jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Australias kvinnelandslag i basketball

Australias kvinnelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Australia i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 2 på FIBA-rankingen, og vant verdensmesterskapet i basketball i Brasil i 2006.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Australia women's national basketball team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Australias herrelandslag i basketball

Australias herrelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Australia i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 11 på FIBA-rankingen, og har 11 ganger deltatt i verdensmesterskapet i basketball.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Australia men's national basketball team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Australias kvinnelandslag i landhockey

Australias kvinnelandslag i landhockey er det australske landslaget i landhockey for kvinner som konkurrerer for Australia under internasjonale konkurranser som Samveldelekene, Sommer-OL og VM i landhockey.


== Se også ==
Australias herrelandslag i landhockey


== Eksterne lenker ==
(en) Australia women's national field hockey team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Australias herrelandslag i landhockey

Australias herrelandslag i landhockey er det australske landslaget i landhockey for menn som konkurrerer for Australia under internasjonale konkurranser som Samveldelekene, Sommer-OL og VM i landhockey.


== Lag ==

		


== Se også ==
Australias kvinnelandslag i landhockey


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Field hockey in Australia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Australias kvinnelandslag i sjumannsrugby

Australias kvinnelandslag i sjumannsrugby er det australske landslaget i sjumannsrugby for kvinner som konkurrerer for Australia under Samveldelekene, Sommer-OL og Verdensmesterskapet i sjumannsrugby.


== Turneringshistorikk ==
Den røde boksen indikerer at Australia var vertsnasjon


=== Olympiske leker ===


=== Verdensmesterskap ===


=== Samveldelekene ===


== Se også ==
Australias herrelandslag i sjumannsrugby


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Australia women's national rugby sevens team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
JEEP II

Jeep II er én av to atomreaktorer i Norge som inntil nylig har vært i drift og befinner seg på Kjeller, nord for Lillestrøm. Reaktoren ble stoppet 15. desember 2018 for ferieavvikling og planlagt vedlikehold, og det ble i forbindelse med vedlikeholdet avdekket store skader på reaktoren. Reaktoren ble vedtatt nedlagt av IFEs styre 25. april 2019 uten å ha blitt startet opp igjen. Den andre atomreaktoren som nylig har vært i drift, Haldenreaktoren, ble stengt ned i mars 2018 og er også vedtatt nedlagt.
Byggingen av Jeep II startet i 1965, og den første nukleære kjedereaksjonen ble igangsatt i desember 1966. Reaktoren driftes av Institutt for energiteknikk. Ansvaret for reaktoren vil med tiden bli overført til det nyopprettede statlige organet Norsk nukleær dekommisjonering (NND). 
Reaktoren har en varmeeffekt på 2MW, og bruker tungtvann som moderator og kjølemiddel. Kjernebrenselet består av lavanriket uran.. Reaktoren ble operert ved atmosfærisk trykk og en kjølevann/moderatur-temperatur på 55 grader celsius.Jeep II ble brukt til grunnforskning i faste stoffers fysikk, nøytronbestråling av materialer og produksjon av spesifikke radioaktive materialer.


== Referanser ==
Keri Hulme

Keri Hulme (1947 – 2021) var en newzealandsk forfatter, best kjent for sin eneste roman The Bone People (1984). 
The Bone People vant Bookerprisen 1985 og utkom på norsk som Margfolket i 1986.


== Biografi ==
Hulme var av engelsk, skotsk og maori-avstamming. Hun begynte på jusstudier ved University of Canterbury i 1967, men sluttet etter fire semestre og vendte tilbake til arbeid som tobakksplukker. Hun arbeidet også som fisker, kokk og i postverket. Hun bodde i Ōkārito i West Coastregionen der hun var beskjeftiget med fisking, maling og skriving. Hennes neste roman Bait har vært varslet flere ganger.The Bone People ble skrevet over en periode på 12 år, og ble refusert av flere forlag før romanen ble antatt av Spiral Collective, et kvinnelitterært kollektiv, og utgitt i februar 1984. I 1984 vant boka New Zealand Book Award for Fiction og Bookerprisen i 1985. Romanen skildrer maorienes kultur og historie, og drøfter hvordan maorifolket kan ta vare på sin identitet i møte med europeisk kultur.Hun hadde skrevet flere bøker og fått flere priser før hun slo gjennom med The Bone People.


== Verkliste ==
The Silences Between (Moeraki Conversations), dikt (1982)
The Bone People, roman (1984)
Lost Possessions, dikt (1985)
Te Kaihau: The Windeater, noveller (1985)
Te Whenua, Te Iwi/The Land and The People, noveller (1987)
Homeplaces: Three Coasts of the South Island of New Zealand, noveller (1989)
Strands, dikt (1992)
Stonefish, noveller (2004)


== Referanser ==
Plastilina

Plastilina, et merkenavn for modellervoks, er et kitt-lignende modelleringsmateriale laget av kalsiumsalter, vaselin og alifatiske syrer. Navnet er et registrert varemerke av Flair Leisure Products plc. Plastilina brukes mye til barnelek, men også profesjonelt for modeller tiltenkt kortere variget. Materialet er populær fordi det ikke tørker ut, og brukes en del i stop-motion animasjonsfilmer.
Australias herrelandslag i sjumannsrugby

Australias herrelandslag i sjumannsrugby er det australske landslaget i sjumannsrugby for menn som konkurrerer for Australia under Samveldelekene, Sommer-OL og Verdensmesterskapet i sjumannsrugby.


== Turneringshistorikk ==
Den røde boksen indikerer at Australia var vertsnasjon


=== Olympiske leker ===


=== Verdensmesterskap ===


=== Samveldelekene ===


== Se også ==
Australias kvinnelandslag i sjumannsrugby


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Australia national rugby sevens team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Storskogelva

Storskogelva er ei elv i Sørfold kommune i Nordland. Den har utløp fra Storskogvatnet i Rago nasjonalpark og renner mot sørvest, deretter vest, til den renner sammen med Sleipdalselva ved Lakshol og danner Nordfjordelva (Laksåga). Elva er 10,40 kilometer lang, eller 26,67 km regnet fra vassdragets øverste kilder i Padjelanta nasjonalpark i Sverige. Den har et nedbørfelt på 141,21 km² og middelvannføringen ved munningen er 8,44 m³/s.
Fra Storskogvatnet faller elva ned mot Storskogdalen og danner flere fosser, som Trollforsen og Helligforsen. I Storskogdalen er elva stilleflytende og aktivt meanderende. To sideelver kommer her inn, først Sølvskardelva  fra øst, og deretter Litlverivasselva fra sør, som danner den rundt 200 meter høye Litlverivassforsen. Etter Storskogdalen snur elva mot og danner Storforsen, før den vender mot vest og renner videre ned mot Lakshol og samløpet med Sleipdalselva. På den siste strekningen veksler løpet mellom rolige partier og fossestryk, som Melloforsen og Klipforsen. 
Den delen av vassdraget som ligger innenfor Rago nasjonalpark ble i 1973 varig vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag, og i supplering av Verneplan for vassdrag i 2005 ble vernet utvidet til å gjelde ned til samløpet med Sleipdalselva.


== Referanser ==
Gheorghe Chișleag

Gheorghe Chișleag (født 10. april 1914 i Românești i fylket Botoșani, død 16. mai 1988 i Iași) var en rumensk universitesprofessor som blir ansett for å være en av pionérene innen den moderne rumenske radiologien.


== Biografi ==
Gheorghe Chișleags far var bonde. Chișleag gikk på barneskole i sin hjembygd, på «A.T. Laurian»-gymnaset i Botoșani og studerte deretter medisin i Iași. Han fikk medisinsk doktorgrad i 1938. I 1962 ble han universitetsprofessor, og i 1979 rådgivende professor.Han grunnla «Radiologi- og kreftinstituttet» i Iași, som siden 2000 bærer hans navn.
Han er bisatt i Eternitatea-gravlunden i Iași.


== Medlemskap ==
Formann av Det rumenske selskapet for medisinsk vitenskap (avdeling for radiologi/onkologi)
Medlem av Den internasjonale radiologiforeningen 
Æresmedlem av Den belgiske radiologiforeningen
Medlem av Den franske radiologiforeningen
Medlem av Foreningen for radiologi og medisinsk elektrologi
Medlem av Lege- og naturalistforeningen i Iași
Medlem av Foreningen for medisinvitenskap


== Bøker ==
Semiologia radiologică
Curs de röntgendiagnostic (8 bind, 1955 – 1960)
Radiologie medicală (2 bind, 1960)
Curs de röntgendiagnostic în stomatologie (2 bind)
Examenul radiologic al stomacului (1960)
Radiologie medicală – noțiuni și scheme (1986)


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Artikkel i Evenimentul de Moldova (på rumensk)


== Eksterne lenker ==
Radiologie-Medicala-Vol1 (på rumensk)
Radiologie-Medicala-Vol2 (på rumensk)
Dinu Regman

Dinu Regman (født 16. mars 1957 i București, død 1. januar 1986 i Vest-Tyskland) var en rumensk dikter.


== Biografi ==
Regman studerte germanistikk ved Universitetet i București og var medlem av litteratursirklene Cenaclul de luni, Prospero, Opinia Studențească og Universitas. Han publiserte i kulturtidsskriftene Echinox, Amfiteatru m.fl. Han var en av den såkalte «åttiårsgenerasjonen» i rumensk litteratur. Han emigrerte til Vest-Tyskland i 1984, der han begynte å studere rettsvitenskap ved Universitetet i Giessen, og etterpå i Bonn. Regman døde i en bilulykke.Han er søskenbarn av litteraturkritikeren Cornel Regman.


== Litterær debut ==
1982 – i Caietul debutanților


== Bøker ==
1990 – Stop cadru, Editura Litera, post-mortem
er med i  UNIVERSITAS - A fost odată un cenaclu…, (redaktør Mircea Martin), Editura M.N.L.R., 2008
er med i Cele mai frumoase poezii ale generației '80 (redaktør Cosmin Ciotlos), Nemira 2015


== Referanser ==

Moraru, Cristian, ‹‹Dinu Regman În cadrul şi cadrele poeziei››, i Contrapunct, år II, nr. 4, 25. januar 1991


== Eksterne lenker ==
Biografi Dinu Regman (på rumensk)
Eirik Wig Sundvall

Eirik Wig Sundvall (født 1985) er en norsk historiker. Han er stipendiat ved Institutt for religion, filosofi og historie, Universitetet i Agder. 
I 2016 utgav han boka Gerhardsens valg om hvordan ledelsen i arbeiderbevegelsen i perioden 1920 til 1955 endret politikk fra å være medlemmer i Den kommunistiske internasjonalen til være tilhengere av sosialdemokrati.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
uia.no Eirik Wig Sundvall

(no) Publikasjoner av Eirik Wig Sundvall i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Simeon Malachi Athy

Simeon Malachi Athy er en vanuatisk økonom, som har vært sentralbanksjef for Vanuatus sentralbank siden 2013. 


== Utdanning og yrkeserfaring ==
Athy har en bachelorgrad i samfunnsøkonomi (economics) fra University of Papua New Guinea fra 1991, og begynte å jobbe i sentralbanken samme år. Fram til 2003 hadde han ulike stillinger i sentralbanken, blant annet direktør i avdelingen for forskning og statistikk. I 2003 begynte han å jobbe som ekspedisjonssjef for Finansdepartementet, og i 2008 overtok han som ekspedisjonssjef for Statsministerens Kontor. 
Den 11. oktober 2013 ble han utnevnt til sentralbanksjef, og ble formelt innsatt 15. oktober samme år. Han overtok da etter Odo Tevi, som hadde vært sentralbanksjef siden 2003. 


== Eksterne lenker ==
Sentralbankens pressemelding ved utnevnelsen av Athy som sentralbanksjef
John Elkann

John Elkann (1976–) er en amerikansk-italiensk forretningsmann, siden 2010 styreformann i Fiat, som eier store deler av Italias bilproduksjon, massemedier og annet.Han er sønn av baronesse Margherite Agnelli de Pahlen (født 1955) og den fransk-italienske forfatteren Alain Elkann (født 1950). Moren er datter av Gianni Agnelli (1921–2003) som var styreformann i Fiat fra 1966 til 1996. John Elkann ble med i Fiat-styret allerede i 1997. Etter studier i Paris og ingeniørledelse ved Politecnico di Torino 2000, jobbet han for General Electric et par år før han fikk jobb i det Agnelli-kontrollerte investerings-selskapet Exor med hovedkvarter i Torino, der han i 2010 ble styreformann. Elkann har flere styreverv, deriblant for Juventus. Han etterfulgte i 2018 Sergio Marchionne som styreleder i Ferrari.Han er gift med aristokraten Lavinia Borromeo (født 1978) og bror til veskedesigner og Fiats reklamesjef Lapo Elkann (født 1977) og filmprodusent Ginevra Elkann (født 1979).


== Referanser ==
Peter Carey

Peter Philip Carey (født 7. mai 1943 i Bacchus Marsh, Victoria) er en australsk forfatter, bosatt i New York. Han har to ganger vunnet Bookerprisen: i 1988 for Oscar and Lucinda og i 2001 for True History of the Kelly Gang.Han studert biologi og kjemi på Monash University, Melbourne, og arbeidet i reklamebransjen fra 1962 til 1967, og igjen fra 1970 til 1990 - kombinert med forfatterskapet. I 1990 flyttet han til New York. 
Debutromanen Bliss skildrer livet i reklamebransjen, mens Illywhacker, Oscar and Lucinda og True History of the Kelly Gang alle er skildringer av Australias historie. The Kelly Gang handler om den lovløse Ned Kelly. Carey har nølende beskrevet den røde tråden i forfatterskapet som «the invention of my country». Han har blitt beskrevet som en avantgardist og formfornyer.Carey har vært medvirkende til filmmanus på Wim Wenders' Until the End of the World og Bliss. Filmen Oscar og Lucinda (1997) er basert på hans roman. Han ble offiser av Order of Australia i 1912.


== Bibliografi ==
The Fat Man in History, noveller (1974)
War Crimes, noveller (1979)
Bliss (1981)
Illywhacker (1985)
Oscar and Lucinda (1988)
The Tax Inspector (1991) – utgitt på norsk som Nedtelling, 1992
The Unusual Life of Tristan Smith (1994)
The Big Bazoohley: A Story for Children, barnebok (1995) – utgitt på norsk som Den store premien, 2001
Jack Maggs (1997)
True History of the Kelly Gang (2000) – utgitt på norsk som Den sanne historia om Kelly-gjengen, 2002
My Life as a Fake (2003)
Theft: A Love Story (2006)
His Illegal Self (2008)
Parrot and Olivier in America (2010) – utgitt på norsk som Parrot og Olivier i Amerika, 2012
The Chemistry of Tears (2012)
Amnesia (2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted (en) Peter Carey på Internet Movie Database 

(sv) Peter Carey i Svensk Filmdatabas 
(da) Peter Carey på Filmdatabasen 
(da) Peter Carey på Scope 
(fr) Peter Carey på Allociné 
(en) Peter Carey på AllMovie 
(en) Peter Carey på AllMovie 
(en) Peter Carey hos The Movie Database
Trine Strand

For bryteren, se Trine Beathe StrandTrine Strand er norsk artist, tekstforfatter og komponist. Hun kommer fra Malangseidet i Balsfjord kommune.
Trine Strand har gitt ut fire album og seks singler.Nord-Norge har fått en sentral plass i Trine Strand sine sanger. Hun er flere gang blitt beskrevet som artisten med den varme stemmen og de nære tekstene.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Medisin for sjela (2005)
Trollnatt (2007)
Æ e ho (2014)
Nord (2017)


=== Singler ===
«Vuggevise» (2013)
«Nord» (2015)
«Minner med roser på» (2016)
«Mor Gustava» (2016)
«Tilbake» (2017)
«Sommar» (2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Trine Strand på Discogs
Exor

Exor S.p.a. (1927, Torino) er et italiensk investeringsselskap, siden 2010 ledet av styreformann John Elkann, barnebarn av Gianni Agnelli. Firmaet Giovanni Agnelli & C. som har ervervet sin formue mye gjennom eierskapet av bilprodusenten Fiat, eier over halve  aksjekapitalen og bruker Exor som et slags holdingselskap for sine mange investeringer.  I 2015 plasserte Fortune Global 500 Exor på 19.-plass.Selskapet ble startet av Giovanni Agnelli (sen) (1866–1945) med navnet Istituto Finanziario Industriale (IFI). I 1957 tok IFI kontroll over Istituto Commerciale Laniero Italiano (ICLI, tekstil og ull). Det utvidet i 1963 (bank) og endret navn til Istituto Bancario Italiano Laniero (IBIL). Bankdelen ble skilt ut i Banca Subalpina og firmaet tok navnet Istituto Finanziario Italiano Laniero (IFIL). I 1987 ble familiens anliggender samlet i Giovanni Agnelli e.C. (GAeC), som i 1999 kjøpte store deler av Exor S.p.a.IFI og IFIL slo seg i 2008 sammen til firmaet Exor. Navnet er fra et det franske firma Exor S.A. som de til store franske protester, hadde kjøpt i 1992, blant annet eier av mineralvannprodusenten Perrier.I 2015 kjøpte de seg inn i The Economist.


== Holdinger ==
Per mars 2016:


== Eiere ==
Per 12. oktober 2015:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Tannbeskytter

En tannbeskytter brukes i kampsport for å beskytte og hindre skader på tenner, lepper og tannkjøtt. 
Tannbeskytteren ble oppfunnet av den britiske tannlegen Woolf Krause i 1892. Krause plasserte strimmler av naturlig gummiharpiks, guttaperka, over fortennene i overkjeven på boksere før de gikk inn i ringen. Phillip Krause, sønn av Woolf Krause, blir imidlertid ofte nevnt som den som har laget en tannbeskytter som kan brukes flere ganger. 
Tannbeskyttere for kampsport må ikke forveksles med bittskinner for behanding av bruksisme, TMD eller til tannbleking.


== Referanser ==
Bittskinne

En bittskinne tilpasses pasientens tenner og brukes for å beskytte tenner og oppbygningsflater, behandle mandibulær kjeve dysfunksjon (TMD), og stabilisere kjeveleddene når de lukkes eller for å skape rom før oppbygning av tenner. Mange med nattlig biting med tennene (bruksisme) eller kronisk kjakebiting (morsicatio buccarum) blir foreskrevet bittskinne til bruk om natten. Flere metaanalyser av behandling av bruksisme med bittskinner, at det ikke er nok bevis for at de er effektive for å behandle gnissing av tennene. Den eldste analysen betvilte at man får bedre søvn av bittskinner, men mente at det kunne være fordeler med tanke på tannslitasje.Bittskinner lages vanligvis av varmeherdet akrylharpiks. Raskere og billigere alternativer er skinner laget av mykt akryl, lysherdet kompositt eller vinyl, men disse er ikke like slitesterke og lages vanligvis for kortere tidsbruk. Myke bittskinner brukes også for barn, ettersom normal vekst endrer passformen til harde bittskinner.
En bittskinne dekker vanligvis enten alle tennene på øvre eller nedre tannbue, men delvis dekning brukes også av og til. Bittskinner for de øvre eller nedre tennene kalles henholdsvis overkjeve-bittskinner (maxilla bittskinne) eller underkjeve-bittskinner (mandibulær bittskinne). Overkjeveskinner er mest vanlig, men i noen situasjoner egner underkjeveskinner seg best. Noen ganger brukes både over- og underkjeve-bittskinne samtidig.
Stabiliserende eller Michigan-type bittskinner ligger vanligvis flatt mot de motstående tennene, og hjelper kjevemusklene til å slappe av, mens reposisjonerende bittskinner brukes for å flytte kjeven for å forbedre okklusjon.


== Se også ==
Tannbeskytter


== Referanser ==
Kamphandlingene 2. mai 1707

Som del av den da pågående spanske arvefølgekrig, ble det den annen mai 1707 vest for Beachy Head på sydkysten av England utkjempet et mindre sjøslag hvor franskmennene tok 21 britiske handelsskip, i tillegg til to 70-kanoners linjeskip, og førte disse til Dunkerque.


== Slaget ==
Den 1. mai satte en stor konvoi av sted mot Vestindia, vernet av tre linjeskip. De seilte ut fra området «the Downs» i Kent og var kommet omtrent 18 nautiske mil vest for Beachy Head, da de møtte den franske skvadronen fra Dunkerque, kommandert av Claude de Forbin. Skvadronen besto av syv linjeskip og seks kaperskip. Slaget begynte da tre franske skip, «Grifon», «Blackoal» og «Dauphine», forankret seg til HMS «Hampton Court», tok livet av kapteinen ombord, George Clements, og kapret skipet. Kommandør Wyld tok fem av de største handelsskipene inn i linjen sin og møtte med stort mot angrepet til de franske skipene. I to og en halv time kom det tung ild fra begge sider. «Hampton Court» kjempet desperat, men måtte overgi seg. Claude Forbin sin 60-kanoners båt «Mars», gikk så til angrep på HMS «Grafton» og fikk med seg de franske skipene «Blackoal» og «Fidèle». De kapret båten etter en halvtime med kanonild. «Royal Oak» kommandert av Wyld, fikk etterhvert 11-12 fot vann i lasterommet, men klarte å komme seg unna med store tap ved å bevisst styre skipet på grunn. Skipet ble siden slept til the Downs.


== Slagordenen ==


=== Frankrike ===
«Mars» 60 - Chevalier de Forbin, Chef de Division.
«Dauphine» 56 - Comte de Roquefeuil
«Fidèle» 56 - Baron d'Arey.
«Blackoal» 54 - de Tourouvre
«Salisbury» 50 - Chevalier de Vezins.
«Griffon» 50  - Chevalier de Nangis
«Protée» 50 - Comte d'Illiers.


=== Storbritannia ===
HMS «Royal Oak» 76 - Kommandør Baron Wylde, unnslapp.
HMS «Hampton Court» 70 - Kaptein George Clements †, kapret.
HMS «Grafton» 70 - Kaptein Edward Acton  †, kapret.


== Referanser ==


== Kilder ==
Haws, Duncan; Hurst, Alexander Anthony (1985). The Maritime History of the World: A Chronological Survey of Maritime Events from 5 000 B.C. Until the Present Day. Vol I. ISBN 978-0-903662-10-9
Allen, Joseph. Battles of the British Navy: from A.D. 1000 to 1840 Bell & Daldy publishing, ASIN B00087UD9S
Troude, O. Batailles navales dere la Frankrike, Vol. I.
Trolldalselva (Sørfold)

Trolldalselva er ei elv i Sørfold kommune i Nordland. Den er 10,53 kilometer lang. Den har et nedbørfelt på 53,25 km² og middelvannføringen ved munningen er 2,82 m³/s.
Elva har utspring fra et lite tjern i Padjelanta nasjonalpark i Sverige, sørøst for grensefjellet Austre Gaulis. Elva renner herfra mot vest gjennom en rekke små vatn og innsjøer og tar opp flere sidebekker fra begge sider. Etterhvert snur den mot sør og faller i fosser og stryk ned i den skogkledte Trolldalen. Nederst i Trolldalen møter den Ragoelva, som kommer inn fra øst. På den siste strekningen renner elva mot vest over ei flat elveslette før den munner ut nordøst i Storskogvatnet gjennom et lite elvedelta. Hele den norske delen av elva ligger innenfor Rago nasjonalpark.
Vassdraget ble varig vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.


== Referanser ==
National Railway Museum, Port Adelaide

National Railway Museum, Port Adelaide i Adelaide, Sør-Australia er et australsk jernbanemuseum med jernbanemateriell fra store deler av Autralia og er representert ved alle de tre vanligste sporviddene; smalspor (1 067 mm), normalspor (1 435 mm) og bredspor (1 600 mm). De fleste utstilte objektene stammer fra Sør-Australias delstatseide South Australian Railways (SAR) og de føderale Commonwealth Railways (CR) og etterfølgende Australian National Railways (AN). Museet ligger en halv kilometer nord for Port Adelaide jernbanestasjon som betjenes av lokaltog fra Adelaide sentrum.


== Historie ==
I 1963 startet en gjeng jernbaneentusiaster å bevare utrangerte damplokomotiver fra SAR. Det opprinnelige museet het Mile End Railway Museum og befant seg i Mile End, en annen forstad til Adelaide. Museet var kun en utendørs oppstilling av lokomotivene, utsatt for vær og vind, så man ønsket etter hvert å få museet innendørs. 2. januar 1988 lukket det gamle museet og 10. desember samme år åpnet det nye der det ligger i dag, under navnet Port Dock Station Railway Museum. I 1999 fikk museet støtte til å åpne en ny ustilling med materiell fra CR og AN. Den nye delen ble åpnet 21. oktober 2001 som Commonwealth Railways Museum, og hele museet skiftet navn til National Railway Museum.


== Utstillinger og opplevelser ==
Ron Fitch-paviljongen, tidligere Port Dock Station Railway Museum – den opprinnelige museumshallen fra 1988, med jernbanemateriell fra South Australian Railways
Ronald E Fluck-paviljongen, tidligere Commonwealth Railways Museum – inneholder jernbanemateriell fra Commonwealth Railways og Australian National
Diverse stasjons- og holdeplassbygninger, inkludert det originale godshuset fra Port Dock jernbanestasjon som lå der museet ligger i dag
Stillverkshuset fra Woodville
De små damplokene Bub og Bill som trekker tog rundt museumsområdet på 457 mm sporvidde
Damplokomotiv, diesellokomotiv og dieselmotorvogner i driftsklar stand
Diverse samlinger av jernbanetekniske innretninger og andre jernbanerelaterte objekter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) National Railway Museum (Port Adelaide) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons