jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Richmond House

Richmond House er hovedkvarteret til Department of Health, beliggende i Whitehall i London. I bygningen holder ministergruppen til, samt sentrale ledere i National Health Service. Bygningen ligger bak New Scotland Yard og på andre side av Richmond terrasse for Forsvarsdepartementet.
I august 2016 lekket en rapport som ble publisert av The Times som indikerte at Richmond House vil bli brukt som et midlertidig alternativ til Houses of Parliament mens Palace of Westminster må fraflyttes under arbeider med en rekke strukturelle og tekniske oppgraderinger og oppussing. Rapporten viste at alle parlaments- og ministerkontorer vil bli midlertidig flyttet under ombyggingen, og at en provisorisk sal som ligner House of Commons også blir bygget.


== Referanser ==
Sphaenognathus lindenii

Sphaenognathus lindenii er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannen 34-37 millimeter), nokså bred, brun til svart hjortebille med noe bronseaktig metallglans. Hannen har forstørrede kjever, hos denne arten er de sigdformede, fint sagtakkede på innersiden. Hode og pronotum er påfallende hårete, bortsett fra et blankt midtfelt på pronotum, hårene ullaktige, undersiden er også tett hårete. Et påfallende trekk er at hannene har fire fasettøyne. Hodet er avrundet firkantet med markerte "hjørner". Pronotum er bredt klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er hvelvede med ujevn, læraktig overflate. Beina er nokså lange og tynne, leggene med korte torner. Hunnen er kortere og bredere enn hannen og mørkere på farge, kjevene brede.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg nede i bakken i humus-rik jord.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Ecuador.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Chiasognathini
Slekten Sphaenognathus Buquet, 1838 – 30 arter
Underslekten Sphaenognathus (i snever forstand) – 24 arter
Sphaenognathus lindenii Murray, 1857


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Sphaenognathus


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri med en del arter
Bildegalleri
(en) Sphaenognathus lindenii i Encyclopedia of Life 
(en) Sphaenognathus lindenii i Global Biodiversity Information Facility 
Sphaenognathus lindenii – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Sphaenognathus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ginsu

Ginsu er et varemerke på kniver. Merket ble kjent gjennom en reklame som ble sendt på 1970-tallet. En kjent reklamefrase, som andre selskaper siden har tatt etter Ginsu, er «how much would you pay… don’t answer» og «but wait, there’s more».
Ed Valenti og Barry Becher, grunnleggere av det Rhode Island-baserte Dial Media (direktemarkedsføringsfirma) innførte et knivsett laget av Douglas Quikut-divisjonen i Scott Fetzer (tidligere Eversharp). En stor endring som Dial Media gjorde var å komme på det japanskinspirerte navnet Ginsu.
Sphaenognathus nobilis

Sphaenognathus nobilis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannen 40-48 millimeter), nokså bred, brun til svart hjortebille med noe bronseaktig metallglans. Hannen har forstørrede kjever, hos denne arten er de lange, tynne og sigdformede, fint sagtakkede på innersiden. Hode og pronotum er påfallende hårete på sidene, hårene ullaktige, undersiden er også tett hårete. Et påfallende trekk er at hannene har fire fasettøyne. Hodet er avrundet firkantet med markerte "hjørner". Pronotum er bredt klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er hvelvede med ujevn, læraktig overflate. Beina er nokså lange og tynne, leggene med korte torner, mellom- og bakleggene brungule. Hunnen er kortere og bredere enn hannen og mørkere på farge, kjevene brede. Arten kjennes fra andre Sphaenognathus-arter på hannens tynne kjever og på at den er blankere.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg nede i bakken i humus-rik jord.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Venezuela.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Chiasognathini
Slekten Sphaenognathus Buquet, 1838 – 30 arter
Underslekten Sphaenognathus (i snever forstand) – 24 arter
Sphaenognathus nobilis Parry, 1874


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Sphaenognathus


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri med en del arter
Bildegalleri
(en) Sphaenognathus nobilis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sphaenognathus nobilis hos NCBI 
Sphaenognathus nobilis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Sphaenognathus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Movementu Progresivo

Movementu Progresivo er et politisk parti på Curaçao. Det ble grunnlagt i 2016 av Marilyn Moses og beskrives som et sentrumsparti. Fram til 2015 tilhørte Moses Partido pa Adelanto I Inovashon Soshal (PAIS). Moses beskriver partiet som kristendemokratisk.Movementu Progresivo fikk 5 % av stemmene og én representant ved parlamentsvalget i 2017, en liten tilbakegang fra valget i 2016 der partiet også vant ett mandat.


== Referanser ==
Rúnar Alex Rúnarsson

Rúnar Alex Rúnarsson (født 18. februar 1995) er en islandsk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Alanyaspor, på lån fra den engelske klubben Arsenal FC.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Islands tropp til VM i fotball 2018 i Russland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – FIFA 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – UEFA 
(fr) Rúnar Alex Rúnarsson – LÉquipe 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – Transfermarkt 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – national-football-teams.com 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – WorldFootball.net 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – FootballDatabase.eu 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – Soccerway 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – EU-Football.info 
(en) Rúnar Alex Rúnarsson – Tyrkias fotballforbund
Sphaenognathus alticollis

Sphaenognathus alticollis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannen 32-37 millimeter), nokså bred, brun til svart hjortebille med noe bronseaktig metallglans, særlig på forkroppen. Hannen har forstørrede kjever, hos denne arten er de nokså lange, tynne og sigdformede, fint sagtakkede på innersiden. Hode og pronotum er noe hårete på sidene, hårene ullaktige, undersiden er også tett hårete. Et påfallende trekk er at hannene har fire fasettøyne. Hodet er avrundet firkantet med markerte "hjørner". Pronotum er bredt klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er hvelvede med ujevn, læraktig overflate. Beina er nokså lange og tynne, leggene med korte torner, mellom- og bakleggene brungule. Hunnen er kortere og bredere enn hannen og mørkere på farge, kjevene brede.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg nede i bakken i humus-rik jord.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Ecuador og Peru.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Chiasognathini
Slekten Sphaenognathus Buquet, 1838 – 30 arter
Underslekten Sphaenognathus (i snever forstand) – 24 arter
Sphaenognathus alticollis (Möllenkamp, 1912)


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Sphaenognathus


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri med en del arter
Bildegalleri
(en) Sphaenognathus alticollis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sphaenognathus alticollis hos NCBI 
Sphaenognathus alticollis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Sphaenognathus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dronning Sonja KunstStall

Dronning Sonja KunstStall er i første rekke et visningssted for kunst og gjenstander fra De kongelige samlinger i Norge. KunstStallen holder til i de restaurerte stallbygningene mot Parkveien bak Slottet i Oslo. Det blir vist skiftende utstillinger i KunstStallen, hvorav de fleste, men ikke alle, har utgangspunkt i Slottets egne samlinger.
Lokalene åpnet som «en utstillingsarena for kunst og kultur» på dronning Sonjas 80-årsdag 4. juli 2017.


=== Bygningens historie ===
De gamle stallene ligger i Dronningparken i den sørvestre delen av Slottsparken, og ble tegnet av slottsarkitekt Hans Linstow. Anlegget sto ferdig samtidig med Slottet i 1849, og hadde plass til 38 hester. Da kong Haakon og dronning Maud kom til Norge som landets nye kongepar i 1905, fikk stallene sin storhetstid. Dronning Maud var en god rytter og svært interessert i hestehold. Under hennes ledelse ble stallene utvidet og bygget om mellom 1908 og 1911. Forbildet var stallene ved Buckingham Palace, the Royal Mews.
Stallene var i bruk fram til 1940. Etter dette fungerte de som lager og garasje, fram til beslutningen om å bygge om deler av bygningen til Dronning Sonja KunstStall og åpne den for publikum. Både Slottet, parken og bygningene ellers eies av staten, men disponeres av kongeparet.


=== Utstillinger ===
Fra 4. juli 2017: Jubileumsutstillingen   Åpningsutstillingen viste grafikk av 165 norske kunstnere - en gave fra Norske Grafikere - og installasjonen "Dronning Mauds fotoalbum", som var regjeringens gave til kong Haralds og dronning Sonjas 80-årsjubileer i 2017.
Fra 12. oktober 2017: Den kongelige stall. Hestehold og ekvipasjer.
Fra 14. mars 2018: Kjell Erik Killi-Olsen: Skulpturer
Fra 20. juni 2018: Tradisjon og inspirasjon. Norsk kulturarv i de kongelige samlinger.
Fra 20. september 2018: Tone Vigeland: Smykker og skulptur.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kongehuset.no om Dronning Sonja KunstStall
National Center for the Analysis of Violent Crime

National Center for the Analysis of Violent Crime (NCAVC) er en avdeling i Federal Bureau of Investigation (FBI). NCAVC har som oppgave å koordinere etterforskningsstøtte, kriminologisk forskning og opplæring for å støtte føderale, delstatlige, lokale og internasjonale politimyndigheter som etterforsker uvanlige eller gjentagende voldslovbrudd (serielovbrudd).Ideen bak NCAVC kom fra spesialagent Robert Ressler i 1981 under en samtale med daværende visedirektør Jim McKenzie. Jim McKenzie tok ideen videre og fikk etterhvert realisert den. Det ble besluttet at NCAVC skulle etableres ved FBI-akademiet i Quantico og drives av agenter fra FBIs adferdsvitenskapelige enhet, Behavioral Science Unit. President Ronald Reagan kunngjorde formelt etableringen av NCAVC 21. juni 1984.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Den gyldene freden

Den Gyldene Freden er en tradisjonsrik restaurant i Argus-kvartalet på Österlånggatan 51 i Gamla stan i Stockholm. Restauranten ble grunnlagt i 1722 og er Stockholms eldste bevarte bykro. Den har et utpreget fokus på skandinaviske råvarer og husmannskost.


== Historikk ==

Hvilken «fred» som menes vet man ikke med sikkerhet; Gyldene Fredens grunnlegger og første krovert Petter Hellberg overtok navnet fra et eldre serveringssted. Stockholmskjenneren Martin Stugart mener at det dermed iallfall ikke kan dreie seg om freden i Nystad i 1721, som man ellers kunne tro. Den første restauranten kalt Gyldene Freden lå på Stora Nygatan 2, der Ryningska palatset nå ligger, og åpnet i 1572. Dermed kan det kanskje dreie seg om freden i Stettin i 1570. Den Gyldene Fredens hjemmeside oppgir dog at freden i Nystad er kilden til navnet.
Restauranten har vært et populært tilholdssted for kulturpersonligheter som Jussi Björling, Carl Michael Bellman, Evert Taube, Cornelis Vreeswijk og Fred Åkerström. På begynnelsen av 1900-tallet var Den Gyldene Freden også  vardagsrum for den svenska kunsteliten. Her satt blant andre Anders Zorn og når restauranten var på konkursen rand så kjøpte Zorn den og reddet skjenkestedet for ettertiden. I forbindelse med kjøpet engasjerte Zorn arkitekten Torsten Stubelius som tegnet hele kroens inventar med servicer og bestikk. På kroen finnes det nå et spesielt Stubeliusrom. 
Zorn donerte senere restauranten til Svenska Akademien, som fremdeles eier den. På torsdager spiser akademiet i Bellmanvåningen på Gyldene Freden, ertesuppe minst en gang hvert år. Bellmanvåningen ligger i øverste etasje og består av tre rom; forrommet, Zornrommet og Bellmanrommet. 
Blant andre rom kan nevnes Skänkrummen som ligger til høyre og venstre for inngangen. I skänkrummet til venstre for inngangen hadde Evert Taube sitt stambord og også Cornelis Vreeswijk nøt mange middager i dette rommet. Restauranten er blant annet omsunget av Cornelis Vreeswijk i hans viser Polaren Pär hos det sociala og På den Gyldene Freden. Til høyre finnes det bordet som forfatteren Ivar Lo-Johansson ofte spiste sine middager ved.


== Interiørbilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hasselblad, Björn; Lindström, Frans (1979). Stockholmskvarter: vad kvartersnamnen berättar. Stockholm: Almqvist & Wiksell / Hugo Gebers förlag. ISBN 91-20-06252-4. Libris: 7219146. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Den gyldene freden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aphanicerca bovina

Aphanicerca bovina er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.


== Utseende ==
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.


== Levevis ==
Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.


== Systematisk inndeling ==

Orden Steinfluer (Plecoptera)
Underorden Arctoperlaria
Gruppe Euholognatha
Overfamilie Nemouroidea
Familie Notonemouridae Ricker, 1950
Slekten Aphanicerca Tillyard, 1931 – 8 arter, Afrika
Aphanicerca bicornis Barnard, 1934
Aphanicerca bovina Barnard, 1934
Aphanicerca capensis Tillyard, 1931
Aphanicerca chanae Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca gnua Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca lyrata Barnard, 1934
Aphanicerca terata Barnard, 1934
Aphanicerca uncinata Barnard, 1934


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aphanicerca bovina i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aphanicerca bovina hos NCBI 
The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
Norsk Entomologisk forening
Rúrik Gíslason

Rúrik Gíslason (født 25. februar 1988) er en islandsk fotballspiller som spiller for den tyske klubben SV Sandhausen.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Islands tropp til VM i fotball 2018 i Russland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rúrik Gíslason – UEFA 
(en) Rúrik Gíslason – Transfermarkt 
(en) Rúrik Gíslason – national-football-teams.com 
(en) Rúrik Gíslason – WorldFootball.net 
(en) Rúrik Gíslason – Soccerbase.com 
(en) Rúrik Gíslason – FootballDatabase.eu 
(en) Rúrik Gíslason – Soccerway 
(en) Rúrik Gíslason – FBref 
(es) Rúrik Gíslason – as.com
Aphanicerca lyrata

Aphanicerca lyrata er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.


== Utseende ==
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.


== Levevis ==
Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.


== Systematisk inndeling ==

Orden Steinfluer (Plecoptera)
Underorden Arctoperlaria
Gruppe Euholognatha
Overfamilie Nemouroidea
Familie Notonemouridae Ricker, 1950
Slekten Aphanicerca Tillyard, 1931 – 8 arter, Afrika
Aphanicerca bicornis Barnard, 1934
Aphanicerca bovina Barnard, 1934
Aphanicerca capensis Tillyard, 1931
Aphanicerca chanae Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca gnua Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca lyrata Barnard, 1934
Aphanicerca terata Barnard, 1934
Aphanicerca uncinata Barnard, 1934


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aphanicerca lyrata i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aphanicerca lyrata hos NCBI 
The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
Norsk Entomologisk forening
Aphanicerca terata

Aphanicerca terata er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.


== Utseende ==
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.


== Levevis ==
Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.


== Systematisk inndeling ==

Orden Steinfluer (Plecoptera)
Underorden Arctoperlaria
Gruppe Euholognatha
Overfamilie Nemouroidea
Familie Notonemouridae Ricker, 1950
Slekten Aphanicerca Tillyard, 1931 – 8 arter, Afrika
Aphanicerca bicornis Barnard, 1934
Aphanicerca bovina Barnard, 1934
Aphanicerca capensis Tillyard, 1931
Aphanicerca chanae Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca gnua Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca lyrata Barnard, 1934
Aphanicerca terata Barnard, 1934
Aphanicerca uncinata Barnard, 1934


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aphanicerca terata i Global Biodiversity Information Facility 
The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
Norsk Entomologisk forening
Ólafur Ingi Skúlason

Ólafur Ingi Skúlason (født 1. april 1983) er en islandsk fotballspiller som spiller for Fylkir.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Islands tropp til VM i fotball 2018 i Russland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ólafur Ingi Skúlason – FIFA 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – UEFA 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – Transfermarkt 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – national-football-teams.com 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – WorldFootball.net 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – Soccerbase.com 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – FootballDatabase.eu 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – Soccerway 
(en) Ólafur Ingi Skúlason – EU-Football.info 
(tr) Ólafur Ingi Skúlason – Mackolik.com
Aphanicerca uncinata

Aphanicerca uncinata er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.


== Utseende ==
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.


== Levevis ==
Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.


== Systematisk inndeling ==

Orden Steinfluer (Plecoptera)
Underorden Arctoperlaria
Gruppe Euholognatha
Overfamilie Nemouroidea
Familie Notonemouridae Ricker, 1950
Slekten Aphanicerca Tillyard, 1931 – 8 arter, Afrika
Aphanicerca bicornis Barnard, 1934
Aphanicerca bovina Barnard, 1934
Aphanicerca capensis Tillyard, 1931
Aphanicerca chanae Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca gnua Picker & Stevens, 1999
Aphanicerca lyrata Barnard, 1934
Aphanicerca terata Barnard, 1934
Aphanicerca uncinata Barnard, 1934


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aphanicerca uncinata i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aphanicerca uncinata hos NCBI 
The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
Norsk Entomologisk forening
Rudolph Palm

Rudolph Palm (født 11. januar 1880 i Curaçao, død 11. september 1950 i Willemstad) var en curaçaosk komponist.
Han var barnebarn til Jan Gerard Palm (1831–1906) som ofte omtales som «den klassiske musikks far på Curaçao». Som sin fetter Jacobo Palm og sin bror John Palm var Rudolfs første musikklærer bestefaren. I barndommen spilte han flere musikkinstrument, som piano, orgel, saksofon, klarinett og tverrfløyte.
Palm komponerte omtrent 90 musikkstykker for piano, deriblant 61 valser, åtte marsjer, fem danzaer, åtte tumbaer, to masurkaer, en polka, fire danzoner og en paso doble.


== Litteratur ==
Johannes I.M. Halman og Robert A. Rojer: Jan Gerard Palm: Leven en werk van een muzikale patriarch op Curaçao, Leiden: KITLV Uitgeverij, 2008
Edgar Palm: Muziek en musici van de Nederlandse Antillen, Curaçaose Drukkerij, 1978
Rudolph Boskaljon: Honderd jaar muziekleven op Curac̜ao, Assen: Van Gorcum & comp., 1958