jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Det kinesiske aristokratkjøkken

Det kinesiske aristokratkjøkken (kinesisk: 官府菜; pinyin: guānfǔ cài) kan tilbakeføres til Ming- og Qing-dynastiene da de keiserlige embedsmenn (mandariner) som var postert til hovedstaden bragte med seg dit sine personlige kjøkkensjefer. 
Det var da vanlig å knytte deres finere kokkekunrt til selveste Konfucius, noe som har mest med ærefrylt og lite med en historisk kulinarisk tradisjonå gjøre. Det er fortsatt noe som kalles konfuciuskjøkkenet, men det betraktes som en gren av det aristokratiske kjøkken.
På den måte at hovedstadens mandariner dit hadde medbragt kokker ble det over tid utviklet egne blandinger av de edlere matretter fra de områder embedsmennene hadde tjenestergjort rundt om i riket. Det utviklet seg forskjellig i de forskjellige embedsmannsslektene, slik at det kinesiske aristokratkjøkken kan betraktes som en rekke private kjøkkenstiler. Frem mot moderne tid ble stilen fortrinnsvis preget av det beste fra shandongkjøkkenet, huaiyangkjøkkenet og  det kantonesiske kjøkken.
Ettersom Beijing var Kinas hovedstad i de tre siste århundrer av keisertiden, ble det meste av aristokratkjøkkenet utviklet i Beijing.
De mest fremtredende av de mange varianter av aristokratkjøkkenet er:

Tan-familiens kjøkken (forenklet kinesisk: 谭家菜; tradisjonell kinesisk: 譚家菜; pinyin: Tán jiā cài), dom kjennetegnes ved sin særlig forseggjorte tilberedelse og presentasjo, ved mykhet, friskhet og behagelig smak. Tan-femiliens egen restaurant ble tvunget inn under regjeringskontroll i 1954, men familiens kjøkkensjef videreførte denne kulinariske tradisjon etter å ha flyttet over til Beijinghotellet. Kjøkkenet serveres nå ved dette hotellet og i Wynn Macau.
Røde kammer-kjøkkenet (forenklet kinesisk: 红楼菜; tradisjonell kinesisk: 紅樓菜; pinyin: hónglóu cài), med navn fra den kinesiske klassiske roman Drømmen om det røde kammer. Det ble først lansert utad i 1983 i restauranten Laijinyuxuan (forenklet kinesisk: 来今雨轩; tradisjonell kinesisk: 來今雨軒; pinyin: láijīn yǔxuān) i Zhongshanparken i Beijing.
Det konfucianske kjøkken (kinesisk: 孔府菜; pinyin: kóngfǔ cài) er kjøkkenstilen hos Konfucius's etterkommere, som skal reflektere konfucianske verdier, og er preget av nøye regler for de forskjellige slag av banketter i pakt med gjestenes status og anledningens karakter.


== Referanser ==
Aleidis Skard

Aleidis Skard (født 5. januar 1947) er en norsk barneskuespiller. Hun spilte hovedrollen i filmen Toya (1956) og Toya og Heidi (1957).Skard gjestet TV-programmet Da Capo, som ble vist på NRK 31. oktober 1991.


== Filmografi ==
1956 – Toya
1957 – Toya og Heidi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleidis Skard på Internet Movie Database
Ågot Sendstad

Ågot Sendstad (født 19. mars 1968 i Nes i Hedmark) er en norsk skuespiller.
Hun debuterte i 1993 i Noel Cowards Blithe Spirit på Oslo Nye Teater der hun også medvirket i Federico García Lorcas Yerma. Sendstad var ved Rogaland Teater 1994-1996 der hun blant annet spilte Viola i Helligtrekongersaften av William Shakespeare, Carol i Oleanna av David Mamet og fru Linde i Et dukkehjem av Henrik Ibsen.Sendstad tilhører fra 1996 ensemblet ved Nationaltheatret der hun blant annet har spilt Lisbet i Ludvig Holbergs Erasmus Montanus, Hedvig i Ibsens Vildanden, Maja Rubek i samme forfatters Når vi døde vågner, kvinne i Jon Fosses Vinter, damen i August Strindbergs Til Damaskus, Annika i Astrid Lindgrens Pippi Långstrump og Nora i Ibsens Et dukkehjem. Sendstad var en del av den kunstneriske ledelsen ved Torshovteatret 2000-2003. Hun ble tildelt Per Aabels ærespris i 2006 og ble i 2009 nominert til Heddaprisen for sin rolle i Salong.
Sendstad har også medvirket i flere norske filmer og TV-serier, deriblant serien Hvaler og filmen Varg Veum – Tornerose.


== Filmografi ==
2001: Folk flest bor i Kina – Toril
2008: Varg Veum – Tornerose – Vera Werner
2012: Mer eller mindre mann – Sjef


=== TV-opptredener ===
2004: Skolen (Karoline)
2005: Drømmefangeren (Karoline)
2008–2010: Hvaler (Kjersti Eriksen)
2012: NAV (TV-serie) (Renholder)
2014: Meglerne (TV-serie) (NAV-ansatt)
2014: Lilyhammer (Ane Jacobsen)
2015: Neste sommer (TV-serie) (Nabodame)
2015: Kampen for tilværelsen (Kinosjef)
2018: Rekyl (Bente Wold)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ågot Sendstad i Scenewebarkivet(en) Ågot Sendstad på Internet Movie Database 
(no) Ågot Sendstad hos Nationaltheatret 
(no) Ågot Sendstad hos Sceneweb 
(en) Ågot Sendstad hos The Movie Database
Shinchi Kakushin

Shinchi Kakushin (japansk: 心地 覺 心, født 1207 i prefekturet Nagano, Japan, død 1298 i Japan), også kjent som Muhon Kakushin, var en japansk zen-buddhist. Han er kjent for grunnleggelsen av Fuke-shū, en tidligere distinkt skole innenfor japansk zen. Skolen utgikk fra Rinzai og ble grunnlagt i Kina av den eksentriske Zen-mesteren Puhua. Skolen eksisterte frem til slutten av 1800-tallet.


== Litteratur ==
Richard Bryan McDaniel: Zen Masters of Japan. The Second Step East. Rutland, Vermont: Tuttle Publishing, 2013, s. 317. ISBN ISBN 978-4-8053-1272-8.
Heinrich Dumoulin: Zen Buddhism: A History. Japan. Nowy Jork: Macmillan Publishing Company, 1988, s. 509. ISBN 0-02-908250-1.
Det keiserlige forfedretempel

Det keiserlige forfedretempel (Taimiao 太庙, også kalt Mingtang 明堂) er en historisk kultbygning fra Ming- og Qing-dynastiets tid i Beijing. Det befinner seg ved Tian'anmen-tårnet. 
I dette tempelet ofret keiserne til sine forfedre. Anlegget omfattet en for-, midt- og bak-hall og dessuten sidekapper til begge sider. I 1924 ble Heping-parken (Heping gonggyuan) til her. Siden 1950 huses her Beijings kulturpalass for de yrkesutøvende (Beijing Shi Laodong renmin wenhuagong).
Det keiserlige forfedretempel ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner (3-80). 


== Eksterne lenker ==
Royal Ancestral Temple
Chinesische Kultur – Altäre und Tempel
Ryōnin

Ryōnin (japansk: 良忍, født 1073 i Japan, død 1132 i Japan) var en japansk buddhist innenfor retningen Det rene land. I 1157 grunnla han skolen Yūzū Nembutsu, en retning innenfor det rene land i Japan, før Hōnen grunnla skolen Jōdo-shū.
Skolen legger vekt på sammenknytningen mellom alle fenomener, en filosofi som er hentet fra Avatamsakasutraen og som ellers knyttes til den japanske skolen Kegon-shū. Ryōnin gjenopplivet også shōmyō – en tradisjon innenfor Tendai, som gikk ut på en musikalsk messing av sutraer


== Eksterne lenker ==
Ryōnin, Nichiren Buddhism Library
Hotel Garni

Hotel Garni var et hotell i Stockholm. Da det åpnet 3. oktober 1832, var det byens første moderne hotell, og landets andre, etter Hotel Continental du Sud i Ystad som åpnet tre år tidligere. Det franske navnet kan oversettes med «rom for reisende».
Hotellet var plassert i det såkalte Hildebrandska huset på Drottninggatan 3. Tidligere hadde svenske veifarende fått overnatte i folks kjellere eller vertshus, mens de mer velstående fikk overnatte i private hjem. Det var derfor marked for bedre overnatting etterhvert som reisevirksomheten økte. Hotellet ble drevet av hovkonditor Abraham Christopher Behrens, som også var innehaver av schweizeriet på Strömparterren. Der var det rom i tre etasjer, samt en stall og et vognskjul for gjestene.
Året etter at Behrens døde i 1855 ble hotellet lagt ned. Totalt 1 700 svensker og 1 300 utenlandske gjester hadde bodd på hotellet.


== Litteratur ==
Kerstin Mandén-Eagle: Et hotellkvarter i det Fjerne" Byturer. Stockholms bymuseum, ISSN 0349-1870. 
Stålhane, Arvid: Hôtel Garni's gästbok: Resandeliv på Karl Johans och Oskar I:s tid. Stockholm (1846)
Rosenbad: huset som spegel (swe). Stockholm: Stockholmia. 2001. ISBN 91-7031-113-7. ISSN 0282-5899. , s.120 til 122
Terrorangrepet i Orlando 12. juni 2016

Terrorangrepet i Orlando, eller massakren i Orlando 12. juni 2016 skjedde i Florida i USA på nattklubben Pulse som knyttes til LHBT-miljøer (med blant annet lesbiske, homofile, bifile og transpersoner). Åstedet ligger i (byen) Orlando; I skuddvekslingen ble 50 drept, inkludert gjerningsmannen Omar Mir Seddique Mateen, og 53 ble såret.  Angrepet var det dødeligste i USA siden terrorangrepet 11. september 2001, og den dødeligste massakren i amerikansk historie.


== Skytingen og politiresponsen ==
Omar Mir Seddique Mateen kom kjørende til bygningen der nattklubben lå. Han gikk ut av kjøretøyet og løp mot bygningen. Han bar på minst to skytevåpen.Han ble oppdaget av en væpnet sikkerhetsvakt – som for øvrig også var politibetjent i Orlando Police Department, men hadde bijobb som sikkerhetsvakt. Sikkerhetsvakten åpnet skudd mot Mateen i et forsøk på å hindre ham i å ta seg inn i nattklubben; skuddvekslingen startet klokka 2.02 på natta lokal tid. Mateen klarte å komme inn i bygningen, og begynte å skyte menneskene der inne.Angrepet pågikk fra klokken 2 til klokken 5 om morgenen den 12. juni 2016.


== Etterforskningen ==
Saken ble etterforsket blant annet som hatkriminalitet og terrorisme.
FBI hadde per 13. juni 2016 ikke funnet tegn til at Mateen handlet på oppdrag fra noen utenfor USA eller at han var med i et nettverk, og FBI antok at drapsmannen ble radikalisert delvis gjennom internett og at han trolig hadde blitt inspirert av utenlandske terrororganisasjoner.Etterforskningen ble ledet av Special Agent-in-Charge Ron Hopper ved den lokale avdelingen av FBI.


== Reaksjoner ==
Både FBI, USAs tidligere president Barack Obama, Floridas guvernør og statsadvokaten har betegnet handlingen som et terrorangrep.Den 8. november kunngjorde Orlandos myndigheter sine planer om å kjøpe nattklubben for 2,25 millioner dollar, og gjøre stedet til et minnested for massakrens ofre og overlevende.


== Gjerningsmannen ==
CBS News rapporterte allerede samme dag som angrepet skjedde at drapsmannen var Omar Mir Seddique Mateen, født 16. november 1986. Mateen var fra Fort Pierce; han var amerikansk statsborger med afghanske foreldre.


== Referanser ==
Ippen

Ippen Shōnin (一遍上人, født 1234 i Iyoprovinsen på øya Shikoku, Japan, død 1289 i Japan), også kjent som Zuien, var en japansk buddhist innenfor retningen det rene land. I 1270 grunnla han skolen Ji-shū (時宗), «tidens sekt», innenfor det rene land.
I tillegg til å praktisere Nembutsu, var han sterkt påvirket av ikke-dualismen innenfor Zen.


== Bibliografi ==
Hirota, Dennis (1997). No Abode: The Record of Ippen,  (Ryukoku-Ibs Studies in Buddhist Thought and Tradition), Honolulu: Univ. of Hawai'i Press, ISBN 0824819977


== Referanser ==
Atayal

Atayalfolket er en urfolksbefolkning på Taiwan som i 2000 talte 91 883 personer, noe som gjorde stammen til den nest største på Taiwan.Tidligere kaltes også stammene sediq og taroko for atayal på grunn av at de hadde mange tradisjoner felles, men det er senere blitt erkjent at disse er selvstendige stammer. Stammens forfedre ble tidligere antatt å ha migrert fra Malaysia og Indonesia. Dette har imidlertid vist seg å ikke kunne stemme, idet man har funnet støtte for teorien at de opprinnelig skal ha kommet fra et område som ligger i nåværende Kina, Laos og Vietnam.

Før den japanske herskapsperioden ble alle stammens medlemmer tatovert i ansiktet, både kvinner og menn ved oppnådd voksenalder. Det var et tegn på at kvinnene og mennene hadde oppfylt de krav som ble rettet til dem. I okkupasjonstiden ble sedvanen forbudt, og den ble senere ikke gjenopptatt. 
Noe som ikke fantes opprinnelig var permanente høvdinger. Om det trengtes noen som hadde slike fullmakter, samlet de eldste seg, og valgte noen for en kort tid. Imidlertid tilsatte japanerne en høvding, trolig fordi det lettet japanernes kontroll over stammen. Systemet med en høvding skulle vedvare, og høvdingposten ble senere arvelig.


== Referanser ==
Enryaku-ji

Enryaku-ji (japansk: 延暦寺) er et buddhistisk tempel som befinner seg på Hieifjellet i Ōtsu, nordøst for Kyoto. Tempelet ble grunnlagt i begynnelsen av Heian-perioden av Saichō (767–822). Tempelet er hovedtempel for den japanske skolen Tendai-shū.
I 1994 ble tempelet sammen med 16 andre bygninger oppført på UNESCOs verdensarvliste med samlenavnet Historiske bygninger i Kyoto.
Gymnastikk under Sommer-OL 2008

Gymnastikk under Sommer-OL 2008 i Beijing besto av tre disipliner; rytmisk gymnastikk, som ble arrangert i Beijings polytekniske universitets gymsal i perioden 21. til 24. august, trampoline, som ble arrangert i Beijing nasjonale innendørsstadion i perioden 16. til 19. august, og turn, som også ble arrangert i Beijing nasjonale innendørsstadion i perioden 9. til 19. august.
Gymnastikk har stått på det olympiske programmet siden de første olympiske lekene i 1896, så dette var 26. gang idretten var representert ved et sommer-OL.


== Medaljer ==


== Øvelser ==


=== Rytmisk gymnastikk ===


=== Trampoline ===


=== Turn ===


== Eksterne lenker ==
Rytmisk gymnastikk - Resultater Arkivert 9. mars 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Trampoline - Resultater Arkivert 18. mars 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Turn - Resultater Arkivert 31. desember 2008 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Gymnastikk under Sommer-OL 2004

Gymnastikk under Sommer-OL 2004 i Athen besto av tre disipliner; rytmisk gymnastikk, som ble arrangert i Galatsi olympiske hall i perioden 26. til 29. august, trampoline, som ble arrangert i OAKA olympiske innendørshall i perioden 20. til 21. august, og turn, som også ble arrangert i OAKA olympiske innendørshall i perioden 14. til 23. august.
Gymnastikk har stått på det olympiske programmet siden de første olympiske lekene i 1896, så dette var 25. gang idretten var representert ved et sommer-OL.


== Medaljer ==


== Øvelser ==


=== Rytmisk gymnastikk ===


=== Trampoline ===


=== Turn ===


== Eksterne lenker ==
Rytmisk gymnastikk - Resultater Arkivert 1. september 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Trampoline - Resultater Arkivert 4. juni 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Turn - Resultater Arkivert 19. august 2008 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Gymnastikk under Sommer-OL 2000

Gymnastikk under Sommer-OL 2000 i Sydney besto av tre disipliner; rytmisk gymnastikk, som ble arrangert i Sydney Olympic Park i perioden 28. september til 1. oktober, trampoline, som ble arrangert i Sydney Super Dome i perioden 22. til 23. september, og turn, som også ble arrangert i Sydney Super Dome i perioden 16. til 25. september.
Gymnastikk har stått på det olympiske programmet siden de første olympiske lekene i 1896, så dette var 24. gang idretten var representert ved et sommer-OL.


== Medaljer ==


== Øvelser ==


=== Rytmisk gymnastikk ===


=== Trampoline ===


=== Turn ===


== Eksterne lenker ==
Rytmisk gymnastikk - Resultater Arkivert 19. mars 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Trampoline - Resultater Arkivert 20. februar 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Turn - Resultater Arkivert 21. desember 2008 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Edith Ottosen

Edith Charlotte Ottosen (født 1928 i Levanger, død 1990) var en norsk skuespiller. 
Hun vokste opp i København og debuterte i 1951 på Aarhus Teater. Ottosen var 1954-1984 ansatt ved Rogaland Teater der hun var en drivende kraft og spilte i et bredt repertoar, blant annet Evelinde i Arne Garborgs Læraren, Elmire i Molières Tartuffe, Maria i Anton Tsjekhovs Onkel Vanja og den lokalt populære Bertine i Leiv Isaksens Maktå på Straen. 


== Filmografi ==
1954 – Heksenetter
1958 – I slik en natt
1974 – Kimen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Edith Charlotte Ottosen» i Store norske leksikon
(en) Edith Ottosen på Internet Movie Database 
(no) Edith Ottosen hos Sceneweb 
(en) Edith Ottosen hos The Movie Database
Bernt Erik Larssen

Bernt Erik Larssen (født 14. september 1918, død 10. september 2003) var en norsk skuespiller.Han var på 1950-tallet engasjert ved Trøndelag Teater og deretter ved en rekke ulike scener, deriblant Det norske teatret, Nationaltheatret, Scene 7, Oslo Nye Teater og Riksteatret. Larssen virket også som filmskuespiller og debuterte i 1957  i Nils R. Müllers På slaget åtte. Han gjorde sammenlagt 22 film- og TV-roller 1957–1986.


== Filmografi (i utvalg) ==

1957 – På slaget åtte

1961 – Hans Nielsen Hauge

1966 – Broder Gabrielsen

1966 – Hurra for Andersens

1967 – Det største spillet

1968 – Hennes meget kongelige høyhet

1968 – Olsenbanden

1969 – Brent jord

1971 – 3

1984 – Papirfuglen

1985 – Adjø solidaritet

1986 – Blackout


== TV-serier ==
1979 - Mareritt ved midtsommer
1981 - Saken Ruth Vang
1983 - SK 917 har nettopp landet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernt Erik Larssen på Internet Movie Database 
(no) Bernt Erik Larssen hos Nationaltheatret 
(en) Bernt Erik Larssen hos The Movie Database
Dyrafjellet

Dyrafjellet er et fjell helt nordøst i Karmøy kommune, på fastlandet like øst for Haugesund. Med sine 171,5 m o.h er toppen det høyeste punktet i Karmøy kommune. 


== Se også ==
Fjell i Rogaland


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Hildebrandska husen

Hildebrandska husene var to bygninger i Rosenbad-kvartalet på Norrmalm i Stockholm. De ble bygget av rittmester David Henrik Hildebrand i årene 1780-1800 på samme tid som det nærliggende Bondeska palatset. Den første bygningen lå i Drottninggatan 3, og den andre mot nåværende Rosenbadsparken på Rödbotorget, og Strömgatan.Bygningen i Drottninggatan ble omgjort av Erik Palmstedt og muligens bygde han selv fløyen mot Rödbotorget. Den nye bygningen, som var høyere enn Bondeska palatset ble bygget om slik at fjerde etasje ble skjult under et mansardtak hvor den nedre skråningen falt sammen med taket til Bondenske palatset. Selv vinduer og listverk ble tilpasset de fem vindusrader på palassets fasade mot elven Norrström 
De Hildebrandska husene kom gjennom arv og ekteskap senere til familien Bonde, som er grunnen til at de er noen ganger forvirrende blir kalt «Bondeska palasset». Medlemmer av Bondefamilien fortsatte å bo på slottet på hele 1800-tallet, mens noen etasjer er også blitt leid ut.
Huset mot Drottninggatan 3, var i 1832-1855 hotell, Hotel Garni.


== Referanser ==
Dragkal

Dragkal eller dragkale – i dagligtale ofte forvansket til draghale – er en fortøyning for småbåter. Dragkalen er sammensatt av et langt tau som er tredd gjennom en fortøyningsring og spleiset sammen i endene. Fortøyningsringen er festet med tau til en dregg eller en moring på sjøbunnen. Fra fortøyningsringen går det doble tauet inn til land, og når en binder en båt fast i tauet, kan en dra båten ut fra, eller inn til, land.
Ordet er sammensatt av «dragene» og «kale» (tau).
Skåråfjell

Skåråfjell er et fjell helt nord i Skien kommune, øst for Eiangen. Toppen på 813,5 meter over havet er det høyeste punktet i Skien kommune. 


== Se også ==
Fjell i Telemark


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Reidar Kaas

Reidar Kaas (født 27. juli 1881 i Kristiania, død 18. mai 1952) var en norsk operasanger og skuespiller.Han tok sangleksjoner for Raimund von Zur Mühlen i London og Ernesto Volli i Milano. Kaas virket ved La Scala i Milano, Teatro Carlo Felice i Genova og operahus i Posen, Hamburg, London og Oslo.Han spilte også et par filmroller og debuterte i 1916 i stumfilmen Paria i rollen som doktor Berner. I 1932 spilte Kaas sigøynerhøvding i lydfilmen Fantegutten, som ble hans siste filmrolle.Kaas var sønn av grosserer Christian Oluf Andresen (1850–1890) og Aagot Theodosia Kaas (1854–1919). Han giftet seg i 1906 med Eli Tandberg (født 12. mars 1885), datter av godseier Gudbrand Tandberg og Caroline Kristine Cortsen. De fikk sønnen Gudbrand Kaas.

1916 - Paria
1932 - Fantegutten


== Kuriosa ==
Reidar Kaas' kjendisstatus i samtiden gjenspeiles blant annet i at Finn Bø i 1933 brukte hans navn i teksten til revyvisen Reservebaronen, da Bø ville fremheve hvilken virak tekstens hovedperson ble gjenstand for.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Reidar Kaas på Internet Movie Database
Barwood Films

Barwood Films er et amerikansk filmselskap som har produsert en rekke filmer og TV-programmer. Filmselskapet ble stiftet av Barbra Streisand i 1972, og komedien Barbra slår seg løs ble selskapets første produksjon.


== Filmografi ==


=== Spillefilmer ===
1972 – Barbra slår seg løs (regissert av Irvin Kershner)
1976 – En stjerne blir født (regissert av Frank Pierson)
1979 – Én midt i trynet (regissert av Howard Zieff)
1983 – Yentl (regissert av Barbra Streisand)
1987 – Dere får meg ikke gal (regissert av Martin Ritt)
1991 – Tidevannets fyrste (regissert av Streisand)
1996 – Speilets to ansikter (regissert av Streisand)


=== TV-produksjoner ===
1995 – I stillhetens tjeneste
1997-1998 – Rescuers: Stories of Courage (tre episoder)
1998 – The Long Island Incident
1998 – Vig
2000 – Reel Models: The First Women of Film
2000 – Frankie & Hazel
2001 – The Living Century
2001 – Retten til familie
2001 – Varians kamp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Barwood Films på Internet Movie Database
Anders Austad

Anders Austad (født 28. august 1892, død 17. februar 1981) var gårdbruker på gården Nordre Austad i Inderøy og ordfører i Røra kommune 1935–1941 og 1945–47. Han representerte Bondepartiet.Han tok utdanning på Sund folkehøgskole 1909–10, og på Statens Skogskole Steinkjer. Han drev hjemgården i 36 år før han i 1955 overlot den til sønnen. Ved siden av gårdsdriften arbeidet han som herredsblinker.Austad ble første gang valgt til ordfører ved loddtrekning; både Austad og Arbeiderpartiets kandidat John Aalberg fikk seks stemmer hver ved konstitueringen av kommunestyret. Aalberg ble varaordfører. Austad satt som ordfører inntil den første NS-oppnevnte ordføreren tiltrådte 24.4.1941. Ved freden i mai 1945 ble han utnevnt til midlertidig ordfører, og han ble gjenvalgt for to år høsten 1945. Han satt i kommunestyret fra 1929–41, 1945–47 og 1952–55. Som ordfører var han medlem av fylkestinget 1945–48. Han var også medlem av fylkesutvalget 1948–51.Han hadde også verv som gjeldsmeklingsmann i Røra fra 1932, var engasjert i skogbruksorganisasjonene, og var medlem av kontrollkomiteen i Inderøy Sparebank, og medlem av byggekomiteen for Røra samvirkelag i 1954. Han var styreformann i Trønderfrukt 1945–49.Sønnen Jens Austad var ordfører i Røra 1960-61.


== Referanser ==
Karl Konow

Karl Konow (født 4. september 1865 i Aurdal, død 13. januar 1928 i Oslo) var en norsk maler.


== Liv ==
Konow var sønn av presten Wollert Otto Konow (1833–1895) og Henrikke Christiane Johanne Molde Wolf, og bror av indologen Sten Konow. Han vokste opp i Vang i Valdres, hvor faren var sogneprest. Han blev elev ved Lillehammer skole og tok examen artium i 1883. I 1889 tok han juridisk embetseksamen. Deretter studerte han malerkunst i Paris og München. Som maler oppholdt han seg i mange år i utlandet, særlig i Roma og Paris, senere i Berlin.
Etterhvert mistet Konow synsevnen, og måtte oppgi maleryrket etter en mislykket øyeoperasjon i 1917. Etter en ny operasjon i 1921 kunne han se litt på det ene øyet, men han kunne fremdeles ikke male. I stedet gikk han over til å skrive korrespondanser til norske aviser fra utlandet.
Konow utga en erindringsbok om Bjørnstjerne Bjørnson og Jonas Lie, Bjørnson og Lie. Små erindringer om de to store (1919), samt den selvbiografiske boken Adam Bøøks øine (1925).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Studenterne fra 1883. Kristiania, 1908 og Oslo, 1933.
Karl Konow, Norsk kunstnerleksikon