jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sergej Tanejev

Sergej Ivanovitsj Tanejev (russisk: Сергей Иванович Танеев, født 25. november 1856 i Vladimir, død 19. juni 1915 i Djudkovo ved Moskva) var en russisk komponist.
Komposisjonsstilen til Tanejev var til å begynne med inspirert av vestlige strømninger, men etterhvert vendte han seg mot den nasjonale russiske bevegelse. Han hadde ei livslang interesse for musikken til de gamle mestre og studerte intensivt verk av for eksempel Palestrina, Händel og Mozart, noe som førte til at han i (for sin tid) uvanlig grad mestret kontrapunktikk. Musikken hans virker ofte tørr og akademisk, men det finnes også unntak. Tanejev var ingen salongmusiker; han foretrakk store, krevende verk.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jan Brachmann: Walzer, polyphon verknotet : Die Geschichte gibt Halt, wo der Glaube nicht mehr trägt: die famose Symphonik von Sergej Tanejew, triumphal wiederbelebt vom Dirigenten Thomas Sanderling. I Frankfurter Allgemeine Zeitung 24. juni 2010


== Eksterne lenker ==
(en) Sergei Taneev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sergej Tanejev på Internet Movie Database 
(en) Sergej Tanejev på Discogs 
(en) Sergej Tanejev på MusicBrainz 
(en) Sergej Tanejev på Spotify 
(en) Sergej Tanejev på AllMusic 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Tanejev i International Music Score Library Project
Vasilij Safonov

Vasilij Iljitsj Safonov (russisk: Василий Ильич Сафонов; født 1852 i Izjursk i Kaukasus, død 1918) var en russisk dirigent og pianist.
Safonov var sønn av en kosakkgeneral og ble utdannet til pianist av Theodor Leschetitzky og Louis Brassin ved St. Petersburgs konservatorium.
Han var lærer ved samme konservatorium 1880-1885 og deretter professor ved konservatoriet i Moskva og fra 1889 dets rektor. Han overtok i 1890 som dirigent for Det keiserlige russiske musikkselskap i Moskvas symfonikonserter og høstet som dirigent store triumfer i Europas største musikkbyer og i New York. 
Et særmerke ved Safonov var at han, ulikt andre dirigenter på denne tid, dirigerte uten taktstokk. Fra 1906 til 1909 var han musikkdirektør ved New York Philharmonic Orchestra og leder av National Conservatory of Music New York. Fram til han døde var han gjestedirigent ved de fleste store europeiske orkestre, slik som Berliner Philharmoniker og Wiener Philharmoniker, Orchestre Lamoureux og London Symphony Orchestra.
Safonov utmerket seg ikke minst i fremmet av rytmisk presisjon og livfullhet.
Blant hans elever kan nevnes Aleksandr Skrjabin, Josef Lhévinne og Nikolaj Medtner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vasily Ilyich Safonov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vasilij Safonov på Discogs 
(en) Vasilij Safonov på MusicBrainz 
(en) Vasilij Safonov på AllMusic
Teodor Leszetycki

Teodor Leszetycki, tysk navnevariant Theodor Leschetizky (født 22. juni 1830 i Łańcut i Polen, død 14. november 1915 i Dresden i Tyskland) var en polsk-østerriksk pianist og pedagog. Leschetizky studerte for blant andre Carl Czerny i Wien og var ved siden av Liszt 1800-tallets fremste pianolærer.Blant elevene kan nevnes Ignaz Friedman, Ignacy Paderewski, Franz Schmidt og Arthur Schnabel. Leschetizkys romantiske spillestil finnes dokumentert på et par pianoruller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Theodor Leschetizky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Teodor Leszetycki på Discogs 
(en) Teodor Leszetycki på MusicBrainz 
(en) Teodor Leszetycki på Spotify
Mikhail Ippolitov-Ivanov

Mikhail Michailovitj Ippolitov-Ivanov (født 19. november 1859 i Gattsjina i Tsarrussland, død 28. januar 1935 i Moskva i Sovjetunionen) var en russisk komposist og dirigent av klassisk musikk.
Fra 1875 til 1882 studerte Ippolitov-Ivanov ved musikkhøyskolen i Sankt Petersburg under ledelse av Nikolaj Rimskij-Korsakov. Deretter arbeidet han i syv år som orkesterdirigent og leder for musikkhøyskolen i Tbilisi i Georgia. Denne regionens musikk kom til å ha en stor innflytelse på hans egen komponering, noe man kan merke blant annet i hans mest berømte verk, Kaukasiske skisser, 1894-1896.
Fra 1893 arbeidet Ippolitov-Ivanov ved musikkhøyskolen i Moskva, der han var kunstnerisk leder fra 1905 til 1924. Han arbeidet også som dirigent ved forskjellige operaer og fra 1925 som dirigent på Bolsjojteateret.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ippolitov-Ivanov Mikhail – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mikhail Ippolitov-Ivanov på Internet Movie Database 
(en) Mikhail Ippolitov-Ivanov på Discogs 
(en) Mikhail Ippolitov-Ivanov på MusicBrainz 
(en) Mikhail Ippolitov-Ivanov på Spotify 
(en) Mikhail Ippolitov-Ivanov - naxos.com
Lesja prestegård

Lesja prestegård eller Hov prestegård ligger sør for Lesja kirke. Hov-navnet har lengst tradisjon og henspiller på et førkristent kultsted. Middelalderkirkestedet var på østsiden av prestegården, men ble flyttet på midten av 1700-tallet.
Hovedbygningen er et laftet bygg i to etasjer oppført i 1822. Forpakterbygningen er laftet av tømmer fra forrige hovedbygning. Stabburet er fra 1812. Det finnes en stor driftsbygning i bindingsverk fra 1912, et vognskjul i bindingsverk fra 1933 og for øvrig smie og tørrstue. Anlegget på syv bygninger er fredet.
Jorden er bortforpaktet. Ellers har prestegården en seter på Sjong, der Lesja menighet har innredet sportskapell i løa.


== Litteratur ==
Lia, Olav, red. (1999). Lesja kyrkje 1750-2000. Lesja Sokneråd ved Skriftnemnda /  Snøhetta forlag. ISBN 82-91375-12-7. 


== Eksterne lenker ==
Opplysningsvesenets fond
«Lesja prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Vasilij Avenarius

Vasilij Petrovitsj Avenarius (russisk: Василий Петрович Авенариус, født 10. oktober (g.s.: 28, september) 1839 i Tsarskoje Selo, død 9. november 1923 i St. Petersburg) var en russisk forfatter. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Avenarius, Vasilij Petrovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1904)
Grigorij Petrov

Grigorij Spiridinovitsj Petrov (russisk: Григорий Спиридонович Петров, født 7. februar (g.s.: 26. januar) 1866 i Jamburg, død 18. juni 1925 i Paris) var en russisk ortodoks prest og forfatter. Han skrev bøker, brosjyrer og artikler som gikk inn for kristen sosialisme.I 1907 ble han innvalgt i Statsdumaen for Kadettpartiet. 
Petrov hilste februarrevolusjonen i 1917 velkommen, men var negativ til bolsjevikenes maktovertakelse ved oktoberrevolusjonen.I 1920 utvandret han og bodde i Bulgaria og Serbia. Han døde i Paris og ble begravd i München.


== Litteratur ==
Petrov, Grigorij Spiridinovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1915)
Pjotr Struve

Pjotr Berngardovitsj Struve (russisk: Пётр Бернгардович Струве, født 7. februar (g.s.: 26. januar 1870 i Perm, død 22. februar 1944 i Paris) var en russisk økonom og publisist. Han var sønnesønn til Otto Wilhelm von Struve og brorsønn til Hermann von Struve.


== Biografi ==
Struve studerte jus ved universitetet i Sankt Petersburg og skrev det i Karl Marx' ånd holdte økonomiske arbeidet Krititjeskije zamjetki k voprosu ob ekonomitjeskom razvitii Rossii (1894). I tidsskrifter publiserte han mange sosialøkonomiske studier om innenlandske og utenlandske spørsmål, deriblant Avstrijskoje krestianstvo i ego bytopisatel og Njemtsy v Avstrii i krestianstvo (i «Vjestnik Jevropy») og Osnovnyja ponjatija polititjeskoj ekonomii (i «Mir bozjij»).
I 1897 overtok han redaksjonen av «Novoje Slovo» og i 1899 av «Natjalo». I «Archiv für soziale Gesetzgebung» publiserte han i 1899 Die Marxische Theorie der sozialen Entwickelung.
Hans samlede studier Na raznyje temy ble utgitt i 1902. Samme år emigrerte han til utlandet, etablerte i Stuttgart og Paris tidsskriftet «Osvobozjdenie» og spilte en viktig rolle ved organiseringen av foreningen Sojuz osvobozjdenija.Etter 1905 års amnesti vendte han tilbake til Sankt Petersburg, der han medvirket ved stiftelsen av Kadettpartiet, redigerte uketidsskriftet «Poljarnaja zvjezda» og etter 1907 det ansette tidsskriftet «Russkaja mysl» i Moskva. Han deltok i dumarepresentantenes konferanser i Viborg og ble innvalgt i den andra dumaen (desember 1906 - februar 1907).
Han beveget seg politisk fra venstre og markant til høyre på denne tiden, og distanserte seg klart fra mange av sine tidligere økonomiske teorier.Etter oktoberrevolusjonen i 1917, som han var klar motstander av, og under den russiske borgerkrig 1918-1920 agerte Struve som rådgiver for den kontrarevolusjonære general A. I. Denikin og var medlem av den  hvitegardistiske regjerung under P. N. Wrangel.Etter kontrarevolusjonens sammenbrudd utvandret han. Han var han en tid bosatt i Praha og virket ved det russiske juridiske fakultet der.
Han flyttet i 1925 til Paris, der han utgav avisen «Vozrozjdenie».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Klaus von Beyme: Politische Theorien im Zeitalter der Ideologien: 1789-1945, Wiesbaden 2002, s. 320-328 (Google-Books)
Leszek Kołakowski: Struve und der legale Marxismus, i: Die Hauptströmungen des Marxismus – Entstehung, Entwicklung, Zerfall, Bd. 2, München 1977–1978, S. 405-417
Richard Pipes: Struve. Liberal on the Left. 1870-1905. Cambridge/Mass, Hanard University Press 1970
Richard Pipes: Struve. Liberal on the Right. Cambridge/Mass. Harvard University Press 1980
Donovan Ricketts

Donovan Ricketts (født 7. juni 1977 i Montego Bay) er en jamaicansk tidligere fotballspiller. Han fikk 100 landskaper for det jamaicanske landslaget før han ga seg på landslaget i 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Donovan Ricketts – FIFA 
(en) Donovan Ricketts – Major League Soccer 
(en) Donovan Ricketts – Transfermarkt 
(en) Donovan Ricketts – Transfermarkt (manager) 
(en) Donovan Ricketts – national-football-teams.com 
(en) Donovan Ricketts – WorldFootball.net 
(en) Donovan Ricketts – Soccerbase.com 
(en) Donovan Ricketts – FootballDatabase.eu 
(en) Donovan Ricketts – Soccerway 
(en) Donovan Ricketts – PlaymakerStats.com
Mikaelskirken

En rekke kirker i Norge og andre land har gjennom historien vært viet til erkeengelen Mikael. Blant disse er:

Mikaelskirken i Beijing i Kina
Mikaelskirken i Cluj-Napoca i Romania
Mikaelskirken i Hildesheim i Tyskland
Mikaelskirken i Jena i Tyskland
Mikaelskirken i München i Tyskland
Mikaelskirken i Pernå i Finland
Mikaelskirken ved Selje kloster
Mikaelskirken i Trondheim (brant 1344)
Mikaelskirken i Tønsberg
Mikaelskirken i Vågsbotn ved Åsane i Bergen


== Se også ==
Mont-Saint-Michel
Kirkenavn med Saint Michael, Saint-Michel, San Michele  osv.
Aleksandr Polovtsov

Aleksandr Aleksandrovitsj Polovtsov (russisk: Александр Александрович Половцов, født 31. mai 1832 i Luzjskij ujezd, guvernementet Sankt Petersburg, død der 24. juni 1909) var en russisk politiker og historiker. 
Polovtsov ble i 1873 senator, i 1883 statssekretær, i 1892 medlem av riksrådet, og var en av grunnleggerne av Det keiserlige russiske historiske selskap, hvis president han ble i 1878. Under hans ledelse ble fra 1896 det store russiske biografiske leksikon Русский биографический словарь (Russkij biografitsjeskij slovar) utgitt. 


== Litteratur ==
Polovtsov, Aleksandr Aleksandrovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1915)
Darlington Nagbe

Darlington Nagbe (født 19. juli 1990 i Monrovia, Liberia) er en amerikansk fotballspiller som spiller for Columbus Crew.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Darlington Nagbe – Major League Soccer 
(en) Darlington Nagbe – Transfermarkt 
(en) Darlington Nagbe – national-football-teams.com 
(en) Darlington Nagbe – WorldFootball.net 
(en) Darlington Nagbe – Soccerbase.com 
(en) Darlington Nagbe – FootballDatabase.eu 
(en) Darlington Nagbe – Soccerway 
(en) Darlington Nagbe – FBref 
(es) Darlington Nagbe – as.com
Aleksandr Solovjov

Aleksandr Konstantinovitsj Solovjov (russisk: Александр Константинович Соловьёв (født 30. august (g.s.: 18. august) 1846 i Luga i guvernementet Sankt Petersburg, henrettet 9. juni (g.s.: 28. mai) 1879 i St. Petersburg) var en russisk revolusjonær, kjent for sitt mordforsøk rettet mot tsar Aleksander II. Han avfyrte fem revolverskudd mot tsaren, men bommet. Tsaren som hadde sett ham komme med revolver i hånd, og flyktet unna i sikksakk. Solovjov ble henrettet for attentatet. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
(sv) Solovjev, Aleksandr Konstantinovitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1917)
Pjotr Tsjikhatsjov

Pjotr Aleksandrovitsj Tsjikhatsjov  (russisk: Пётр Алекса́ндрович Чихачёв, født 16. august 1812 i Gattsjina, død 13. oktober 1890 i Firenze) var en russisk geolog, biolog og forskningsreisende.
Tsjikhatsjev, som først var diplomat, utforsket Altajområdet 1842-43 og viet seg så til inngående studier av Lilleasia. Mellom 1877 og 1878 reiste han også i Spania, Algerie og Tunisia.


== Verker ==
Voyage scientifique dans l'Altaï oriental et les parties adjacentes de la frontière de Chine, 1845, Paris
Lettres sur la Turquie, 1850, Bruxelles
Asie Mineure: Description physique, statistique et archéologique de cette contrée, huit volumes 1852-1868, Paris
Le Bosphore et Constantinople, 1864, 1877
Considérations géologiques sur les îles océaniques, 1878
Espagne, Algérie et Tunisie, 1880, Paris ; Spanien, Algieren und Tunis, Leipzig, 1882
Études de géographie et d'histoire naturelle, 1890


== Referanser ==
Mikhail Tsjigorin

Mikhail Ivanovitsj Tsjigorin (russisk: Михаил Иванович Чигорин, født 12. november (g.s.: 31. oktober) 1850 i Gattsjina, død 25. januar (g.s.: 12. januar) 1908 i Lublin var en russisk sjakkspiller.
Det finnes flere sjakkåpninger som er oppkalt etter Tsjigorin, som for eksempel Tsjigorins variant i spansk åpning (1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lb5 a6 4.La4 Sf6 5.O-O Le7 6.Te1 b5 7.Lb3 d6 8.c3 O-O 9.h3 Sa5) og Tsjigorinforsvaret i Dronninggambit (1.d4 d5 2.c4 Sc6).
Tsjigorin oppfant også åpningslinjen 1.e4 e6 2.De2 i fransk forsvar. Nå betraktes varianten som en forløper tll kongeindiske oppstillinger, men Tsjigorin spilte varianten med andre ideer (for eksempel b3) i tankene.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Efim Bogoljubov: Mikhail Chigorin, selected games. Batsford, London 1987, ISBN 0-7134-5719-8.
Alexander Khalifman, Sergei Soloviov: Mikhail Chigorin, the first Russian grandmaster. Semko, Sofia 1999, ISBN 954-8782-11-1.


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Tsjigorin – chessgames.com 
(en) Mikhail Tsjigorin – 365Chess.com
Musikkåret 1704

Musikkåret 1704 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1704.


== Hendelser ==
Johann Christoph Pepusch ankommer London.
Etter ektemannens død begynner Élisabeth Jacquet de La Guerre å holde konserter i sitt hjem.
Antonio Vivaldi blir musikkintendant ved Ospedale della Pietà, Venezia.
Johann Jacob Bach blir en oboist i hæren til kong Karl XII av Sverige og inspirerer Johann Sebastian til å skrive en Capriccio om fraværet til hans mest elskede bror.
Under en krangel om ledelsen av en framføring av Johann Matthesons opera, Cleopatra, dreper komponisten nesten Georg Friedrich Händel i en kårdeduell.


== Musikk ==
Reinhard Keiser skriver pasjonsoratoriet Der blutige und sterbende Jesus med en tekst av Christian Friedrich Hunold
Johann Mattheson skriver operaen Die unglückselige Cleopatra
Domenico Scarlatti reviderer Carlo Francesco Pollarolos opera Irene for oppføring i Napoli.


== Opera ==
Attilo Ariosti – I gloriosi presagi di Scipione Africano
Giovanni Bononcini
Il fiore delle eroine
Il ritorno di Giulio Cesare
Francesco Bartolomeo Conti – Alba Cornelia
Johann Mattheson – Die unglückselige Cleopatra
Carlo Francesco Pollarolo – Irene (revidert av Domenico Scarlatti for oppføringen i Napoli).


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		
		
		


== Referanser ==
Mikhail Dolivo-Dobrovolskij

Mikhail Osipovitsj Dolivo-Dobrovolskij (russisk Михаил Осипович Доливо-Добровольский', født 2. januar 1862 i Gattsjina nær St. Petersburg, død 15. november 1919 i Heidelberg i Tyskland), var en russisk ingeniør, elektriker og oppfinner. 
Han stammet fra en blandet familie bestående av en polsk adelig slekt som stammet fra Mazowsze, og en russisk adelsslekt. Dolivo-Dobrovolskij emigrerte til Tyskland på grunn av politisk forfølgelse etter mordet på Aleksander II av Russland (1881). Han studerte ved Darmstadt teknologiske universitet (TH Darmstadt) i Tyskland. Fra 1887 arbeidet han for AEG der han i 1909 ble sjef for AEGs apparatfabrikk. Han arbeidet senere med problemene angående kraftoverføring med høyspent likestrøm.
Som en av grunnleggerne (den andre var Nikola Tesla) av trefasede elsystem, utviklet han den trefasede elektriske generator og en trefase elektrisk motor (1888) samt studerte stjerne- og deltakoblinger. Trefasesystemet triumferte i Europa ved den internasjonale elektrotekniske utstillingen i 1891, der Dolivo-Dobrovolskij benyttet dette systemet for å overføre elkraft på en avstand av 176 km med 75% effektivitet. I 1891 skapte han også en trefasetransformator og den kortslutne rotoren.
Han konstruerte verdens første trefasevannkraftverk i 1891. 
I løpet av sitt liv løste han over 60 patenter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Dolivo-Dobrovolsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Artikkel i Den store sovjetiske encyklopedi (russisk)
https://web.archive.org/web/20050908025431/http://erudite.nm.ru/DolivoDobr.htm
https://web.archive.org/web/20070808014724/http://www.cultinfo.ru/fulltext/1/001/008/031/267.htm
https://web.archive.org/web/20110926231334/http://library.istu.edu/hoe/personalia/dolivo.pdf
Polish Encyclopaedia PWN https://web.archive.org/web/20140714215655/http://encyklopedia.pwn.pl/haslo.php?id=3893533
Montego Bay

Montego Bay er en by i det nordvestlige Jamaica. Det er Jamaicas fjerde største by med et innbyggertall på rundt 110 000(tall fra 2011). 


== Referanser ==
Musikkåret 1724

Musikkåret 1724 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1724.


== Hendelser ==
Johann Sebastian Bach komponerer en sanctus til bruk i gudstjenesten. Senere brukte han stykket opp igjen i revidert form i Messe i h-moll.
John Frederick Lampe ankommer England.
Joseph Bodin de Boismortier flytter til Paris fra Perpignan.
Agostino Steffani blir valgt til ærespresident for Academy of Antient Musick i London.
Johann Adolf Hasse ankommer Napoli.
Le Saraste fiolin lages av Antonio Stradivari (nå eiet av Real Concervatorio Superior de Música i Madrid, Spania).
I Roma møter Domenico Scarlatti Farinelli og Johann Joachim Quantz.
Giftermål mellom datteren til musikkutgiveren, Jean-Baptiste Christophe Ballard og trykkeren François Boivin.
Sébastien de Brossards manuskriptsamling blir kjøpt av kong Ludvig XV av Frankrike.
Renatus Harris bygger sitt siste orgel, til St Dionis Backchurch i City of London.
7. april – Johann Sebastian Bach første oppføring av Johannespasjonen (BWV 245, BC D 2a) i Nikolaikirken.


== Klassisk musikk ==
Johann Sebastian Bach – Sie werden euch in den Bann tun, BWV (kantate) og omkring 50 andre kantater
Joseph Bodin de Boismortier – Les Quatre Saisons (kantate)
François Couperin – L'Apothéose de Corelli
William Croft – Musica sacra
Benedetto Marcello – Estro Poetrico Armonico, bind 1
Turlough O'Carolan – John Drury (komponert til bryllupet til et par fra nærmiljøet, John Drury og Elizabeth Goldsmith)
Jean-Philippe Rameau – Pieces de Clavessin


== Opera ==
Georg Friedrich Händel – Giulio Cesare (Julius Caesar); Tamerlano (Tamburlaine), begge først oppført i London
Leonardo Vinci – Turno Aricino
Antonio Vivaldi – Il Giustino


== Fødsler ==
26. februar – Gottfried Heinrich Bach, Johann Sebastian Bachs psykisk utviklingshemmede sønn (død 1763)
18. juli – Maria Antonia of Bavaria, komponist, sanger, cembalist og mesen (død 1780)
28. august - Diamante Medaglia Faini, italiensk poet and komponist (død 1770)
29. august – Giovanni Battista Casti, opera librettist (død 1803)
14. september - Ignaz Vitzthumb, komponist og dirigent (død 1816)
1. oktober – Giovanni Battista Cirri, cellist and komponist (død 1808)
8, desember – Claude Balbastre, organist, cembalist og komponist (død 1799)
ukjent dato - Joan Rossell, katalansk komponist (død 1780)


== Dødsfall ==
7. mars - Wolfgang Nicolaus Pertl, musiker og bestefar til Wolfgang Amadeus Mozart
21. mai - Antonio Salvi, librettist til Vivaldi (født 1664)
7. juni (gravlagt) - Johann Hugo von Wilderer, komponist (født ca. 1670)
24. juni – Johann Theile, sanger og komponist (født 1646)
24. august – Andreas Kneller, komponist (født 1649)
sannsynligvis
John Abell, kontratenor, komponist og luttspiller (født 1653)
Antonio Quintavalle, operakomponist


== Referanser ==
Labrang

Labrangklosteret (tibetansk:  བླ་བྲང་བཀྲ་ཤིས་འཁྱིལ་; Wylie: bla-brang bkra-shis-'khyil) er et kloster tilhørrnde gelugskolen innen tibetansk buddhisme og ligger i Xiahe fylke i Gansu-provinsen i Folkerepublikken Kina.
Xiahe tilhører det autonome tibetanske prefektur Gannan, som er i den kulturgeografiske regionen Amdo.
Klosteret ble grunnlagt i 1709 av Ngawang Tsondru, som senere ble erkjent som den første Jamyang Shêpa og var de tredje høyst rangerte lamaer i gelug etter Dalai Lama og Panchen Lama. Klosteret er et av de syv store klostere i gelug-skolen og det viktigste klosteret utenfor det sentrale Tibet.


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Labrang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Chörten

Chörten (tibetansk: མཆོད་རྟེན།, Wylie: mchod rten, tradisjonell kinesisk: 塔、確典, forenklet kinesisk: 塔、确典, pinyin: tǎ, quèdiǎn) er et tibetansk kultbyggverk innen tibetansk buddhisme. Den er den egne videreutvikling av stupaen.
Den hvitvaskede hoveddelen er formet som en omvendt klokke, og hever seg opp over et flere ganger avtrappet underbygg.


== Bilder ==

		
		


== Litteratur ==
Adrian Snodgrass: The Symbolism of the Stupa. Motilal Banarsidass Publishers (Cornell Southeast Asia Program), Delhi, 1992, ISBN 81-208-0781-2


== Eksterne lenker ==
(en) Chortens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hva må gjøres

Hva må gjøres var et norsk tidsskrift som kom ut fra 1974, utgitt som organ for AKP (m-l)s studentorganisasjon Norges Kommunistiske Studentforbund. Fra 1995 gikk bladet over til nynorsk, og ble utgitt som Kva må gjerast?.
Bladet hentet tittelen fra Lenins bok Hva må gjøres?, men NKS-bladet fjernet ganske raskt spørsmålstegnet i sin tittel. 
Første nummer av bladet ble utgitt i 1974, rett etter at NKS var blitt stiftet. Hva må gjøres kom jevnlig gjennom hele 1970-tallet og første del av 1980-tallet, om lag annenhver måned. De første tre årene kom det i vanlig tidsskriftformat, tilnærmet A4. Fra 1977 gikk det over til større avisformat. Det kom også en rekke ekstrautgaver i ulike formater, noen i mer løpeseddelpreget form. Disse ble ofte utgitt i forbindelse med politiske hendinger, når bladet ønsket å mobilisere i forbindelse med studentaksjoner, valg eller streikesolidaritet.
Fra siste del av 1980-årene kom bladet mer sporadisk, og i varierende formater. 


== Redaktører ==
Bernt Holtsmark (1974 – 1977)
Jørn Magdahl (1977 - 1980)
Paul Bjerke (1980 - )
Torill Mellum (1983 )
Runar Kvernen (1984 - 1985)Bladet har kommet med mange utgivelser uten at redaktør er oppgitt, ergo er lista ikke komplett.


== Kilder ==
Hva må gjøres, årgangene 1974 - 1984
Omtale og PDF-utgaver på nettstedet akp.no