jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kommentar til Nirvāṇasūtraen (Bǎoliàng)

Kommentar til Nirvāṇasūtraen (kinesisk: 大般涅槃經集解, pinyin: Dàbān nièpán jīng jíjiě, koreansk: 대반열반경집해, hangul: Dae ban yeolbangyeong jiphae, japansk: ダイハツネハンキョウシュウゲ, hepburn: Dai hatsu nehangyō shūge) er en enorm eksegese til den «sørlige versjonen» av mahāyāna mahāparanirvāna sūtraen. Den består av 71 bokruller eller bind, og ble hovedsakelig forfattet av Bǎoliàng (444–509).
Arbeidet med verket ble innledet i året 509 etter en befaling av keiser Wu av Liang-dynastiet.
Det er i virkeligheten en samling av det eldste utvalg av eksegeser til denne sutraen. Det er også en av de eldste tekster i kinesisk buddhisme som anvender hermeneutikk av typen essens-funksjon (體用, tǐyòng).
I Taishō Tripiṭaka er den i bind 37, tekst nr 1763.


== Litteratur ==
Isshū Miura, Ruth Fuller Sasaki (1967): Zen Dust: The History of the Koan and Koan Study in Rinzai (Lin-Chi) Zen, University of Michigan, Harcourt, Brace & World, 1967
Mauesia

Mauesia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Artene i slekten Mauesia er farget i gult og svart. De er middelsstore trebukker og etterligner muligens giftige biller i familien rødvinger (Lycidae). Antennene har fine, lange hår på innersiden. Hoder og pronotum har en bred, rødoransje midtstripe. Dekkvingene er grovt punkterte og har et par opphøyde lengderibber.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Panama og sørover til Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Mauesiini Lane, 1956
Slekten Mauesia Lane, 1956
Mauesia acorniculata Julio, 2003
Mauesia bicornis Julio, 2003
Mauesia cornuta Lane, 1956
Mauesia panamensis Moyses & Galileo, 2009
Mauesia simplicis Moyses & Galileo, 2009
Mauesia submetallica Martins & Galileo, 2010


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Mauesia i Encyclopedia of Life 
(en) Mauesia i Global Biodiversity Information Facility 
Mauesia – detaljert informasjon på Wikispecies
Riki Sorsa

Esko Richard «Riki» Sorsa (født 26. desember 1952 i Helsingfors, død 10. mai 2016 samme sted) var en finsk popmusiker, kjent for å ha representert Finland i Eurovision Song Contest.
Sorsa startet sin musikalske karriere som frontsanger i bandet The Zoo i 1969, og i 1980 startet han sin solokarriere med utgivelsen av sitt første singel «Can't Stand Dancing». Riki Sorsa hadde sitt gjennombrudd med Jim Pembrokes sang «Reggae OK» som ble nummer nummer 16 i Eurovision Song Contest i 1981. Singelutgivelsen av «Reggae OK» solgte over 100 000 eksemplarer i Europa. I 1985 ble Sorsa nummer to i Euroviisut med «Haaveissa vainko oot mun?», som lå på den finske hitlisten i tre måneder.I 2006 fikk Riki Sorsa strupekreft, men han fortsatte å gi ut album frem til 2013 og gjorde spillejobber frem til 2015 da han ble diagnostisert med lungekreft.  Sorsa døde av kreft, 63 år gammel, i sitt hjem.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Riki Sorsa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Riki Sorsa på Internet Movie Database 
(en) Riki Sorsa hos The Movie Database 
(en) Riki Sorsa på Apple Music 
(en) Riki Sorsa på Discogs 
(en) Riki Sorsa på MusicBrainz 
(en) Riki Sorsa på Spotify 
(en) Riki Sorsa på AllMusic 
Riki Sorsa på Facebook
MS «Mikhail Lermontov»

MS «Mikhail Lermontov» (russisk: «Михаил Лермонтов») var et kombinert cruise- og atlanterhavsskip som var eid av Sovjetunionens Baltic Shipping Company. Skipet ble bygget i 1972 av V.E.B. Mathias-Thesen Werft i Wismar, Øst-Tyskland. Hun ble senere omgjort til et cruiseskip. Den 16. februar 1986 grunnstøtte skipet i nærheten av Port Gore, Marlborough Sounds New Zealand, og sank. Det hevdes at ett av mannskapet omkom under forliset.


== Søsterskip ==
MS «Ivan Franko»
MS «Aleksandr Pusjkin» (senere «Marco Polo»)
MS «Taras Sjevtsjenko»
MS «Sjota Rustaveli»


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Lermontov (ship, 1972) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) IMO 7042318 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Mikhail Lermontov» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(en) MIKHAIL LERMONTOV - The New Zealand Maritime Record
Deutsch Amerikanische Freundschaft

Deutsch Amerikanische Freundschaft, ofte angitt med forkortelsen DAF, er et innflytelsesrikt tysk band i genren elektro-punk, elektronisk musikk med elementer fra punk, og del av såkalte «Neue Deutsche Welle». Det besto av Robert Görl på synth og Gabi Delgado på vokal, som ville lage et alternativ til tradisjonell, vestlig poprock. DAF forårsaket noe kontrovers med teksten til en av sine mest kjente sanger, «Der Mussolini», der Mussolini, Hitler, Jesus og kommunisme blir brukt som betegnelser på dansetrinn. Deres estetikk på omslag, sceneantrekk og bevegelser bidro til inntrykket av en fascistisk orientert gruppe, men hensikten var ifølge Delgado «å sette [det] inn i en ufarlig og komisk sammenheng».


== Albumutgivelser ==
Ein Produkt der Deutsch-Amerikanischen Freundschaft (1979)
Die Kleinen und die Bösen (1980)
Alles Ist Gut (1981)
Gold und Liebe (1981)
Für immer (1982)
1st Step to Heaven (1986)
Fünfzehn neue D.A.F.-Lieder (2003)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Deutsch Amerikanische Freundschaft – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Deutsch Amerikanische Freundschaft på Discogs 
(en) Deutsch Amerikanische Freundschaft på MusicBrainz 
(en) Deutsch Amerikanische Freundschaft på Spotify 
(en) Deutsch Amerikanische Freundschaft på Songkick 
Deutsch Amerikanische Freundschaft på Facebook 
Deutsch Amerikanische Freundschaft på YouTube 
Deutsch Amerikanische Freundschaft på Myspace
Ivan Franko-klassen

Ivan Franko-klassen (Prosjekt 301, i Øst-Tyskland kjent som Seefa 750) var en skipsklasse bestående av fem sovjetiske kombinerte cruise- og atlanterhavsskip, som tilhørte de sovjetiske rederiselskapene Baltic Shipping Company (russisk: Балтийское морское пароходство (БМП)) og Black Sea Shipping Company (russisk: Черноморское морское пароходство (ЧМП)). De fem sovjetiske skipene MS «Ivan Franko», MS «Aleksandr Pusjkin», MS «Taras Sjevtsjenko», MS «Sjota Rustaveli» og MS «Mikhail Lermontov» ble bygget i perioden 1963—1972 ved det øst-tyske skipsverftet VEB Mathias-Thesen-Werft i Wismar, DDR. Skipsklassen ble oppkalt etter den berømte ukrainske forfatteren Ivan Franko, og ble kjent som Poet-klassen, ettersom skipene var oppkalt etter ukrainske og russiske poeter.


== Tekniske spesifikasjoner og konstruksjon ==
Ivan Franko-klassen overgikk den tidligere Mikhail Kalinin-klassen som Tysklands (i begge deler av Tyskland) største skipsklasse etter andre verdenskrig. Med en lengde på 176 meter (578 fot), var MS «Ivan Franko» 54 meter (177 fot) lengre enn den tidligere skipsklassen med MS «Mikhail Kalinin» og sine søsterskip. MS «Ivan Franko» var også 7,5 meter (25 fot) bredere, og hadde en brutto(register)tonnasje på 19 861 BRT, nesten tre ganger større MS «Mikhail Kalinin».Konstruksjonen av Ivan Franko-klassen holdt noen betydelige forskjeller fra moderne skip som ble bygget i vest. Blant annet tilbydde de lugarer for opptil seks personer og hadde tre vannkraner på badene, varmtvann, kaldtvann og sjøvann. Begge disse fasilitetsfunksjonene hadde lengde vært forlatt på de vestlige atlanterhavsskipene. Men skipene i Ivan Franko-klassen omtalte også visse fremtidsrettede fasilitetsfunksjoner, for eksempel var all innkvartering for passasjerer samt mannskap utvendige lugarer med vinduer, og et innendørs / utendørs svømmebasseng med et glidende glasstak som kunne forskyves etter behov for særskilte værforhold.


== Skip i klassen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Soviet MS Ivan Franko "Poet" Class Liners
Sharon Donnery

Sharon Donnery er en irsk økonom, som siden 1. mars 2016 har vært visesentralbanksjef for Irlands sentralbank (Central Bank of Ireland).Hun er den første kvinnelige visesentralbanksjefen i bankens historie.


== Utdanning ==
Donnery har en Bachelor of Arts (BA) i samfunnsøkonomi og politikk fra University College Dublin, og en mastergrad (MA) i samfunnsøkonomi fra samme universitet.


== Yrkeskarriere ==
Hun begynte å jobbe i sentralbanken i 1996, og har hatt ulike roller. Hun begynte som økonom i avdelingen for pengepolitikk (Monetary Policy Division), og har bl.a. ledet avdelingen for forbrukerinformasjon (Head of Consumer Information) og avdelingen for forbrukerbeskyttelse (Head of Consumer Protection). Hun har representert sentralbanken i European Banking Authority, Den europeiske sentralbanken og Europakommisjonen, og har bl.a. vært styreformann i European Banking Authority sin gruppe for forbrukerbeskyttelse fra gruppens etablering i 2011 til 2013. 
Hun ble direktør med ansvaret for finansnæringen i mars 2014. Tidligere visesentralbanksjef Stefan Gerlach gikk av i desember 2015, og Donnery ble utnevnt som ny visesentralbanksjef i januar 2016, med tiltredelse 1. mars. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Irlands sentralbank – Our Senior Team
Jean du Casse

Jean du Casse (født 1646 i Bayonne, død 1715) var en fransk sjørøver og admiral.
I ungdommen fikk han ikke lov til å gå inn i den franske marinen fordi foreldrene var hugenotter. Han gikk da inn i slavehandelen med Compagnie de Sénégal, og seilte mellom Afrika og Karibia. Med pengene han tjente på slavehandelen kjøpte han et skip i Saint-Domingue og kapret et fullastet nederlandsk skip. Han seilte til Frankrike og tilbød halve utbyttet til Kronen. For dette ble han utnevnt til løytnant i den franske marinen av Ludvig XIV.
I 1687 prøvde han å erobre Elmina, i juni 1689 gikk han til angrep på Berbice og Fort Zeelandia i Surinam.
I 1691 ble han utnevnt som guvernør på Saint-Domingue, og fikk respekt hos sjørøverne på øya. De neste månedene plyndret han engelske kolonier i nærheten, blant  annet Port Royal som nettopp hadde blitt rammet av et kraftig jordskjelv.
I 1697, under Baron de Pointis plyndret han Cartagena, men fikk ikke femtedelen av byttet som han ble lovet. Han seilte så til Frankrike og krevde sin del fra kong Ludvig XIV personlig. Han og mennene hans fikk 1,4 millioner franc i kompensasjon. I tillegg ble han forfremmet til admiral og slått til ridder i Saint Louis-ordenen.
I 1702 slo han John Benbow nær Santa Marta i det som er blitt kjent som Kamphandlingen i august 1702.
I 1704 kjempet han i avantgarden på «Intrépide» i slaget ved Vélez-Málaga.
I 1708, under spansk tjeneste, kommanderte han den spanske sølvflåten under den årlige reisen og tapte få mann. For dette fikk han Ordenen det gylne skinn, den høyeste utmerkelsen en kan få i Spania.
I 1714 kommanderte han den franske flåten under Beleiringen av Barcelona.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter Wood/Forfatterkollektiv: Abenteurer der Karibik. Utgitt av: Bechtermünz.1992. Eltville am Rhein. ISBN 3.86047-025-6
Slaget ved Vélez-Málaga

Slaget ved Málaga (eller Vélez-Málaga) var det største sjøslaget i den spanske arvefølgekrigen. Det fant sted den 24. august 1704, sør for Málaga i Spania.


== Slaget ==
Mindre enn en uke etter erobringen av Gibraltar, fikk admiral George Rooke melding om at en fransk flåte under Toulouse og d'Estrées var på vei mot Gibraltar. Han forlet halvparten av marinesoldatene sine for å forsvare Gibraltar og satte av sted med den samle engelske-nederlandske flåten sin for møte franskmennene.
Utfallet av slaget som fulgte, slaget ved Vélez-Málaga, var uavgjort. Ikke et eneste fartøy ble søkket eller kapret på noen av sidene, men bombardementene bevirket at mange skip bare så vidt var sjødyktige og mange mann gikk tapt på begge sider. Siden franskmennene og britene møtte hverandre to dager senere, den 26. august, valgte de til slutt å ikke gå til strid mot hverandre. Siden britene hadde langt høyere tap og flere ødela skip, særlig mastene, tolket franskmennene varsemda til britene som en generell seier. Skvadronen til Byng, hadde benyttet så mye ammunisjon i det tidligere bombardementet av Gibraltar, at de måtte gå ut av linjen. 
Franskmennene vendte tilbake til Toulon og gjorde krav på seieren. Men ved å trekke seg tilbake til Toulon vendte franskmennene i røynda det som hadde vært et taktisk dødpunkt til en strategisk seier for den engelsk-nederlandske flåten, fordi etter slaget ved Vélez-Málaga kom ikke den franske marinen ut tilbake fra Toulon i full styrke.
Aviser i Trøndelag

Dette er en liste over aviser i Trøndelag.
Dumitru Checais

Dumitru «Trixy» Checais (født 22. desember 1914 i Pitești, død mai 1990 i Galați) var en rumensk ballettdanser og koreograf.
Etter først å ha studert bildende kunst, studerte han ballett hos Paule Sybille, Floria Capsalli, Harald Kreutzberg og Iris Barbura, og ble førstedanser ved Den rumenske Operaen. Der hadde han ofte Irinel Liciu som dansepartner. Han ble påvirket av ekspresjonistisk dans og blir regnet for å være en forgjenger av rumensk samtidsdans.Han var også lærer for senere dansere, så som Miriam Răducanu og Gelu Barbu. I 1950 ble han dømt for «seksuell inversjon» og sendt til arbeidsleiren ved Donau-Svartehavskanalen som straff. Der traff han sin fremtidige kone. Etter mer enn ti år ble han løslatt. Han flyttet til Galați, der han arbeidet som koreograf ved Musikkteateret «Nae Leonard».Dikteren Nina Cassian hevder at han var den aller største danseren som Romania noen gang har hatt.


== Koreografi (utvalg) ==
Valborgsnatten i Faust av Gounod
I 1966 koreograferte han Ildfuglen ved Den ungarske operaen i Cluj
I 1967 koreograferte han Polovetiske danser fra Fyrst Igor av Aleksandr Borodin
Han samarbeidet med Det jødiske teatret i București, Teatrul Mic i București, Statsteatret i Constanța og «Ion Luca Caragiale»-teatret i București. 


== Heder ==
I 2007 organiserte Det rumenske nasjonalsentret for dans i București en hederskveld dedikert Trixy Checais.


== Film ==
Regissøren Tudor Giurgiu vant i 2008 en hedersutmerkelse ved Den internasjonale filmfestivalen i Roma for spillefilmen «Trixy».


== Referanser ==
Schwarzwaldhest

Schwarzwaldhest eller Schwarzwälder  (tysk:Schwarzwaldpferde) er kaldblods arbeidshest som stammer fra Sør-Tyskland. De er mellomstore og kraftig bygd, er som regel svarte eller brune.


== Referanser ==
Orlovtraver

Orlovtraver eller orlov er en hesterase fremavlet i Russland fra slutten av 1700-tallet. Rasen er oppkalt etter Aleksej Grigorjevitsj Orlov.


== Referanser ==
Åmunde Gyrdsson

Åmunde Gyrdsson, eller Amund Gyrdsson (død ca. 1150), var en norsk høvding og lendmann i borgerkrigstiden i Norge. Åmunde var fosterfar for kong Inge Haraldsson Krokrygg. Inge ble konge bare to år gammel, og mens han ennå var barn, var Åmunde hans formynder, samt en av lederne for barnekongens hird.


== Leder for Inge Haraldssons hird ==
Åmunde Gyrdsson var fra Ranrike (Båhuslen), og her hadde han til oppfostring Inge Haraldsson, en av sønnene til kong Harald Gille. Etter Haralds død i 1136 fikk Åmunde, sammen med Inges mor Ingerid Ragnvaldsdatter og lendmannen Tjostolv Ålesson, kåret den to år gamle Inge til konge på borgartinget. Inges to år eldre bror Sigurd ble på sin side kåret til konge over trønderne. Åmunde og Tjostolv ble nå kong Inges fremste menn.
Da Inges kongedømme ble truet av hans fetter, den avsatte kongen Magnus Blinde, var Åmunde og Tjostolv parate til å forsvare det, blant annet i slaget ved Krokaskogen i 1137, da Magnus samarbeidet med den svenske jarlen Karl Sunesson. Åmunde og resten av Inges menn greide imidlertid å slå Karl og mennene hans.Da tronpretendenten Sigurd Slembe, i samarbeid med Magnus Blinde, angrep Inges og broren Sigurds menn i slaget ved Holmengrå, var Åmunde blant dem som fikk fanget Sigurd Slembe etter slaget. I dette slaget ble Magnus Blinde drept, og Sigurd Slembe ble henrettet etter at han ble fanget av Åmunde og resten av kongene Inges og Sigurds menn.Åmunde døde en gang i løpet av Inges barndom, og etter hans død, overtok Gregorius Dagsson og Erling Skakke som Inges fremste menn. Åmunde hadde en sønn, Gyrd, som ble en del av Inges hær. Gyrd ble gift med Gregorius Dagssons søster Gyrid, og ble senere drept av kong Håkon Herdebrei, Inges nevø og rival.Åmunde var trolig etterkommer av Lov-Besse, en vikværing som er kjent som mannen bak deler av Borgartingsloven. Lov-Besse skal ha vært far til Gyrd, Åmundes far.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fagerskinna, oversatt av Edvard Eikill. Saga Bok, Stavanger 2007
Helle, Knut: Norge blir en stat. 1130-1319. Universitetsforlaget, Oslo 1974
Norseng, Per G. Østfolds historie. Bind 2. I Borgarsysle. Østfold Fylkeskommune, Sarpsborg 2005
Snorre: Haraldssønnenes saga, Håkon Herdebreis saga. I: Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Slither.io

Slither.io er et MMO nettleserbasert onlinespill utviklet av Steve Howse i 2016. I spillet kontrollerer spillere en slangeavatar, som spiser flerfargede baller fra andre spillere og dukker opp naturlig i spillmiljøet, og vokser når slangen spiser disse. Målet i spillet er å ha den lengste slangen på serveren. Spillet ligner Agar.io fra 2015 og det klassiske arkadespillet Snake. Spillet ble populært etter at flere kjente youtubere, blant annet PewDiePie, spilte det. iOS- og nettleserversjonen kom ut 26. mars 2016, mens Androidversjonen kom ut 27. mars 2016. Det toppet App Store «mest kjøpte»-liste kort tid etter det ble sluppet ut.


== Spillet ==
Målet i spillet er å kontrollere og bevege en slange rundt i en arena, spise de fargede ballene for å bli større, i tillegg til å beseire de andre spillerne, for å ende opp med en så stor slange som mulig. Hvis en spillers slanges hode kolliderer med en annen slange, taper spilleren og må starte på nytt. Den beseirede slangen gjøres så om til flere fargede baller som kan spises opp av andre spillere. Disse ballene som blir igjen får samme fargen som slangen som døde. Det kan også dukke opp baller fra andre slanger. I spillet kan man akttivere en «boost mode». Når denne er aktivert går slangen fortere, men den mister masse og lengde, i tillegg at man og legger fra seg flere baller. Dette kan være nyttig for å unngå å bli beseiret av andre spillere, men kan koste en senere i spillet.Det er også en ytre grense som begrenser spillere til å spille innenfor den runde arenaen. Kolliderer man med denne grensen, taper man spillet, men slangen vil ikke forvandles til flere baller. Derfor brukes ofte kantene til arenaen for å lure andre spillere inn mot grensene.


== Mottagelse ==
Spillet nådde toppen på App Store innen gratiskategorien i flere regioner, blant annet USA og Storbritannia. Patricia Hernandez fra Kotaku kommenterte at spillet var lett å begynne å spille og likt Agar.io, som hun mente forklarte Slither.ios popularitet. Hun bemerket også at spillet hadde et høyt tempo. Boing Boing sammenlignet spillet med  Osmos fra 2009. Brandt Ranj fra Business Insider sa at spillet hadde tung lag til tider, så var spillet likevel ganske underholdende.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
En nobel fødselsdagsgave

En nobel fødselsdagsgave (dansk tittel: En nobel Fødselsdagsgave) er en dansk stumfilm fra 1916 regissert av Lau Lauritzen sr. Manuset ble skrevet av Johs. Baack. I rollene ses blant andre Lauritz Olsen, Olga Svendsen og Charles Willumsen.


== Skuespillere ==
Lauritz Olsen
Olga Svendsen
Charles Willumsen
Ella Stray
Ingeborg Bruhn Bertelsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) En nobel Fødselsdagsgave på Internet Movie Database 
(da) En nobel Fødselsdagsgave i Danmark Nationale Filminstitut
Ella Stray

Ella Marie Stray (født 23. januar 1884 i Lillesand, død 26. mars 1974 i Oslo) var en norsk teater- og filmskuespiller.


== Familie ==
Ella Stray var datter av overrettssakfører Oluf Stray og Sofie Elisabeth Hansen. Hun ble 17. april 1917 gift med overlege Kristian Sommer Kindt (1882-1951).


== Liv og virke ==
Ella Stray debuterte 15. september 1907 i Fredrikshald, i rollen  som Barselkonen i Holberg-stykket Barselstuen. Stykket ble satt opp i regi av Nationalturneen, en omreisende teatervirksomhet ledet av Ludovica Levy, hvor Stray medvirket til 1909. 
I 1910-1911 var hun ved Fahlstrøms Theater, i årene 1911-1915 var hun ved Den nationale Scene i Bergen og i 1916-1918 var hun tilknyttet Trondhjems Nationale Scene. 


== Teaterroller i utvalg ==
Barselkonen i Barselstuen av Ludvig Holberg (Nationalturneen, 1907)
Jørund i Anne Pedersdotter av Hans Wiers-Jenssen (Nationalturneen, 1908)
Käthie i Gamle Heidelberg av Wilhelm Meyer-Förster (Nationalturneen)
Ella Delahay i Charles' Tante (Fahlstrøms Theater, 1909)
Grete i Pikernes Alfred (Viktoria Theater, 1910)
Lilja i Per Olson og Kjærringen hans av Gustaf af Geijerstam (Fahlstrøms Theater, 1910)
O Komurasaki San i Geisha av Sidney Jones (Den nationale Scene, 1912)
frk. Turner i Lovens arm av Bayard Veiller (Den nationale Scene, 1914)
Viola i Helligtrekongersaften av William Shakespeare (Den nationale Scene, 1915)
Aulus i Quo Vadis av Stanislav Stange (Trondheim, 1917)


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. s. 164. ISBN 8200056228. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ella Stray på Internet Movie Database 
(da) Ella Stray på Filmdatabasen 
(da) Ella Stray på danskefilm.dk
Coregoninae

Coregoninae er en underfamilie av laksefamilien (Salmonidae) og inkluderer tre slekter med såkalte ferskvannshvitfisker.


== Slekter og arter ==
Antallet arter er i henhold til Eschmeyer og Fong (2016) og FishBase. Alle norske navn er nødvendigvis ikke offisielle, men i bruk.

Laksefisker, Salmoniformes Bleeker, 1859 (225 arter)
Laksefamilien, Salmonidae Cuvier, 1816
Coregoninae Bonaparte, 1845, ferskvannshvitfisker (86 arter)
Coregonus, hvitfisker (78 arter, 79 taxa)
C. albellus
C. albula, lagesild
C. alpenae
C. alpinus
C. anaulorum
C. arenicolus
C. artedi
C. atterensis
C. austriacus
C. autumnalis
C. baerii
C. baicalensis
C. baunti
C. bavaricus
C. bezola
C. candidus
C. chadary
C. clupeaformis
C. clupeoides
C. confusus
C. danneri
C. duplex
C. fatioi
C. fera
C. fontanae
C. gutturosus
C. heglingus
C. hiemalis
C. hoferi
C. holsata
C. hoyi
C. huntsmani
C. johannae
C. kiletz
C. kiyi
C. ladogae
C. laurettae
C. lavaretus, sik
C. lucinensis
C. lutokka
C. macrophthalmus
C. maraena
C. maraenoides
C. maxillaris
C. megalops
C. migratorius
C. muksun
C. nasus
C. nelsonii
C. nigripinnis
C. nilssoni
C. nipigon
C. nobilis
C. oxyrinchus
C. palaea
C. pallasii
C. peled
C. pennantii
C. pidschian
C. pollan
C. pravdinellus
C. reighardi
C. renke
C. restrictus
C. sardinella
C. stigmaticus
C. subautumnalis
C. suidteri
C. trybomi
C. tugun
C. t. lenensis
C. t. tugun
C. ussuriensis
C. vandesius
C. vessicus
C. wartmanni
C. widegreni
C. zenithicus
C. zuerichensis
C. zugensis
Prosopium, rundhvitfisker (6 arter)
 P. abyssicola
 P. coulterii
 P. cylindraceum
 P. gemmifer
 P. spilonotus
 P. williamsoni
Stenodus, hvitlakser (2 arter, 3 taxa)
S. leucichthys
S. l. mackenzii
S. l. leucichthys
S. nelma


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Coregoninae i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Coregoninae hos Dyntaxa 
(en) Coregoninae hos Fossilworks 
(en) Kategori:Coregoninae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Coregoninae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coregoninae – detaljert informasjon på Wikispecies