jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Aérospatiale-Matra

Aérospatiale-Matra var en fransk missil- og luftfartøyprodusent. Det ble opprettet i 1999 ved fusjonen av de franske selskapene Aérospatiale og Matra Haute Technologie som lå under Matra.
Selskapet var kortlivet; 10. juli 2000, fusjonerte det med tyske DaimlerChrysler Aerospace AG (DASA) og spanske Construcciones Aeronáuticas SA (CASA) til EADS.


== Aérospatiale-Matra Missiles ==
Selv om Matra grunnla Matra BAe Dynamics sammen med British Aerospace Dynamics i 1996 som en missilprodusent, fortsatte de å holde sin egen missildivisjon aktiv, under navnet Matra Missiles. Denne fikk navnet Aérospatiale Matra Missiles (AMM) i  1999 som følge av fusjonen av moderselskapene, og året etter EADS Aérospatiale Matra Missiles grunnet den neste fusjonen. I 2001 ble dette en del av MBDA.
Jay Weinberg

Jay Weinberg (født 8. september 1990) er trommeslager i det amerikanske heavy metal-bandet Slipknot. Han er sønn av den kjente trommeslageren Max Weinberg. Han har spilt med det amerikanske punk rock bandet The Revealing og han har vært på turné med Bruce Springsteen's E Street Band som erstatning for faren, Max Weinberg. I 2010 var Jay en kort periode trommerslager for Madball. Fra 2011 til 2012, spilte Weinberg for bandet Against Me!. I 2014 ble han trommeslager for det amerikanske Nu Metal bandet Slipknot som erstatning for Joey Jordison som forlot bandet sent i 2013, som gjør han til bandets yngste medlem. 


== Diskografi ==
Against Me!

"Russian Spies / Occult Enemies" (2011) (Non-album single)Madball

Empire (2010)Slipknot

.5: The Gray Chapter (2014)
We Are Not Your Kind (2019)


== Referanser ==
Cape Foulwind

Cape Foulwind er et markant forberg på vestkysten av Sørøya i regionen Westcoast på New Zealand.
Abel Tasman var den første europeeren som oppdaget Cape Foulwind, den 14. desember 1642. Tasman navnga kappet Rocky Cape, men det var kaptein Cook som i 1770 kom opp med navnet foulwind, da skipet hans HMS «Endeavour» ble blåst langt til havs ved dette neset av en sterk og ugunstig vind.
I Tauranga Bay like ved Cape Foulwind, finnes en koloni av seler som holder til her året rundt.
Cape Foulwind trekker en del besøkende. Det finnes en vandresti, Cape Foulwind Walkway, som leder ut til neset, fyrtårnet og selkolonien på kappet.  


== Referanser ==
Nivolumab

Nivolumab (markedsført som Opdivo) er en type immunoglobulin G (IgG4) anti-PD-1 monoklonalt antistoff som er utviklet av Ono Pharmaceutical og Madarex (nå Bristol-Myers Squibb) for behandling av kreft. Nivolumab virker som en immunomodulator ved å blokkere ligander som skal aktivere programmert celledød 1 (PD-1) reseptor på aktiverte T-celler.


== Godkjenninger ==
Nivolumab er godkjent av FDA for behandling av pasienter med inoperabel eller metastatisk melanom som ikke lenger responderer på andre legemidler. I tillegg er det godkjent for behandling av plateepitel ikke-småcellet lungekreft.
I Norge ble nivolumab (sammen med pembrolizumab) godkjent til behandling av lokalavansert og metastaserende føflekkreft (malignt melanom) av Beslutningsforum 25. november 2015.


== Mekanisme ==
Nivolumab er et hemmende ligand-blokkerende antistoff mot programmert død reseptor. I motsetning til tradisjonelle kjemoterapier og målrettet antikreft-terapier, virker nivolumab ved å blokkere en negativ regulator av T-celle aktivering og gir dermed immunsystemet mulighet til å angripe svulsten.
PD-1 er et protein som finnes på overflaten av aktiverte T-celler. Dersom et annet molekyl som kalles PD-L1 (programmert celledød 1 - ligand 1) eller PD-L2 (programmert celledød 1 - ligand 2)  bindes til PD-1, blir T-cellen inaktiv. Dette er en måte kroppen regulerer immunsystemet på for å unngå en overreaksjon. Mange kreftceller har PD-L1, som hemmer T-celler fra å angripe svulsten. Nivolumab blokker PD-L1 fra å binde seg til PD-1, slik at T-cellen får gjøre sin jobb .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
OPDIVO full prescribing information
Philip Hammond

Philip Hammond, baron Hammond of Runnymede (født 4. desember 1955 i Epping i Essex) er en uavhengig britisk politiker som fram til 3. september 2019 representerte Det konservative parti (Storbritannia). Han var finansminister i Theresa Mays regjering fra 13. juli 2016 til 24. juli 2019.Hammond ble 15. juli 2014 utnevnt til Storbritannias utenriksminister i David Camerons regjering etter at han da hadde innehatt rollene som forsvarsminister fra 14. oktober 2011 til 15. juli 2014, og transportminister i David Camerons regjering fra 12. mai 2010 til 14. oktober 2011.
Han forlot stillingen som finansminister 24. juli 2019, samme dag som Theresa May ble avløst av Boris Johnson som landets statsminister. Hammond var uttalt motstander av at Storbritannia skulle forlate EU uten en fremforhandlet samarbeidsavtale.Han har representert valgkretsen Runnymede and Waybridge i Underhuset siden 1997.
I september 2020 ble han adlet med tittelen baron Hammond of Runnymede og tok sete i Overhuset.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Philip Hammond – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Philip Hammond på Twitter 
(en) Philip Hammond hos Hansards parlamentsdebatter
Lochen Rinchen Zangpo

Lochen Rinchen Zangpo (født 958 («jordhestens år») i regionen Ngari (mnga’ ris) i vest-Tibet, død 1055 i khwa tse wing gir, Tibet), også bare kalt Rinchen Zangpo, Rin chen bzang po, eller Māhāguru, var en grunnleggende lotsawa eller oversetter av buddhistiske tekster fra sanskrit til tibetansk under buddhismens andre splittelse i Tibet. Han var en elev av den indiske mesteren Atiśa. Blant hans medarbeidere var Locheng Legpai Sherab. Hans biografi ble skrevet av hans elev Guge Kyithangpa Yeshepal.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Handa, O. C. (1987). Buddhist Monasteries in Himachel Pradesh. Indus Publishing Company, New Delhi.
McKay, Alex (ed.). (2003). Tibet and Her Neighbors: A History. Walther Konig. ISBN 3-88375-718-7
Carl Skaar

Carl Skaar (født 3. februar 1924 i Vardø, død 30. august 2018 i Steinkjer) var en norsk offentlig tjenestemann og industrileder.
Han vokste opp i Vardø og Mosjøen som sønn av infanterikaptein og senere oberst Johannes Skaar og hustru Gudrun Rian. Biskop Johannes Nilssøn Skaar var hans oldefar på farssiden. Carl Skaar giftet seg med Helga Brandtzæg, datter av kjøpmann og væreier Birger Brandtzæg på Abelvær.Han hadde studentfagkurs fra Trondheim handelsgymnasium fra 1945 og juridisk embedseksamen fra 1948. Skaar var dommerfullmektig ved Namdal sorenskriverembede fra 1949 til 1952, sekretær i Norges vassdrags- og energivesen fra 1952 til 1953, fullmektig ved Nord-Trøndelag fylkesmannsembede fra 1953 til 1962 og konstituert fylkesmann. Deretter gikk han til NTE som underdirektør fra 1962 og administrerende direktør fra 1983 til 1994.Skaar var medlem av Steinkjer kommunestyre for Høyre fra 1964 til 1983 og styreformann i KLP.


== Referanser ==
Hans Peter Norløff

Hans Peter Norløff (født 18. august 1867 i Arendal, død 6. november 1947 i Halden) var en norsk kontormann og politiker for Høyre. Han var ansatt ved Saugbrugsforeningen i Halden fra 1883 til 1924, de siste 16 årene som kontorsjef.Han var representant for Fredrikshald til Stortinget i  1916–1918 (medlem av konstitusjonskomiteen) og suppleant for samme valgdistrikt i 1919–1921.Norløff var spansk visekonsul i 1926–1940, var medlem av bystyret i 1911–1922 og hadde en rekke verv i ulike organisasjoner. 
Han utga to lokalhistoriske bøker.


== Bibliografi ==
Norløff, H. P. (1935). Saugbrugsforeningen gjennem 75 år: 1859–1934 : med trekk fra den fredrikshaldske sagbrukerkorporasjons historie gjennem 300 år. Oslo: Aschehoug. 
Norløff, H. P. (1942). Familien Wiel på Fredrikshald: i dens virke som kjøbmenn, trelasthandlere, sagbrukseiere, skogseiere og skibsredere 1755–1929. Oslo: Det Mallingske Boktrykkeri. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Hans Peter Norløff hos Norsk senter for forskningsdata
Pataliputra

Pāṭaliputra, i nærheten av den moderne byen Patna i Bihar, var en gammel by i det gamle India som opprinnelig ble bygd av Magadha-regenten Ajatashatru i året 490 f.Kr. som et lite fort (Pāṭaligrāma) nær elven Ganges.
Omfattende arkeologiske utgravninger er blitt foretatt i nærheten av det moderne Patna. På 1900-tallet ga slike utgravninger et klart bevis på eksistensen til veggene til et fort, og på takstoler av tre.
Byen var et blomstrende buddhistisk senter med en rekke viktige klostre. Den var hovedstaden til Guptariket (3.-6. århundre) og Palariket (8.-12. århundre).


== Referanser ==
Elizabeth Jolley

Elizabeth Jolley (født  Monica Elizabeth Knight 4. juni 1923 i Birmingham, England, død 13. februar 2007 i Perth) var en australsk forfatter.Hun var datter av en engelskmann og en kvinne fra Wien, og vokste opp i et tysktalende hjem. Hun utdannet seg til og sykepleier, og ble gravid med Leonard Jolley, en gift pasient. Han fikk barn med to kvinner med få måneders mellomrom. Han giftet seg etterhvert med Elizabeth, og de flyttet til Perth, Australia i 1959. Jolleys stedatter Susan Swingler har skrevet boka The House of Fiction om forholdet til sin far Leonard Jolley og stemoren.Forfatterskapets «persongalleri består i stor grad av mislykkede og sosialt utilpassede individer, […] med en blanding av satirisk realisme og svart humor» Hun fikk de første tekstene på trykk i magasiner på 1960-tallet, og debuterte med novellesamlinga Five Acre Virgin and Other Stories i 1976. Romanen Palomino (1980), som hun skrev i 1950-årene, skildrer et lesbisk forhold. Trilogien My Father's Moon (1989), Cabin Fever (1990) og The Georges' Wife (1993) er delvis selvbiografisk.Hun mottok flere litteraturpriser, fikk fire æresdoktorgrader og mottok Order of Australia i 1988. Australian Book Review har oppkalt sin novellepris etter henne; ABR Elizabeth Jolley Short Story Prize.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elizabeth Jolley på Internet Movie Database 
(en) Elizabeth Jolley på AllMovie
Dharmarakṣa

Dharmarakṣa (kinesisk: 竺法護, pinyin: Zhú Fǎhù, født omkring 233 i Dūnhuáng langs Silkeveien, død omkring 310) var en tidlig oversetter av mahāyānatekster til kinesisk under det vestlige Jindynastiet. I kinesiske skriftkataloger er han beskrevet som Yuezhi, et indoeuropeisk folk som var utbredt på de store gresslettene i Xinjiang og Gansu før det andre århundre f.Kr.
Flere av hans oversettelser bestod av skrifter som fikk en dyp innvirkning på østasiatisk buddhisme. Nevnes kan Mahāyāna mahāparanirvāna sūtraen, Lotussutraen, Dasabhumikasutraen (som er en del av Avatamsakasutraen), Prajnaparamitasutraen i 25 000 vers og Lalitavistarasutraen.
Elisabeth Farnese

Elisabeth Farnese (født 25. oktober 1692, død 11. juli 1766), datter av Odoardo Farnese og Dorothea Sofie av Neuburg, var dronninggemalinne av Spania og hadde stor innflytelse på den spanske utenrikspolitikken. 
Elisabeth ble født i Parma, hovedstaden i hertugdømmet familien hennes hadde regjert over i over to hundre år. Elisabeth ble senere arvingen etter farens  områder  da onkelen hennes Francesco Farnese av Parma og den yngre broren hans begge var barnløse. 
Hertugdømmet Parma ble siden arvet av den første sønnen hennes, infante Carlos, og da han tok over den spanske tronen gikk tittelen til den tredje sønnen hennes, infante Felipe. Det var han som dannet det moderne Huset Bourbon-Parma.
Hun giftet seg så med kong Filip V av Spania og hun fikk raskt stor innflytelse over ham, som av de fleste ble regnet som en svak konge. Kongen abdiserte i 1724 og ga tronen til den førstefødte arvingen (fra det første ekteskapet hans), men da den unge kongen døde, ble Filip kalt tilbake til tronen. I de senere årene hans, da han var nesten senil, var det Elisabeth som styrte det meste av Spania og sikret tronen i Italia for sønnene sine. 


== Referanser ==
Western Australia Police

Western Australia Police er den australske delstaten Western Australias politi. Politietaten har ansvar for verdens største jurisdiksjon, på 2 500 000 km² med 11 politidistrikter og 157 politistasjoner.Etaten ble opprettet i 1853 og er underlagt delstatens politiminister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettsted
Apollo Bay

Apollo Bay er en småby i delstaten Victoria i Australia som i 2011 hadde 1 095 innbyggere. Byen ligger ved bukta med samme navn, 191 kilometer sørvest for delstatshovedstaden Melbourne. Administrativt hører Apollo Bay under lokalstyret Colac Otway Shire. Apollo Bay er et populært stoppested på turistveien Great Ocean Road.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Apollo Bay, Victoria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Apollo Bay, Victoria – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Alfa Romeo Brera

Alfa Romeo Brera (2005–10) er en 2-dørs sportslig bil fra italienske Alfa Romeo tegnet av Giorgetto Giugiaro (først som en V8-motorisert konseptbil for Genevemessen i 2002) og bygget av Pininfarina utenfor Torino. Navnet kommer av kunstnerstrøket Brera i Milano, som igjen betyr åpent landskap på lombardisk.Den var en Grand tourer med brukbar bagasjeplass og dårlig bakseteplass, og tok sammen med den noe lettere Alfa Romeo GT således over for Alfa Romeo GTV (1995). Brera arvet mye fra Alfa Romeo 159 (utseende, motorer, understell), lansert året før. Den var forhjulsdrevet og kunne fås med 2.2-liter bensinmotor på 185 hk og 3.2-liter V6 på 260 hk (som kunne fås med Torsen-basert firehjulsdrift). Den kom også som 2.4-liter diesel på rundt 200 hk.
I 2006 kom en 2-seter Alfa Romeo Spider med tøytak.  I 2008 kom mindre endringer i vekt, utseende og utstyr (som en Q2 LSD), og i 2009 kom en 1.75-liter TBi (turbo benzina iniezione) og Q4 firehjulsdrift.  Omtrent 21 600 coupe og 12 400 spider ble bygget. Ble også solgt ny i Norge. Utgaven Italia Independent kom i 900 eksemplar med effekter i karbon og goretex fra Lapo Elkann sitt solbrillefirma med samme navn.

		


== Referanser ==
William J. Bertheussen

William Johan Bertheussen (født 1964) er en norsk embetsmann. Han er fra 2011 direktør i Statens havarikommisjon.
William J. Bertheussen er utdannet fra Sjøkrigsskolen og har en mastergrad i sjørett fra Universitetet i Oslo og en mastergrad i samfunnssikkerhet fra Universitetet i Stavanger. Han har tidligere bl.a. arbeidet i Sjøforsvaret, Festspillene i Nord-Norge og Sjøfartsdirektoratet.


== Referanser ==
Krigshistorisk signalmuseum

Krigshistorisk signalmuseum (finsk: Valtakunnallinen viestimuseo) er et finsk museum i  Tavastehus, som ble startet på et annet sted i 1974Fra vestibylen kommer man til «Sal to» ... og «Sal sju» og «Osasto 8».
I sal nummer fem finnes en tysk Enigma-maskin, en svensk Hagelins og en finsk krypteringsmaskin som ble kalt «meitemark-kassa».


== Referanser ==
I moralens navn

I moralens navn er en norsk filmkomedie fra 1954, i regi av Olav Engebretsen. I rollene ses blant andre Eva Lunde, Fridtjof Mjøen og Anita Thallaug.Filmen bygger på Finn Bøs skuespill med samme navn, som hadde urpremiere på Nationaltheatret  22. september 1937, i regi av Bø selv. Det ble senere samme år spilt på Trøndelag Teater.


== Handling ==
Mona og Egil har vokst opp med et sammensurium av foreldre og steforeldre. Nå har de til sammen tre par foreldre. Mona blir gravid og alle foreldrene vil at hun skal gifte seg. Under forlovelsesfesten bedrar foreldrene hverandre én etter én, noe som fører til at Mona rømmer sammen med sin forlovede. De beslutter å ikke gifte seg. Foreldrene reiser til København for å lete etter de rømte ungdommene.


== Rolleliste ==
Eva Lunde – Sussie Krahn-Johnsen, tidligere fru Alf Mowitz
Fridtjof Mjøen – Birger Krahn-Johnsen, direktør, tidligere gift med Ella
Anita Thallaug – Mona Mowitz (Krahn-Johnsen), Sussies datter fra første ekteskap
Jan Voigt – Egil Krahn-Johnsen, direktørens sønn fra første ekteskap
Egil Åsman – Fredrik
Tore Foss – Otto Heymann, Ellas mann
Synnøve Gleditsch – Ella Heymann, Ottos hustru, Egils mor
Tage Lüneborg – Kapellmesteren i Lorry
Sigurd Magnussøn – Gamle Krahn-Johnsen
Lillemor Nerem – Annelise
Lars Nordrum – Rolf Hagen
Thorleif Reiss – Alf Mowitz, tidligere gift med Sussie, Monas far og Agathes mann
Carl Struve – Balthazar Krahn-Johnsen
Axel Thue – Konsul Helm
Anne-Lise Wang – Agathe Mowitz, Alfs hustru


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) I moralens navn på Internet Movie Database 
(no) I moralens navn i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) I moralens navn hos Filmfront
Havråtunet (film)

Havråtunet er en norsk dokumentarfilm, i regi av Sigurd Agnell. Den ble produsert av Statens filmsentral. Kommentarene ble lest av Hartvig Kiran.

Faglig ledelse: Robert Kloster
Faglig ledelse: Brita Gjerdåker
Lokal medarbeider: Johannes Marselius Revheim


== Innhold ==
Filmen skildrer arbeidslivet i Havrå i Haus kommune, der driftsmåter og arbeidsmetoder praktisk talt ikke hadde forandret seg de siste århundrene.


== Bemerkning ==
Havråtunet er en forkortet versjon av Havretunet, som ble produsert i 1950 i en versjon på 130 minutter. Den lange originalversjonen har aldri blitt vist offentlig på kino. Senere ble filmen klippet ned til en «publikumsversjon» på 65 minutter under tittelen Havråtunet, som ble sensurert i 1956.


== Kilder ==
Det norske filminstitutt: Filmen i Norge : norske kinofilmer gjennom 100 år Oslo 1995, ISBN 8241701950, s. 207
Slaget ved Glen Shiel

Slaget ved Glen Shiel (skotsk-gælisk Blàr Ghleann Sheile) var et slags i Glen Shiel vest i Det skotske høylandet den 10. juni 1719, mellom britiske regjeringsstyrker og en allianse mellom jakobittane og Spania, noe som endte med en seier for regjeringsstyrkene. Det var det siste slaget mellom britiske og utenlandske styrker på fastlandet i Storbritannia. Slaget ved Glen Shiel blir stundom regnet som en forlengelse av opprøret i 1715, men er mer nøyaktig et eget opprør og det eneste opprøret som ble stoppet av en enkel militæraksjon. Det blir stundom omtalt som The Nineteen. I dag er slagmerka fredet av Historic Scotland..
Etter freden i Utrecht ble Filip V av Spania akseptert som konge av Spania, men Spania mistet samtidig områdene sine i Italia til østerrikerne og Storbritannia fikk kontroll over Menorca og Gibraltar. Noen år senere ønsket Spania å ta tilbake de tapete områdene og okkuperte Sardinia og Sicilia. Britene svarte 11. august 1718 med å erklære at dette var et brudd på Utrecht-avtalen og ødela flåten til José Antonio de Gaztañmaten ved Kapp Passaro, (nær Siracusa). Spania erklærte så krig, og den italienske rådgiveren til Filip, kardinal Giulio Alberoni tok initiativet til å lage uro i Storbritannia for å hindre et angrep mot Den iberiske halvøya,Alberoni valgte å blande seg inn i striden om tronen og støttet Jakobittene for å destabilisere kronen og sette inn en mer ettergivende konge (og parlament).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Misión en Escocia (pp. 68–74), Muy Interesante av Abraham Alonso.
A History of Skottland av J. D. Mackie. ISBN 0-14-013649-5
The Jacobite Attempt of 1719 av  William K. Dickson (1895)


== Eksterne lenker ==
Slaget ved Glen Shiel@Historynet.com
Tørvikbygd skyttarlag

Tørvikbygd Skyttarlag (stiftet 1896) er et norsk skytterlag fra Tørvikbygd i Hordaland som er medlem i Det frivillige Skyttervesen (DFS).
Skytterlaget er medeier i Vangdalsåsen skytebane i Kvam som ble påbegynt i januar 2015.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Charles Town-toktet

Charles Town-toktet var et fransk-spansk forsøk i september 1706 på å ta hovedstaden i den engelske provinsen Carolina, Charles Town. Toktet var en del av dronning Anne-krigen, som var den nordamerikanske delen av den spanske arvefølgekrigen, og ble utført under kaptein Jacques Fefebvre.
Toktet ble hovedsakelig organisert og betalt for av franskmennene. Det startet i Havanna på Cuba og ekspedisjonen nådde Charles Town tidlig i september 1706, etter å ha gjort et stopp i St. Augustine for å hente forsterkninger. Et kort møte med sjørøvere gjorde at «Brilliant», et av de seks skipene i toktet, kom bort fra de andre. Soldatene gikk i land nær Charles Town og ble raskt drevet bort av en milits, som var sendt ut av guvernør Nathaniel Johnson, da meldingene kom om at flåten var på vei til området. En improvisert flotilje kommandert av oberst William Rhett klarte å kapre «Brillant», som nådde frem etter at de fem andre skipene allerede hadde seilt avsted etter nederlaget.


== Kilder ==
William Gilmore: The History of South Carolina from its First European Discovery to its Erection into a Republic. Utgiver:Redfield.,New York 1860
Beleiringen av Colonia del Sacramento

Beleiringen av Colonia del Sacramento var en mislykket beleiring i 1704 av spanske styrker av den portugisiske kolonibyen Colonia del Sacramento, ovenfor Buenos Aires og nå i Uruguay. Fire tusen innfødte og 650 spanjoler, ledet av guvernøren i Buenos Aires, Don Alonso Juan de Valdes e Inclán, og Baltasar García Ros, beleiret byen fra sent i 1704. En uke etter et mislykket frontalangrep tidlig i februar 1705, forlot portugiserne Colonia del Sacramento.


== Kilder ==
The colonial history of Paraguay: the revolt of the Comuneros, 1721-1735 av Lopez Adalberto, side 75. ISBN 9780765807458. Utgiver: Transaction Publishers.
Beleiringen av Pizzighettone

Beleiringen av Pizzighettone var den første store militære handlingen i de norditalienske felttogene i den polske arvefølgekrigen.  Soldater fra Frankrike og Kongedømmet Sardinia startet en blokade av festningen Pizzighettone i det habsburgske Hertugdømmet Milano den 11. november 1733, og startet beleiringsoperasjonene den 15. november. Den 30. november kapitulerte  kommandanten i den østerrikske og lovet å trekke seg tilbake mot Mantova den 9. desember om han ikke fikk støtte.  Siden festningen ikke fikk forsterkninger, trakk garnisonen seg ut med  krigsæren i beholde den 9. desember.


== Kilder ==
Military campaigns of Prince Eugene of Savoy, Volume 19 (tysk)
Slaget ved Roucoux

Slaget ved Rocoux fant sted 11. oktober 1746 som en del av den østerrikske arvefølgekrig utenfor byen Liège i Belgia og endte med seier til Frankrike over en allianse mellom Habsburgmonarkiet (Østerrike), Storbritannia, Hannover og De forente Nederlandene.


== Manøvrer foran slaget ==
Den franske arméen ble kommandert av marskalk Saxe og arméen til de pragmatiske allierte av fyrst Karl av Lorraine og Østerrike og den britiske generalen John Ligonier. Saxe hadde nesten gjennomført felttoget sitt for å ta Flandern og truet med å invadere Nederland. De allierte fant posisjoner ved Liege, med nederlendingene under Waldeck til venstre for Liege og Rocoux, britene og hannoverianerne i midten og østerrikerne til høyre nær elven Jaar


== Slaget ==
Det franske hovedangrepet gikk mot den nederlandske delen på venstreflanken av den allierte linjen mellom Liege og Rocoux, og franskmennene seiret kraftig i tredje angrepet. Etter hvert som franskmennene rykket nærmere startet den allierte linjen å trekke seg tilbake. Østerrikerne på høyreflanken deltok ikke i slaget ennå og gjorde ingen forsøk på å ta initiativet og rykke frem mot den eksponerte franske venstreflanken. Kavaleriet til Lingonier og noen britiske infanterister dannet en baktropp som holdt franskmennene unna mens de trakk seg tilbake. Franskmennene vant slaget og erobret like etter Liege.


== Ettervirkning ==
Dette var den andre av tre store seire for Saxe, etter Fontenoy og før Lauffeld. Franskmennene vant slaget og med å ta Liege fjernet de østerriksk kontroll over Nederlandene.


== Kilder ==
Browning, Reed: The War of the Austrian Succession, St. Martin's Press, New York, (1993): ISBN 0-312-12561-5
Chandler, David: The Art of Warfare in the Age of Marlborough. Spellmount Limited, (1990): ISBN 0-946771-42-1
Skrine, Francis Henry: Fontenoy and Great Britain's Share in the War of the Austrian Succession 1741-48. London, Edinburgh, 1906.