jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tore Severin Netland

Tore Severin Netland (født 10. mai 1948 i Haugesund) er en norsk filmskaper som regisserer og produserer kortfilm og dokumentar samt er manusforfatter. 


== Biografi ==
I Oslo arbeidet han i tre år med scene og lys på Operaen, gikk på fotolinja på Sogn, var med i Fotogruppe 72 og fortsatte sin visuelle filmutdannelse på Medialinja i Volda.Tore Severin har vært journalist i NRKs Programbladet og i to lengre perioder redaktør for Norsk Filmforbunds Rush Print.Tore Severin har arbeidet med ulike filmformater og i kunstfoto. Etter et opphold som drosjesjåfør, vendte han tilbake til filmen for å ta fatt på det første prosjektet sitt, Offer eller Spion? om Asbjørn Sunde kom på lerretet i 2015.


== Portefølje ==
Tore Severin har flere manus i skrivebordskuffen; Alf Prøysen, et vikingeprosjekt; Beile og Sunniva, komimusikalen Norrywood - en teveserie og en dokumentar Look to Norway om Læreraksjonen i 1942.  


=== Dokumentarer ===
1976   Rauma/ulvåa  (lyd)
1978   Rapport fra en by (innspillingsleder)
1979   Innflytterungdom (regi)
1981   Skiftarbeidere   (regi)
1982   Prognose Innerdalen  (produsent)
1991   Veien er mitt hjerte?  (regi)
2015   Offer eller Spion? (regi - om Asbjørn Sunde)
2016   Sabotøren og Kureren (regi, - om Harry Sønsterød)


=== Kortfilm ===
1976 Konflikt (regi)
1979 Kinosalen (regiassistent)
1981 Reisen (produksjonsleder)
1985 Grafitti (regi)
1986 Hvor bor bestefar?  barnefilm (regi)
1987 Skittent spill (manus, innspillingsleder)
1988 Vondt i språket (co-regi)
1996 Lindehålsmannen barnefilm (produsent)


=== Spillefilm ===
1976 Det tause flertall (produksjonsassistent)
1977 Hvem har bestemt? (produksjonsleder)
1986  Flight of the Navigator(produksjonskonsulent)
1986 Turnaround (produksjonskonsulent)


=== Dikt og Kunstfotoutstillinger ===
Club 7 antologi 1973
Club 7 antologi 1975 Dikt og ulikt
2009   Telemarksbilder Waldenstrand kafé, Kviteseid
2011   Bilkirkegården Sagene Festivitetshus


=== Journalist/redaktør ===
1973-74    Gamle Aker Budstikke journalist
1975       Kronikk i Dagbladet, bilag i Dag og Tid
1979-82    Frilans Kulturnytt
1979-82    Rush Print Norsk Filmforbund redaktør
1985-82    Programbladet  nrk redaksjonssekretær
1991-86    Rush Print Norsk Filmforbund redaktør


== Referanser ==
Mydland kraftverk

Mydland kraftverk er et vannkraftverk i Sirdal kommune i Agder.
Det utnytter et fall på 110 meter fra Stemmetjønn, som er magasin.
Installert effekt er 300 kW. Årsproduksjon er 2 GWh.
Aggregatet er en horisontal pelton av eldre modell.
Kraftverket var Norges første med retningsboret rørgate i fjell.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Indre Fossen kraftverk

Indre Fossen kraftverk er et vannkraftverk ved Bjørnestadvatnet i Sirdal kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 300 meter.
Installert effekt er 40 kW fra to peltonturbiner. Årsproduksjon er 0,2 GWh.
Kraftverket er delt i to like stasjoner, hver med 150 meters fallhøyde. Det stilles store krav til en rørgate som skal holde 300 meters trykk, det gjelder dimensjoner og forankring i terrenget. Med 150 meter kan det brukes fleksible plastrør som legges uten forankring underveis.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Samtale med eier
Ibrahim al-Ibrahim-moskeen

Ibrahim al-Ibrahim-moskeen er en moské som ligger på Europa Point i det britiske oversjøiske territoriet Gibraltar, en halvøy i Sør-Spania. Moskéen vender mot sør mot Gibraltarstredet og Marokko flere kilometer unna.


== Bygningen ==
Bygningen var en gave fra Fahd bin Abdul Aziz av Saudi-Arabia og den tok to år å bygge, til en kostnad på rundt 5 millioner pund (om lag 50 mill. kr.. Den ble offisielt innviet den 8. august 1997.Det er den sørligste moské i kontinental-Europa, og er en av de største moskéene i et ikke-muslimsk land.


== Anlegget ==
Anlegget inneholder foruten moskéen også en skole, et bibliotek og foredragssal. Det er Gibraltars eneste moské for de om lag 1 000 muslimer i territoriet rundt 4% av Gibraltars befolkning.


== Referanser ==
Skibeli kraftverk

Skibeli kraftverk er et vannkraftverk i Sirdal kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 90 meter.
Installert effekt er 30 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 0,2 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Lianbron

Lianbron er en svensk dramafilm fra 1965 regissert av Sven Nykvist. Manuset ble skrevet av Dagmar Edqvist etter en idé av Nykvist. Norske Jack Fjeldstad spiller rollen som elvebåtkapteinen Eigil Thomsen.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn høsten 1964 - med kompletterende opptak i mars 1965 - på misjons- og legestasjonen Muzana i Republikken Kongo.


== Bakgrunn ==
Nykvist vokste opp i Afrika som sønn av misjonærer. Han hadde lenge båret på idéen om å lage en film hvor han kunne gi uttrykk for sine egne barndomsopplevelser derfra. I filmen finnes også mer eller mindre direkte selvbiografiske innslag.


== Handling ==
Forskerparet John og Viveca Hedman kommer til en liten afrikansk by. Deres oppgave er å bekjempe malariaen i området. Viveca har svært motvillig blitt med ektemannen og føler at hun har blitt rykket opp fra sitt vante miljø. Når John i oppdragsøyemed er borte på rekordlange ekspedisjoner, føler Viveva ensomheten og vantrivselen enda sterkere.
Hun begynner å hate dette Afrika hvor hun tvinges til å bo. Viveca får ytterligere næring av en gammel reiseskildring fra det «mørkeste» Afrika. John vender tilbake fra sin seneste ekspedisjon for så å forulykke. I det øyeblikket begynner Viveca plutselig å se sakene i et annet lys. Hun bestemmer seg for å bli på stedet og føre Johns arbeid videre.


== Rolleliste ==
Folke Sundquist - John Hedman, lege / Mattias Hedman, Johns far
Harriet Andersson - Viveca Hedman, Johns hustru
Jack Fjeldstad - Eigil Thomsen, kaptein på elvebåten
Mai Zetterling - Ruth Hedman, Johns mor
Ngoma Neziekoli
Jean-Jacques Hilaire
Poiti Paulin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lianbron på Internet Movie Database 
(no) Lianbron hos Filmfront 
(sv) Lianbron i Svensk Filmdatabas
Kongsbergbanen

Kongsbergbanen er en betegnelse på jernbanestrekningen mellom Hokksund og Kongsberg, selv om det offisielle navnet på denne strekningen var Drammen-Randsfjordbanens sidespor til Kongsberg. Arbeidet med dette jernbaneanlegget startet da Randsfjordbanen sto ferdig i 1868 (Østvedt oppgir at arbeidet tok til sent i 1869 etter vedtak i Stortinget sommeren 1869), og den åpnet 10. november 1871 (Østvedt oppgir 9. november og offisiell åpning ved indreminister Vogt), en strekning på cirka 29 kilometer. Broene var opprinnelig av tre, bare broen over veien ved Kongsberg var av valset jern. Største stigning var 1:60. Banen var opprinnelig smalsporet, men ble bygget om til bredsporet i 1909. På slutten av 1920-tallet ble det innført elektrisk drift på strekningen Hokksund-Kongsberg, noe som gjorde dette til en av de første jernbanestrekningene i landet som ble elektrifisert.
I 1913 vedtok Stortinget å forlenge banen til Kristiansand og knytte den sammen med Jærbanen til Stavanger, den såkalte Vestlandsbanen. Dette prosjektet ble fullført i flere etapper fram til 1944, slik at Kongsbergbanen etter hvert inngikk i banen som fikk navnet Sørlandsbanen. Strekningen Kongsberg-Hjuksebø ble åpnet i 1920. Kongsbergbanen inngikk også i «Telemarkslinjene» (Voss-Hjuksebø) som var et av de skisserte alternativene for Bergensbanen. Muligheten for å bruke Kongsbergbanen som en begynnelse på bane helt til Stavanger ble brukt som argument i den store jernbanedebatte på Stortinget i juni 1869. I 1927 ble Numedalsbanen med utgangspunkt i Kongsberg stasjon åpnet.
Den opprinnelige Kongsbergbanen inngår nå i lokaltrafikkområdet rundt Oslo, med avganger hver time til Eidsvoll via Drammen, Oslo S og Gardermoen.
Den første Kongsberg stasjon ble ødelagt av brann i 1895.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kongsbergbanen Lokalhistoriewiki
Bergesli kraftverk

Bergesli kraftverk er et vannkraftverk i Kvinesdal kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 100 meter fra Åsevatnet.
Installert effekt er 780 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 2 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Leidesfossen kraftverk

Leidesfossen kraftverk er et vannkraftverk i Kvinesdal kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 9 meter.
Installert effekt er 300 kW. Årsproduksjon er 1,2 GWh.
Det er installert to aggregater. En gammel type horisontal sylindertromme dobbelthjul francis, og en ny vertikal kaplan.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Lognavann kraftverk

Lognavann kraftverk er et vannkraftverk ved Lognavatn i Åseral kommune i Agder.
Kraftverket er bygget inn i dammen til Smeland kraftverk for å utnytte minstevannføringen i Logna.
Installert effekt er 60 kW. Årsproduksjon er 0,3 GWh. Fallhøyde er ca 15 meter.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Veiåni kraftverk

Veiåni kraftverk er et vannkraftverk i Åseral kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 187 meter i Veiånæ.
Installert effekt er 750 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 2,2 GWh.
I 2021 ble det inngått avtale om at Småkraft AS leier kraftverket. 


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Småkraft AS
William Z. Ripley

William Zebina Ripley (født 13. oktober 1867, død 16. august 1941) var en amerikansk økonom, professor ved  Columbia University, MIT og Harvard University. Han huskes best i dag for sine raseteorier. Ripley var berømt for sine studier av økonomien til det amerikanske jernbanesystemet. Senere ble han bemerket for sine raseteorier om de tre ulike rasetyper i Europa. Hans arbeider i dette feltet påvirket fysiske antropologer, eugenikere og fremstående politikere.


== Referanser ==
Karl Pearson

Karl Pearson (født 1857, død 1936) var en britisk matematiker og genetiker. Han og regnes som en av grunnleggerne av eugenikk og moderne matematisk statistikk. Pearson var professor i anvendt matematikk ved University of London fra 1884 og direktør for Francis Galton Laboratory for National Eugenics fra 1911. Pearson samarbeidet med Francis Galton og videreførte flere av Galtons sentrale ideer.


== Se også ==
Biofysikk


== Referanser ==
Olav Hagen (politiker)

Olav Hagen (født 16. juni 1911, død 27. januar 1990) var en norsk politiker (A) og ordfører i Bodø i årene 1962–1967 og 1972–1975. Han jobbet i som bankfullmektig og senere inkassosjef i Nordlandsbanken fra 1931, og fram til han pensjonerte seg i 1978.


== Referanser ==
Lorents Oxaal

Lorents Oxaal (født 24. januar 1805 i Inderøy, død 24. april 1869 i Strinda) var gårdbruker, lensmann i Beitstad og den første ordfører i Inderøy 1838–1843.Han vokste opp som den yngste av fem brødre på gården Øvre Oksål (Oxaal). Han viste tidlig interesse for å skrive, og da han var i konfirmasjonsalderen spurte han sorenskriveren i Inderøy om å få bli visergutt i sorenskrivergården. Derfra avanserte han til kontorist, og etterhvert lensmann. Han var lensmann i Beitstad inntil 1836, da bosatte han seg på gården Ner-Hustad i Inderøy. I 1843 flyttet familien til gården Overeggen i Skogn, og derfra i 1852 til Strinda ved Trondheim. I Skogn var han formann i Skogn og Aasen brandassuransesamfund 1848–52. I Strinda bodde familien først i Voldsminde, senere i Myr/Fagerli på Lademoen.Han giftet seg i 1936 med Marta Cicilie Dahl (1805-1879) fra Beitstad. Paret fikk fire barn; Johan G. Oxaal (f 1836) ble direktør for Meråkerbanen, Anton Oxaal (f 1838) var handelsbetjent, Fridtjof Oxxal (1840-76) var sakfører i Trondheim, Laura Oxaal (f 1843) var lærer ved Levanger høyere almenskole.


== Referanser ==
Soloalbum

Et soloalbum er et musikkalbum med en enkelt musiker som er nåværende eller tidligere medlem av et band. Musikeren gir ut musikk uten alle medlemmene i bandet han har vært eller er medlem av, og det er musikerens navn som står på albumomslaget, ikke bandes. Det hender ofte at andre medlemmer av bandet også er med på soloalbumet.For eksempel ga tre av de fire medlemmene av The Beatles ut soloalbum mens gruppen fortsatt var sammen, George Harrison Wonderwall Music og Electronic Sound, John Lennon Unfinished Music No. 1: Two Virgins og Paul McCartney McCartney. Mens Ringo Starr ga ut sitt første soloalbum Sentimental Journey etter oppløsningen. På Starr sitt tredje soloalbum Ringo var alle de tre andre medlemmene fra The Beatles med på albumet, men navnet Beatles er ikke nevnt på albumomslaget.Et annet eksempel er Paal Flaata som debuterte med soloalbumet In Demand mens Midnight Choir ennå eksisterte og har så langt (2022) gitt ut ytterligere syv soloalbum etter bandes oppløsning.


== Se også ==
Solo (musikk)
Solo album


== Referanser ==
Rothari

Rothari (Rothair), død 652, var konge i Det langobardiske kongerike i Italia fra 636 til 652. Han tilhørte den langobardiske Arodus-slekten (det harodiske dynasti), og før han ble utropt til konge var han hertug i Brescia. Han etterfulgte Arioald og bekjente seg til den arianske kristendommen i likhet med sin forgjenger.


== Langobardene ==
Langobardene var et germansk folkeslag som startet sin vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok Germania fra 98 e. Kr., og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. På Adaloalds tid var de etablert som herskere over store deler av Italia i det vakuum som hadde oppstått etter Vest-Romerrikets fall på 470-tallet og østgoternes knusende nederlag rundt 550.


== Veien til tronen ==
Da kong Arioald døde i 636 fikk enken hans, dronning Gundeberga, i oppdrag av de langobardiske hertugene å finne seg en ny mann selv som kunne bli konge. Valget falt på hertugen i provinsen Brescia, Rothari. Skikken med at dronningen selv skulle velge ektemann og konge var innført i 590 da enken etter kong Authari, Theodelinda, på grunn av sin popularitet fikk fortsette som dronning og selv velge seg ny ektemann.
Den frankiske Fredegars krønike (kap. 71) fra det 7. århundre skal ha en henvisning til at Rothari var streng og handlekraftig, og at han tok livet av flere opposisjonelle adelsmenn i starten på sin regjeringstid. Han utvidet sitt rike ved å erobre Liguria i 643 og den resterende delen av bysantinernes indre territorier i Veneto, inkludert den romerske byen Opitergium. Rothari utga også det berømte ediktet som bar hans navn («Edictum Rothari») som  var en nedtegning av lovene og sedvanene til det langobardiske folk. Det var skrevet på latin. Ediktet var ikke rettet mot undersåttene til langobardene som kunne beholde sine lover. 
Rotharis sønn Rodoald etterfulgte ham som konge i 652 da han som ganske ung ble drept av den katolske opposisjonen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Origo Gentis Langobardum, engelsk og latinsk tekst
Paulus Diaconus, Historia Langobardum, engelsk tekst
Nettstedet "German tribes"
Andrea Leadsom

Andrea Jacqueline Leadsom (født Salmon; født 13. mai 1963 i Aylesbury i Buckinghamshire i England) er en britisk konservativ politiker som er næringsminister i Boris Johnsons regjering.
Leadsom var miljø-, mat- og landsbygdminister i Theresa Mays regjering fra 2016 til 2017. Hun hadde tidligere innehatt flere verv i David Camerons regjering. I 2016 stilte hun som kandidat til vervet som leder for det britiske konservative partiet. I 2017 ble hun utnevnt til leder av Underhuset, men trakk seg senere i protest mot Theresa Mays Brexit-strategi.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Angela Leadsom vokste opp i Tonbridge i Kent. Hun studerte ved University of Warwick der hun avsluttet med en grad i politologi. Deretter arbeidet hun i bankvesenet og finansvesenet.


=== Medlem av Underhuset ===
Andrea Leadsom har siden 2010 vært medlem av Underhuset for valgkretsen South Northamptonshire i East Midlands i England. Leadsom ble valgt til majoritetsleder i parlamentet i 2017, men trakk seg fra posten, siden hun mente Theresa Mays betingelser for å melde Storbritannia ut av EU var for Europa-vennlige. I særdeleshet motsatte hun seg forslaget om å holde en ny folkeavstemning om Brexit.


=== Ministerposter ===
Andrea Leadsom har vært viseminister of energi og klimaendringer siden 11. mai 2015. Hun var økonomiminister (Economic Secretary to the Treasury) i Finansministeriet fra 9. april 2014 til 11. mai 2015.


=== Valg av David Camerons etterfølger ===
Vervet som Det konservative partis leder ble ledig da David Cameron den 24. juni 2016 kunngjorde at han ville gå av som partileder og statsminister senere på året. Fristen for å melde seg som kandidat ble fastsatt til 30. juni. Ved fristens utløp var det stilt fem kandidater: Stephen Crabb, Liam Fox, Michael Gove, Andrea Leadsom og Theresa May. Etter de første avstemningsrunder i juli gjenstod det bare to kandidater,  Andrea Leadsom og Theresa May.


=== Utmerkelser ===
Leadsom ble i 2021 utnevnt til kommandørdame (DBE) av Order of the British Empire. Hun ble dermed opphøyet i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen dame foran sitt navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en-GB) Offisielt nettsted 
(en) Andrea Leadsom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andrea Leadsom – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Andrea Leadsom på Twitter 
Andrea Leadsom på Facebook 
Andrea Leadsom på Instagram
Makrellen er komen

Makrellen er komen er en norsk-svensk kortfilm fra 1990 regissert av Bent Hamer, som også skrev manus.Den er beskrevet å handle om lengde og bredde.


== Medvirkende ==
 Per Oscarsson


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Robert Nicolai Hirsch

Robert Nicolai Hirsch (født 29. juli 1821 i Stjørdal, død 16. juli 1894 i Trondhjem) var en norsk apoteker.
Han ble født inn i embedsmannsslekten Hirsch som sønn av oberstløytnant og stortingsmann Robertus Hirsch og hustru Nicoline Hornemann på gården By i Stjørdal. Blant søsknene hans var sogneprest og ordfører Thomas Conrad Hirsch, lege Christian Hornemann Hirsch og dommer, banksjef og ordfører Christian Hirsch. Han giftet seg i 1849 med Edvarda Carstens, datter av kjøpmann Jacob Johannes Carstens i Trondhjem.Familien flyttet i 1837 til Trondhjem, hvor han året i forveien hadde begynt i lære ved Løveapoteket. Han tok lærebrev i 1842 og apotekereksamen i 1844. Etter endt utdannelse ble Hirsch ansatt ved Løveapoteket. I 1847 fikk han forpaktningsbevilling for Svaneapoteket i Bodø. I 1851 kjøpte han Løveapoteket i Trondhjem. Sønnene Robert Jacob og Jacob Johannes Carstens Hirsch ble også apotekere; Robert Jacob overtok Løveapoteket etter farens død i 1894. Sønnesønnen med samme navn eide apoteket frem til 1957.
Hirsch kjøpte gården Kvithammer i Stjørdal som konkursbo i 1864, og dyrket en del jord før han solgte den til Lars Bentsen i 1869.Hirsch var innvalgt i Trondhjem bystyre i 16 år og medlem av flere kommunale utvalg og styrer i private foretak.


== Referanser ==
Den döende draken

Den döende draken er en svensk kortfilm fra 1988 regissert av norske Bent Hamer og svenske Jörgen Bergmark. De skrev også manuset. Draken ble bygd av Anders Mohlin.Den er beskrevet å handle om tyngde og letthet.


== Medvirkende ==
Håkan Hammarström


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Den döende draken i Svensk Filmdatabas
Otto IV den muntre

Otto IV kalt den glade eller den muntre (Otto der Fröhliche; født 23. juli 1301 i Wien, død 17. januar 1339) var hertug av Østerrike, Steiermark og Kärnten fra 1330 til sin død.


== Liv og virke ==
Otto ble født i Wien som sjuende og yngste sønn av Albrekt I av Østerrike og Elisabeth av Göritz-Tyrol. Hans eldre brødre Rudolf av Böhmen, Fredrik I den skjønne og Albrekt II ble også hertuger over Østerrike.
Etter Fredrik den skjønnes død i 1330 tok Otto og hans bror Albrekt II over titlene som hertuger av Østerrike. Da deres morbror Henrik av Böhmen døde uten mannlige arvinger fikk de lagt de to grevskapene Kärnten og Krain til Østerrike.
Otto begynte deretter å mer og mer ta seg av Kärnten, og lot sin bror bror i større utstrekning styre Østerrike. Otto oppførte en rekke bygninger i sin regjeringstid, for eksempel oppførte han Neubergklosteret, Stift Neuberg. Han grunnla i  1337 Societas Templois, et ridderselskap for såkalt prøyssenfarende - de som ville føre korstog mot de hedenske prøyssiske og litauiske stammer.
Tilnavnet den muntre fikk Otto på grunn av sitt festfylte liv ved hoffet.
Otto døde i Neuberg an der Mürz i 1339, det cistercienserklosteret der som han selv hadde grunnlagt. Hans sønner Fredrik II av Østerrike og Leopold II av Østerrike overtok etter sin far. Begge sønnene døde imidlertid i 1344 og Ottos tronarverekke døde dermed ut.
Ottos første hustru var Elisabeth av Bayern; de fikk to barn som regjerte sammen: Fredrik II, hertug av Østerrike og Leopold II, hertug av Østerrike. Den 25. mars 1330 døde Elisabeth. I februar 1335 giftet Otto seg med Anna av Böhmen, datter av Johan av Böhmen og søster til den tysk-romerske keiser Karl IV i byen Znojmo. De fikk ingen barn, og hun døde den 3. september 1338.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Constantin von Wurzbach: «Otto der Fröhliche.» Nr. 268. I Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 7. Del. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1861, s. 111 (Innscanning).
(de) Alfons Huber: «Otto, Herzog von Österreich». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 24, Duncker & Humblot, Leipzig 1887, s. 708–711.
(de) Georg Scheibelreiter: «Otto der Fröhliche.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 19, Duncker & Humblot, Berlin 1999, ISBN 3-428-00200-8, s. 690 f. (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
(en) Otto, Duke of Austria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Verden venter

Verden venter er en norsk-svensk dramakomedie fra 2014 regissert av Mariken Halle, som også skrev manus.Den ble vist på kinoen Capitol 24. januar 2015 under den 28. Göteborg Film Festival.


== Handling ==
Tre svenske servitriser sommerjobber i restauranten på Kunstnernes Hus i Oslo. De sparer penger for å kunne danne en fri teatergruppe i Göteborg, men plutselig dukker det opp en mann som påstår at han er faren til én av servitrisene.


== Medvirkende (i utvalg) ==
Nina Haber
Bianca Kronlöf
Elin Söderquist
Leif Edlund
Kyrre Haugen Sydness
Niklas Gundersen
Benjamin Molinér
Dana Wanounou
Kristofer Hivju
Mariken Halle
Per Kjerstad
Amund Sigurdssønn Karlsen
Susanne Sundfør


== Mottakelse ==
Axel Kielland i Montages skrev : «Det er som å tilbringe flere minutter i det korte, uendelig usikre øyeblikket mellom da punchlinjen i en vits faller og tidspunktet der man forstår hvorfor vitsen er morsom. Det er en ytterst fascinerende opplevelse, fundert på en emosjonell kompleksitet de færreste filmregissører tar mål av seg å mane frem».Jon Inge Faldalen i Rushprint skrev: «Ikke siden Erik Løchens filmer har noen filmskaper laget mer interessante filmatiske motforestillinger her til lands. I kortfilmene Trygve med hjertet i postkassa og No Sex Just Understand og langfilmene Kanskje i morgen og Verden venter toner en egenartet stemme, som troverdig og modig søker en positiv definisjon av alternativ film».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
VERDEN VENTER på marikenhalle.no
Verden venter (2014) på Internet Movie Database