jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hjalmar Krag

Hjalmar Krag (født 2. juli 1867 i Vestre Aker, død 25. april 1954) var en norsk offiser, idrettsleder og Kong Haakon VIIs første adjutant.Han vokste opp i Oslo der han etter examen artium 1886 meldte seg inn i SK Ull (etablert 1883). Krag var offiser frem til 1912 da han hadde blitt major, og gjort unna Den militære høyskole i 1893. Han var nevø av Ole Herman Krag (1837–1916) som omkring 1890 hadde funnet opp Krag-Jørgensen (gevær).  Krag var fra 1896 til 1897 ansatt ved geværkontrollen hos den store våpenprodusenten Österreichische Waffenfabriksgesellschaf (etablert 1864), i dag kjent som Steyr Mannlicher. De hadde i 1895 fått kontrakt på produksjon av tyve tusen Krag-Jørgensen med bajonett. Vel tilbake derfra jobbet han ved Krigsskolen som lærer i skyting.  
Etter unionsoppløsningen i 1905 ble han adjutant til den nyinnsatte Kong Haakon VII (1872–1957), mens kona Mimi var hoffdame ad interim (inntil videre) for Dronning Maud (1869–1938). Begge mottok kroningsmedaljen 1906 for å ha vært med på forberedelsene. Han mistet denne jobben i 1908, men fikk i stedet jobbe for landkadettkompaniet inntil han i 1913 måtte slutte som offiser.
Krag satset fra 1913 på et privat agentur, Hj. Krag som solgte brukt krigsmateriell fra den første verdenskrig, foruten agentur for det tyske optikkfirmaet Carl Zeiss AG og Krupp (konsern).  I 1945 måtte Krag se det solgt til elektroingeniøren Lorentz Gjersøe (1893–1967), en redersønn som etter fem år hos Heyerdahl A/S hadde sluttet seg til firmaet i 1921.Krag var kongelig tilsynsmester (revisor) ved de kongelige hestestaller fra 1905 til 1940 da krigen brøt ut. Kongen beordret ham i 1919 til å sitte i Norges skytterstyre. Samme året tiltrådte Krag som president i Norges Landsforbund for Idræt, i dag kjent som Norges idrettsforbund og var derved formann for den norske olympiske komité.  Han ga seg i 1925. For alt dette fikk han St. Olavs Orden i 1935 pluss mange utenlandske ordener.
Krag var sønn av veidirektør Hans Hagerup Krag (1829–1907) og Anna Petersen. I 1896 ble han gift med Claudine Emilie (Mimi) Heiberg (1872–1968) av Heiberg-slekten. Hun var oppvokst på Bjølsen hovedgård og datter av juristen Carl Johan Heiberg (1844–1914) og dyreaktivisten Claudine Sophie Emilie Meinich (1850–1932). Kona ble altså hoffdame og skrev flere kokebøker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hjalmar Krag – Olympedia
Anders Stien

Anders Leween Stien (født 5. april 1990) er en norsk basketballspiller. Han spiller på Centrum Tigers og har tidligere spilt for Gimle Basket, Jämtland Basket i Sverige og Asker Aliens. 
Anders Stien har spilt på U16-, U18- og U20-landslaget og nå seniorlandslaget. Han er den eneste spilleren i norsk historie som har blitt kåret til MVP (Most Valuable Player) i nordisk mesterskap i 2008, året U18-landslaget til Norge vant.
NM gull med Asker Aliens 2007/2008, 2009/2010 og 2014/2015 - kåret til finales beste spiller.
NM gull med Centrum 2015/2016 og 2016/2017.


== Referanser ==
Pseudocanthon

Pseudocanthon er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Små, bredt ovale, blanke, mer eller mindre metallisk fargede skarabider.


== Levevis ==
Billene ruller pæreformede baller av møkk som de graver ned og legger eggene på. Disse artene lever mest i forholdsvis tett skog.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra det sørlige USA i nord til Argentina i sør, men de fleste artene lever på øyene i Karibia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Pseudocanthon Bates, 1887
Pseudocanthon caeranus Matthews, 1966
Pseudocanthon chlorizans Bates, 1887
Pseudocanthon felix Arrow, 1913
Pseudocanthon iuanalaoi Matthews, 1966
Pseudocanthon jamaicensis Matthews, 1966
Pseudocanthon perplexus (LeConte, 1847)
Pseudocanthon sylvaticus Matthews, 1966
Pseudocanthon vitraci Fleutiaux & Sallé, 1889
Pseudocanthon xanthurus (Blanchard, 1846)


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudocanthon i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudocanthon i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pseudocanthon hos ITIS 
(en) Kategori:Pseudocanthon – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pseudocanthon – detaljert informasjon på Wikispecies
Pycnopanelus

Pycnopanelus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utbredelse ==
Slekten har en meget spredt utbredelse, de tre artene er kjent fra henholdsvis Namibia, Sudan og India.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Pycnopanelus Arrow, 1931
Pycnopanelus krikkeni Cambefort, 1978
Pycnopanelus parvicollis (d'Orbigny, 1913)
Pycnopanelus rotundus Arrow, 1931


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Pycnopanelus i Encyclopedia of Life 
(en) Pycnopanelus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pycnopanelus hos NCBI 
Pycnopanelus – detaljert informasjon på Wikispecies
Sauvagesinella

Sauvagesinella er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Levevis ==
Billene er ikke flygedyktige, larvene utvikler seg trolig på møkk. De har blitt funnet i skogkanter, på heier og i kanten av sumper.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra delstaten Western Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Sauvagesinella Paulian, 1934
Sauvagesinella becki Paulian, 1934
Sauvagesinella monstrosa Paulian, 1934
Sauvagesinella palustris Matthews, 1974


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Sauvagesinella i Encyclopedia of Life 
(en) Sauvagesinella i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sauvagesinella hos NCBI 
Sauvagesinella – detaljert informasjon på Wikispecies
Zonocopris

Zonocopris er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Middelsstore, blanke, svarte skarabider. Hodet er bredt skovlformet med to tenner på forkanten. Pronotum er kort og bredt med bredt avsatte sidekanter i den fremre delen, dekkvingene korte og rundede, det er en markert innsnevring mellom pronotum og dekkvinger. Dekkvingene har fine punktstriper.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika (Bolivia, Brasil, Paraguay og Argentina).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Zonocopris Arrow, 1932
Zonocopris gibbicollis (Harold, 1868)
Zonocopris machadoi Vaz-de-Mello, 2007


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Zonocopris i Encyclopedia of Life 
(en) Zonocopris i Global Biodiversity Information Facility 
Zonocopris – detaljert informasjon på Wikispecies
Finansinstitusjon

En finansinstitusjon er en økonomisk institusjon som tilegner seg, forvalter og bruker penger over tid. Det kan være banker, forvaltningsselskaper, forsikringsselskaper og investeringsforhandlere. Nesten alle har avtaler med finansinstitusjoner på jevnlig basis. Alt fra å sette inn penger til å ta opp lån og utveksle valutaer gjøres gjennom finansinstitusjoner.


== Referanser ==
Innskudd

Innskudd er penger som banken mottar fra kunder. Når banken låner ut penger, må den hente pengene fra ett sted, og det er blant annet fra innskudd den mottar.
Banken betaler innskyteren for å oppbevare, egentlig låne, pengene, og betalingen heter innskuddsrente.


== Eksterne lenker ==
Bankinnskudd. snl.no (besøkt 18. november 2014)
Rentemargin

Rentemargin er det bankene tjener på å stille penger til disposisjon for andre, minus kostnader som oppstår ved innskudd av penger fra kundene. Sagt med andre ord er rentemargin er renteinntekt av kunders lån, minus renteutgift ved kunders bankinnskudd.Rentemarginen gir uttrykk for bankenes bruttofortjeneste.


== Referanser ==
Stockholm Open 2014

Stockholm Open er en tennis turnering for menn i Stockholm. som i 2014 ble arrangert i perioden 11. til 19. oktober. Dette er en ATP 250 turnering. Noe som betyr at vinneren for 250 ATP poeng.


== Resultater ==


=== Herresingel ===


==== 1 runde ====


==== 2 runde ====


==== Kvartfinaler ====


==== Semifinaler ====


==== Finale ====


=== Herredobbel ===


==== Semifinaler ====


==== Finale ====


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside
Christos Stylianides

Christos Stylianides (gresk: Χρήστος Στυλιανίδης, født 26. juni 1958 i Nikosia i Britisk Kypros) er en kypriotisk tannlege og politiker (Dimokratikos Synagermos). Han var medlem av det kypriotiske parlamentet fra 2006 til 2013 og deretter talsmann for regjeringen. Stylianides ble i 2014 valgt som Kypros' EU-kommissær i Juncker-kommisjonen med ansvar for humanitær hjelp og krisebistand.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christos Stylianides – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Christos Stylianides på Twitter 
(en) Christos Stylianides hos Europaparlamentet
Mordforsøket på Bresjnev

Mordforsøket på Leonid Bresjnev den 22. januar 1969 ble forøvet av en desertør fra den sovjetiske arme, Viktor Iljin, i Moskva. Han avfyrte en rekke skudd mot bilkortesjen med det sovjetiske kommunistiske partis generalsekretær Leonid Bresjnev. Bresjnev ble ikke truffet, men en sjåfør ble drept og flere kosmonauter ble lettere skadet. Attentatmannen ble pågrepet og episoden ble holdt hemmelig og ikke omtalt i sovjetiske medier. Hemmeligholdet varte i årevis.


== Attentatet ==
Viktor Ivanovitsj Iljin (Виктор Иванович Ильин) ble født i Leningrad i 1948. Etter eksamen på en teknisk høyskole ble han innkalt til den sovjetiske hær i 1968 som løytnant. 
Iljin skal ha vært forarget over å ha blitt tvangsinnkalt til hæren og svært opprørt over den sovjetiske innmarsjen i Tsjekkoslovakia.Den 21. januar 1969 stjal han to Makarovpistoler og deserterte fra hæren. Han dro tilbake til hjemmet i Leningrad der han stjal sin svogers ekte politiuniform. Så dro han uten deres vitende til Moskva.

Kledd opp som politimann tok han seg uhindret frem gjennom folkemengden som ventet ved Kreml. De stod samlet rundt Borovitskijporten, der en spesiell bilkortesje skulle passere ut: Den ville medbringe kosmonautene fra romferdene Sojuz 4 og Sojuz 5 til en offisiell seremoni av første rang.
Romfarerne —Vladimir Sjatalov, Boris Volynov, Jevgenij Khrunov, og Aleksej Jelisejev—hadde returnert uken før etter en historisk sammenkobling i verdensrommet mellom to bemannede romskip; den første slike noensinne. Fra Vnukovoflyplassen ble de kjørt med Bresjnev og president Nikolaj Podgornyj mot stedet der seremonien skulle finne sted inne i Kreml. De fire som skulle hylles stod i en åpen bil fremst i kortesjen og vinket til tilskuerne; bak dem fulgte fire andre lukkede limousiner.Kl 14.15 den 22. januar 1969 kom bilkortesjen med ledende sovjetiske kosmonauter og den sovjetiske lederen frem til porten inn til Kreml. Iljin trakk begge pistoler og fyrte løs med begge hender. Han skjøt ikke mot kosmonautene som stod og vinket i første bil, men åpnet ild mot neste bil. Det var hans gjetning at Bresjnev satt inne i den. Men denne Zil-limousinen var i virkeligheten full av kosmonauter fra tidligere romferder: Aleksej Leonov, Valentina Teresjkova, Georgij Beregovoj og Andrian Nikolajev.Iljin traff bilen med fjorten skudd, drepte sjåføren, Ilja Zjarkov, og så ble Iljin kjørt ned av en vakt på motorsykkel. De andre i bilen var uskadet eller bare lettere såret. Etter at Iljin var arrestert fant konsmonautenes seremoni sted som planlagt, bare litt forsinket.KGB-sjefen Jurij Andropov ledet forhørene av attentatmannen, som så ble erklært sinnssyk og sendt til et psykiatrisk sykehus i Kazan. Der satt han isolert til 1988. I 1990 ble han sluppet fri, og han vendte så hjem til St. Petersburg.


== Referanser ==
Trevortemelk

Trevortemelk (Euphorbia dendroides) er en busk i vortemelkslekta.
Den blir opptil 2 m høy med rikt forgrenet stamme. Nye blader vokser fram om høsten, sitter på hele vinteren og felles sent på våren. Blomsterskjermene sitter i enden av grenene. Arten vokser på klipper og bakker nær havet i den termomediterrane sonen. Den er utbredt rundt hele Middelhavet, men mangler noen steder, for eksempel på Kypros.

		
		
		
		
		


== Litteratur ==
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 113. ISBN 82-562-0490-7. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 118. ISBN 0-7136-7015-0. 
«Euphorbia dendroides formations». EUNIS. Besøkt 24. januar 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Trevortemelk i Encyclopedia of Life 
(en) Trevortemelk i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Trevortemelk hos ITIS 
(en) Trevortemelk hos NCBI 
(en) Trevortemelk hos The International Plant Names Index 
(en) Trevortemelk hos Tropicos 
(en) Kategori:Euphorbia dendroides – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Euphorbia dendroides – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euphorbia dendroides – detaljert informasjon på Wikispecies
Euphorbia acanthothamnos

Euphorbia acanthothamnos er en puteformet dvergbusk i vortemelkslekta.
Den blir opptil 40 cm høy. De tornete greinene er sterkt forgrenet og flettet inn i hverandre. Blomstringstiden er mars–mai, og da setter de gule tuene preg på landskapet. Arten vokser på steinete steder og i garrigue. Den er utbredt i Hellas inkludert øyene i Egeerhavet og Kreta, samt i Vest-Tyrkia.


== Litteratur ==
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 113–114. ISBN 82-562-0490-7. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 118. ISBN 0-7136-7015-0. 


== Eksterne lenker ==

(en) Euphorbia acanthothamnos i Encyclopedia of Life 
(en) Euphorbia acanthothamnos i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Euphorbia acanthothamnos hos ITIS 
(en) Euphorbia acanthothamnos hos NCBI 
(en) Euphorbia acanthothamnos hos The International Plant Names Index 
(en) Euphorbia acanthothamnos hos Tropicos 
(en) Kategori:Euphorbia acanthothamnos – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Euphorbia acanthothamnos – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euphorbia acanthothamnos – detaljert informasjon på Wikispecies
Bernauer Straße

Bernauer Straße (oppkalt etter byen Bernau) er en gate i Berlin hvis vestre del utgjør grensen mellom bydelene Gesundbrunnen og Mitte. Berlinmuren løp langs gatens sørlige side og i dag står fortsatt en del av muren der som et minnesmerke. En del av dette minnesmerket utgjøres også av Dokumentationszentrum Berliner Mauer der Bernauer Strasses og Berlinmurens historie vises.Gaten er også berømt som fluktvei under den første tiden etter byggingen av Berlinmuren. Husene på den søndre siden av gaten lå i Øst-Berlin, som var Sovjetunionens okkupasjonsektor, mens fortauet nedenfor vinduene da lå i Wedding, som hørte til den franske sektoren. Dette fikk som følge at mange som bodde i husene hoppet ut gjennom vinduene og på denne måten kom seg til Vest-Berlin. Disse vinduene ble imidlertid murt igjen, og senere ble husene revet.


== Litteratur ==
Bettina Effner, Helge Heidemeyer (Hrsg.): Flucht im geteilten Deutschland: Erinnerungsstätte Notaufnahmelager Marienfelde. (Ausstellung Flucht im Geteilten Deutschland, Erinnerungsstätte Notaufnahmelager Marienfelde e. V.) Berlin 2005, ISBN 3-89809-065-5.
Gisela Helwig (Hrsg.): Die letzten Jahre der DDR. Texte zum Alltagsleben. Edition Deutschland Archiv, Köln 1990, ISBN 3-8046-8760-1.
Norbert Nail: Handeln und Sprachhandeln an der Berliner Mauer. Zur frühen Dekonstruktion einer Staatsgrenze. In: Muttersprache 106, 1996, S. 302–307. ISSN 0027-514X.
Die Berliner Mauer – Ausstellungskatalog Dokumentationszentrum Berliner Mauer. Verein Berliner Mauer. Berlin/Dresden, ISBN 3-930382-80-6.
Peter Brock (Hrsg.): Berliner Straßen neu entdeckt. 33 Streifzüge durch die Hauptstadt. Jaron Verlag, Berlin 2003, ISBN 3-89773-114-2, S. 33–38: Die Schneise.
Nasjonalhelt av Aserbajdsjan

Nasjonalhelt av Aserbajdsjan (aserbajdsjansk: Azərbaycan milli qəhrəmanı) er en aserbajdsjansk orden. Æresbevisningen ble innstiftet i 1992. Tittelen tildeles for fremragende fortjenester av republikkens forsvar, styrking av statssystemet og fremme av viktige verdier. Den som hedres med ærestittelen mottar samtidig ordenstegnet Gullstjerne orden.  Æresbevisningen er Aserbajdsjans fornemste. 
Utmerkelsen Nasjonalhelt av Aserbajdsjan har utmerkelsen Helt av Sovjetunionen som forbilde. Også flere andre land, som tilhørte Sovjetunionen, har innført tilsvarende ærestitler. Blant disse er  Helt av Hviterussland, Helt av Ukraina, Helt av Den russiske føderasjon og Nasjonalhelt av Georgia.


== Insignier ==
Det synlige tegn på æresbevisningen Nasjonalhelt av Aserbajdsjan er Gullstjerneordenen, en åttetagget stjerne i gull. Ordensstjernen er festet til et ordensbånd i fargene grønn, rød og blå, Aserbajdsjans flaggfarger. Ordenstegnet bæres på venstre side av brystet.


== Eksterne lenker ==
(en) National Heroes of Azerbaijan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«On the title of National Hero of Azerbaijan», Azerbaijans.com
Aleksandr Tsjernysjov

Aleksandr Ivanovitsj Tsjernysjov russisk Александр Иванович Чернышев (født 10. januar 1786, død 2. juli 1857) var en russisk offiser, diplomat og politiker. Hans karrière begynte under Napoleonskrigene.


== Dekorasjoner ==
Sankt Vladimirs orden
Sankt Georgsordenen (fjerde klasse)
Æreslegionen
Sankta Annas orden (første klasse)
Den militære Wilhelmsordenen


== Referanser ==


== Litteratur ==
W. Besotosny: Otetschestwennaja woina 1812 goda: enziklopedija. Rosspen, Moskau 2004, ISBN 978-5-8243-0324-7, S. 772–773.
Alexander Mikaberidze: The Russian Officer Corps of the Revolutionary and Napoleonic Wars: 1792–1815. Savas Beatie, New York 2004, ISBN 1-932714-02-2.
Ludwig Häusser: Deutsche Geschichte vom Tode Friedrichs des Grossen bis zur Gründung des deutschen Bundes. Weidmann, Berlin 1863.
Heinrich Ludwig Beitzke: Geschichte der deutschen Freiheitskriege in den Jahren 1813 und 1814. Berlin 1855.
Johann Sporschill: Die grosse Chronik, Geschichte des Krieges des verbündeten Europas gegen Napoleon Bonaparte in den Jahren 1813, 1814 und 1815. bind 1, 1841.
Eberhard Schrader

Eberhard Schrader (født 7. januar 1836 i Braunschweig, død 4. juli 1908 i Berlin) var en tysk assyriolog.
Schrader ble i 1863 professor i teologi i Zürich, 1870 i Giessen, 1873 i Jena og endelig professor i semittiske språk fra 1875 ved Universitetet i Berlin, der han gikk over til det filosofiske fakultet. Han hadde tidlig kastet seg over assyriologien. Schrader var den første professor i assyriologi i Tyskland og den egentlige grunnlegger av det assyriologiske studium i dette land.I 1872 utgav han to bøker: Die assyrischen-babylonischen Keilinschriften og Die Keilinschriften und das alte Testament (ny utgave 1883), engelsk oversettelse: The Cuneiform Inscriptions and the Old Testament (1885—89); en tredje meget omarbeidet utgave ved Winckler og Zimmern utkom i 1903.  
Schrader har dessuten blant annet utgitt: Keilinschriften und Geschichtsforschung (1878) for en del rettet i mot angrep fra Alfred von Gutschmid, og Zur Frage nach dem Ursprung der babylonischen Kultur (Berlin 1884). Han er også grunnlegger av den samling oversettelser fra assyrisk til tysk som utkom under tittelen Keilschriftliche Bibliothek (1892—1904).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Schrader, Eberhard i Christian Blangstrup, Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1926)
Alfred von Gutschmid

Hermann Alfred von Gutschmid (født 1. juli 1831 i Loschwitz (nå del av Dresden), død 2. mars 1887 i Tübingen) var en tysk friherre, historiker og orientalist.
Gutschmid studerte filologi og historie ved universitetene i Leipzig og Bonn og ble i 1854 filosofisk doktor i Leipzig på avhandlingen De rerum aegyptiacarum scriptoribus graecis ante Alexandrum Magnum. I 1863 ble han ekstraordinær professor i historie ved Kiels universitet og i 1866 ordinær professor der. I 1873 flyttet han til Königsberg, i 1876 til Jena og i 1877 til Tübingen. Han utgav blant annet Beiträge zur Geschichte des alten Orients (1858), Geschichte Irans von Alexander bis zum Untergang der Arsaciden (1887) og en mengde mindre avhandlinger i tidsskrifter, encyklopedier og lignende, blant annet i Encyclopædia Britannica. De fleste av hans kritiske og andre avhandlinger ble utgitt av Franz Rühl, «Kleine Schriften von Alfred von Gutschmid» (fire bind, Leipzig 1889–93).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gutschmid, Alfred von i Christian Blangstrup, Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1920)
Allgemeine Deutsche Biographie
Riga Black Balsam

Riga Black Balsam (eller Riga Balsam, latvisk: Rīgas Melnais Balzams) er en bittersøt likør fra Latvia. 
Drikken ble opprinnelig skapt av apotekeren Abraham Kunze i det 18. århundre. Den forhandles i dag i brune keramiske flasker. Riga Balsam er i Norden særlig populær på Ærø i Danmark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bryggeriets hjemmeside
Heinrich Zimmern

Heinrich Zimmern (født 14. juli 1862 i Graben ved Karlsruhe, død 17. februar 1931 i Leipzig) var en tysk assyriolog.


== Liv og virke ==
Zimmern ble i 1884 dr.phil. i semittiske språk ved  Universitetet i Leipzig. Han habiliterte seg i 1889 ved Universitetet i Königsberg. Etter habilitasjonen var han fra 1889 til 1890 privatdosent i assyriologi i Königsberg. Fra 1890 til 1894 var han privatdosent i samme felt ved Universitetet i Halle. Deretter var han 1894–1900 dosent (außerordentlicher professor) ved Universitetet i Leipzig. Fra 1899 til 1900 hadde han også stilling ved Universitetet i Breslau. Zimmern ble i 1900 professor i orientalske språk ved Universitetet i Leipzig, en stilling han hadde til 1929.Zimmern deltok i den av Frants Buhl ledede revideringen av Wilhelm Gesenius' Hebräisches und aramäisches Handwörterbuch über das Alte Testament fra og med 12. opplag (16. opplag 1915) og stod sammen med Hugo Winckler for det tredje, fullstendig omarbeidede opplaget (1902–03) av Eberhard Schraders verk Die Keilinschriften und das Alte Testament samt gav de assyriologiske bidrag til Hermann Gunkels Schöpfung und Chaos in Urzeit und Endzeit (1895).


== Bibliografi ==
Babylonische Busspsalmen umschreiben, übersetzt und erklärt (1885)
Beiträge zur Kenntnis der babylonische Religion (i "Assyriologische Bibliothek", XII, 1896-1900)
Vater, Sohn und Fürsprecher in der babylonischen Gottesvorstellung (1896)
Vergleichende Grammatik der semitischen Sprachen (i "Porta linguarum orientalium", 1898)
Biblische und babylonische Urgeschichte (i "Der alte Orient", 1901; 3. opplag 1903)
Keilinschriften und Babel nach ihrem religionsgeschichtlichen Zusammenhang. Ein Leitfaden zur Orientierung im sogenannten Babel-Bibel-Streit, mit Einbeziehung auch der neutestamentlichen Pobleme (1903)
Babylonische Hymnen und Gebete in Auswahl (i "Der alte Orient", 1905-11)
Sumerisch-babylonische Tamúzlieder (1907)
Der babylonische Gott Tamúz (1909)
Zum Streit um die "Christusmythe". Das babylonische Material in seinen Hauptpunkten dargestellt (1910)
Sumerische Kultlieder aus altbabylonischer Zeit (2. band, 1912-13)
Akkadische Fremdwörter als Beweis für babylonsichen Kultureinfluss (1915; 2. opplag 1917)
König Lipit-Istar’s Vergöttlichung. Ein altsumerisches Lied (1916)


== Referanser ==


== Kilder ==
(sv) Zimmern, Heinrich i Nordisk familjebok (2. utgave, 1922)