jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tysbastslekta

Tysbastslekta (Daphne) er en planteslekt i tysbastfamilien.
De er løvfellende eller eviggrønne busker. Bladene er helrandede, har svært kort stilk og sitter nesten alltid spredt. Blomstene dufter sterkt og har ikke egentlige kronblad, men begeret er vokst sammen til et rør med fire fliker som minner om kronblad. De eviggrønne artene har ofte grønne blomster, mens de løvfellende som regel har rosa blomster, men det finnes også andre blomsterfarger som gul, hvit og purpur. Mange blomstrer svært tidlig, seint på vinteren eller tidlig på våren. Frukten er en mellomting mellom en steinfrukt og et bær og er meget giftig for mennesker, men ufarlig for fugler.
Slekta er utbredt i de tempererte og subtropiske delene av Eurasia og Nord-Afrika fra Azorene i vest til Kamtsjatka i øst. Det er 19 arter i Europa. I Norge finnes én art, tysbast (Daphne mezereum). Flere av artene i slekta dyrkes i hager.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 244–245. ISBN 82-512-0355-4. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 137–138. ISBN 0-7136-7015-0. 
L. Carles og L. Thébault (2010). Guide de la flore des Alpes-Maritimes: du Mercantour à la Méditerranée. Gilleta•nice-matin. s. 189–190. ISBN 978-2-915606-74-4. 
J.J. Halda og L. Horáček (1998). «Some taxonomic problems in the genus Daphne» (PDF). Acta Mus. Richnov. 5: 133–160. OCLC 50343404. Arkivert fra originalen (PDF) 29. november 2014. Besøkt 19. november 2014. 
Flora Europaea – Daphne Besøkt 19. november 2014.
Flora of China – Daphne Besøkt 19. november 2014.
«Daphne». Flora iberica (PDF) (spansk). VIII. Madrid: RJB/CSIC. s. 33–42. 


== Eksterne lenker ==

(en) Daphne i Encyclopedia of Life 
(en) Daphne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Daphne hos Artsdatabanken 
(sv) Daphne hos Dyntaxa 
(en) Daphne hos ITIS 
(en) Daphne hos NCBI 
(en) Daphne hos The International Plant Names Index 
(en) Daphne hos Tropicos 
(en) Kategori:Daphne (Thymelaeaceae) – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Daphne (Thymelaeaceae) – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Daphne – detaljert informasjon på Wikispecies 
seidelbast.net
Svein Sundbø

Svein Sundbø (født 25. mai 1954) er en norsk amanuensis, bibliotekar og bibliograf. 
Han var ansatt ved Nasjonalbiblioteket i en årrekke, og pensjonerte seg i 2018.  
Hans bibliografier  kretser omkring den norske positivismedebatten.


== Verker ==
Sundbø, Svein (2000). Johan Vogt. Oslo: Nasjonalbiblioteket. ISBN 8279650350.  Johan Vogt
Sundbø, Svein (1999). Nils Christie. Oslo: Nasjonalbiblioteket. ISBN 8279650253.   Nils Christie
Sundbø, Svein (1999). Thomas Mathiesen. Oslo: Nasjonalbiblioteket. ISBN 8279650261.  Om Thomas Mathiesen
Sundbø, Svein (1999). Dag Østerberg. Oslo: Nasjonalbiblioteket. ISBN 8279650288.  Dag Østerberg
Sundbø, Svein (2002). Hans Skjervheim. Nasjonalbiblioteket. ISBN 8279650644.  Hans Skjervheim
Sundbø, Svein (2003). Gunnar Skirbekk. Oslo: Nasjonalbiblioteket. ISBN 8279650717.  Gunnar Skirbekk
Sundbø, Svein (2005). Rune Slagstad. Oslo: Nasjonalbiblioteket. ISBN 8279650784.  Rune Slagstad
Sundbø, Svein (2007). Arne Næss. Oslo: Nasjonalbiblioteket. ISBN 9788279650843.  Arne Næss
Jon Hellesnes: en kronologisk bibliografi over forfatterskapet 1956-2009


== Referanser ==
Filosofiåret 1906

Filosofiåret 1906 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1906.


== Hendelser ==


== Publiseringer ==


== Fødsler ==
12. januar – Emmanuel Levinas, fransk filosof og Talmud-tolker (død 1995)
18. januar - Carmelo Ottaviano, italiensk filosof og akademiker (død 1980)
14. februar – Maurice de Gandillac, fransk filosof (død 2006)
24. mars - Dwight Macdonald, forfatter, filosof og sosiolog fra USA (død 1982)
31. mars – Bernhard Welte, tysk teolog og filosof (død 1983)
27. april – Hermann Mörchen, tysk filosof, religions- og litteraturviter (død 1990)
28. april - Kurt Gödel, østerriksk logiker, matematiker og filosof (død 1978)
1. mai - Vittorio Enzo Alfieri, italiensk filosof (død 1997)
9. mai - Marino Gentile, italiensk filosof og pedagog (død 1991)
28. juni - Franco Lombardi, italiensk filosof (død 1989)
7. august – Nelson Goodman, filosof fra USA (død 1998)
6. september – Max Müller, tysk filosof (død 1994)
8. september - Denis de Rougemont, sveitsisk forfatter, filosof og essayist (død 1985)
17. september - Massimo Scaligero, italiensk filosof og esoteriker (død 1980)
13. oktober – Karl Holzamer, tysk filosof, pedagog og direktør for ZDF (død 2007)
18. desember - Ferdinand Alquié, fransk filosof (død 1985)
Sundari, fransk forfatter, filosof og komponist (død 1994)


== Dødsfall ==
23. januar - Théodore Funck-Brentano, fransk filosof, sosiolog og jurist (født 1830)
5. juni - Eduard von Hartmann, tysk filosof (født 1842)
5. november - Auberon Herbert, britisk forfatter, filosof og anarki (født 1838)
		
		
		
		


== Referanser ==
Norsk Massasjeforening

Norsk Massasjeforening er en interesseorganisasjon for profesjonelle utøvere av massasje. Den ble stiftet i 2013 av Kjetil Prestesæter. Foreningen er frittstående og nøytral på alle måter.


== Formål ==
Foreningens formål er ifølge vedtektene å:

Kvalitetsikre profesjonell utøvelse av massasje.
Kvalifisere medlemmene for MVA-fritak.
Skaffe medlemmene gode kollektive tilbud på ansvarsforsikring, utstyr og tjenester.


=== Kvalitetsikring ===
Massasjebransjen har tidligere vært delvis preget av varierende kvalitet på utøverne, og at begrepet massasjeinstitutt eller thaimassasje har blitt brukt som dekknavn for prostitusjon.
Norsk Massasjeforening arbeider for å standardisere kravene til massører, og derved gi kundene større trygghet. Dette skjer blant annet gjennom Norsk råd for thaimassasje, som er et samarbeid mellom Norsk Massasjeforening, Thailands ambassade i Oslo og helsedepartementet i Thailand. Rådet utvikler en sertifiseringsordning for thaimassører i Norge.


=== MVA-fritak ===
Helsedirektoratet har bestemt at alternative terapeuter må være medlem av en godkjent utøverorganisasjon for å få MVA-fritak. Norsk Massasjeforening oppfyller kravene og er godkjent slik at medlemmene kan registrere seg i Alternativregisteret i Brønnøysund, og derved få det viktige MVA-fritaket.


=== Ansvarsforsikring ===
Et annet krav myndighetene stiller er at alternative behandlere er ansvarsforsikret mot eventuelle uhell eller feilbehandling. Individuell ansvarsforsikring er svært dyrt i Norge, og Norsk Massasjeforening har derfor kollektiv ansvarsforsikring for medlemmene.


== Medlemmer og medlemskrav ==
Norsk Massasjeforening hadde per februar 2018 475 medlemmer fordelt på hele landet. Medlemmene har forskjellige kvalifikasjoner i henhold til foreningens fagkrav. De får derved rett til å benytte en eller flere av følgende titler: Massør, massasjeterapeut, idrettsmassør, thaimassør og yogamassør.


== Styre ==
Styret i Norsk Massasjeforening 2017:

Chutikarn Eskeland, styreleder
Anette Overland, styremedlem
Mayuri Johnsen, styremedlem
Laddawan Thelin, varamedlem
Kjetil Prestesæter, varamedlem
Karl Henrik Jaeger, etisk konsulent


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk Massasjeforening
Kenneth Gustafsson (artist)

Knut Kenneth «Kenta» Gustafsson (født 11. august 1948 i Nacka, død 3. mars 2003 i Järfälla) var en svensk musiker, også kjent for å ha medvirket i flere dokumentarfilmer laget av Stefan Jarl, den såkalte Modstrilogin.


== Biografi ==
Kenta Gustafsson vokste opp i bydelen Grimsta nær Vällingby i Stockholm. Han hadde alkoholiserte föreldre og måtte tidlig klare seg selv. Hans tøffe barndom ga ham, ifølge ham selv, en forakt for samfunnet og de etablerte normene i "folkhemmets Sverige". Derför ble han dratt mot modskulturen, som var et opprør mot dette, og til andra mennesker på hans egen alder som hadde en lignende bakgrunn. Blant medlemmene i denne gjengen flommet alkohol og andre rusmidler fritt. Han deltok i Stefan Jarls såkalte "Modstrilogi", en serie dokumentarfilmer som handlet om ungdommer på gli, narkotikamisbruk og så småningom personenes barn.
Gustafsson ga ut et antall musikkalbum, og deltok i Melodifestivalen 1980 med låten «Utan att fråga», som endte på sjette plass. År 2002 var han gjesteartist på Åsa Jinders album Tro, hopp & kärlek: Visor om livet der han sang Svante Lindqvists låt, «När luffarna slipper att vandra». Kenta Gustafsson var en stor Hammarby IF-fan og hans låt «Just idag är jag stark» (skrevet av Gustafsson og Aapo Sääsk) har Hammarby IFs supportere tatt til seg, og den synges nå på alle hjemmekamper samt hvert år ved starten av "Midnattsloppet" og triatlonkonkurransen "Ironman" i Kalmar.
Kenta Gustafsson døde etter en lengre tids sykdom i mars 2003 etter å ha vært innlagt på Karolinska sjukhuset i Solna. Han ble gravlagt i minnelunden på Solna kirkegård.


== Diskografi ==
StudioalbumKenta (1980)
Kan det va' fel på systemet? (1981)
August & Kenta (1981)Singler«Utan att fråga» / «Just idag är jag stark» (1980)
«Bajen» / «Stockholm» (1980)
«Under alla broar» / «Kan det va' fel på systemet?» (1981)
«Wiman» / «Stockholm» (1998)
«Just idag är jag stark» / «Bajen» (2015)SamlingsalbumKenta: Guldkorn 1979-81 (2000)
På nattlig vandring (2003)


== Filmografi ==
Dom kallar oss mods (1968)
Den magiska cirkeln (1970)
Du gamla, du fria (1972)
Ett anständigt liv (1979)
Det sociala arvet (dokumentarfilm, som musikkarrangør) (1993)
Konsten att leva (2006)
Kenta lever (dukumentarfilm) (2020)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenneth Gustafsson på Internet Movie Database 
(en) Kenneth Gustafsson på Discogs 
(en) Kenneth Gustafsson på MusicBrainz 
(en) Kenneth Gustafsson på MusicBrainz 
(en) Kenneth Gustafsson på Genius — sangtekster
Senzo Meyiwa

Senzo Robert Meyiwa (født 24. september 1987 i Durban, død 26. oktober 2014 i Vosloorus i Gauteng) var en sørafrikansk fotballspiller som spilte keeper for den sørafrikanske klubben Orlando Pirates, og for Sør-Afrikas herrelandslag i fotball. Han hadde vært kaptein på begge lagene. Den 26. oktober 2014 ble han skutt og drept i byen Vosloorus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Senzo Meyiwa – Transfermarkt 
(en) Senzo Meyiwa – national-football-teams.com 
(en) Senzo Meyiwa – WorldFootball.net 
(en) Senzo Meyiwa – FootballDatabase.eu 
(en) Senzo Meyiwa – Soccerway 
(en) Senzo Meyiwa – FBref
Hilde Lyng

Hilde Lyng (født 5. oktober 1970 i Oslo) er en norsk oversetter.
Lyng er Cand. Philol. i anvendt lingvistikk fra Universitetet i Oslo med oppgaven All Spik English, Sor, om oversetting av flerspråklighet i Brian O'Nolans An Béal Bocht. Hun har også studert engelsk og irsk ved UiO. Hun oversetter fra engelsk og svensk, primært skjønnlitteratur, men også noe sakprosa.
Hilde Lyng er medlem av Norsk Oversetterforening, hvor hun har hatt flere verv, og Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening. I 2020 ble hun valgt til leder av Norsk Oversetterforening.


== Noen oversettelser ==
Stillitsen av Donna Tartt
Kjærlighet og sommer av William Trevor
Black Cherry Blues, Glassregnbuen, Creole Belle av James Lee Burke
Synder av F. Sionil José
Bittelitt vidunderlig av Dawn French
Potensgiverne og Rapsgubbene av Karin Brunk Holmqvist
Nytt liv i East End: Jordmødrene på Londons østkant og I fattighusets skygge av Jennifer Worth
Utdrag i Svart Messias av Marius Lien


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hilde Lyng
Lisa Vesterås

Lisa Vesterås (født 14. mars 1977 i Ålesund) er en norsk oversetter.
Hun er utdannet i engelsk, litteraturvitenskap, lingvistikk og oversettelse ved Universitetet i Oslo. Hun oversetter fra engelsk og svensk, primært skjønnlitteratur, men også noe sakprosa.
Noen oversettelser:

En deltidsindianers fullstendig sannferdige dagbok av Sherman Alexie
Herr Fikkrys litterære liv av Gabrielle Zevin
Beslutningsvegring av Benjamin Kunkel
Ødemarken av Stephen King
Historien om vakre jente av Rachel Simon
Stående ordre: på innsiden av Abu Ghraib av Phillip Gourevitch.Lisa Vesterås er medlem av Norsk Oversetterforening og Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.


== Eksterne lenker ==
Lisa Vesterås
Svetlana Krjutsjkova

Svetlana Krjutsjkova (kyrillisk: Светлана Крючкова) er navnet til flere personer:

Svetlana Nikolajevna Krjutsjkova (født 1950), russisk skuespiller
Svetlana Valentinovna Krjutsjkova (født 1985), russisk volleballspiller
Hans Faye

Hans Faye (født 13. juni 1797, død 2. august 1852) var en norsk forretningsmann, bankier, godseier (Hafslund hovedgård) og generalkonsul.
Han var sønn av Amund Linnes Faye (1767–1802) og Anna Boyesen (1772–1802). Faren var i likhet med to av brødrene sine, seilduksmaker på Bragernes, altså Drammen, men døde da Hans var kun fem år gammel. Hans vokste opp hos  han Peder Høeg Smith (1760–1812) på Bragernes, hvis avdøde kone Antonette (1767–1801) var gudmora til han Hans.Som ung mann ble han borger i Christiania som handelsmann og fikk også jobb i forretningen til Andreas Grüning (1785–1842) som drev innen bank og trelast. Hans Faye ble etterhvert sjef for bankierfirmaet A. Grüning/Grünning & Co.. Fra 1844 til 1849 satt han som leder av børs- og handelskomiteen ved Oslo børs. Han ble også generalkonsul for Kongeriket Preussen. I 1824 kjøpte han eiendommen Sofienlund på Skøyen (i dag Drammensveien 155) av regjeringsadvokat Jonas Anton Hielm (1782–1848).Hafslund eiendommer hadde siden 1835 vært drevet under ledelse av A. Grünning & Co i et konsortium bestående av: A. Grüning & Co. (Faye), Westye Egeberg & Co, Hans Gulbranson, Jacob Meyer, Tvh Meyer, L Rosenborg og Benj.Wegnerv . Da generalkonsul Andreas Grüning døde i Kristiania 4.januar 1842 ble hans firma og andel i Hafslund hovedgård utenfor Sarpsborg overdratt til hans mangeårige kompanjong, Hans Faye. 
I likhet med forgjengeren bodde heller ikke Hans på gården.  I 1848 var Faye visstnok sentral i å sammen med borgermester Christian Zetlitz Bretteville (1800–1871), berge nasjonen gjennom en akutt pengekrise.Hans Faye ble i november 1851 febersyk på en forretningsreise for den kommende Kongeriket Norges Hypotekbank (senere Norges Hypotekbank, fusjonert med Statens Landbruksbank i 1965).  Reisen gikk til København, Hamburg og Altona. Han ble så valgt til første direktør i samme bank som åpnet den 27. januar 1852, men måtte i juni erstattes av bankieren Henrik Heftye (1804–1864), og døde så den 2. august samme år. Hans gode venn stattholder Severin Løvenskiold (1777–1856) rakk akkurat å gi ham en St. Olavs Orden. 


== Familie ==
Han var sønn av Amund Linnes Faye (1767–1802) og Anna Boyesen (1772–1802). Hans ble gift med Margrethe Elisabeth Nielsen (1807–1837) og de fikk fire barn:

Jacob Andreas Christian Faye (1829–1881) ble bankier og gift med Johanne (Tina) Heftye (1831–1901), datter av bankier Johannes Heftye (1792–1856) (bror av ovenfor nevnte Henrik Heftye). Etter Hans' død i 1852 arvet Jacob eiendommen Hafslund og generalkonsulatet, og bebodde stedet.
Julie Mathea Faye (1830–1889) ble gift med godseier Severin Diderik Cappelen på Ulefos Jærnverk.
Augusta Faye (1832–1839)
Alette Faye (1833–1881) gift med kabinettskammerherre, tollkasserer og generalmajor Johan Diderik Schlømer Beichmann (1820–1888)Etter konas død i 1837 giftet han seg Isabella Regina Selma von Mansbach (1816–1844) og fikk to sønner til:

Carl Eugen Faye (1842–1847)
Fredrik Emil Faye (1844–1903) kammerherre, gift med Sigrid Marie DahllSe forøvrig Faye (slekt)


== Referanser ==
Karin Helgeby

Karin Helgeby (født 6. juli 1951 i Oslo) er en norsk keramiker, bosatt i Arendal. Helgeby ble utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo (SHKS), linje for keramikk i 1972-76. Hun mottok SHKS-diplom i 1976, og er innkjøpt av blant annet Fondet for utstmykking av nye statsbygg, ambassaden i Tokyo 1979, Lørenskog sentralsykehus og Sørlandet sykehus Arendal. Helgeby har også flere separatutstillinger bak seg, blant annet ved Galleri Finsrud i Drøbak (1977), Kauffeldtgården på Gjøvik (1979), Galleri Hylla B.I.B. i Oslo (1981) og Hillestad galleri i Tovdal.
Helgeby etablerte i 1976 sammen med Kristin Enger et keramikkverksted i Ringgården i Drøbak, og arbeidet der inntil hun flyttet til Vestre Sandøya i Tvedestrand i 1980. Som keramiker har hun for det meste arbeidet med bruksgjenstander i stengods og porselen med dekorative flater. Ornamentikk har alltid betydd mye i arbeidet hennes. En periode arbeidet Helgeby med ornamentale uttrykk med inspirasjon fra skrift og kalligrafi, og fargenyanser har vært viktig for henne i arbeidet med ornamentene.

Hennes koboltblå dekor på blankglasert, høybrent gråhvitt gods utgjør en viktig del av den samlede produksjonen. Likedan gjør H. hyppig bruk av temmoku- og celadonglasurer. Fra de senere års eksperimenter stammer forskjellige begitningsdekorer og en rekke fint avstemte voksdekorer på jernfarget chamottegods.

Siden 1990 har hun drevet sin egen forretning, Pollen Design i Arendal. Karin Helgeby er medlem i Norske kunsthåndverkere Sør-Norge, (NK Sør-Norge).


== Kilder ==
Harald Solberg: Norske kunsthåndverkere Agder, 1996, s. 22 og 52.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Pollen Designs nettside
Nina Gresvig

Nina Gresvig (født 1948) er en norsk keramiker, bosatt i Risør.  Hun  har utdanning fra Sagene lærerhøyskole i 1972, Statens lærerhøyskole i forming (1975), diplom fra Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo (SHKS) (1980) og  College of Charleston i South Carolina (USA, 1999). Hennes arbeid er blant annet kjøpt inn av Norsk kulturråd, Kunstindustrimuseet i Oslo, Den Norske Ambassade i Wien, Aust-Agder fylke og Risør kommune.I 1991 var Gresvig med på å etablere keramikkbedriften Acanthus A/S i Risør sammen med Bibiche Mourier og Arnfinn Strand. Hun har deltatt på mange lokale mønstringer og flere separatutstillinger, blant annet på Galleri Villvin i Risør (2001). I 2004 deltok hun på åpningsutstillingen «Kunsthåndværk i Det Røde Pakhus» i Hobro (Danmark). 
Objektene hennes er ofte kjennetegnet av rytmer og gjentagelser i dekor og ornamenter, og hun lar seg inspirere av naturens mangfold. Hun har også latt seg inspirere av arabisk og tyrkiske flisekomposisjoner. Gresvig er også engasjert i formidling av kunsthåndverk gjennom Galleri Villvin og Villvin kunsthåndverkmarked. I tillegg er hun engasjert i Beyond Risør, som er et norsk forum rettet mot  design og næringsliv. Nina Gresvig er medlem i Norske kunsthåndverkere Sør-Norge, (NK Sør-Norge).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Solberg, Harald (1996): Norske kunsthåndverkere Agder, s. 20 og 50.


== Eksterne lenker ==
Nyttårsforsetter for design og arkitektur: Nina Gresvig, Norsk Form
Beyond Risør
Jacob Andreas Christian Faye

Jacob Andreas Christian Faye (født 18. februar 1829 i Christiania, død 10. desember 1881) var en norsk bankmann, generalkonsul, rittmester og godseier.
Han var sønn av  Hans Faye (1797–1852) og  Margrethe Elisabeth Nielsen (1807–1837). Faren var bankmann, av Faye (slekt). Jacob ble også bankmann. I januar 1852 giftet han seg med Johanne (Tina) Heftye (1831–1901), datter av bankier Johannes Heftye (1792–1856). 
Etter farens død i august samme året (1852) overtok Jacob jobben som sjef i bankfirmaet Grüning & Co. så vel som arbeidet med å være generalkonsul for Kongeriket Preussen. Den viktigste eiendommen han overtok i arveoppgjøret var vel Hafslund hovedgård utenfor Sarpsborg. Denne solgte han videre til svigerfarens bankierfirma Heftye & Søn. i 1857. Dog fortsatte han å bebo den som forpakter frem til 1877.  Fra 1857 var Jacob med i styret for den nystartede Den norske Creditbank. I 1855 hadde  han kjøpt Strømsborg ved Bygdø kongsgård av Johann Ludwig Tiedemann i Tiedemann Tobakkfabrikk. Etter diverse utvidelser og nybygg solgte han videre i 1864 til et interessentselskap som gikk konkurs etter et par år og etter noen år en del av Bygdø kongsgård. Faye døde i 1881. Han var forøvrig også rittmester fra 1858 til 1860 i Christiania ridende Borgergarde, det vil si kaptein i artilleriet. 
I 1931 fikk Jacob Fayes vei i Oslo navn etter ham.
Eyvind Hermansen

Eyvind Hermansen (født 30. mars 1950) er en norsk keramiker. Han er utdannet ved Bergens kunsthåndverksskole, med Diplomeksamen i 1977. Hermansen er blant annet innkjøpt av Aust-Agder fylkeskommune i 1984, Den Norske Bokklubben i 1987 og av Vegårshei kommune i forbindelse med Norgesmesterskapet på ski i 1994. Han har flere separatutstillinger bak seg, blant annet Lørenskog kunstforening i 1979, Galleri Hulla i Oslo i 1982 og 1985, Hillestad galleri i Tovdal i 1986 og Galleri Framheim i Brumunddal i 1996. I 2013 hadde han sammen med de andre to i «Gutta i røyken», Dag Bratsbergsengen og Øyvind Tingleff, en utstilling i bakgården på Fengselet i Hønefoss der de også demonstrerte rakubrenning for besøkende.
Siden 1980 har Eyvind Hermansen drevet keramikkverksted i den gamle skolen på Sandøya. Her har han hovedsakelig arbeidet med produksjon av bruksgjenstander i videreføring av norsk pottemakertradisjon. I tillegg har han arbeidet med utsmykninger og andre mer billedkunstliknende uttrykk. Det er likevel brukskunst han er mest kjent for.

Av all slags keramikk, er det Den Gode Koppen som rører meg mest. Verden ble et verre sted om ingen lenger håndlaget kopper.

I 2015 ble Eyvind Hermansen tildelt Norske Kunsthåndverkeres Ærespris..
Han er medlem i Norske kunsthåndverkere Sør-Norge, (NK Sør-Norge).


== Referanser ==


== Kilder ==
Harald Solberg: Norske kunsthåndverkere Agder, 1996, s. 23 og 52.


== Eksterne lenker ==
Made on Sandøya: «Eyvind Hermansen»
BO-bussene

BO-bussene AS er et tidligere trafikkselskap med base i Grenland. 
Selskapet ble etablert i 1947 gjennom en sammenslåing av det Skien-baserte selskapet Busstrafikk og det Porsgrunn-baserte selskapet Omnibusfart. Hovednerven i selskapets rutetrafikk var mellom Skien og Porsgrunn og videre til Brevik og Langesund. I tillegg betjente de de fleste bydeler i Porsgrunn og også enkelte bydeler i Skien. Bussene var opprinnelig gule med røde striper. Senere ble gulfargen byttet ut med hvitt, og mot slutten var bussene hvite med blå striper. I 1964 kjøpte selskapet inn Nordens første leddbuss.
BO-bussene ble i 1995, sammen med Ødegaardens Bilruter kjøpt opp av NSB Biltrafikk og i 1997 slått sammen til Grenland Buss, senere en del av Nettbuss Sør.
BO-bussene var en periode også eier og driver av tankbilselskapet BO Tank og reisebyrået BO Tours.


== Litteratur ==
Halvorsen, Arne Chr. (2000). Fra hestedrosje til busstrafikk: reiser gjennom 90 år : et lite streiftog med små glimt fra andre rutebilselskaper i og til dels utenfor Telemark.
Løiten Brænderi

Løiten Brænderi ble etablert som råspritbrenneri i 1855 og var i drift fram til 1995.


== Historikk ==
Løiten Brænderi ble dannet som et interessentselskap for å produsere råsprit basert på potetleveranser. Fordi selskapets første direksjonsmøte ble avholdt 14. mars 1855, ble det i 1885 bestemt at denne datoen skulle være å anse som selskapets stiftelsesdato. Det ble da utstedt 36 aksjer til 32 medunderskrivere. Brenneribygningen ble reist på gården Norderhaug østres grunn like ved elva Fura. Driften ble startet 15. januar 1856 og alt i første driftsår begynte brenneriet både med rensning av varen og med destillasjon. I 1871 ble det vedtatt at selskapet skulle «oprette og indtil videre drive en Destillation med Lager og Udsalg af renset Brendevin i Christiania» (se privatarkiv nr. 252 - Løiten Brænderis Destillation - i Statsarkivet i Hamar). Da Staten ved Vinmonopolet overtok all produksjon og salg av norsklaget sprit, ble Løiten Brænderis Destillation nedlagt. Løiten Brænderi fortsatte da med produksjonen av råsprit på lisens for Vinmonopolet. I 1930-årene startet brenneriet med annen virksomhet, bl.a. omsetting av bær og frukt. I 1936 ble varemerket Løiten Brænderis Fruktsaft registrert og brenneriet drev en stor saft- og syltetøyproduksjon frem til 1989. Husmassen ble da solgt til Løten Kommunale Eiendomsselskap, mens spritproduksjonen ble utskilt i eget selskap som så i 1995 ble kjøpt av NOPO, som la ned spritproduksjonen i Løten.
Arkivet etter Løiten Brænderi er oppbevart ved Statsarkivet i Hamar.


== Kilder ==
Privatarkivkatalogen. Statsarkivet i Hamar. Besøkt 12. april 2015
Løiten Brænderi: Historie Besøkt 12. april 2015