jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Daitōøyene

Daitōøyene (japansk: 大東諸島 – Daitō-shotō) er en gruppe på tre koralløyer i Filippinerhavet, ca. 360 km sørvest for Okinawa. Øyene tilhører Japan og administreres fra prefekturet Okinawa.
Det to nordligste øyene, Minami-daitō og Kita-daitō, ligger om lag 7 kilometer fra hverandre og er bebodde. Den betraktelig mindre øya Oki-daitō er ubebodd og ligger isolert ca. 150 kilometer sør for Minami-daitō.
Minami-daitō og Kita-daitō har hver sin flystripe for lokal flytrafikk.


== Øyene ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Daitō Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sakishimaøyene

Sakishimaøyene (japansk: 先島諸島 – Sakishima-shotō eller 先島群島 – Sakishima-guntō) er en øygruppe på grensen mellom Østkinahavet og Filippinerhavet. Øyene hører til Ryukyuøyene i Japan og administreres fra prefekturet Okinawa.


== Øyene ==
Sakishimaøyene er delt inn i to grupper, her listet med de tre største øyene i hver gruppe:

MiyakoøyeneIrabu-jima
Miyako-jima
Tarama-shimaYaeyamaøyeneIriomote-jima
Ishigaki-jima
Yonaguni


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sakishima Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aurabanen

Aurabanen var en smalsporet jernbane (sporvidde 750 mm) gjennom Litldalen mellom Sunndalsøra og Osvatnet i Møre og Romsdal fylke. Banen ble anlagt som en industribane i forbindelse med vannkraftutbyggingen i området, men drev også noe persontrafikk. Den nederste strekningen fra Sunndalsøra og inn til Dalen (160 moh) var ferdig i 1916.
Fra Dalen stasjon ble det anlagt en togheis, som trakk togene opp til «Topp heis» om lag 800 moh. Togheisen var konstruert som trallebane med krysning midtveis. Trallene på heisen hadde plass til to vogner. Fra toppen av heisen fortsatte banen innover til Holbu og Osvatnet. Banen hadde både damplokomotiv og bensinlokomotiv.Selskapet gikk imidlertid konkurs allerede i 1919, og strekningen fra Sunndalsøra til Linset ble da erstattet av bilvei. Strekningen fram til Osbuvatnet ble ferdigstilt i 1941. Under den andre verdenskrig ble det anlagt nytt spor fra Sunndalsøra til Hammerkaia, og legging av nytt spor oppover mot Linset ble påbegynt, men aldri fullført.Den øverste strekningen fra Holbu til Osbuvatnet ble nedlagt i 1951. Aursjøvegen følger nå denne delen av jernbanetraséen. Resten av jernbanen ble nedlagt i 1954.Traséen for både togheisen og jernbanelinja er synlige i terrenget ennå.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Flere bilder på Digitaltmuseum». Besøkt 17. april 2017. 
Togheisen, foto Romsdalsmuseet/Digitaltmuseum
Stasjon og persontog i dalbunnen, foto MiA - Museene i Akershus
Sunndalsøra stasjon
Øvre del langs bergveggen, utsikt ned Litledalen
Banen i OpenStreetMap
Liste over ordførere i Samnanger


== Referanser ==
Hermann Schussler

Hermann Schussler eller Schussler (født 4. august 1842 - død  27. april 1919) var en tysk vann- og irrigasjonsingeniør og arkitekt for damanlegg, kjent for sin konstruksjon av Comstock vannanlegg.


== Tidlig i år ==
Hermann Schussler ble født i det som i dag er Rastede i Tyskland. Fra 1859 til 1862 studerte han ved det Prøyssiske Militærakademi i Oldenburg. Etter sin eksamen studerte han elektroteknikk i Zürich og Karlsruhe.


== Ingeniør i USA ==
I 1864 emigrerte Hermann Schussler til California og begynte å arbeide for Spring Valley Water Works i San Francisco. Han arbeidet på flere prosjekter i Bay-området. Bemerkelsesverdige prosjekter er Crystal Springs Reservoaret og San Andreas Lake som overlevde San Francisco jordskjelvet i 1996. Schussler ble maskinsjef i Marin County, og senere i Virginia City. I Virginia City arbeidet Schussler for Virginia City og Gold Hill Water Company og bygde Comstock Water System. Han arbeidet også for Sutro Tunnel Company og konstruerte vannanlegg for Tuscarora og Pioche. I 1878 arbeidet Schussler på flere vannprosjekter i Hawaii. Han pensjonerte seg i 1914.


== Eksterne lenker ==
Herman Schussler and the Comstock Water System
Hermann Schussler: No Ordinary Man
(en) Hermann Schussler hos Find a Grave
A water-systems engineer and architect of dams - San Mateo Daily Journal


== Litteratur ==
John Debo Galloway: Early Engineering Works Contributory to the Comstock, 1947.
Hermann Schussler:  The Water Supply Of San Francisco, California Before, During And After The Earthquake of April 18, 1906 And The Subsequent Conflagration, 1907.
Hugh Shamberger: The Story of the Water supply for the Comstock
Gisela av Burgund

Gisela av Burgund (født ca.  955, død 21. juli 1006 eller 1007), fra det kongelige eldre Huset Welf, var hertuginne av Bayern fra om lag 972 til 976 og atter igjen fra 985 til 995, ved sitt ekteskap med hertug Henrik II av Bayern (hestekaren). Hun var mor til keiser Henrik II.


== Liv og virke ==
Gisela var eldste datter av kong Konrad I av Burgund (ca.  925 – 993), formodentlig fra hans første ekteskap, med Adelaide av Bellay. Etter hennes mors død giftet kong Konrad seg med prinsesse Matilda av Frankrike, datter av den vestfrankiske konge Ludvig IV; blant helles halvsøstre var Rudolf III av Burgund, som etterfulgte sin far som konge av Arles, og Bertha, som giftet seg med kong Robert II av Frankrike i 996.
Giselas far hersket over det forente burgundiske kongedømmet Arles fra 937, etter at han hadde klar å avvise de krav som ble anført av kong Hugo av Italia. Den mindreårige konge ble bragt i sikkerhet av Otto I, som den gang var konge av Østfranken, som med dette fikk forpurret Hugos planer. I 951 gidtet Otto seg med Konrads søster Adelaide av Burgund, enken etter Hugos sønn King Lothar II av Italia.
Omkring år 965 ble Gisela trolovet til Ottos nevø Henrik Hestekaren, som den gang hersket som hertug av Bayern; paret giftet seg en gang innen 972. Keiser Otto I døde i 973 og ble etterfulgt av sin sønn Otto II. Nå måtte 18-åringen håndtere sin bayerske nevøs burgundiske relasjoner, og fikk dennet en betraktelig maktblokk i de sørlige regioner av hans rike.
Giselas ektemann gikk straks til opprør da - når Henriks svigerbror hertug Burchard III av Schwaben døde i 973 - keiser Otto II sprang over hans rettigheter og tilerkjente sin nevø Otto hertugdømmet Schwaben. I løpet av flere års bitter kamp ble hertug  Henrik arrestert i keiserpalasset i Ingelheim, flyktet, erklært avsatt i 976, og igjen tatt i varetekt av biskop Folcmar av Utrecht to år etter. Gisela og hennes unge sønn Henrik II søkte tilflukt hos biskop Abraham av Freising; under ektekmannens fengsling residerte hun i Merseburg.
Henrik ble ikke sluppet fri før keiserens død i 983. Han forsøkte atter å sikre seg kronen fra den mindreårige etterfølger Otto III. Men etter intervensjon fra enkekeiserinne Theophanu og hennes forgjengerske, Giselas tanke Adelaide av Burgund, gav han seg til slutt i 985 og fikk tilbake sitt bayerske hertugdømme.


== Ektekap og barn ==

Med Henrik hadde Gisela tre barn:

Henrik IV av Bayern (973–1024), som etterfulgte sin far som hertug av Bayern i 995, og ble valgt til Romernes konge (som Henrik II) i 1002 og krionet til keiser i 1014
Bruno (død 1029), biskop av Augsburg fra 1006
Gisela (ca. 985–1060), som ble gift med kong Stefan I av Ungarn.Henrik II var allerede nevnt som bayersk condux i 994. Gisela levde lenge nok til å oppleve sin sønns tronbestigelse i 1002. Ifølge Thietmar av Merseburgs krønike døde hun 21. juli 1007.
Hun ble begravet i abbediet Niedermünster i Regensburg. Datteren Gisela av Uungarn donerte et overdådig begravelseskors, kjent som Giselakreuz.


== Referanser ==
Sønsteby holdeplass

Sønsteby er en nedlagt jernbaneholdeplass på bergensbanen.
Det ble opprettet holdeplass den 2. juni 1930.Den 23. mai 1982 ble persontrafikken nedlagt, og holdeplassen ble formelt nedlagt den 3. juni 1984.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 164. ISBN 82-90286-28-7. 
Nils Carl Aspenberg (1999). Fra Roa til Bergen. Historien om Bergensbanen. Oslo: Baneforlaget. s. 84. ISBN 82-91448-28-0.
Confidencen (Kina slott)

Confidensen (fransk for i fortrolighet) er en paviljong ved Kina slott i Drottningholms slottspark på Lovön, Stockholms län. I Confidensen kunne mat- og serveringsbord løftes opp gjennom golvet i matsalen. Dette innebar at de kongelige kunne spise middag uten at tjenerskapet var tilstede altså en confidence. 
Kina slott har fire paviljonger eller fløybygninger i nord. En av dem, nordvest for slottet er den såkalte Confidensen som ble oppført på en høy sokkel av gråstein. Confidencen er en matsal med hev- og senkbart bord. Her kunne de kongelige spise i fred, uten tjenestefolk til stede som kanskje tjuvlyttet. Tjenestefolket dekket bordet i kjelleren og på et signal ovenfra ble det løftet opp gjennom en luke i golvet til selskapet. I tillegg til bordet kunne også fire runde skap, så kalte servanter (for mat og drikke) et på hver side av bordet løftes opp. Heisanordningene finnes delvis ennå bevart i mellom- og kjelleretasjen. Opprinnelig var fasadene malt i et mønster som skulle illudere kurvfletting, akkurat som det første Kina slott. Senere ble veggenes farvesetning tilpasset den nyoppførte hovedbygningen.Nord for Confidencen ligger det gamle teglvelvede kjøkkenet, hvor måltidene for Confidecens gjester ble tilberedt. Den store åpne peisen med kokegroper og bakerovner er bevart. Her har det i noen år vært en sommerkafé.


== Interiørbilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kungahuset: "Välkommen till Drottningholm med Din skola!"
Kjellberg, Sven T.; Svensson, Arthur; Malmberg, Boo (1966–1971). «De kungliga slotten, band 1, Kungliga slottet i Stockholm.» Slott och herresäten i Sverige: ett konst- och kulturhistoriskt samlingsverk. (svensk). Malmö: Allhems Förlag AB. Libris 8207997.
Alessandro Tassoni

Alessandro Tassoni (født 28. september 1565 i Modena, død 25. april 1635 samme sted) var en italiensk dikter og kritiker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Alessandro Tassoni var sønn av adelige foreldre, Bernardino Tassoni og Sigismonda Pellicciari. Han mistet begge foreldre i ung alder, og ble oppdratt av sin morfar, Giovanni Pellicciari. Det var med Giovanni at han, etter det som tradisjonelt fortelles, han først besøkte spannet (bøtten) som senere skulle gi ham inspirasjon til sitt hovedverk, i klokketårnet i Modenas katedral.Han studerte rettsvitenskap i Bologna og i Ferrara. I 1589 ble han medlam av Accademia della Crusca i Firenze.


=== Karriere ===
Tassoni ble i 1597 sekretær hos kardinal Ascanio Colonna (fra 1597 til 1608); med ham bodde han fra 1600 en tid i Spania. Han inntrådte i 1613 i tjeneste hos hertugen av Savoia og i 1632 hos hertug Frans I av Este. I Pensieri diversi (1601) rettet Tassoni kjetterske angrep på Homers og Aristoteles' autoritet og bestrebet seg seg (lenge før Charles Perrault) på å oppvise sin samtids overlegenhet over de gamle både i kunstneriske og vitenskapelige disipliner. 
Hans Considerazioni sopra le rime del Petrarca (1609) utgjør den første og ikke minst skarpe protesten mot den overdrevne hyllest av Petrarca. Mot spanjorenes maktfremtrengen i Italia rettet Tassoni de heftige oppropene Filippiche (1615) og Manifesto, som pådro ham mye ubehag. 
Hans rykte støtter seg egentlig på det komiske heltediktet La secchia rapita (i tolv sanger, 1614, trykket første gang i 1622, mange senere opplag), hvori en bortrøvet bøtte gir opphavet til en av middelalderens feider mellom Bologna og Modena. 
Skalden lar der på et parodierende vis opphøyd episke toner utmunne i lav burlesk samt satiriserer vellykket sine dikterbrødres oppstyltede billedspråk og mytologiske virvar. Dette dikt, som til formen besitter klassiske kvaliteter, grunnla en ny form for poesi, og ble etterlignet i mange land.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Elizabeth Cropper: Ancient and moderns. Alessandro Tassoni, Francesco Scannelli, and the experience of modern art. In: Annali di critica d'Arte, Bd. 5 (2009), S. 81–101, ISSN 2279-557X
Gregor von Glasenapp: Alessandro Tassoni und sein „Geraubter Eimer“. Ein italienischer Dichter des 17. Jahrhunderts. Lincke Verlag, Berlin 1910.
Erich Loos: Alessandro Tasonis „La secchia rapita“ und das Problem des heroisch-komischen Epos. Fritz Neubert zum 80. Geburtstag (Schriften und Vorträge des Petrarca-Instituts; Bd. 20). Scherpe Verlag, Krefeld 1967.
Stephanie Neu: Alessandro Tassoni (1565–1635). Metamorphosen des Epos (Grundlagen der Italianistik; Bd. 16). Peter Lang Verlag, Frankfurt/M. 2012, ISBN 978-3-631-62112-7 (zugl. Dissertation, Universität Hamburg 2012).
Wheeler Army Airfield

Wheeler Army Airfield (IATA: HHI, ICAO: PHHI, FAA LID: HHI), også kjent som Wheeler-Field og tidligere som Wheeler Air Force Base, er en militær flyplass i Honolulu på øya O'ahu, Hawaii. Flyplassen drives av United States Army. Den er et nasjonalt historisk landemerke for sin rolle under det japanske angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941.
Wheeler AAF ligger på et 1 389 acre eller 5,62 Km² stort område og grenser til Schofield Barracks og var base for en rekke forsvarsaktiviteter.


== Historie ==
6. februar 1922 begynte 20 menige fra Lukas-Field under løytnant William T. Agee å klargjøre en flystripe på det tidligere 17. kavaleriregiments øvelsesfelt, samt bygge innkvartering for avdelingens flystyrker. Det ble reist to lerretshangarer og rullebanen rensket for ugress, guava og algarobatrær. Den fikk navnet Wheeler Field 11. november 1922 til ære for major Sheldon H. Wheeler, tidligere sjef for Luke Field som omkom i et havari med en Airco DH.4 den 13. juli 1921.I juni 1923, startet byggingen av en ny flystripe, verksted, hangarer og lagertanker for olje. I 1927 ble en av de tre hangarer ombygd for å gi plass for en kaserne og en messehall. Det var ikke før i 1930 at der ble bygget permanente bygninger.
Wheeler-Field var åsted for flere store historiske luftfartsbegivenheter før angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941. Blant annet den første flyvning over Stillehavet fra California i 1927, det store Dole Air Race fra California til Hawaii, de første flyvninger fra USA til Australia i 1928, og den første soloflyvningen fra Hawaii til fastlandet i 1935 av Amelia Earhart. Earhart besøkte Wheeler-Field i 1935 med sin Lockheed Vega og igjen i 1937 med sin Lockheed L-10 Electra. Charles Kingsford Smith med sitt fly, «Southern Cross» brukte også flyplassen på sin historiske flyvning over Stillehavet.
I 1940 hadde Wheeler Field utviklet seg til hovedbase for United States Army Air Corps jagerfly som for eksempel Curtiss P-40 Warhawk og var ansvarlig for forsvaret av Hawaii.


=== Andre Verdenskrig ===

Wheeler Army Airfield var hovedmålet og åsted for det første angrepet 7. desember 1941, som førte opp til angrepet på Pearl Harbor. Japanerne angrep flyplassen for å forhindre at flyene, som var stasjonert der kunne ta av og brukes i kamp mot dem. De fleste av flyene ble ødelagt, men 12 piloter lyktes i å få sine Curtiss P-36 Hawk og Curtiss P-40 Warhawk-fly i luften og i luftkamp mot japanerne.
Anlegget er har blitt ført opp som et Nasjonalt Historisk Landemerke i forbindelse med angrepet 7. desember 1944. Hangarer og brakkerigger er fremdeles intakt.33 personer ble drept og 75 såret under angrepet på Wheeler. Av de 233 fly som var tilordnet Hawaii Air Force, var 146 i bruk før angrepet. Etterpå, var bare 83 (inkludert 27 P-40) intakt, mens 76 var blitt ødelagt. Under andre verdenskrig og fram til 1949, var basen en del av United States Army Air Forces. Etter dette ble den en del av det nyetablerte United States Air Force, ble Wheeler tildelt til Seventh Air Force (tidligere Hawaiian Air Force).


== Referanser ==
Kollokviegruppe

En kollokviegruppe er en gruppe studenter eller elever, som er samlet for å arbeide med eller diskutere det som studeres eller andre faglige emner. På universitetet står denne studiemetoden i kontrast med forelesninger eller andre læringsformer hvor studentene er mer passive. Slike grupper kan organiseres av instituttet som lærer bort, eller av studentene selv. Kollokviegrupper lar studenter lettere repetere pensum og få frem flere synspunkter i eventuelle diskusjoner.


== Referanser ==
Boris B. Golitsyn

Boris Borisovitsj Golitsyn (fyrst Galitsyn, russisk: Борис Борисович Голицын, engelsk transkripsjon Boris Borisovich Galitzine; født 2. mars 1862 i St. Petersburg i Russland, død 17. mai 1916 nær Petrograd) var en russisk fysiker og geofysiker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Boris Golitsyn nedstammet fra den gamle russiske fyrstefamilien Golitsyn. 
Golitsyn var student blant annet ved Sjøkadettkorpset, Lomonosovuniversitetet (1891-1893) og universitetet i Strassburg (1887).


=== Vitenskapsmann ===
Han var professor ved Universitetet i Jurjev (Dorpat) og senere frem til sin død leder ved Det russiske rikes meteorologiske tjeneste (med sete i det sentrale Nikolaj-observatoriet i Sankt Petersburg og om sommeren i Konstantinobservatoriet i det nærliggende Pavlovsk). Ved siden av holdt han forelesninger i fysikk ved høyskolene i St. Petersburg og ved den medisinske høyskole.
Han interesserte seg hovedsakelig for seismologi og konstruerte den første elektrosynamiske seismograf i 1904. Han offentleggjorde mange arbeider om spektroskopi, meteorologi og flere andre fag.
Fra 1898 var han medlem av Det russiske vitenskapsakademi. 
Han hadde i 1909 overoppsynet med etableringen av den første seismologiske tjenesie i Russland, som til å begynne med begynte med syv målestasjoner, i Pulkovo, Jurjev, Tbilisi, Jekaterinburg, Irkutsk, Vladivostok og Baku.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Пономарев, А. В. Основоположник современной сейсмологии Борис Борисович Голицын (1862–1916 гг.): к 150-летию со дня рождения / А. В. Пономарев, А. Я. Сидорин // Вестник ОНЗ РАН. — 2012. — Т. 4, № NZ6001. — С. 1-11. — DOI:10.2205/2012NZ000114.
Регель, Р. Князь Борис Борисович Голицын. 18 февраля 1862 — 4 октября 1916 // Тр. Бюро по прикл. ботанике. — 1917. — Т. 10, № 1. — С. 3-9.
Храмов Ю. А. Голицын Борис Борисович // Физики: Биографический справочник / Под ред. А. И. Ахиезера. — Изд. 2-е, испр. и дополн. — М.: Наука, 1983. — С. 87. — 400 с. — 200 000 экз. (в пер.)
Robert Paus Platt

Robert Paus «Robin» Platt (født 31. mai 1905 i England, død 22. juli 1946 i Jerusalem) var en britisk diplomat. Han var statssekretær (under-secretary) i regjeringen i det britiskstyrte Palestinamandatet og var en av de 91 drepte i bombingen av King David Hotel, et terrorangrep gjennomført av terrorgruppen Irgun 22. juli 1946.


== Karrière ==
Robert Paus Platt var utdannet ved Queens' College ved University of Cambridge. Han ble ansatt i Colonial Administrative Service, den mest prestisjefulle avdelingen innenfor Colonial Service som omfattet generalister som inntok de fremste lederstillingene (herunder guvernørstillingene) i de britiske koloniene. Han ble i 1928 utnevnt til Assistant Resident Commissioner i Mombasa i Kenya. Han ble senere statssekretær (under-secretary) i regjeringen i Palestinamandatet, som var administrert av Storbritannia etter oppdrag fra Folkeforbundet. Han ble drept 22. juli 1946 i bombingen av King David Hotel.


== Bakgrunn ==
Han var sønn av Robert M. Platt og Ellen Sophie Paus. Hans mor var født i Manchester og var datter av den norskfødte forretningsmannen Christopher Paus. Robert Paus Platt var gift med Joan Rosa Lumley, datter av politidirektør i den britiske kolonien Kenya James Maddy Lumley. Han var nevø av britisk konsul i Oslo Christopher Lintrup Paus.
Han er begravet på den protestantiske kirkegården i Jerusalem.


== Utmerkelser ==
Offiser av Order of the British Empire (OBE)


== Referanser ==
Phil Rasmussen

Philip M. Rasmussen (født 11. mai 1918, død 30. april 2005) var en amerikansk løytnant som var tilordnet til den 46. jager skvadron på Wheeler Army Airfield på øya Oahu under det japansk angrepet 7. desember 1941 på Pearl Harbour. Han var en av de få amerikanske piloter som klarte å komme i luften den dagen.
Rasmussen ble tildelt Silver Star for sine handlinger. Han fløy mange senere kampoppdrag, inkludert et bombetokt over Japan som ga ham en Oak leaf cluster. Han fortsatte i forsvaret etter krigen og trakk seg til slutt fra USAF som oberstløytnant i 1965. Han døde i 2005 av komplikasjoner fra kreft og ble begravet på Arlington National Cemetery.


== Angrepet på Pearl Harbour ==
Om morgenen den 7. desember ble løytnant Rasmussen vekket da han så ut av vinduet en gruppe japanske fly slippe bomber på plassen. Han festet sin ,45 kaliber pistol på utsiden av sin pyjamas og løp for å få tak i et fly.
De fleste av flyene var ødelagte, men Rasmussen fant en uskadd Curtiss P-36 Hawk og taxed det til et revetment hvor han fikk det lastet med ammunisjon. Under en pause i bombingen tok han av sammen med tre andre piloter. De fikk ordre via radio om  å fly til Kaneohe Bay på nord-øst siden øya.
De amerikanske pilotene kom senere i kamp med 11 japanske fly. Til tross for å ha et fast  7,62 mm maskingevær og bare begrensede muligheter med sin ,50 kaliber pistol, klarte Rasmussen å skyte ned en Mitsubishi A6M Zero. Flere andre japanske flygere ble angrepet, inkludert en som tydeligvis forsøkt å ramme ham. (Den japanske pilot, Iyozo Fujita fløy tilbake til hangarskipet «Sōryū» og overlevde krigen.)
Rasmussens fly ble skadet og falt i et ukontrollert stup inn i skyene over fjellterrenget. Etter å ha kommet gjennom skyene i om lag 1 500 meter høyde gjenvant han kontrollen over flyet og kom tilbake til Wheeler, hvor han landet uten bremser, ror, eller halehjul. Muntlige beretninger om antall kulehull i flyet varier, men de fleste angir ca. 500.
En utstilling om andre verdenskrig i National Museum of the United States Air Force i nærheten av Dayton, Ohio har en utstillingsdukke av en pysjamaskledd pilot klatre inn i en Curtiss P-36 Hawk. Utstillingen viser detaljer i hvordan  Rasmussen utnyttet dagen, uformelt med tittelen «The Pajama Pilot»


== Referanser ==
Vindex

Vindex er en slekt av store, tropiske, biller som lever i død ved. De tilhører familien Passalidae.


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store, blanke, avlange passalider. Hodet er blankt, mye bredere enn langt, med kraftige kjever. Pronotum er bredere enn langt. Dekkvingene har markerte punktstriper. Forleggene har små tenner langs det meste av yttersiden.


== Levevis ==
Disse artene lever i tropisk skog, der de gnager i død ved.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Nicaragua i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae
Underfamilien Passalinae Leach, 1815
Stammen Proculini
Slekten Vindex Kaup, 1871
Vindex agnoscendus (Pecheron, 1841)
Vindex gonzaloi Reyes-Castillo & Castillo, 1993
Vindex sculptilis Bates, 1886
Vindex synelytris Grevly, 1918I tillegg er det minst 9, hittil ubeskrevne arter 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
J. Schuster og E. Canio (2008) Taxonomy of Passalidae of the New World. [1]
(en) Vindex i Encyclopedia of Life 
(en) Vindex i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Vindex hos NCBI 
Vindex – detaljert informasjon på Wikispecies Generic Guide to New World Scarab Beetles(på engelsk):[2]

Sjekkliste over Passalidae fra Mexico
Oversikt over artene
Rastede

Rastede (lavtysk: Raastäe/Raas) er en kommune i Ammerland-distriktet i Niedersachsen, Tyskland. Den ligger ca 12 km nord for Oldenburg. Den er kjent for Schloss Rastede.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Rastede – kategori av bilder, video eller lyd på Commons