har ført våpen med en slange om et kors, og senere et med i rødt krysslagte sølv hammere.


== Referanser ==
Calendulauda

Calendulauda er en slekt i familien lerkefamilien (Alaudidae). Artene i slekten var tidligere inkludert i Certhilauda og Mirafra.


== Arter ==
Arter i rekkefølge etter Clements-lista:

Rosenbrystlerke, Calendulauda poecilosterna
Sabotalerke, Calendulauda sabota
Krattlerke, Calendulauda africanoides
Revelerke, Calendulauda alopex
Rødlerke, Calendulauda burra
Karoolerke, Calendulauda albescens
Vortemelklerke, Calendulauda barlowi
Dynelerke, Calendulauda erythrochlamys


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Calendulauda i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Calendulauda hos Artsdatabanken 
(en) Calendulauda hos ITIS 
(en) Calendulauda hos NCBI 
(en) Kategori:Calendulauda – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Calendulauda – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Ornitologisk Forening: Calendulauda. Hentet ut 20. september 2013.
IBC - The Internet Bird Collection: Calendulauda. Hentet ut 21. september 2013.
Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, B.L. Sullivan, C. L. Wood, and D. Roberson. 2013. The Clements checklist of birds of the world: Version 6.8.. Hentet ut 21. september 2013.
birdforum.net: Calendulauda. Hentet ut 21. september 2013.
ftp.funet.fi: Calendulauda. Hentet ut 21. september 2013.
Edith Porada

Edith Porada (født 22. august 1912 i Wien, død 24. mars 1994 på Honolulu) var en kunsthistoriker og arkeolog. Hun var en ledende autoritet på oldtidens sylindersegl og professor i kunsthistorie og arkeologi ved Columbia University.


== Biografi ==
Porada  ble født inn i en velstående familie i  Wien. Hun tok eksamen ved Realreform Gymnasium Luithlen i 1930 og tok en doktorgrad  ved Universitetet i Wien i 1935 med en avhandling om glyptisk kunst fra den gamle akkadiske perioden. Seinere flyttet hun til Paris for å studere ved Louvre. I 1938 emigrerte hun til USA hvor hun arbeidet ved Metropolitan Museum of Art med seglene til Asurnasirpal II.
Porada underviste ved Queens College og, i begynnelsen av 1958 ved Columbia hvor hun ble professor i 1964. Hun ble Arthur Lehman Professor i 1974 og, da hun pensjonerte seg i 1984, fikk hun tittelen emeritus. Porada  ble i 1976 tildelt Gullmedalje for fremragende innsats innen arkeologi fra Archaeological Institute of America.Columbia University etablerte et Edith Porada professorat i oldtidens nære østens kunsthistorie og arkeologi med et legat på 1 million dollar i 1983.
I 1989 Porada ble tildelt Honorary Degree of Doctor of Letters for Columbia for «dyptgripende analyser av sammenhengen mellom den menneskelige opplevelsen og tolkning av sylindersegl.»


== Biobliografi (utvalg) ==
Mesopotamian Art in Cylinder Seals (1947)
Seal Impressions of Nuzi (1947)
Corpus of Ancient Near Eastern Seals in North American Collections (1948)
The Art of Ancient Iran (1965)
Ancient Art in Seals (1980)
Man and Images in the Ancient Near East (1995)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biography at the Dictionary of Art Historians
Edith Porada, 81, Dies; Columbia Art Historian, The New York Times
Edith Porada, 1912-1994, H Pittman
Wolfgang Carl Briegel

Wolfgang Carl Briegel (1626–1712) var en tysk komponist.


== Liv ==
Briegel var sønn av en apoteker. Takket være sin vakre sangstemme ble han i 1636 opptatt i hovedkoret ved Frauenkirche i Nürnberg. Etter å ha studert fire semestre i Altdorf bei Nürnberg ble han i 1645 organist i Schweinfurt, og skrev allerede nå sine første komposisjoner.
I 1651 utnevnte hertug Ernst «den fromme» av Sachsen-Gotha-Altenburg ham til hoffkantor i Gotha, senere til hoffkapellmester og musikklærer for hertugens barn. Hertugens eldste datter Elisabeth Dorothea av Sachsen-Gotha-Altenburg var Briegels beste elev, og i 1671 utnevnte hun ham som hoffkapellmester i Darmstadt. Han ble i denne posten livet ut, de tre siste årene assistert av Christoph Graupner og Ernst Christian Hesse.


== Verk ==
Briegel skrev kirkelige korverk, syngespill og instrumentalsuiter. I Darmstadt skrev han flere sceneverk, men musikken til disse er tapt. Briegels vokalmusikk er klar og uttrykksterk, og den kontrapunktiske kormusikken hans er en direkte forgjenger til Bachs korverk.
Stor oppmerksomhet i Briegels egen tid fikk en samling kantater for kirkeåret, Evangelische Gespräch. Kantatene er varierte i formen: soli, kor og koraler. En annen samling, Evangelischer Blumengarten, består av motetter og meditative koraler. Blant Briegels solosanger kan en samling tonesettinger av Andreas Gryphius' oder nevnes som kanskje den eneste samlingen sanger fra den tyske barokken som er ment som en sangsyklus.


== Kilder ==
(de) Arrey von Dommer: «Briegel, Wolfgang Karl». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 3, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, s. 328 f.
(de) Adam Adrio: «Briegel, Wolfgang Carl.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, s. 611 f. (digitalisering).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Leonard, Charlotte A., ed. (2003). Seventeenth-Century Lutheran Church Music with Trombones. 131, Recent Researches in the Music of the Baroque Era. Middleton, Wisconsin: A-R Editions. ISBN 978-0-89579-542-7. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
Biografi, Königsbergs websider
Trykte publikasjoner av og om Wolfgang Carl Briegel i VD 17
(de) Liste over sceneverk av Wolfgang Carl Briegel på grunnlag av MGG på Operone
(en) Fritt tilgjengelige noter av Wolfgang Carl Briegel i International Music Score Library Project
Fritt tilgjengelige noter av Wolfgang Carl Briegels kantater, kantoreiarchiv.de

(en) Fritt tilgjengelige noter av Wolfgang Carl Briegel i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
Churchill Babington

Churchill Babington (født 11. mars 1821 i Rothley Temple i Leicestershire i England, død 12. januar 1889 i Suffolk) var en engelsk anglikansk prest, arkeolog, historiker og naturforsker. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn, utdannelse ===
Babington ble utdannet av sin far, Matthew Drake Babington, og studerte senere under orientalisten og arkeologen Charles Wycliffe Goodwin da han begynte på St. John's College, Cambrigde i 1839. Han ble uteksaminert i 1843. I 1845 fikk han Hulsea prisen for essayet sitt, The Influence of Christianity in promoting the Abolition of Slavery in Europe. Han ble ferdig med sin mastergrad i 1846, og med sin PhD i 1879.


=== Kirkelig virke ===
Fra 1848 til 1861 var han sogneprest for Horningsea, nær Cambridge, og fra 1866 til sin død, sogneprest for Cockfield i Suffolk.
Babington var også forfatteren av Mr Macaulay's Character of the Clergy (1849), et forsvar av presteskapet i det 17. århundre. Han skrev også ut editio princeps av Hypereides taler mot Demosthenes (1850), On Behalf of Lycophron and Euxpenippus (1868) og Funeral Oration (1858).
I 1855 publiserte Churchill Babington en ny utgave av Benefizio della Morte di Crito, en bemerkelsesverdig bok om reformasjonen.


=== Virke som arkeolog ===
Fra 1865 til 1880 holdt han Disney professoratet i arkeologi ved Cambridge. I sine foredrag, illustrert av sin egen samling av mynter og vaser, holdt han hovedsakelig på med gresk og eldgammel romersk keramikk og numerastikk.
Churchill Babington skrev om mange forskjellige emner. Hans tidlige kjennskap til landlivet fikk han til å interessere seg innen naturhistorie, særlig botanikk og ornitologi. Han var også en autoritet innen conchologi, og var forfatter av delvis av botanikk-vedlegget og ornitologi-vedlegget i Potters History and Atiquities of Charnwood Forest (1842).


== Skrifter i utvalg ==
Mr. Macaulay's character of the clergy in the latter part of the seventeenth century. London 1849
Introductory Lecture on Archaeology. 1865
Roman Antiquities found at Rougham. 1872
Catalogue of Birds of Suffolk. 1884–1886
med William Marsden Hind: Flora of Suffolk. 1889


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thomas Seccombe: Babington, Churchill. In:  Dictionary of National Biography  Supplement 1901, Bd. 1, S. 92–93.
Babington, Churchill. I: Encyclopædia Britannica 11. Auflage, Bd. 3, 1911, S. 96.
Torgeir Knag Fylkesnes

Torgeir Knag Fylkesnes (født 4. juni 1975 i Tromsø) er en norsk politiker og nestleder i Sosialistisk Venstreparti (SV). Fra høsten 2013 representerer han Troms på Stortinget. Han var medlem av Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen fra 2013 til desember 2015, da han gikk inn i Næringskomiteen. I stortingsvalget 2017 var han SVs førstekandidat i Troms, og han ble gjenvalgt til en ny periode på Stortinget. Han ble valgt inn i kommunestyret i Tromsø under kommunevalget 2019, men sitter ut perioden på Stortinget før han starter arbeidet i Tromsø kommune.Fylkesnes er vokst opp i Tromsø. Sammen med familien bodde han to år i Botswana, hvor han gikk på skole i Gaborone 1983–1985. Han har hovedfag i filosofi fra Universitetet i Tromsø fra 2002. Hovedoppgaven handlet om hvordan nye ideer oppstår. Han har vært studentpolitiker for Sosialistisk Studentlag på Universitetet i Tromsø, hvor han var leder av studentstyret (1998) og studentrepresentant i universitetsstyret (1999).
Fylkesnes har sittet i kommunestyret i Tromsø (1999–2003). Han har jobbet på partikontoret og for stortingsgruppa til SV, og han har vært leder av Troms SV. I perioden 2012–2015 satt han i SVs sentralstyre.Fylkesnes har vært kommunikasjonsrådgiver i Norsk Sykepleierforbund, kommunikasjonssjef i Teknologirådet og filosof i reklame- og teknologiselskapet Arc Giraff.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torgeir Knag Fylkesnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Torgeir Knag Fylkesnes hos Stortinget 
(no) Torgeir Knag Fylkesnes hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) vyrdsamt.org, Fylkesnes' blogg
(no) Publikasjoner av Torgeir Knag Fylkesnes i BIBSYS
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Tresteg menn

Tresteg for menn var en av fire hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1924 i Paris. Det var sjuende gangen som tresteg var med på det olymiske programmet. 20 deltakere fra tolv nasjoner deltok i trestegkonkurransen som ble avviklet 12. juli 1924. De seks beste hopperne kvalifiserte seg for finalen. Nick Winter fra Australia ble olympisk mester med et hopp på 15,525 meter som var ny verdensrekord.


== Rekorder ==
Gjeldende rekorder før lekene i 1924.

I kvalifiseringen satte Luis Brunetto ny olympisk rekord med 15,425 meter og i finalen forbedret Nick Winter den til 15,525 som også var ny verdensrekord.


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===
Gruppe 1

Gruppe 2


=== Finale ===
Finalen ble gjennomført på samme dag, 12. juli 1924 som kvalifiseringen, utøverne tok med seg resultatet fra kvalifiseringen til finalen.


== Eksterne lenker ==
Resultater Arkivert 11. januar 2015 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Eli Kristin Hanssveen

Eli Kristin Hanssveen, tidligere Hagen, (født 20. november 1973) er en norsk sanger og sopran. Hun har siden 2007 vært vært fast solist ved Nasjonaloperaen. Høsten 2013 var hun med som en av ti finalister i programmet Stjernekamp på NRK, der hun kom på 4.-plass.
Eli Kristin Hanssveen er oppvokst på Biri og begynte tidlig med sang og musikk. Hun hadde bakgrunn som pop- og visesanger før hun begynte med klassisk musikk. Hansveens debutalbum som soloartist, Som en bekk blir til en elv kom ut i 1993 og i 1995 kom oppfølgeralbumet, Slik som du.
Hanssveen er cand.mag. med sang- og pedagogisk eksamen fra Norges Musikhøgskole. Hun debuterte på Den Norske Opera i 2002 som Valencienne i «Den glade enke». I 2007 ble hun fast ansatt ved Den Norske Opera og har hatt mange ledende roller i oppsetninger som «Barabbas», «Die Flädermaus», «Jorden rundt på 80 dager» og «Hamsun i kjærlighet».
I 2009 mottok hun som første vinner Tom Wilhelmsens Opera og Ballettpris sammen med ballettdanseren Maiko Nishino-Ekeberg.
Høsten 2013 var Eli Kristin Hanssveen en av ti finalister i programmet Stjernekamp på NRK, der hun kom på 4.-plass .
Hun var tidligere gift med Odd Erik Hagen, som var visesanger og journalist i Oppland Arbeiderblad. Etter at han døde giftet hun seg med tømrer Pål Erik Hanssveen.


== Ledende roller på Den Norske Opera ==
Zerbinetta i Ariadne auf Naxos
Violetta i Jorden rundt på 80 dager
The Silent Woman (concertante)
Norina i Don Pasquale
Valencienne i Den Glade Enke
Magdalene i Barabbas
Adele i Flaggermusen
Nattens dronning i Tryllefløyten
Musetta i La Bohème


== Diskografi ==
Husker du? (med Odd Erik Hagen) (1992)
Som en bekk blir til en elv (1993)
Slik som du (1995)
Kast meg ut (singel) (1995)
Vals i valparaiso (med Odd Erik Hagen)(1998)
Sempre Libera (2013)Medvirker også på disse utgivelsene:

Transistor med TNT (1999)
Bensin på bålet med Vazelina Bilopphøggers (2007)
Ambassadør med Musikkforeningen Suoni, Øyvind Strand (2006)


== Utmerkelser ==
Tom Wilhelmsens Opera og Ballettpris, sammen med ballettdanseren Maiko Nishino-Ekeberg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eli Kristin Hanssveen på Internet Movie Database 
(no) Eli Kristin Hanssveen - Den Norske Opera
(no) Portrett: ELI KRISTIN HANSSVEEN
(no) Et operatalent - i fri flukt