jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Roald Skarsten

Roald Skarsten (født 22. mars 1943 i Bergen, død 22. august 2012) var en norsk teolog og professor ved Universitetet i Bergen.
Skarsten studerte teologi ved Universitetet i Oslo. Han var senere universitetsstipendiat ved Universitetet i Bergen og ansatt ved Norges almenvitenskapelige forskningsråds EDB-senter for humanistisk forskning. Sammen med professor Peder Borgen utviklet han elektroniske verktøy for å studere den gresk-jødiske filosofen Filon fra Aleksandrias verker. Fra 1979 ledet han EDB-seksjonen ved Universitetet i Bergens Institutt for kristendomskunnskap. I 1988 ble han dr. philos. på en avhandling om Filon, «Forfatterproblemet ved De aeternitate mundi i Corpus Philonicum». Sammen med Peder Borgen og Kåre Fuglseth har han senere utgitt en konkordans til Filons verker.
I 1988 ble han utnevnt til førsteamanuensis, og han ble professor i 1989. Han interesserte seg for bruk av informatikk i de humanistiske fagene, et fagområde som senere ble kalt «digital kultur» og er blitt et eget studieprogram ved Universitetet i Bergen. Han bidro også til å utvikle faget «akademisk skriving», som skulle hjelpe studentene til å skrive bedre akademiske tekster.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Roald Skarsten i BIBSYS
Kolbjørn Slethei: «Roald Skarsten til minne», Universitetet i Bergens nettsider, 31. august 2012
Konkordans

En konkordans er en alfabetisk fortegnelse over de viktigste ordene og begrepene som er brukt i en tekst. Før datamaskinene kom var oppsettet av en konkordans et svært tidkrevende arbeid og ble bare utført for viktige religiøse eller litterære tekster, som Bibelen eller William Shakespeares verker.
Nyasaland African Congress

Nyasaland African Congress var en politisk organisasjon og senere parti som ble dannet i  1944 i det daværende britiske protektoratet Nyasaland (nå Malawi) og som eksisterte fram til partiet ble forbudt i 1959.
Bevegelsen hadde sin bakgrunn i en rekke relativt kortlevede organisasjoner for "utdannede innfødte" som var startet på 1910-1930 tallet.
Den var dominert av en kristen og utdannet elite av malawiere, blant annet prester, offentlige tjenestemenn, små plantasjeeiere og forretningseiere samt en del tradisjonelle stammeledere.Organisasjonen var sentral i malawiernes motstand mot Føderasjonen Rhodesia og Nyasaland som ble opprettet i 1953. Den ble spesielt vitalisert etter Hastings Banda returnerte til Malawi etter 40 år utlendighet og overtok lederskapet i NAC i august 1958. Banda, en karismatisk taler, tiltrakk tusenvis til sine politiske møter og en mengde nye lokallag av NAC ble stiftet. De politiske møtene bidro til at befolkningen begynte å vise åpen motstand mot kolonistyret blant annet ved å kutte telefonledninger, lage grøfter i veiene for å hindre biltrafikk og i enkelte byer ble biler steinet. Myndighetene reagerte med å arrestere en del lokale ledere.I mars 1959 ble det innført unntakstilstand og NAC ble forbudt. Mange av lederne inkludert Banda ble arrestert og satt i fengsel i  enten i Malawi eller Sør-Rhodesia.


== Ledere ==


== Referanser ==
Zodiac Aerospace

Zodiac Aerospace er et fransk selskap som produserer en rekke produkter innen luftfart, sikkerhetsutstyr og kommunikasjonsutstyr. Selskapet ble grunnlagt i 1896 og var i begynnelsen engasjert innen produksjon av fly og luftskip.
I 2007 ble selskapet skilt ut fra Zodiac Marine.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Movassbakken (Oslo)

Movassbakken (1-7, 2-6) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den går nordøstover fra Sørbråtveien og ender opp i området rundt Movatn stasjon på Gjøvikbanen.
Veinavnet ble vedtatt i 1943.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Movassbakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 368. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Rundmyrveien (Oslo)

Rundmyrveien (1-27, 2-30) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den går som blindvei vestover og deretter nordover fra Sørbråtveien i retning Rundmyra.
Veinavnet ble vedtatt i 1943.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Rundmyrveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 473. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Sørhellinga (Oslo)

Sørhellinga (1-5, 2-8) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den går nordover som blindvei fra Stårputtveien.
Veinavnet ble vedtatt i 1943.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Sørhellinga». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 556. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Stårputtveien (Oslo)

Stårputtveien (1-41, 2-46) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den tar av nordøstover fra Sørbråtveien og går mer eller mindre parallelt med Gjøvikbanen før den ender i Movassbakken like før Movatn stasjon.
Veien fikk navn i 1943 etter den nå gjenfylte Stårputten.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Stårputtveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 547. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Sørstien (Oslo)

Sørstien (7-21; ingen partallsadresser) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den går nordover som blindvei fra Sørbråtveien, langs østsiden av denne.
Navnet er gammelt, men ble formelt vedtatt i 1990.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Sørstien». Oslo byleksikon (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 558. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Sørsvingen (Oslo)

Sørsvingen (1-23, 2-18) er en vei i Nordmarka i Oslo. Den går som blindvei nordvestover fra Sørbråtveien, ikke langt fra Snippen holdeplass på Gjøvikbanen.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Sørsvingen». Oslo byleksikon (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 558. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Reyhanli

Reyhanlı (arabisk: الريحانية‎, ar-Rayḥānīyah) er en by og et distrikt i provinsen Hatay ved kysten av Middelhavet i Tyrkia nær grensen til Syria. I 2008 hadde byen 60.418 innbyggere, og distriktet 84.831.
Byen var tidligere kjent som İrtah og Reyhaniye. Byen ligger langs hovedveien mellom İskenderun og Aleppon ved elven Asi (arabisk: Nahr al-Asi, antikkens Orontes).  


== Historie ==
I distriktet er det blitt funnet oldtidsbosettinger som stammer fra ca 6100 f.Kr.
Senere var området under hettittenes hegemoni. 
Innbyggerenne i byen, tyrkere, arabere, turkmener, tsjerkessere og kurder, lever harmonisk side om side.
Økonomisk dominerer landbruket, hovedsaklyd dyrking av bomull, korn, frukt og grønnsaker. Tekstilindustrien har en viss betydning. Her er severdigheter og oldtidslevninger som for eksempel Kızlar Sarayı.
Den amanske port

Den amanske port (latinsk Amani Portae) eller Bahçepasset (tyrkisk Bahçe Geçidi) er en fjellovergang i provinsen Osmaniye sør i det sentrale Tyrkia. Overgangen krysser de nordlige Amanusfjellene mellom Kilikia og det sørlige Anatolia og det nordlige Syria. Den er en av to fjelloverganger over Amanusfjella sammen med Den syriske port lenger sør. Den amanske port ble nevnt i antikken i Nabonidus-krøniken.Passet spilte en viktig rolle fram mot slaget ved Issus. Etter at en del av Aleksander den stores hær okkuperte Den syriske port, valgte Darius III av Persia å føre hæren sin gjennom Den amanske port og sette sin hær mellom de to makedonske hærene ved byen Issus. De makedonske styrkene slo seg sammen før de gikk til angrep mot Darius, og utfallet ble tap for perserne.


== Referanser ==
Fagarbeider

Fagarbeider er en yrkesutøver som i det norske utdanningssystemet har avlagt og bestått fag- eller svenneprøve og har mottatt fagbrev eller svennebrev. I Norge er det ni utdanningsprogram og en stor bredde av programområder.
Det er en rekke utdanningsveier mot en yrkesfaglig opplæring som fagarbeider. Fullført opplæring skjer etter tre til fem år. Fag- svennebrev gir mulighet for lønn som fagarbeider i yrkeslivet. Den vanligste veien er det ordinære løpet med 2 år i videregående skole og 2 år som lærling. Andre utdanningsveier er dobbeltkompetanseløpet yrkes- og studiekompetanse (YSK) og den alternative opplæringsløpet vekslingsmodellen. Det er også mulig å bli fagarbeider gjennom å få vurdert egen arbeidserfaring og den veien bli kvalifisert til fag- eller svenneprøve.


== Se også ==
Handverker


== Eksterne lenker ==
NDLA: Arkivert 17. juli 2014 hos Wayback Machine. Fagarbeider og arbeidstaker
Cecilie Liane

Cecilie Bratteland Liane (født 13. juli 1991) kommer fra Froland, Aust-Agder) og vokste opp i Froland Idrettslag hvor hun begynte med fotball som 8-åring. Hun spilte på guttelaget frem til hun ble 16 år. I 2005 var hun med å tape uoffisielt NM for Os, etter straffespark. Året etter var hun med å vinne Norway cup, og ble i finalen kåret til finalens beste spiller.
I 2007 hentet Amazon Grimstad Liane til Toppserien, hvor hun debuterte mot Team Strømmen i 0-2 tap. Dette året spilte hun 14 kamper som debutant og scoret 1 mål. I 2008 sesongen spilte hun 20 kamper og scoret 2 mål. Dette året ble hun etablert som toppseriespiller. Hun spilte i Amazon Grimstad frem til Kolbotn ønsket henne før 2010 sesongen, med Dan Eggen som trener. Her etablerte hun seg med en gang som høyreback, og har spilt fast der frem til i dag (november2014). Hun står totalt med 56 kamper for Amazon Grimstad og 113 for Kolbotn, totalt 169 toppkamper for de to klubbene.
På Landslaget debuterte hun i Finland for J16 landslaget og har siden fulgt alle landslags klassene opp til U23 landslaget. Hun har totalt 52 U-landskamper, og scoret 5 mål fra sin back posisjon.
Cecilie Liane er for tiden bosatt i Oslo, ved Carl Berners plass, og studerer ved Norges Idretts Høyskole. Hun har fra før studert ved Gymnaset i Grimstad i to år og ett halvt år, før hun dro til Wang, det siste halvåret, da hun dro til Kolbotn som spiller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Cecilie Bratteland Liane, fra nettstedet altomfotball.no
Karrieresenter Mo i Rana

Karrieresenter Mo i Rana er lokalisert i Mo i Rana på Helgeland i Nordland fylke, og er et av ni regionale karrieresentre i fylket. Senteret gir individuell karriereveiledning til unge og voksne. Det har oppgaver knyttet til videregående opplæring for voksne og er et kompetansesenter for rådgivertjenesten i skolen, NAV og bedrifter.
Senteret er samlokalisert med Campus Helgeland i Torggata 1B i Mo i Rana sentrum.


== Eksterne lenker ==
Nettsted hos Campus Helgeland
Hjemmeside til Karriere Nordland Arkivert 18. oktober 2014 hos Wayback Machine.
Jonsokbryllup

Jonsokbryllup (på nynorsk jonsokbrudlaup), lekebryllup eller barnebryllup er en skikk der barn eller ungdom på jonsokdagen (sankthansdagen) etterlikner de voksnes tradisjonelle bryllupsseremoni med festdrakter, opptog og feiring.


== Utbredelse og historie ==
Jonsokbryllup er kjent fra Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. 
Liknende liksombryllupsskikker er kjent i store deler av Europa, og finnes blant annet avbildet på Bruegels maleri Barns lek. I Sverige kalles skikken pingstbrud eller midtsommarbrud, og knyttes altså til pinsen og sankthans - men lekebryllup har vært holdt hele året rundt til ulike høytider. Den eldste kilden til slike lekebryllup i Norge er fra 1823, da det ble omtalt som en gammel skikk. Liksombryllup ser ut til å opprinnelig ha foregått mellom voksne, og har gradvis fra 17- eller 1800-tallet av blitt omformet til barne- eller ungdomstradisjon. Tradisjonen videreføres fortsatt av enkelte barnehager på Vestlandet, for eksempel som en sommeravslutning der førskolebarna spiller bruder og brudgommer.


== Se også ==
Jonsok


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arnberg, Anna-Karin Jobs 2014: "Giftas på låtsas", i: Fataburen. Nordiska Museets årsbok 2014
Bringeus, Nils-Arvid 1976. Årets festseder. Insitutet för folklivsforskning. Södertälje.
Wyller, Torill 1987. Sankthans. Midtsommerfeiring i Norge gjennom 150 år. Oslo. Universitetsforlaget.


== Eksterne lenker ==
Bildetreff  i digitaltmuseum.no etter søk på oppslagsordet «jonsokbryllup»
Jonsokbryllup i barnehage på Østlandet 2009
Sørbygd skytebane

Sørbygd skytebane er en skytebane på Steinsland, om lag en kilometer nordøst for Skutvik, i Hamarøy i Nordland. Banen har en lengde på 275 meter, med tvillingskiver 102 meter fra skytterhuset.


== Referanser ==
Schiøtz (slekt)

Schiøtz er en norsk slekt som kom til Norge i 1769 fra Danmark med Søren Schiøtz (1735–1803) som hadde fått seg jobb i Stavanger. Sangeren Birgitte Grimstad var datter av den danske tenoren Aksel Schiøtz (1906–1975), som er av en annen dansk Schiøtzeslekt.

		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hans Cappelen: Norske slektsvåpen, Oslo 1969 (2. opplag 1976), side 198
Trichillum

Trichillum er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Små (3-4 millimeter), ovale, blankt metalliske skarabider. Kroppen har rader av korte, kraftige, lyse, oppstående børster.


== Levevis ==
Artene lever i tropisk skog. Disse små billene har noe ulike strategier for å komme til møkka de lever på. Noen stjeler møkk som er gravd ned av andre biller (kleptoparasitter), andre kan finnes i pelsen på dovendyr og nyttiggjør seg trolig gjødselen disse med jevne mellomrom legger fra seg.
Disse billene kan også finnes på åtsler.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika, mest i den sørlige delen, men én art er funnet så langt nord som Colombia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Ateuchini Montreuil, 1998
Understammen Scatimina
Slekten Trichillum Harold, 1868
Trichillum adjunctum Martinez, 1967
Trichillum arrowi Saylor, 1935
Trichillum cordobense Vaz-de-Mello & Génier, 2005
Trichillum depilatum Balthasar, 1942
Trichillum externepunctatum Preudhomme de Borre, 1880
Trichillum halffteri Martinez, 1967
Trichillum heydeni Harold, 1868
Trichillum morellii Verdu & Galante, 1997
Trichillum pauliani Balthasar, 1931
Trichillum pseudoarrowi Vaz-de-Mello & Génier, 2005
Trichillum tishechkini Vaz-de-Mello & Génier, 2005


== Kilder ==
Verdú, J.R. & Galante, E. (1997) A new Trichillum Harold (Coleoptera: Scarabeidae) from Uruguay. The Coleopterists' Bulletin 51(1): 93-98. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Trichillum i Encyclopedia of Life 
(en) Trichillum i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Trichillum hos NCBI 
Trichillum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Liste over artene
Bilder av to eksemplarer
Coptorhina

Coptorhina er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i soppbiter som de graver ned.


== Utseende ==
Middelsstore (8-20 millimeter) svært kraftige, blankt brunsvarte til svarte skarabider. Kroppen er høyt hvelvet, disse artene ligner overflatisk på de store artene i slekten Heliocopris men er neppe nært beslektet med dem. Hos hannen er det store, skovlformede hodet trukket ut til to store tenner foran (men ingen horn i pannen). Pronotum er høyt hvelvet med en stor uthulning bak hodet. Dekkvingene er hvelvede med fine lengdefurer. Det er betydelig størrelsesvariasjon innen arten.


== Levevis ==
Larvene til denne slekten utvikler seg ikke på gjødsel som vanlig for gjødselgravere (Scarabaeinae), men derimot på sopp. De voksne samler sammen biter av sopp som de ruller sammen til en ball om blir gravd ned og dekket med leire. På denne legges eggene, og larvene utvikler seg. Det er interessant at billene har beholdt gruppens vanlige adferdsmønster med å grave ned en ball av mat for larvene, men har skiftet til en annen matkilde (sopp i stedet for gjødsel).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sentrale og sørlige Afrika, mot nord til Etiopia.


== Systematisk inndeling ==
Slektens systematiske plassering synes noe usikker.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Ateuchini Montreuil, 1998
Slekten Coptorhina Hope, 1835
Coptorhina angolensis Arrow, 1906
Coptorhina auspicata Péringuey, 1901
Coptorhina davidi Janssens, 1939
Coptorhina excavata Frolov, Akhemtova & Scholtz, 2008
Coptorhina klugi (Hope, 1833)
Coptorhina nanus Péringuey, 1888
Coptorhina nitefacta Gillet, 1932
Coptorhina nitidipennis Boheman, 1857
Coptorhina parva Sharp, 1875


== Kilder ==
Frolov, A.V. Akhmetova, L.A. og Scholtz, C.A. (2008) Revision of the obligate mushroom-feeding African dung beetle genus Coptorhina Hope (Coleoptera: Scarabaeidae: Scarabaeinae). Journal of Natural History 42: 1477-1508. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Coptorhina i Encyclopedia of Life 
(en) Coptorhina i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Coptorhina hos NCBI 
(en) Kategori:Coptorhina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coptorhina – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde og utbredelseskart for Coptorhina klugi
Liste over artene
Reisepass

Reisepass var et dokument som ble benyttet i perioden med passtvang for innlands- og utenlandsreiser i Norge frem til 1860.


== Historisk bakgrunn ==
Typisk for hele enevoldstiden (1661-1814) var myndighetenes ønske om, og forsøk på, å kontrollere sine undersåtter. Det var ønskelig å begrense sosial og geografisk mobilitet. For å kunne kontrollere flyttinger, ble det krevd pass selv for innenlandsreisende i Norge. Det var straffbart å huse løsgjengere eller personer uten reisepass. Også skippere og fergemenn kunne stilles til straffeansvar dersom de fraktet personer uten reisepass.
I 1805 ble det bestemt at det kun var politimestrene i byene og fogdene på landet som hadde rett til å utstede reisepass. Den innenlandske passtvangen ble avskaffet i 1860.  Passenes utforming og innhold er svært varierende, men noen poster finnes alltid, for eksempel navnet på stedet hvor det ble utstedt og når, samt navnet på den som utstedte det. Navn og stilling på den som reiste finner vi også, samt den reisendes destinasjon. Noen ganger får vi også vite hvor den reisende ble født. Pass var naturlig nok også obligatorisk hvis man ville reise utenlands, og det var også obligatorisk for de som kom utenfra og ville til Norge, om de så var født i Norge eller ikke.
Når noen returnerte fra en reise, eller slo seg ned et sted, ble passene innlevert til politi eller lensmann. Disse passene ble i varierende grad tatt vare på. En del pass inneholder også en beskrivelse av utseendet til den reisende personen- et substitutt for dagens passbilde. Noen av passene har med ganske så nøyaktige beskrivelser av de reisende som for eksempel øyenfarge, hårfarge og høyde, samt og om vedkommende hadde runde kinn og sunn hudfarge.


== Passprotokoll ==
Det ble også ført passprotokoller. Dette er en protokoll over utstedte pass eller fremviste pass. Det er i disse protokollene vi finner navn til alle de som emigrerte til Amerika.
En del passprotokoller er blitt transkribert og ligger søkbare på Digitalarkivet.


== Arkiv ==
Reisepass og passprotokoller finnes ved statsarkivene.
Av de reisepassene som finnes bevarte ved Statsarkivet i Bergen er flertallet utstedte i Sverige og Danmark, men også fra dagens Tyskland finnes en god del pass. Pass for reisende fra Russland finner vi også, men disse er utfordrende å lese. På baksidene av passene finnes ofte informasjon om når passene ble fremviste på reisen. På denne måten kan man følge personens reiserute.


== Eksterne lenker ==
Skannede pass for Bergen 1816-1822 på Digitalarkivet
Søkbare reisepass for Bergen 1816-1822 på Digitalarkivet
Søkbare pass i Bergen for emigrasjon til Amerika på Digitalarkivet
Ingolf Schiøtz

Ingolf Schiøtz (født 3. juni 1877 i Oppegård, død 15. januar 1961) var en norsk øyelege.Han var sønn av  Hjalmar Schiøtz (1850–1927) av Schiøtz (slekt) og diakonisse Inga Hertzberg (1859–1940) av Hertzberg (slekt). I 1915 giftet han seg med adjunktdatteren Birgit Hamilton (1889–1976) fra Kristiansand, moren var slektningen Sigrid Schiøtz (1865–1946). 
Faren var også øyelege og professor ved Universitetet i Oslo. Efter et examen artium 1905 ble Ingolf vernepliktig secondløytnant i den kristiansandske infanteribrigade. Han mottok en cand.med. 1913 og virket flere steder som Trondheim, Rikshospitalet, Rjukan, Sandefjord, Skien, endog konsulent for Amerikalinjen og NSB. Han fikk offentlig godkjenning som ekspert på øyesykdommer i 1917. Etter han i 1922 fikk en dr.med. på en avhandling som het Uber retinitis gravidarum et amourosis eclamptica, startet han privat praksis som øyelege i Oslo. 
Sammen med faren Hjalmar Schiøtz (1850–1927) og svogeren Arnt Tandberg (1888–1959) som var gift med søstera Gabrielle (1888–1968), var Ingolf involvert i et byrå i Akersgaten 1, som hadde kvalitetskontroll på tonometre, brukt for å måle trykket inne i øyet. Etter farens død i 1927 overtok Ingolf alt av utstyr, mens professoratet ble overtatt av Søren Holth.
Han skrev avhandlinger om øyesykdommer med spesiell vekt på fargesans. I det frivillige la han ned mye arbeid for å hjelpe blinde og svaksynte. Blant annet satt han seksten år som styremedlem i Østlandske blindeforbund. Ingolf var sekretær og formann i Oslo øyelegeforening og med på å stifte Oftalmologisk Tidsskrift i 1922 der han var redaktør en tid.  Fra 1926 var han sekretær i det nystiftede Norske Øienlægers Forening. Ingolf døde i 1961 av kreft.


== Referanser ==
Tell Abyad

Tell Abyad (arabisk تل أبيض, Tal Abyaḍ) er en by i Syria langs elven Balikh og som administrativt hører til Ar-Raqqah guvernement. Den hadde 12 490 innbyggere i 2004. Den danner en delt by med Akçakale i Tyrkia og det finnes tre grenseoverganger i byen.
Akçakale og Tell Abyad var én by på ottomansk tid, det vil så før dannelsen av de moderne stater Tyrkia og Syria. 
Tell Abyad har ca. 14 825 innbyggere (2004), bestående av arabere, kurdere (begge overveiende sunnimuslimske), samt minoriteter bestående av ulike kristne grupperinger.


== Referanser ==
Sarophorus

Sarophorus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i soppbiter som de graver ned.


== Utseende ==
Små til middelsstore (5-10 millimeter), avlange, brunsvarte skarabider. Oversiden er tett og grovt punktert, pronotum gjerne med spredte skjell og litt uregelmessige, blanke knøler, dekkvingene ofte med opphøyde lengderibber eller avlange knøler.


== Levevis ==
Lite synes kjent om biologien til denne slekten, som kan forekomme både i buskdominert lende og mer åpne områder, oftest noe høytliggende. Muligens lever artene på forholdsvis gammel, inntørket gjødsel og/eller gamle, inntørkede kadavere.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika, et par av artene går så langt nord som Tanzania og den Den demokratiske republikken Kongo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Ateuchini Montreuil, 1998
Slekten Sarophorus Erichson, 1847
Sarophorus angolensis Frolov, 2004
Sarophorus bidentatus Frolov & Scholtz, 2003
Sarophorus carinatus Frolov & Scholtz, 2003
Sarophorus cicatricosus Péringuey, 1901
Sarophorus costatus Fåhraeus, 1857
Sarophorus latus Frolov & Scholtz, 2003
Sarophorus nitidus Frolov & Scholtz, 2003
Sarophorus punctatus Frolov & Scholtz, 2003
Sarophorus striatus Frolov & Scholtz, 2003
Sarophorus tuberculatus (Laporte de Castelnau, 1840)


== Kilder ==
Nettside om slekten


== Eksterne lenker ==
(en) Sarophorus i Encyclopedia of Life 
(en) Sarophorus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sarophorus hos NCBI 
(en) Kategori:Sarophorus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sarophorus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Liste over artene