jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Navosomopsis

Navosomopsis er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En middelsstor (25-35 millimeter), avlang, brunsvart trebukk. Antennene er tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er trapesformet, bakhjørnene kan være noe utstikkende. Dekkvingene er parallellsidige med stumpvinklede "skuldre" og sju-åtte (i alle fall midt på) opphøyde lengderibber.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved, utviklingstiden er flere år.


== Utbredelse ==
Arten er vidt utbredt i Sentral- og Vest-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Macrotomini
Slekten Navosomopsis Thomson, 1877
Navosomopsis feisthameli (Buquet, 1860)


== Kilder ==
Prioninae of the World - Macrotomini [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Navosomopsis i Encyclopedia of Life 
(en) Navosomopsis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Navosomopsis hos NCBI 
Navosomopsis – detaljert informasjon på Wikispecies
Mount Harding

Mount Harding er det største fjellet i Grove Mountains i Antarktis, sør og sentralt i gruppen og rundt 4 nautiske mil vest for Galt Escarpment. Det ble kartlagt av Australian National Antarctic Research Expeditions fra flyfoto, 1956–60, og ble navngitt av Australian Antarctic Names and Medals Committee etter N.E. Harding, en topografisk tegner i Division of National Mapping i Australian Department of National Development, som har medvirket til produksjon av kart over Antarktis.Etter forslag fra Kina ble området i 2008 erklært spesielt beskyttet område under Antarktistraktaten.


== Referanser ==
Howchin South Stream

Howchin South Stream er en elv av smeltevann som flyter fra sørsiden av Howchinbreen i Denton Hills på Scott Coast i Antarktis. Hun flyter østover og ut i Howchin Lake sør for Howchin North Stream. Elven ble navngitt av New Zealand Geographic Board i 1994 i forbindelse med Howchinbreen.


== Referanser ==
Ali Faruk Biser

Ali Faruk Biser (født 15. november 1956) er en bosnisk forfatter.
Biser gikk på grunnskole og gymnas i Doboj, og tok diplom i generell og komparativ litteratur ved Filosofisk fakultet i Sarajevo. Ved Akademi for scenekunst i Sarajevo studerte han i ett år skuespill med Kaća Dorić. Han gjennomførte eksamenene og utførte magistergradsarbeidet i det interdisiplinære postdiplomsstudiet Politisk vitenskap i Sarajevo, men kom aldri så langt som å forsvare avhandlingen. 
Han har jobbet ved Amatørteateret i Doboj og Amatørteateret Ivo Lola Ribar i Sarejevo. I organisasjonen Književna omladina (Litterær ungdom) var han president i KO Doboj i medlem i presidentskapet i KO BiH. Han regisserte og skrev manus for KUD (forening for nasjonalkunst og –kultur) Mladost i Pale.
Biser har skrevet artikler i ulike tidsskrifter, aviser og bokverk om regionen Dobojs kulturhistorie. Under Bosnia-krigen, som varte fra 1992 til 1995, bodde han i Bosnia-Hercegovina, der han skrev krigssatirer som ble publisert i avisen Gradina.
Han kaller sin kunstneriske aktivitet etisk og estetisk humanisme.
I Norge skriver og regisserer han tospråklige forestillinger; Mir nemira (Ufredens fred) og Ko si ti? (Hvem er du?).
Han var representert i Druga svjetlost (antologi med verk av medlemmer i den litterære klubben Ivo Andrić, Doboj, 1983) og Pjeva krvava Bosna (Det blodige Bosnia synger, 1994).
Han har organisert dialoger om ulike tema som Om kjærlighet, Kulturelle kommunikasjonsproblemer mellom utlendinger og nordmenn i lys av integrasjon m.m.


== Utgivelser ==
1994: Slike Bosne (Bilder fra Bosnia)
1995: Grlice nad minskim poljem (Turtelduer over minefeltet)
1997: Fredsdråper : diktsamling fra barn til barn og voksne (dikt) – Biser var redaktør for samlingen av dikt skrevet av barn som hadde opplevd den jugoslaviske borgerkrigen
1999: De skyter ikke på oss! / Oni ne pucaju na nas!
2009: Mistična riječ domovina (Fedrelandets mystiske ord)
2011: Pletenica od 200 čestitki (En flette av 200 gratulasjoner)
2014: Oteta prošlost (Fortiden som ble borte)
2021: En flyktning tenner sitt lys (teatermonolog)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://preporod.ba/wp-content/uploads/bibliografija.pdf
http://www.nb.no/nbsok/nb/50cd59b263736027f8c7818d7cfcf324?index=1#0
https://web.archive.org/web/20130603215548/http://www.drammen.kommune.no/no/Politikk-og-lokaldemokrati/Ordforerens-side/Aktuelle-saker/200-gratulasjonshilsener-fra-mange-land/
https://web.archive.org/web/20160602212851/http://www.byavisadrammen.no/utgaver/319-2016/files/assets/basic-html/index.html#32
http://www.digitalne-knjige.com/biser.php
Karl-Hans Hermann Klinge

Karl-Hans Hermann Klinge (født 1909, død 28. mars 1946) var en tysk SS-Oberscharführer tilknyttet Gestapo. Han var kriminalassistent i Gestapo i Oslo. Han ble dømt til døden for tortur mot 18 nordmenn under krigen og ble henrettet på Akershus festning den 28. mars 1946.
Tsujius

Tsujius er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En liten (7-10 millimeter), spinkel, brunsvart trebukk. Dekkvingene er sterkt forkortede, dette, sammen med de utpreget klubbeformede lårene, tyder på at den bør plasseres i gruppen Molorchini. Antennene er tynne og litt over halvparten så lange som kroppen.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Honshu, Japan.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802  eller Cerambycinae
Stammen Anacolini Thomson, 1857 eller Molorchini
Slekten Tsujius Ikeda, 2001
Tsujius itoi Ikeda, 2001


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Anacolini [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Tsujius i Encyclopedia of Life 
(en) Tsujius i Global Biodiversity Information Facility 
Tsujius – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av arten
Bilder av arten
GET-ligaen Winter Classic 2017

Winter Classic 2017 var en utendørs ishockeykamp i GET-ligaen som ble spilt lørdag den 21. januar 2017 på Fredrikstad Stadion i Fredrikstad. Kampen ble spilt mellom Stjernen Hockey og Sparta Warriors, og var den første profesjonelle utendørskampen i GET-ligaens historie. Et formsvakt Sparta rappet showet i Østfold-derbyet da de slo Stjernen 3 – 0.


== Bakgrunn ==

Flere GET-ligaklubber har uttrykt interesse for å arrangere utendørskamper i 2016/17-sesongen, inspirert av «Winter Classic»-kampene arrangert av National Hockey League (NHL). Siden «Winter Classic»-kampene begynte i 2008 har interessen for utendørskamper utbredd seg også til flere europeiske ligaer, blant andre SHL (Sverige), Liiga (Finland), National League A (Sveits), Ligue Magnus (Frankrike), DEL (Tyskland) og EBEL (Østerrike m.fl.) også arrangert lignende kamper.Den 18. februar 2016 fortalte styreleder i Stjernen Hockey, Bjørn Viggo Nilsen, til Fredriksstad Blad at klubben i lengre tid hadde jobbet med mulighetene for å arrangere en «Winter Classic» på Fredrikstad Stadion i januar 2017. Ønskemotstanderen var østfoldrivalen Sparta Warriors. Prosjektet ville kunne ha en kostnad på opp mot 1,5 million NOK, og ville omfatte leie av rink, strømforbruk, baneleie og rigging. Daglig leder i Sparta Warriors, Pål Inge Karlsen, uttrykte senere interesse for å delta i en «Winter Classic»-kamp mot Stjernen: «Winter Classic er en kjempeidé. Det hadde vært en utrolig fin promotering for sporten vår. Vi stiller gjerne opp på en slik kamp.» Sparta hadde selv har vurdert en Winter Classic i Sarpsborg, men hadde droppet ideen grunnet prosjektets størrelse.Den 11. mars 2016 presenterte Stjernen sine planer for Winter Classic på en pressekonferanse på Fredrikstad Stadion. Kampen skal spilles den 21. januar 2017 og er en del av en 10-dagers fest i anledning av Fredrikstads 450-årsjubileum. Stjernen har forventninger om at rundt 8.000 vil finne plass på tribunen, og de rapporterte at det var stor interesse rundt arrangementet og at billettsalget allerede var i gang, med en pris på 300 kroner for voksne og 150 kroner for barn. Helgen etter offentliggjørelsen var det allerede solgt 400 billetter, og i midten av desember hadde de passert 7 000 solgte billetter.


== Kampreferat ==


== Lagoppstillinger ==


=== Dommere ===
Hoveddommere — Tommy Søstumoen og Roy Stian Hansen
Linjedommere — Gjermund Lorentsen Bakli og Joakim Svarstad


== Referanser ==


== Se også ==
GET-ligaen 2016/17


== Eksterne lenker ==
Winter Classic 2017s offisielle nettsted Arkivert 11. februar 2017 hos Wayback Machine.
Norges ishockeyforbunds offisielle nettsted
Nyheter fra GET-ligaen 2016/17 på TV2.no
GET-ligaen 2016/17 på Sportsnorge.no
Fishtail Point

Fishtail Point er det sørligste punktet på Shults Peninsula, ved østsiden av munningen av Skeltonbreen i Antarktis. Det ble kartlagt og fikk det beskrivende navnet i 1957 av New Zealands lag under Commonwealth Trans-Antarctic Expedition (1956–58).


== Referanser ==


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Roux Island

Roux Island er en øy som ligger én kilometer nord for Arrowsmith Peninsula ved vestsiden av innløpet til Lallemand Fjord, utenfor vestkysten av Antarktishalvøya. Den ble oppdaget av Den franske antarktisekspedisjonen (1908–10) under Jean-Baptiste Charcot, som ga den navn etter den franske forretningsmannen og politikeren Jules Charles-Roux (1841–1918).


== Se også ==
Liste over øyer i Antarktis


== Referanser ==
Challengerbreen

Challengerbreen er en isbre på nordsiden av Heardøya i det sørlige Indiahavet. Den ligger rundt 2 km øst for Baudissinbreen og er 1,5 km bred. Breen munner ut på østsiden av Corinthian Bay, like vest for Saddle Point. Øst for Challengerbreen ligger Downesbreen, som ender  i Mechanics Bay, mellom Saddle Point og Cape Bidlingmaier. Vest for Challengerbreen ligger Baudissinbreen, som ender på vestsiden av Corinthian Bay, nær Sealers Cove.
Isbreen ble trolig først kartlagt av Gauss-ekspedisjonen under ledelse av  Erich von Drygalski i 1901–03, som tegnet den ned som en enkelt stor isbre som fløt ut i Corinthian Bay. I 1948 fant Australian National Antarctic Research Expeditions (ANARE) ut at det var mer enn en isbre i Corinthian Bay og ANARE benyttet navnet Challengerbreen om den østligste av disse breene til minne om den britiske Challenger-ekspedisjonen, 1873–76.
Yrkestransport

Yrketransport er et yrke som er regulert i yrkestransportsloven av 2002. «Om en mot vederlag ønsker å drive person- eller godstransport, må en ha konsesjon til dette fra fylkeskommunen eller Samferdselsdepartementet.» Eigentransport av gods, Posten og ambulansetjenesten er unntatt fra denne loven.


== Kilder ==
«Yrketransport» i Caplex.
Hovorelus

Hovorelus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 20-25 millimeter), blålig eller grønnlig metallisk fargede trebukker. Antennene er kamformede hos hannene, sagtakkede hos hunnene. Pronotum er nærmest rektangulært, gjerne med litt rundede sider. Dekkvingen er parallellsidige med avrundede "skuldre".


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Costa Rica og Peru.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Anacolini Thomson, 1857
Slekten Hovorelus Galileo & Monné, 2003
Hovorelus adiectus Galileo & Martins, 2010 - Costa Rica
Hovorelus splendidus Galileo & Monné, 2003 - Peru


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Anacolini [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Hovorelus i Encyclopedia of Life 
(en) Hovorelus i Global Biodiversity Information Facility 
Hovorelus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av artene Arkivert 11. mars 2016 hos Wayback Machine.
45. serierunde i GET-ligaen 2015/16

45. serierunde i GET-ligaen 2015/16 ble innledet søndag 8. mars 2016 klokken 19.00.
Etter at Oilers sikret seriegullet i 44. serierunde, spilte resultatet i den siste serierunden mellom Oilers og Lørenskog ingen rolle. Lagene hadde ikke noe annet enn æren å spille for, men likevel gikk begge ut i hundre. Vertene ville åpenbart feire gullet med stil, mens Lørenskog var interessert i å legge en demper på feiringen. Til sist satte Lørenskog en stopper for Oilers sin gullfeiring med en 5-3-seier.I den siste serierunden var det stadig kamp om bronsen, da Sparta lå likt med Frisk Asker på tredjeplassen. Frisk Asker sikret bronsemedaljene etter at de slo Stjernen i den siste serierunden. Det var også spenning i bunnen av tabellen mellom Lillehammer (42 poeng) og Manglerud Star (43 poeng). I den siste serierunden måtte Lillehammer slå Sparta Warriors i Kristins Hall samtidig som man måtte håpe at Storhamar vant mot Manglerud Star. Selv om Storhamar gjorde sin del av jobben tapte L.I.K. sin kamp og måtte dermed spille kvalifisering til GET-ligaen.


== Tabellen per 8. mars 2016 ==


== Statistikk ==


== Kampfakta ==


== Referanser ==


== Se også ==
GET-ligaen 2015/16
Ängsholmen

Ängsholmen er et tettsted i Eskilstuna kommune i Södermanlands län i Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 222 innbyggere.


== Referanser ==
Ackerman Nunatak

Ackerman Nunatak er en isolert nunatak, 655 moh, som ligger 10 km sør-sørøst for Butler Rocks nord i Forrestal Range i Pensacolafjellene i Antarktis. Den ble kartlagt av U.S. Geological Survey (USGS) etterlandmålinger og flyfoto tatt av U.S. Navy i 1956–66 og navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Thomas A. Ackerman, en luftforsker på Ellsworth-basen vinteren 1957.


== Referanser ==
Haller Rocks

Haller Rocks er en liten gruppe holmer i den østlige delen av Bouquet Bay, som ligger 3,5 km nordvest for sørvestenden av Île Liège i Det antarktiske arkipel i Antarktis. De ble fotografert av Hunting Aerosurveys Ltd i 1956–57 og kartlagt etter disse bildene i 1959 ognavngitt av UK Antarctic Place-Names Committee etter Albrecht von Haller, en sveitsisk fysiolog som bidrog til viktig kunnskap innen medisin, blant annet mekanismen til hjerteslagene og formålet med galle.


== Referanser ==
Cunningham Peak

Cunningham Peak er et hovedsakelig isdekt fjell, 2 170 moh., øverst ved Gowanbreen langs Founders Escarpment i Heritage Range i Antarktis. Det ble kartlagt av U.S. Geological Survey etter landmålinger og fra flyfoto tatt av U.S. Navy, 1961–66, og  navnsatt  av Advisory Committee on Antarctic Names etter John B. Cunningham som var ansvarlig for skipsdepoet og vaskeriet ved McMurdo-basen i løpet i Operasjon Deep Freeze 1966.


== Referanser ==
Sissihøa

Sissihøa er et fjell i Oppdal i Trøndelag. Det har en høyde på 1 621 meter over havet.


== Referanser ==
Vansö kyrkby

Vansö kyrkby er et tettsted i Strängnäs kommune i Södermanlands län i Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 202 innbyggere.


== Referanser ==
Marielund (Strängnäs)

Marielund er et tettsted i Strängnäs kommune i Södermanlands län i Södermanland i Sverige. Det består av rekkehus og villabebyggelse oppført på 2000-tallet. I 2010 hadde tettstedet 416 innbyggere.


== Referanser ==
Pinero Island

Pinero Island er en øy som ligger om lag 8 kilometer nordvest for Pourquoi Pas Island, utenfor vestkysten av Graham Land i Antarktis. Den ble oppdaget av Den franske antarktisekspedisjonen 1908–10 under Jean-Baptiste Charcot og navnsatt av ham etter dr. Antonio F. Pinero, en argentinsk statsmann som støttet ekspedisjonen.


== Se også ==
Liste over øyer i Antarktis


== Referanser ==
Ball Stream

Baller Stream er en elv av smeltevann 3,5 km vest for Marble Point på kysten av Victoria Land. Den flyter fra fronten av Wilson forlandsbre og flyter nordøst til Surko Stream like vest for hvor denne møter Arnold Cove.
Elven ble undersøkt av Robert L. Nichols, en geolog for ingeniørene Metcalf and Eddy i Boston, som gjorde tekniske studier her for U.S. Navy i 1957–58 og ble navnsatt  av Nichols etter Donald G. Ball, en jordfysiker i Metcalf and Eddy.


== Kilder ==
Howchin North Stream

Howchin North Stream er en elv av smeltevann som flyter fra nordsiden av Howchinbreen i Denton Hills på Scott Coast i Antarktis. Den flyter østover og ut i Howchin Lake nord for Howchin South Stream. Elven ble navngitt av New Zealand Geographic Board i 1994 i forbindelse med Howchinbreen.


== Kilder ==
Corner Cliffs

Corner Cliffs er en gruppe klipper nedenfor to fjell med flate topper like sør for Saturnbreen og 3,5 km nordøst for Coal Nunatak sørøst på Aleksanderøya i Antarktis. Klippene var ikke mulig å se fra isbakkane i vest, men de to fjellryggene som utgjør nordvestskuldra av klippene ble oppdagete og fotografert fra luften av Lincoln Ellsworth den 23. november 1935 og kartlagt fra disse bildene av W.L.G. Joerg. Klippene ble først kartlagt i 1949 av Falkland Islands Dependencies Survey, som gav dette navnet til enden hvor de eksponerte klippene øst på Aleksanderøya svinger fra nord til  sørvest.


== Referanser ==
Johannesen Point

Johannesen Point er det sørvestlege neset på Main Island i Willisøyane utenfor vestsiden av Sør-Georgia. Neset ble kalt «All Johannesens Point», visstnok av et lag fra Discovery Investigations som kartla Sør-Georgia i perioden 1926–30. Etter en kartlegging av øya i 1951–52, rapporterte South Georgia Survey at dette tungvindte navnet sjelden var i bruk lokalt. På grunnlag av dette anbefalte UK Antarctic Place-Names Committee det nåværende kortere navnet.


== Kilder ==
Dag Tjernsmo

Dag Tjernsmo (født 1962) er en norsk bankmann og tidligere direktør i Handelsbanken.
Han var direktør i den svenske Handelsbanken og ledet bankens avdeling i Norge frem til 9. juni 2021. Han har også ledet aksjefondselskapet Xact Fonder. Han er styremedlem i Finans Norge Servicekontor og Finans Norge.


== Referanser ==
Gjerstad Låsfabrikk

Gjerstad Låsfabrikk var en smie for produksjon av låser som ble stiftet av smed og småbruker Anders Jensson Gjerstad (født 1867) på Osterøy i Hordaland i 1887. Fabrikken var i drift til frem i 1950-årene.
Anders Jensson Gjerstad hadde gått i smedlære hos Elling Larsson Solberg i Haukelia. Virksomheten spesialiserte seg på trekklåser, som Anders Gjerstad hadde patentert og skrevet leveringskontrakt på  med firmaet Wallendal i Bergen; kontrakten finnes på Statsarkivet i Bergen. Da Anders Gjerstad var 21 år, hadde han tre mann i arbeid, og rundt 1900 var det på det meste 7-8 mann som arbeidet i smien. I 1944 tok sønnen, Jens Andersson Gjerstad, over, og han drev smia fram til han la ned driften på 1950-tallet.
Produkjonslokalet ble kalt Bløddalssmia, og lå på gården Gjerstad, nede ved elven i Bløddalen. Selve smiene hadde lokale i kjelleren på bygningen, med en esse med en blåsebelg drevet av et vannhjul, og låsene ble satt sammen i etasjen over smia. Anders Gjerstad bygde smia først; verkstedet oppå smia  kom til senere.
Bløddalssmia med inventar ble i 1974 gitt til Osterøy museum.  Alt det opprinnelige utstyret er på plass, verktøy og arbeidsbenker står slik smia var på den siste arbeidsdagen. Smia gir derfor et fascinerende nærbilde av denne næringsvirksomheten, på overgangen mellom håndverk og industriell produksjon. Osterøy hadde blitt et sentrum for smier og metallverksteder fra 1860- årene av, og I likhet  med Bløddalssmia hadde mange av de i Bergen som markedsførte produktene. Rett etter siste verdenskrigen var nærmere tyve av dem fremdeles i drift.


== Eksterne lenker ==
Bløddalssmia, låsesmia på Gjerstad i Kulturhistorisk vegbok for Hordaland, 1993.
Osterwiki, et nettleksikon om Osterøy: Osterøy museum. Arkivert 11. mars 2016 hos Wayback Machine.
Misch Crag

Misch Crag er en fjellknaus 2 km nordøst for Forsythe Bluff, med en høyde opp mot rundt 2 590 moh på vestsiden av Daniels Range i Usarp Mountains. Den ble kartlagt av U.S. Geological Survey (USGS) etter landmålinger og flyfotografi tatt av U.S. Navy i 1960-63. Den ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) i 1986 etter Peter Misch, professor emeritus i geologi ved University of Washington, som har lært opp mange geologer som har arbeidet i Antarktis.
Cochran Peak

Cochran Peak er en spiss fjelltopp i den sørlige delen av Gifford Peaks i Heritage Range i Ellsworth Mountains i Antarktis. Det ble kartlagt av U.S. Geological Survey etter landmålinger og fra flyfoto tatt av U.S. Navy, 1961–66, og ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names etter Henry B. Cochran, som var meteorolog ved Little America V i 1958.


== Referanser ==
Lucia Peak

Lucia Peak er en fjelltopp 3,7 kilometer nordvest for Adams Crest i Ravens Mountains i Britannia Range i Antarktis. Den er oppkalt etter Charles R. Lucia som var vedlikeholdssjef i 109th Airlift Wing under overføringen av LC-130-operasjonene fra U.S. Navy til Air National Guard.


== Referanser ==
Joungane

Joungane er en rekke på fire små fjelltopper like nord for Storjoen i H.U. Sverdrupfjella i Dronning Maud Land. De ble kartlagt etter flyfoto tatt av Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 og kartlagt på nytt av norske kartografer fra landmålinger og flyfoto tatt under Maudheimekspedisjonen (NBSAE) (1949–52) og flyfoto tatt av den norske ekspedisjonen (1958–59).


== Referanser ==
Santa Rock

Santa Rock er en holme med høyeste punkt 35 meter over havet som ligger 3 kilometer nord-nordvest for Vindication Island i Sør-Sandwichøyene. Den ble kartlagt og navngitt i 1930 av mannskap på RRS «Discovery II» under Discovery Investigations.
Hartmut Losch

Hartmut Losch (født 11. september 1943 i Angermünde; død 26. mars 1997 i Neu Fahrland ved Potsdam) var en tysk friidrettsutøver fra Angermünde i forbundlandet Brandenburg, som representerte Øst-Tyskland. Han ble europameister i diskoskasting i 1969, tre år tidligere tok han sølvmedaljen i samme øvelsen, også da i EM. 192 cm høye og 120 kg tunge Losch var medlem av ASK Potsdam.


=== Aktiv ===
Losch satte personlig rekord med 58,38 meter i 1964. Han deltok for Tyskland under Sommer-OL 1964 i Tokyo, og kvalifiserte seg til finalen med et kast på 56,56 m. I finalen måtte han nøye seg med 52,08 m og ellevteplass. To år senere kom han på sølvplassen i EM 1966 i Budapest. I en uvanlig jevn tevling oppnådde han 57,34 m og manglet åtte centimeter på vinnerkastet til landsmannen Detlef Thorith.
Til liks med de aller fleste andre, samtidige diskokastere forbedret Losch den personlige rekorden med flere meter i disse årene rundt 1970. I OL-sesongen 1968 perset han med 62,72 m. Han kastet opp mot den personlige rekorden under de olympiske lekene i oktober og ble nummer fire i øvelsen. I 1969 lykkes Losch å bli europameister i diskos, vinnerkastet i Aten malte 61,82 m. To år senere forbedret han persen til 63,76 m. I den samme sesongen kom han på femteplass i EM i Helsingfors.
Losch vedvarte å forbedre den personlige rekorden, i 1972 til 64,36 m. Men under OL i München var han langt unna å nå finalen. I 1974 kastet han 63,88 m, men kom ikke med i Øst-Tysklands tropp til EM i Roma.


=== Medaljer og plasseringer i internasjonale mesterskap ===
ALTE 1964 i Tokyo: Nr 11 – 52,08 m
EM 1966 i Budapest: Sølvmedalje – 57,34 m, bakom Detlef Thorith (57,42 m)
ALTE 1968 i Mexico by: Nr 4 – 62,12 m
EM 1969 i Aten: Gullmedalje – 61,82 m, foran Ricky Bruch fra Sverige (61,08 m)
EM 1971 i Helsingfors: Nr 5 – 60,86 m
ALTE 1972 i München: Utslått i kvalifiseringa (56,64 m, nr 22)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hartmut Losch – Olympedia 
(en) Hartmut Losch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hartmut Losch – Track and Field Statistics