jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Reidar Furu

Reidar Furu (født 5. mai 1906 på Høvik Verk i Bærum, død 4. januar 1973 i Oslo) var en 
norsk kontrabassist og filharmoniker. Han er gravlagt på Nordre gravlund.
Reidar Furu ble født som eldstemann i en søskenflokk på fem. Faren var murer Gustav Olsen ved Høvik Verk. I 1945 skiftet de fire sønnene etternavn til Furu. Broren Hans Furu (1911-1965) var også kontrabassist med ansettelse i Bergen Filharmoniske Orkester fra 1939-1943 og i Oslo Filharmoniske Orkester fra 1943 til sin tidlige død. Brødrene Reidar og Hans Furu på 1. pult i Filharmoniens kontrabassgruppe var kjente profiler i Universitetets aula ved de ukentlige abonnementskonsertene i de 20 første etterkrigsåra. De kan oppleves på YouTube med Oslo Filharmonien og solisten Camilla Wicks i Fartein Valens fiolinkonsert i en film tatt opp i mars 1950.


== Filharmoniker ==

Reidar Furu fikk sin kontrabassutdanning i Stockholm og ble i 1931 etter prøvespill bassist i Oslo Filharmoniske Orkester hvor han virket til sin avgang i 1970. Furu  mottok i 1932 et studiestipendium fra Johan Selmer og Marie Selmers legat, Han var Filharmoniens solobassist fra 1943 til 1957. Hans etterfølger som solobassist ble Henrik Lindemann.


== Orkesterformann ==
Som Filharmoniens orkesterformann fra 1950 til 1955 tok Furu helhjertet del i planlegging og gjennomføring av de fire store norgesturnéene som tok sin begynnelse med Nord-Norge i 1951 og fortsatte i 1952, 1953 og 1954 med store turnéer til Sørlandet, Vestlandet og Østlandet. Odd Grüner-Hegge medvirket som dirigent, og Filharmonien nådde på den måten titusener av tilhørere i Distrikts-Norge. En annen viktig sak som ble løst i Reidar Furus formannstid var pensjonsordningen for musikerne og deres etterlatte. Filharmonisk Selskaps styreformann var overrettssakfører Iver Holter Alnæs som kjempet en hård kamp for orkestrets utvidelse, orkesterselskapets økonomiske konsolidering og musikernes sosiale rettigheter.


== Pedagog ==
Reidar Furu underviste i en årrekke ved Musikkonservatoriet i Oslo hvor blant andre Alf Blyverket (Kringkastingsorkestret) og Rolf Windingstad (Oslo-Filharmonien) samt komponisten Finn Mortensen var hans elever i kontrabass.


== Studiomusiker og all round bassist ==
I 1930-, 40- og 50-årene var Reidar Furu en svært aktiv kontrabassist som ble mye brukt i kino-, teater- og restaurantorkestre samt ved grammofoninnspillinger og innspilling av filmmusikk. Han var medlem av Ingebret Haalands solistensemble som samlet mange av Oslos beste musikere og ga jevnlige konserter i Universitetets aula med kongefamilien blant tilhørerne på 1. rad. Han spilte også kammermusikk og medvirket ved mange framføringer av Franz Schuberts Forellenkvintett. Domkantor Rolf Karlsen benyttet Reidar Furu som fast bassist i Collegium Musicum ved konserter og radiosendinger.
Carl Corwin

Carl Gottfred Birch Corwin (1922–1999) var en norsk arkitekt som er best kjent for å ha formgitt flere modernistiske kirker.
Corwin ble født i Oslo. Han ble utdannet ved ETH i Zürich og hadde Fulbright-stipend i USA. Han var assistent hos Blakstad og Munthe-Kaas før han etablerte egen praksis i 1956 etter å ha vunnet konkurransen om å tegne den norske sjømannskirken i København.I arbeidet med kirkene samarbeidet Corwin med kunstnere som Sigurd Winge og Else Hagen. Av større prosjekter ellers kan nevnes det store VEAS-anlegget som renser avløpsvann til Oslofjorden. Corwin har ellers tegnet blant annet barnehage på Nesøya og Solvik aldershjem på Høvikodden.Corwin var medlem av arkitektsammenslutningen PAGON, som ble dannet i 1949 til fremme av modernistisk arkitektur.


== Verker i utvalg ==
Kong Haakons kirke, København (1958)
Solvik aldershjem, Høvik (tatt i bruk 1961)
Manglerud kirke, Oslo (1963)
Mariakirken (katolsk), Lillehammer (1970)
Bredtvet kirke, Oslo (1977)
VEAS, avsløpsrenseanlegg (i drift fra 1984)
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon
Kirkebøe, M.C. (2007).  Tvedt, Knut Are, red. Oslos kirker i gammel og ny tid (2 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 64 og 85. ISBN 978-82-573-1946-5. 
Bruun, Ole Daniel (2008). Arkitektur i Oslo (2 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 212 og 236. ISBN 978-82-573-1945-8. 


== Eksterne lenker ==
Gunnarsjaa, Arne (1999). Arkitekturleksikon. Abstrakt forlag. s. 576f. ISBN 82-7935-007-1.  (Om PAGON)
Sjøøsten, Yngvill Aagaard (2003). PAGON  Progressive Arkitekters Gruppe Oslo Norge: Forholdet mellom programskrift og bygde verk Hovedoppgave i kunsthistorie, Universitetet i Oslo
Sollaug

Sollaug er et sjeldent norsk kvinnenavn. Sollaug har norsk navnedag 6. september.


== Etymologi ==
Sollaug kan være en variant av Solveig, som har opprinnelse i det norrøne navnet Sǫlveig. Det første navneleddet er antagelig dannet av det norrøne ordet salr, «hus», men kan også komme av sól, «sol», eller sölr, «solfarget». Det andre navneleddet kan være dannet av víg, «strid», vé, «dedikert», eller veig, «styrke».
Sollaug kan også være et nyere navn dannet av det norrøne navneleddet sol (se over) og det urgermanske navneleddet *-lauʒ-, «å feire ekteskapet, å sverge en hellig ed, å være dedikert, lovet».


== Utbredelse ==
Sollaug hadde fram til 2014 norsk navnedag 6. september.Sollaug er i dag et sjeldent navn i Norge. Det er svært lite brukt i andre land.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Sollaug og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Sollaug Sárgon (f. 1965), norsk samiskspråklig pedagog og forfatter
Sollaug Burkeland, høgskolelektor og fagbokforfatter
Sollaug Damminger, norsk foreningsleder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Sollaug
(en) Think Baby Names: Sollaug
Kjell Haltorp

Kjell Magnar Haltorp (født i Lillehammer 26. mars 1939) er forkynner, pastor, evangelist og leder for misjonsorganisasjonen Reach the Nations.


== Biografi ==
Haltorp vokste opp på Fåberg utenfor Lillehammer. I 1962 ble han og hans kone, Liv D. Haltorp, omvendt i pinsemenigheten Evangeliesalen på Lillehammer. Han begynte å forkynne kort tid etter omvendelsen og ble snart en etterspurt predikant i Norge. I 1970 ble han pastor i Filadelfia, Oslo. Haltorp knyttet kontakt med Aril Edvardsen i Sarons dal noe som var kontroversielt. Haltorp ble frarådet kontakt med Edvardsen, men fulgte ikke anmodningen. Haltorp valgte å slutte som pastor i Oslo i 1976.
I 1977 ble Haltorp pastor på Evangeliesalen på Lillehammer i en kort periode. Han reiste rundt som forkynner i Skandinavia.
Sommeren 1980 flyttet Haltorp til Arendal. Han søkte kontakt med Filadelfia, Arendal, men ble ikke ønsket velkommen.
Haltorp etablerte husmøter som utviklet seg og vokste til det som i dag er Sørlandskirken. 
Mens han var musikklærer ved Fjære ungdomsskole ble han i 2001 rektor for den planlagte Skjærgårdsskolen.Kjell Haltorp sluttet som pastor i Sørlandskirken i 2003. Han etablerte sin egen misjonsorganisasjon Reach the Nations som driver et omfattende arbeid i Midtøsten. Haltorp støtter menigheter i Syria, Jordan, Irak og Israel. Haltorp besøker jevnlig menighetene.
Liv Haltorp døde i 2018, og Kjell giftet seg på nytt 26. juni 2020 med Margot Elle fra Lista.


== Forfatter ==
Kjell Haltorp har skrevet tre religiøse pamfletter utgitt på Logos forlag.
Jesus-boka (1999)
Veien til Gud i bønn (1998)
Veien til Gud (1996)


== Referanser ==
Stornebbnonne

Stornebbnonne er en fugl i gruppen Lonchura i familien astrilder.


== Utbredelse ==
Den er endemisk til det nordlige og sørøstlige Ny-Guinea.


== Underarter ==
Det er beskrevet fire underarter av stornebbnonne:

Lonchura grandis ernesti (Stresemann, 1921) – N Ny-Guinea.
Lonchura grandis destructa (Hartert, 1930) – N Ny-Guinea.
Lonchura grandis heurni (Hartert, 1932) – N Ny-Guinea.
Lonchura grandis grandis (Sharpe, 1882) – SØ Ny-Guinea.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) stornebbnonne i Encyclopedia of Life 
(en) stornebbnonne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) stornebbnonne hos Artsdatabanken 
(en) stornebbnonne hos ITIS 
(en) stornebbnonne hos NCBI 
(en) Kategori:Lonchura grandis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lonchura grandis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Lonchura grandis (ID 083AA37672387468). Avibase. Hentet ut 5. september 2013.
Lonchura grandis (TSN 560850). Integrated Taxonomic Information System. Hentet ut 5. september 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lonchura grandis. Hentet ut 5. september 2013.
IBC - The Internet Bird Collection: Lonchura grandis. Hentet ut 5. september 2013.
Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 1995

Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 1995. Trinidad og Tobago deltok i de tolvte Panamerikanske leker som ble arrangert i Mar del Plata i Argentina mellom 11. og 26. august 1995. Øystaten kom på seksogtjuendeplass med seks bronsemedaljer.


== Medaljevinnerne (utvalg) ==


== Eksterne lenker ==
PAN de 1995 - medaljestatistikk (portugisisk)
Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 1999

Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 1999. Trinidad og Tobago deltok i de trettende Panamerikanske leker som ble arrangert i Winnipeg i Canada mellom 23. juli og 8. august 1999. Øystaten kom på femogtjuendeplass med en bronsemedalje.


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
PAN de 1999 - medaljestatistikk (portugisisk)
Landsdelsserien 1953–54

Landsdelsserien 1953–54 var det nest øverste nivået i norsk herrefotball denne sesongen. Divisjonen besto av 54 lag fordelt på sju avdelinger. 


== Opp- og nedrykk ==
Ett lag fra hver av Østland-distriktene rykket direkte opp til Hovedserien 1954–55, mens ett lag fra Sørland/Vestland og ett lag fra Møre/Trøndelag rykket opp etter kvalik.
Ett til to lag fra hver avdeling rykket ned til 1. divisjon 1954-55.
Direkte opprykk: Fram Larvik og Vålerengen
Opprykk via kvalik: Brann og Ranheim


== Distrikt Østland/Søndre ==


== Distrikt Østland/Nordre ==


== Distrikt Sørland/Vestland ==


=== Kvalifisering om opprykk Sørland/Vestland ===
Flekkefjord - Bryne 1-0
Brann - Flekkefjord 6-0Brann rykket opp


== Møre/Trøndelag ==


=== Kvalifisering om opprykk Møre/Trøndelag ===
Ranheim - Molde 2-0


== Kilder ==
rsssf.no
Hettenonne

Hettenonne er en fugl i gruppen Lonchura i familien astrilder.


== Utbredelse ==
Den er endemisk til det nordlige og sørøstlige Ny-Guinea.


== Underarter ==
Det er beskrevet fem underarter av hettenonne:

Lonchura spectabilis wahgiensis (Mayr & Gilliard, 1952) – Ny-Guinea.
Lonchura spectabilis gajduseki (Diamond, 1967) – Ny-Guinea.
Lonchura spectabilis mayri (Hartert, 1930) – Ny-Guinea.
Lonchura spectabilis sepikensis (Jonkers & Roersma, 1990) – NØ Ny-Guinea.
Lonchura spectabilis spectabilis (Sclater, 1879) – Bismarckarkipelet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) hettenonne i Encyclopedia of Life 
(en) hettenonne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hettenonne hos Artsdatabanken 
(en) hettenonne hos ITIS 
(en) hettenonne hos NCBI 
(en) Kategori:Lonchura spectabilis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lonchura spectabilis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Lonchura spectabilis (ID 5E0856C96CD38C3F). Avibase. Hentet ut 5. september 2013.
Lonchura spectabilis (TSN 560867). Integrated Taxonomic Information System. Hentet ut 5. september 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lonchura spectabilis. Hentet ut 5. september 2013.
IBC - The Internet Bird Collection: Lonchura spectabilis. Hentet ut 5. september 2013.
The Boondocks

The Boondocks er en amerikansk animert komiserie for voksne som gikk på Adult Swim fra 2005 til 2014. Serien handlet om familien Freeman. Familien besto av to unge gutter ved navn Huey og Riley og deres bestefar Robert Jebediah Freeman. De var en afroamerikansk familie som har flyttet fra Chicago til det det fiktive "Woodcrest". Mye av handlingen kom fra de forskjellige personlighetene til hovedpersonene. Huey ble fremstilt som en politisk og smart filosof. Riley spilte en vågal pøbel med forakt for politi og Robert, en streng og disiplinerende bestefar, med en pervers side. Serien ble laget av Aaron McGruder og var er basert på en tegneserien som han tidligere hadde fått publisert i studentavisa "The Diamondback", hvor serien opprinnelig startet.


== Eksterne lenker ==
(en) The Boondocks på Internet Movie Database 
(en) The Boondocks på Rotten Tomatoes
Flisberget

Flisberget er en gammel skogfinsk gård i Elverum kommune. Gården ble ryddet en gang før 1703 av Mattis Mattisson fra Tørberget i Trysil. I 1703 fikk han plassen skyldsatt .  Som rydningsplass tilhørte gården Kongen, og i matrikkelen fra 1723 var skylda 2 skinn, høyavlinga 10 lass, og gården hadde 6 kuer, 6 sauer og 6 geiter. 
Våningshuset er trolig fra 1800-tallet. Det består av en etasje med loft. Våningshuset brukes i dag som DNT-hytte. De fleste av de øvrige eldre husene på gården er revet. Det står igjen et uthus som brukes som vedskjul. Noe av den eldre dyrkamarka er fremdeles åpen, men mye er i ferd med å gro igjen.
Ifølge bokverket Norske gardsbruk, første utgave , skal gården første gang ha vært ryddet og brukt før svartedauden. Det er funnet rester av gammel dyrking utenfor dagens åker som kan være spor etter en dyrkingsfase fra middelalderen. 
Flisberget var først et bruk som var bygslet av Kongen i Elverum allmenning. I 1788 kjøpte brukeren gården og ble selveier. På 1800-tallet ble gården kjøpt av skogspekulanter, og den ble etterhvert en del av Borregaards eiendommer i Gravberget. 
Gården er omtalt i Dagfinn Grønosets bok Finnskog og trollskap, der han blant annet forteller om trollkjelda som lå i nærheten av gården, og der det ble ofret geiter av en «trollkar» som bodde på gården . 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Flisberget gård i kulturminnesøk
Flisberget gård, gammel dyrking, i kulturminnesøk
Flisberget gård på ut.no
Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 2007

Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 2007. Trinidad og Tobago deltok i de femtende Panamerikanske leker som ble arrangert i Rio de Janeiro i Brasil mellom 13. og 29. juli 2007. Øystaten kom på enogtjuendeplass med en sølv- og tre bronsemedaljer.


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
PAN de 2007 - medaljestatistikk (portugisisk)
Sverre Ivan Larsen

Sverre Ivan Larsen (født Sverre Ingolf Larsen 5. desember 1925 i Stavanger, død 29. juli 1993) var en norsk kunstmaler fra Stavanger.


== Utdannelse ==
1940 Stavanger Tegneskole, under Gunnar Sæther og Sverre Madsen
1941–1943 elev av Henry Imsland, Thoralf Gjesdal og Bjarne Hansen
senere elev av Birger Karlsted i Helsingfors
1945–1946 Statens Håndverks- og Kunstindustriskole (SHKS), Oslo, med lærerne Karl Høgberg, Chrix Dahl, Thorbjørn Lie-Jørgensen
Studieturer til Frankrike, Tyskland, Italia, Spania og Finland
1964–1965 Statens kunstakademi


== Kunstnerisk uttrykk ==
Sverre Ivan Larsen hadde en stor og omfattende produksjon, han hentet mange av sine motiver fra Stavangers bygater, samt fra Tasta og Brusand på Jæren. Larsen er kjent som en kunstmaler som skildret impresjoner av lys, luft, stemninger og folk Han malte naturalistisk, i et forenklet, inderlig og naivistisk formspråk, som han utviklet til en personlig og egenartet stil. I hans bilder kan en se ham inspirert av kunstnere som Bruno Krauskopf, Edvard Munch, Aage Storstein, Emil Nolde, Pierre Bonnard, Reidar Berge, James Ensor og Claude Monet.
(Han) var en stor kolorist både som maler og som person. Han er kjent som formidleren av lyset over østre by del.


== Utstillinger ==
1955  Sydsvenska Dagbladets konsthall, Malmø
1956  Folkets Hus, Karlstad
1957  Blomqvist Kunsthandel, Oslo
1957  Värmlands Museum, Karlstad
1957  Sandnes Kunstforening, Sandnes
1958  Aalesunds Kunstforening, Ålesund
1958  Stavanger Kunstforening
1960  Christiansands Kunstforening, Kristiansand
1961  Haugesunds Kunstforening, Haugesund
1966  Sandnes Kunstforening, Sandnes
? Galleri Ge, Lillehammer
1968  Stavanger Kunstforening, Stavanger
1969  Galleri Grude, Oslo
1969  Den Frie Udstilling, Oslo Plads, København
1970  Landsforeningen Norsk Brukskunst, Oslo
1971  Bohmanske Konsthandel, Stockholm
1971  Stavanger Kunstforening, Stavanger
1971  Sandnes Kunstforening, Sandnes
1971  Galleri MA, Stavanger
1974  Galleri Koloritten, Stavanger
1978  Stavanger Kunstforening
1980  Klepp rådhus, Klepp
1981  Galleri Bilbao, Sandnes
1981  Galleri Koloritten, Stavanger
1983  Galleri RA, Stavanger
1984  Stavanger Kunstforening, Stavanger
1986  Ryfylkeutstillingen
1986  Galleri Vognhuset, Stavanger
1987  Bergen Galleri Nikolai, Bryggen, Bergen
1987  Galleri Koloritten, Stavanger
1992  Sola Kulturhus, Sola
2009  Stavanger Kunstforening, Stavanger


== Familie ==
Han giftet seg første gang i 1949 med den finske kunstneren Liisa Kaarina Hallamaa, de fikk i 1950 datteren Marjatta Airas, som senere ble operasanger i Helsingfors.


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk kunstnerleksikon.
Biografi "Den unge Ivan", Ivar Nygaard, Stavanger Kunstforening, 2009.
Diverse utstillingskataloger og avisartikler.
Snekkermester John Bjerga (1926-2009), Stavanger.


== Eksterne lenker ==
Om Sverre Ivan - erlingjensen.net
Digitalt museum
Automatisk fredet kulturminne

Automatisk fredet kulturminne er et kulturminne som er fredet direkte ved lov, uten særskilt vedtak.
I Norge er blant annet disse kulturminnene automatisk fredet med hjemmel i kulturminneloven § 4:

faste kulturminner fra før 1537
samiske faste kulturminner fra 1917 eller eldre
skipsfunn eldre enn 100 år
stående byggverk med erklært opprinnelse fra perioden 1537–1649Videre er faste og løse kulturminner på Svalbard fra før 1946 automatisk fredet etter svalbardmiljøloven § 39.


== Eksterne lenker ==
Lov om kulturminner – Lovdata
Lov om miljøvern på Svalbard – Lovdata
Mønsåstak

Mønsåstak er en takkonstruksjon som er en kombinasjon av åstak og sperretak. Som regel er det én grov mønsås med enkle sperrer som bærer taket. Et mønsåstak vil som regel ha liggende tro.


== Litteratur ==
Ahlstrand, Jan Torsten.; Arkitekturtermer. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0
Tveit prestegård

Tveit prestegård (gnr. 110) ligger like sørvest for Tveit kirke i Kristiansand kommune i Agder.
Hovedbygningen er laftet i to etasjer og ble oppført mellom 1812 og 1820. Ved en omfattende reparasjon i 1884–87 ble bygningen utvidet med en kontorfløy på vestre gavlvegg. Bygningen har liggende panel utvendig. Det ble gjort om på romfordelingen på 1960-tallet. Prestegården ble fredet i 1991.
Også en gravhaug i prestegårdshagen er fredet. Det er for øvrig gjort diverse funn i prestegårdsområdet.Tveit prestegård er stedet der Tveit formannskapsdistrikt (kommune) ble konstituert 10. januar 1838. Kommunen ble slått sammen med Kristiansand i 1964.
Etter at boplikten ble opphevet og fordelsbeskatning innført, er Tveit prestegård ikke lenger bebodd av sognepresten.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Haslum, Vidar; Pedersen, Magnhild Egerhei, red. (2010). Stedsnavn i Tveit. En lokalhistorisk innsamling. Tveit prestegård. Gnr. 110. Tveit, Kristiansand, Vest-Agder. Hafrsfjord: Vidar Haslum/Tveit historielag. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) Tveit prestegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Tveit prestebolig Arkivert 4. september 2018 hos Wayback Machine. hos Opplysningsvesenets fond
«Tveit prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Miljødirektoratets naturbase om kartlegging av omgivelsene
André-Nicolas Forgeot

André-Nicolas Forgeot (født 9. februar 1716 i Burgund - muligens i Vezelay - i Frankrike, død 1. mars 1761 i Macao) var en fransk jesuitt og Kinamisjonær.
Han reiste fra Lisboa i 1746 og ankom Macao temmelig syk. Av den grunn, og på grunn av forfølgelsesituasjonen i det keiserlige Kina, forble han i Macao i fem år. Deretter virket han i 1755 i Shashi (Cha-se) i Hubei.Nokså mange av de europeiske misjonærer slet med å tilpasse seg Kina helsemessig. Særlig på landet og i utkantstrøkene var de sanitære forhold dårlige; utilstrekkelige midler og dermed mangel på medisiner og feilernæring skapte problemer. Mange vestlige misjonærer ble syke; hele 51 døde før de var fylt femti år, som pater Forgeot som bare ble 45 år.


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, vol. 2 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971), 633-5.
Gråhodenonne

Gråhodenonne er en fugl i gruppen Lonchura i familien astrilder.


== Utbredelse ==
Den er endemisk til det sørøstlige Ny-Guinea.


== Underarter ==
Det er beskrevet tre underarter av gråhodenonne:

Lonchura caniceps caniceps ( Salvadori, 1876) – sørøstlige Ny-Guinea.
Lonchura caniceps scratchleyana (Sharpe, 1898) – sørøstlige Ny-Guinea.
Lonchura caniceps kumusii (Hartert, 1911) – sørøstlige Ny-Guinea.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) gråhodenonne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gråhodenonne hos Artsdatabanken 
(en) gråhodenonne hos ITIS 
(en) gråhodenonne hos NCBI 
(en) Kategori:Lonchura caniceps – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lonchura caniceps – detaljert informasjon på Wikispecies 
Lonchura caniceps (ID 68DA304CB86E3131). Avibase. Hentet ut 5. september 2013.
Lonchura caniceps (TSN 560842). Integrated Taxonomic Information System. Hentet ut 5. september 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lonchura caniceps. Hentet ut 5. september 2013.
IBC - The Internet Bird Collection: Lonchura caniceps. Hentet ut 5. september 2013.
Bjarne Friis Baastad

Bjarne Friis Baastad (født 1886, død 1980) var en norsk arkitekt. Han er mest kjent for sine bidrag til norsk jernbanearkitektur gjennom arbeid ved NSB Arkitektkontor, der han var ansatt fra 1913 og til han gikk av med pensjon i 1956. Mange av bygningene som er kreditert Baastad, er også kreditert kontorets leder Gudmund Hoel, og det kan ofte være vanskelig å vite akkurat hva som er hver av de to arkitektenes bidrag.


== Verker i utvalg ==
Lokstall på Ål stasjon (1914)
Skien nye stasjon (1917; sammen med Gudmund Hoel og Ragnvald Utne)
Stasjoner på Raumabanen (sammen med Gudmund Hoel, 1918 –24): Bottheim (delvis revet 1985), Lesja, Lora, Lesjaverk, Lesjaskog (revet 1989), Verma, Flatmark (revet 1987), Marstein, Romsdalshorn (flyttet 2005 med navneendring til Trollveggen)
Stillverkshus på Sandvika stasjon (1923)
Stasjonsbygninger på Numedalsbanen (åpnet 1927; sammen med Gudmund Hoel), ikke minst Veggli-typen, som ble gjenbrukt med variasjoner en rekke steder på denne banen samt på Sørlandsbanen (nesten alle på strekningen Lunde–Neslandsvatn, åpnet 1927, og mye brukt også på strekningen Neslandsvatn–Nelaug–Grovane, åpnet 1935 og 1938) og Nordlandsbanen (inkludert Majavatn (1939) og Elsfjord (1936))
Lokstall ved Namsos stasjon (1933; for øvrig skal Baastad ha signert flere av bygningene langs Namsosbanen)
Ny bygning på Atna stasjon, Rørosbanen (1935; sammen med Gudmund Hoel)
Stasjonsbygninger mv. på Gjøvikbanen: Movatn (1936; sammen med Gudmund Hoel; revet 1973), ny stasjonsbygning på Stryken (1937; sammen med Gudmund Hoel), utvidelse av restaurant ved Jaren stasjon, Hennung stoppested (1938; sammen med Gudmund Hoel)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eivind Hartmann, Øistein Mangset og Øyvind Reisegg (1997). Neste stasjon. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-25294-7. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. ISBN 82-90286-28-7. 
Hanne Therese Thorp-Larsen (Høsten 2011). Vern av industriarkitektur etter krigsødeleggelser og gjenoppbygging – en undersøkelse av verneverdien knyttet til NSBs lokstaller og lokverksted i Narvik (Mastergradsoppgave i kunstvitenskap). Universitetet i Tromsø.  (Digital utgave)
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen og Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Oslo: Baneforlaget. ISBN 978-82-91448-48-0.