jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Adolf Leo Oppenheim

Adolf Leo Oppenheim (født 7. juni 1904 i Wien, død 21. juli 1974 i Berkeley) var en østerriksk-amerikansk assyriolog, med usedvanlig bred kunnskap om kileskriftstekster.


== Lev og virke ==
Oppenheim tok doktorgrad i 1933 ved Universität Wien og var deretter bibliotekar og assistent ved Orientalisches Institut ved samme universitet. Som jøde ble han oppsagt i 1938, og emigrerte via FRankrike til USA, dit han ankom i 1941. Først virket han i New York City og Philadelphia. Fra 1947 arbeidet han for University of Chicago Oriental Institute, fra 1949 som Assistant Professor, fra 1950 som Associate Professor, fra 1954 som Professor; i 1973 ble han emeritert. I 1950 vble han medutgiver av Chicago Assyrian Dictionary, 1955 verkets ansvarlige utgiver.


== Verker i utvalg ==
Untersuchungen zum babylonischen Mietrecht, Wien 1936 (= Dissertation)
Catalogue of the Cuneiform Tablets of the Wilberforce Eames Babylonian Collection, New Haven 1948
The Interpretation of Dreams in the Ancient Near East, Philadelphia 1956
Ancient Mesopotamia. Portrait of a Dead Civilization, Chicago/London 1964
Letters from Mesopotamia, Chicago/London 1967
Essays on Mesopotamian Civilization. Selected Papers of A. Leo Oppenheim, utgitt av Erica og Johannes Renger, Chicago 1974 (bibliografi sa. F6-F13)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Robert D. Biggs, J. A. Brinkman (utg.): From the Workshop of the Chicago Assyrian Dictionary. Studies Presented to A. Leo Oppenheim. Chicago 1964
Hans Erich Hirsch, i: Archiv für Orientforschung 25, 1974–77, s. 347–349
Eerle Leichty, i: Journal of the American Oriental Society 95, 1975, s. 369–370
(de) Hermann Hunger: «Oppenheim, Adolf Leo.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 19, Duncker & Humblot, Berlin 1999, ISBN 3-428-00200-8, s. 567 (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Adolf Leo Oppenheim i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Ignace Gelb

Ignace Jay Gelb (født 14. oktober 1907 i Tarnów i Polen - den gang i Østerrike-Ungarn, død 22. desember 1985 i Chicago) var en polsk-amerikansk assyriolog ved University of Chicago.


== Liv og virke ==
Gelb gikk på skole fra 1917 til 1925 i hjembyen Tarnów. Etterpå dro han til Firenze for å studere renessansekunst, men interesserte seg snart for Det nære østen og studerte fra 1926 Det nære østens språk i Roma. Etter eksamen i 1929 dro han til University of Chicago Oriental Institute. I 1947 ble han professor der, og forble det til han gikk i pensajon i 1980.
Gelb arbeidet med dechiffreringen av de hettitiske hieroglyfer. I boken A Study of Writing forsøkte han å etablere grammatologi, skriftvitenskap, som akademisk disiplin.
Gelb forfattet over 20 bøker og 250 vitenskapelige artikler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Ignace Gelb i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Evens gate (Oslo)

Evens gate (3-11, 2-10) er en gate på Kampen i bydel Gamle Oslo. Den går mellom Normannsgata og Elverumgata.
Navnet er et gammelt lokalnavn som ble offisielt vedtatt i 1879.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Evens gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 160. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Eventyrveien (Oslo)

Eventyrveien (11-29, 2-40) er en vei i Ullevål hageby i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Damplassen til Niels Henrik Abels vei.
Gaten fikk navn i 1925, og mange andre veier i området har også navn inspirert av norske eventyr.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Eventyrveien». Oslo byleksikon (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 160. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (E)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Lavrans’ vei (Oslo)

Lavrans’ vei (1-21, 2-36) er en vei på Tveita i bydel Alna i Oslo. Den går sørover fra Sigrid Undsets vei til en snuplass.
Veien har navn etter romanfiguren Lavrans Bjørgulfson i Sigrid Undsets bøker om Kristin Lavransdatter. Den er bebygget med 8 blokker i OBOS-borettslaget Smalvollskogen, til sammen 376 leiligheter. Blokkene ble tegnet av Krag og Selmer og oppført i 1964–65. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lavrans' vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 329. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Bakkerudveien (Oslo)

Bakkerudveien (1-25, 2-22) er en vei på Nordstrandshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Nordseter terrasse til Hellinga.
Veien fikk navn i 1928 etter plassen Bakkerud, som lå ved Lambertseterveien.


== Referanser ==


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Alfaset 2. industrivei (Oslo)

Alfaset 2. industrivei var en vei på Alfaset i bydel Alna i Oslo. Dens løp falt i grove trekk sammen med den nåværende Alfasetveien. Før 1987 ble navnet Alfasetveien brukt om en vei hvis løp stort sett falt sammen med den nåværende Arvesetveien, og 2. industrivei gikk nordøstover fra denne.De andre industriveiene på Alfaset fikk sine navn vedtatt i 1959.


== Referanser ==
Permocupedidae

Permocupedidae er en gruppe utdødde, primitive biller.


== Utseende ==
I likhet med mange andre primitive biller hadde dekkvingene rader av firkantede til runde groper som gav dem et karakteristisk nettmønster.


== Historie ==
Gruppen er kjent fra perm (280-254 millioner år før nåtid).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Protocoleoptera
Overfamilien Permocupedoidea
Familien Permocupedidae Martynov, 1933
Slekten Afrocupes Geertsema & van den Heever, 1996
Afrocupes firmae Geertsema & van den Heever, 1996
Slekten Archicupes Rohdendorf, 1961
Archicupes jacobsoni Rohdendorf, 1961
Archicupes reichardti Rohdendorf, 1961
Slekten Cytocupes Rohdendorf, 1961
Cytocupes angustus Rohdendorf, 1961
Slekten Cytocupoides Ponomarenko, 1969
Cytocupoides elongatus Ponomarenko, 1969
Slekten Eocupes Rohdendorf, 1961
Eocupes cellulosus Ponomarenko, 1969
Eocupes lukjanovitshi Rohdendorf, 1961
Slekten Frankencupes Ponomaranko & Bashkuev, 2018
Slekten Ichthyocupes Rohdendorf, 1961
Ichthyocupes kuznetskiensis Ponomarenko, 1969
Ichthyocupes tyzhnovi Rohdendorf, 1961
Slekten Kaltanicupes Rohdendorf, 1961
Kaltanicupes acutus Ponomarenko, 1963
Kaltanicupes kargalensis Ponomarenko, 1963
Kaltanicupes kitjakensis Ponomarenko, 1963
Kaltanicupes ponomarenkoi Pinto, 1987
Kaltanicupes richteri Rohdendorf, 1961
Slekten Kaltanocoleus Rohdendorf, 1961
Kaltanocoleus pospelovi Rohdendorf, 1961
Slekten Linicupes Ponomarenko, Yan & Huang, 2014
Linicupes yinpinensis Ponomarenko, Yan & Huang, 2014
Slekten Maricoleus Shcherbakov, 2009
Maricoleus valentinae Shcherbakov, 2009
Slekten Permocupes Martynov, 1932
Permocupes distinctus Martynov, 1932
Permocupes grandis Ponomarenko, 1963
Permocupes latus Ponomarenko, 2013
Permocupes semenovi Martynov, 1932
Permocupes sojanensis Ponomarenko, 1963
Permocupes skoki Rohdendorf, 1961
Slekten Pintolla Kirejtshuk, 2020
Slekten Protocupes Rohdendorf, 1961
Protocupes martynovi Rohdendorf, 1961
Protocupes ogloblini Rohdendorf, 1961
Slekten Protocupoides Rohdendorf, 1961
Protocupoides acer (Rohdendorf, 1961)
Protocupoides carinatus (Rohdendorf, 1961)
Protocupoides elongatus Ponomarenko, 2013
Protocupoides esini Ponomarenko, 2013
Protocupoides plavistshikovi Rohdendorf, 1961
Protocupoides rohdendorfi Pinto, 1987
Protocupoides sharovi (Rohdendorf, 1961)
Slekten Tatarocupes Ponomarenko, 2004
Tatarocupes granulatus Ponomarenko, 2004
Slekten Uralocupes Ponomarenko, 1969
Uralocupes major Ponomarenko, 1969


== Eksterne lenker ==
(en) Permocupedidae i Encyclopedia of Life 
(en) Permocupedidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Permocupedidae hos Fossilworks 
(en) Kategori:Permocupedidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Permocupedidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Dekkvinge av Cytocupoides elongatus
Bilde av dekkvinger av Ichthyocupes tyzhnovi
Bilde av dekkvinge av Pararocupes granulatus
Abu Muhammad al-Adnani

Abu Mohammad al-Adnani al-Shami (arabisk:  أبو محمد العدناني, født i guvernementet Idlib i Syria i 1977, død 30. august 2016 i Aleppo), hvis opprinnelige navn var Taha Subhi Falaha, var den offisielle talsmannen og seniorlederen av terroristorganisasjonen Den islamske staten Irak og Levanten. Han var bevegelsens fremste talerør for å formidle offisielle meldinger. Han har også utpekt seg selv til sjeik og til emiren av ISIL i Syria.Den 18. august 2014 ble han av utenriksdepartementet i USA listet som en globalt ettersøkt terrorist.


== Referanser ==
Taldycupedidae

Taldycupedidae er en gruppe utdødde, primitive biller.


== Historie ==
Gruppen er kjent fra en lang periode fra Øvre perm (265 millioner år før nåtid) til midtre kritt, 99 millioner år før nåtid.


== Systematisk inndeling ==
Gruppen har nylig blitt omklassifisert til en underfamilie av Permocupedidae 

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Protocoleoptera
Overfamilien Permocupedoidea
Familien Taldycupedidae Rohdendorf, 1961
Slekten Afrotaldycupes Kirejtshuk, 2020
Afrotaldycupes africanus (Ponomarenko, 2005)
Afrotaldycupes lidgettoniensis (Ponomarenko, 2005)
Slekten Anthocoleus Hong, 1983
Anthocoleus hebeiensis Hong, 1983
Slekten Celocoleus Hong, 1983
Celocoleus densus Hong, 1983
Slekten Clathropenna Fujiyama, 1973
Clathropenna rugosa Fujiyama, 1973
Slekten Ensicupes Hong, 1976
Ensicupes guyangensis Hong, 1976
Eniscupes obtusus Zhang, 1997
Slekten Euteticoleus Hong, 1983
Euteticoleus radiatus Hong, 1983
Slekten Longaevicupes Ren, 1995
Longaevicupes macilentus Ren, 1995
Slekten Penecupes Ren, 1995 - nå overført til gruppen Protorabinae i familien Carabidae
Penecupes rapax Ren, 1995
Slekten Proterocupes Ponomarenko, 2015
Proterocupes permiana (Ponomarenko, 2013)
Slekten Pulchicupes Ren, 1995
Pulchicupes jiensis Ren, 1995
Slekten Simmondsia Dunstan, 1923
Simmondsia cylindrica Dunstan, 1923
Simmondsia subpiriformis Dunstan, 1923
Slekten Taldycupes Rohdendorf, 1961
Taldycupes bergi Rohdendorf, 1961
Taldycupes cellulosus Ponomarenko, 2013
Taldycupes khalfini  Rohdendorf, 1961
Taldycupes moltshanovi Rohdendorf, 1961
Taldycupes pingi Ponomarenko, Yan & Huang, 2014
Taldycupes reticulatus Ponomarenko, 1969
Taldycupes rosanovi Ponomarenko, 2006
Taldycupes vasuchitshevi Rohdendorf, 1961
Slekten Tecticupes Rohdendorf, 1961
Tecticupes heckeri Rohdendorf, 1961
Tecticupes indistinctus Rohdendorf, 1961
Tecticupes martynovi Ponomarenko, 2013
Slekten Tychticupes Rohdendorf, 1961
Tychticupes beljanini Rohdendorf, 1961
Tychticupes radtshenkoi Rohdendorf, 1961
Tychticupes ragozini Rohdendorf, 1961
Tychticupes ussovi Rohdendorf, 1961
Slekten Tychticupoides Rohdendorf, 1961
Tychticupoides grjazevi Rohdendorf, 1961
Slekten Uskaticupes Rohdendorf, 1961
Uskaticupes javorskyi Rohdendorf, 1961
Slekten Wuchangia Hong, 1985
Wuchangia latilimbata Hong, 1985
Slekten Yiyangicupes Hong, 1988
Yiyangicupes huobashanense Hong, 1988
Slekten Yuxianocoleus Hong, 1985
Yuxianocoleus hebeiense Hong, 1985


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Taldycupedidae i Encyclopedia of Life 
(en) Taldycupedidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Taldycupedidae hos Fossilworks 
(en) Kategori:Taldycupedidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Taldycupedidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Daphne

Daphne eller Dafne er et opprinnelig gresk kvinnenavn som betyr «laurbær». Dafne var en nymfe i gresk mytologi.


== Etymologi ==
Navnet Daphne er dannet av greske dafni (δάφνη), som betyr «laurbær». Den greske formen av navnet er Dafni (gresk Δάφνη). Andre former av navnet er franske Daphné, italienske Dafne, hebraiske Dafna (hebraisk: דַּפְנָה) og makedonske og albanske Dafina. Defne er et relatert tyrkisk navn som betyr «laurbærblad».


== Utbredelse ==
Navnet ble utbredt i engelsktalende land på slutten av 1800-tallet.
Daphne har fransk navnedag 5. oktober.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Daphne og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Daphne du Maurier (1907–1989), engelsk forfatter og dramatiker
Daphne Guinness (f. 1967), irsk-britisk kunstner
Daphne Koller (f. 1968), israelsk-amerikansk dataprofessor
Daphne Oz (f. 1986), amerikansk forfatter og TV-vert
Daphne Khoo (f. 1987), singaporsk sanger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Daphne
(en) Think Baby Names: Daphne
Orte

Orte er en by i provinsen Viterbo i regionen Lazio av Italia, seksti kilometer nord for Roma på vestsiden av elven Tiber. Byen har i underkant av ti tusen innbyggere og har i årtusener vært et viktig knutepunkt.
Navnet kommer av Hurta, som etruskerne i sin tid viet landbrukets gudinne Horta (mytologi), eller Hurtanum som romerne kalte det etter å ha overvunnet etruskerne. Byen er delvis hugget ut av en fjellside og befestet. Fordi det ligger der elven Nera møter elven Tiber ble byen økonomisk og strategisk viktig.  

Romerne under keiser Augustus bygget Via Amerina nordover Tiberdalen fra Roma til Amelia, med kryssing av Tiber like nord for Orte over broen Ponte di Augusto, som i århundrer var eneste steinbrua over elven. Den var oppført omkring år 27 før Kristus, men kollapset da endelig i 1855. I 1865 anla man så jernbanestasjon her, fra 1866 en del av strekningen fra Roma til Ancona på østkysten.  Den er i dag en del av den viktige statsdrevne strekningen Roma til Firenze. Jernbanefilmen T83 fra 1995 av den norske filmskaperen Unni Straume (født 1955) er fra dette miljøet.
Ellers var Orte byen der den norske skuespiller Harald Heide-Steen jr. (1939–2008) bodde mye fra 1979 til 1989.  Herfra skrev han erindringsbøker, samt matbøker sammen med den italiensk-norske kjendiskokken Gino Valente (født 1942) og med filmskaperen Ivo Caprino (1920–2001). Valente har siden 2002 drevet restaurant og eiendomsutleie her i samarbeid med investor Ove Asbjørn Rygg (født 1945) og syklisten Knut Knudsen (født 1950).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Orte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hummergaffel

Hummergaffel eller skalldyrgaffel er en lang smal gaffel til å plukke ut kjøtt av hummer og andre skalldyr med, og de er stive slik at de også kan brukes til å brekke opp skallet med. Den har to korte tinder i den ene enden og gjerne et langt, smalt skjeblad i den andre. Skjebladet brukes til å skrape skallet rent med og til å spise med. Hummergafler kan være laget i sølv, plett eller stål.


== Litteratur ==
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for spise- og serveringsbestikk, med tegninger av Torill Sand. Oslo.


== Eksterne lenker ==
Se hummergafler i DigitaltMuseum.
Spisegaffel

Spisegaffel er en gaffel til å spise frokost, middag og andre måltider. Gaffelformede redskap har vært brukt i lange tider, og mange har spekulert på hvordan dette redskapet også ble tatt i bruk til å spise med. Trolig kom gaffelen inn på bordet som en forskjærgaffel til å holde kjøttet når det skulle skjæres opp, og så har noen funnet ut at det det også var greit å bruke en gaffel til å holde den varme maten når man skulle spise.  Eldre spisegafler har gjerne to eller tre rette tinder.
Den eldste kjente kilden for spisegafler finner vi i en fortegnelse over sølvtøy hos bystyret i Firenze i 1361. utover på 1400-tallet nevnes spisegafler i italienske kokebøker og i 1533 presenterte Katharina av Medici den første spisegaffelen i Frankrike.Den første spisegaffelen i Norden kom trolig da Christian IV i 1621 kjøpte et spisebestikk av en franskmann. I sin dagbok skriver kongen at han kjøpte: en Skee, en Knif og en Gaffel af Guld med Demanter af en Fransose, hvorfor jeg gav hannem 330 Daler in Specie. Det er usikkert om kongen brukte dette bestikket eller om han bare anskaffet det for å vise at han var moderne. Men vi regner med at de første spisegaflene kom til Norge også på denne tiden.
I 1731 utga Ludvig Holberg "Den honette Ambition", og her finner vi følgende replikkveksling mellom gårdskarlen Arv og kammerpiken Pernille:
ARV. Jeg skulde byde vor Skrædder til Bords idag paa en Dyrekøllert; men jeg glemte om jeg skulde bede ham tage Kniv og Gaffel med sig.
PERNILLE. Du Gjæk! det er ikke brugeligt meer. 
ARV. Ikke det? I Ebeltoft hos mig er det brugeligt blandt Alle.
Velstående borgere fikk etter hvert egne spisebestikk som de selv kunne ta med i gjestebud. Det tok enda ca. 200 år etter at Christian IV kjøpte sin første gaffel før spisegaffelen kom i daglig bruk i bredere lag av befolkningen i Norden. De store spisebestikkene med like kniver, skjeer og gafler der vertskapet kunne dekke med bestikk til alle gjester, ble mer vanlig i borgerklassen på begynnelsen av 1800-årene, og flere steder på bygdene i Norge kom spisegaffelen først i daglig bruk omkring 1900.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Giblin, James Cross (1990): Fra hånd til mund - en bog om kniv, ske og gaffel & bordmanerer gennem tiderne. Oversat og bearbejdet av Bjarne Kildegaard, Nationalmuseet. København.
Holberg, Ludvig (1731): Den honette Ambition. København.
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for spise- og serveringsbestikk, med tegninger av Torill Sand. Oslo.


== Eksterne lenker ==
Se spisegafler i DigitaltMuseum.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2014/15 – Lagtempo menn

Den 11. offisielle Verdenscupen i hurtigløp på skøyter – Lagtempo herrer (engelsk: ISU World Cup Speed Skating 2014/2015 – Team Pursuit Men) ble arrangert vintersesongen 2014/15.


== Kalender ==
Kalenderen for lagtempo herrer i verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2014/15 var som følger:


== Resultater ==


=== Sammendrag ===


=== Sammenlagt ===
Italia rangeres foran Russland for mere poeng mottatt under et enkelt stevne. Italias 76 poeng i Heerenveen mot Russlands 70 poeng i Obihiro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) ISU Communication 1889 – ISU World Cup Speed Skating 2014/15 Regler for verdenscup-sesongen 2014/15 fra ISU.
(en) Essent ISU WorldCup 2014/2015 – Rankings Team Pursuit Men på www.isuresults.eu
(en) Results 2014/2015 World Cup Rankings Men – Team Pursuit 8 Laps på www.isu.html.infostradasports.com
Bells teorem

Bells teorem er et tankeeksperiment innen kvantemekanikk som skal bevise at den er en god beskrivelse av virkeligheten, og ikke bare en meget nøyaktig regnemåte. John Stewart Bell presenterte i 1964 sitt berømte teorem, som var en målbar test for å se om kvantemekanikken hadde rett, eller om verden kunne beskrives av en “klassisk” teori med skjulte lokale variable; som Einstein, Podolsky og Rosen foreslo med EPR-paradokset.
Bell satt opp et tankeeksperiment hvor fotoners polarisasjon i en singlet tilstand skulle måles på i forskjellige vinkler. En singlet tilstand for fotoners polarisasjon er en tilstand hvor fotonene alltid har motsatt polarisasjon etter at de har blitt målt i samme vinkel. Måles fotonenes polarisasjon i forskjellige vinkler for hvert foton, får man ikke alltid motsatt resultat, men man får en fordeling av resultater. Siden fotonene er “påvirket” av hverandre, sammenfiltret, er det en statistisk korrelasjon mellom måleverdiene til fotonene.
Bells store bidrag var å finne en øvre grense for denne korrelasjonen for alle skjulte lokale variable teorier. Han regnet også ut hva verdien for korrelasjonen var i standard kvantemekanikk, og den var større enn den øvre grensa for alle skjulte lokale variable teorier. Denne øvre grensa er uttrykt ved Bells teorem. Dermed viste han at kvantemekanikken og skjulte lokale variable teorier ikke begge kunne være sanne, og hadde laget et eksperiment som kunne måle naturen og bestemme hvilken teori som var den korrekte. 
I eksperimentelle tester som fulgte Bells tankeeksperiment (med kvanteforvikling av fotoner i stedet for elektroner) demonstrerte  John Clauser og Stuart Freedman (1972) og Alain Aspect et al. (1981) at spådommene fra kvantemekanikken er korrekte i denne forbindelse. Dvs at Bells teorem er brutt og skjulte lokale variable teorier ikke kan beskrive naturen.


== Referanser ==
Cistus osbeckiifolius

Cistus osbeckiifolius er en eviggrønn busk i solrosefamilien. Den blir 1,20–1,55 m høy og har rosa blomster. Arten finnes bare i en høyde på 2000–2200 moh på fjellet Teide på Tenerife, en av Kanariøyene.


== Litteratur ==
D. Bramwell og Z.I. Bramwell (1974). Wild flowers of the Canary Islands. London og Burford: Stanley Thornes (Publishers) Ltd. s. 164. ISBN 0-85950-010-1. 
«Cistus osbeckiifolius». Flora Vascular de Canarias. Besøkt 22. september 2020. 
F. Batista m.fl. (2001). «Allozyme diversity in three endemic species of Cistus (Cistaceae) from the Canary Islands: intraspecific and interspecific comparisons and implications for genetic conservation». American Journal of Botany. 88 (9): 1582–1592. ISSN 0002-9122. PMID 21669691. 


== Eksterne lenker ==
(en) Cistus osbeckiifolius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cistus osbeckiifolius hos NCBI 
(en) Cistus osbeckiifolius hos The International Plant Names Index 
(en) Cistus osbeckiifolius hos Tropicos 
(en) Kategori:Cistus osbeckiifolius – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cistus osbeckiifolius – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cistus osbeckiifolius – detaljert informasjon på Wikispecies
Kirsten Lindeberg

Kirsten Marie Lindeberg (født 14. november 1953) er politimester i Agder politidistrikt. Lindeberg ble utnevnt ved kgl. res. 18. april 2008 for en periode på seks år. I statsråd 20. juni 2014 ble hun så konstituert i stillingen til og med 31. desember 2015.Fredag 27. november 2015 utnevnte Kongen i statsråd henne som politimester i Agder for ytterligere en periode. Stillinger er et åremål for seks år fra 1. januar 2016. Lindeberg er en av de 12 politimesterne som sammen med særorgansjefene og Politidirektoratets ledergruppe, utgjør den nye nasjonale politiledelsen.Lindeberg er cand. jur. fra UiO fra 1978. Hun arbeidet som konsulent i Skattedirektoratet til 1981. Fra 1982 til 1991 var hun administrasjonssjef i Statens vegvesen i Aust-Agder. I perioden 1991 til 1998 var Lindeberg kontorsjef i Grimstad kommune, og også konstituert rådmann. Fra 1998 til 2005 hadde hun stillingen som juridisk rådgiver og senere seniorrådgiver i Kristiansand kommune, og fra 2005 til 2008 var hun distriktssjef i Statens vegvesen, Region sør.


== Referanser ==
Norrbottens län

Norrbottens län er et län i det nordlige Sverige. Det grenser til Västerbottens län, samt til landskapet Lappland i Finland og til fylkene Nordland og Troms og Finnmark i Norge.
Norrbottens län er det største av de svenske län.


== Landskap ==
Norrbottens län består av landskapet Norrbotten og den nordlige delen av svensk Lappland.


== Administrasjon ==
Hovedoppgavene for lensadministrasjonen er å utføre de oppgavene gitt av Riksdagen og den svenske regjeringen, å koordinere og oppmuntre til lenets økonomiske vekst og ivareta rettssikkerheten. 


== Byer i Norrbottens län ==
Boden
Haparanda
Kiruna
Luleå
Piteå


== Se også ==
Liste over landshøvdinger i Norrbottens län


== Referanser ==


== Kilder ==
Statistiska centralbyrån 31. mars 2009


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Norrbotten County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons