jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sverre Alex Børretzen

Sverre Alex Børretzen (født 5. desember 1921 i Tana, død 1993) var en norsk pressefotograf. Han jobbet for VG fra 1946 til 1947, deretter for bildebladet Aktuell i nesten tredve år fra 1947 til 1974. Han var senere tilknyttet Programbladet som freelancer.
Brufjell kraftverk

Brufjell kraftverk er et vannkraftverk i Vatnestrøm i Iveland kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 5 meter fra Loane til Ogge.
Installert effekt er 80 kW. Årsproduksjon er 0,6 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Munkbron

Munkbron er et torg ved Munkbroleden i nærheten Riddarholmskanalen i Gamla stan i Stockholm.
Navnet på Munkbro kommer fra broen som forbandt Stadsholmen med Gråmunkeholmen (dagens Riddarholmen) og som ble kalt Monkabrona i 1462. Da broen ble flyttet lenger nord og navnet Riddarholmen ble rådende, begynte man sannsynligvis å bruke navnet Munkbron om kaiområdet ved Riddarholmskanalens østside.I 1921 foreslo Stockholms navneutvalg at daværende Øvre og Nedre Munkbrotorget skulle hete Munkbrotorget, respektive Flugemötet. I 1923 skiftet man mening og aksepterte navnet Munkbron som hadde etablert seg i dagligtale. Dagens Munkbron inkluderer det som tidligere ble kalt  Munkbrotorget (1654), Munkbrohamnsplatsen (1694) og Våghusplatsen (1712). Nå kalles også Munkbroleden gjerne «Munkbron» i kortform.
På Munkbron finnes blant annet Ryningska palatset, hvor blant annet Kristdemokraterna siden 2005 har sitt hovedkontor, og Petersenska huset. Industrikreditaktiebolaget i Stockholm sitt gamle hovedkvarter på Munkbron 9 og det tidligere hovedkvarteret for Lifförsäkrings AB De Förenade på Munkbron 17 er to kontorbygg som er tegnet av Erik Josephson.


== Se også ==
Gater og torg i Gamla stan


== Referanser ==


== Litteratur ==
Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986): Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgitt av Stockholms stad (opptrykk av del av første opplag). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget ISBN 91-38-90777-1


== Eksterne lenker ==
(en) Munkbron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Munkbron
Karl Johans torg (Stockholm)

Karl Johans torg  ligger på nordsiden av Slussen (slusen) i Stockholm, rett ved siden av den faktiske slusen og mellom de to sluseportene som fører til Södermalm (Mälarrampen og Skeppsbron). Navnet ble vedtatt i 1932, men er allerede inntegnet på et kart fra 1855. Navnet kommer fra Karl XIV Johan-statuen som står på trappen mot torget.


== Historie ==

Etter at Nils Ericsons sluse ble innviet i 1850 var Slussenområdet strengt symmetrisk med den nye Ericsson-slusen i nord og den gamle Polhems-sluse i sør, er det sistnevnte som er omgitt av en basar kalt Fiskarhuseht, tegnet av arkitekt Per Axel Nyström. I mellom var det et stort, nesten kvadratisk torg, Karl Johans torg med rytterstatuen av Karl XIV Johan plassert midt på torget.Veien førte forbi langs øst-og vestsiden av Øst-Slussgatan respektive Vestra Slussgatan. Anlegget var avgrenset nord til Gamla stan av Slussplanen og i sør (på Södermalmssiden) av den Lavere Slussgatan. På Karl Johans torg på østsiden av den lave Fiskarehamnen med markedsplass for fiskehandel.
På Slussplans trapp over torget står Karl XIV Johan-statuen som ble avduket i 1854, og som symboliserer hans inntreden i Stockholm 2. november 1810. Billedhuggeren var Bengt Erland Fogelberg. Statuen stod fra begynnelsen et lite stykke lenger sør på plassen til Karl Johan-slussen. Plassen var blitt anlagt av Oscar I, men Fogelberg likte ikke det valget, han hadde heller sett statuen mer sentralt plassert. I forbindelse med Slussens sanering 1931-1935 ble den flyttet slik at prinsen er nå rir ut av byen mot Södermalm. En inskripsjon på sokkelen forteller det. Den hadde opprinnelig en sokkel av carrara-marmor som ble forvitret og ødelagt og ble erstattet med den nåværende av granitt som er høyere enn det opprinnelige.


== Kilder ==
Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986): Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgitt av Stockholms stad (opptrykk av del av første opplag). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget ISBN 91-38-90777-1
Ella Peaters

Ella Zefora Peaters (født Ella Zefora Hansen 13. februar 1907 i Skien, død 14. mars 1991 i Oslo) var en norsk skuespiller, revyartist, sanger og sirkusartist.Hun debuterte fire år gammel som linedanser og turnerte deretter som sirkusartist, danser, slagersanger, varietéartist og revyprimadonna. Peaters var engasjert ved Dovrehallen som visesanger og var også tilknyttet Scala-teateret i København og Chat Noir i Oslo. Hun virket også i utlandet. Peaters medvirket i to norske filmer og i én dansk film på 1930-tallet.Hun var gift med den norske pianisten, komponisten og kapellmesteren Alf Peaters. Ella Peaters ligger begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo.


== Filmografi ==
1933 – Op med hodet!
1933 – I kongens klær
1936 – Cirkus-Revyen (dansk)


== Diskografi (78-plater som refrengsanger) ==
Det smil som du engang gav mig, foxtrot / Med kjekkhet og frekkhet, sjømannsvals - Odeon A–180865–D-3168
Da gråter lille vennen, sjømannsvals / Det er månen som har skylden, foxtrot - Odeon A–180633–D-3234
Da var det en sjømann som ...., sjømannsvals / Half and Half, foxtrot - Odeon A–180655–D-3256.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ella Peaters på Internet Movie Database 
(da) Ella Peaters på Filmdatabasen 
(da) Ella Peaters på danskefilm.dk 
(da) Ella Peaters på danskfilmogtv.dk
Seraklosteret

Sera (tibetansk: སེ་ར་; Wylie: Se-ra) er et kloster i Lhasa som er et av de tre viktigste klostrene i gelugskolen innen tibetansk buddhisme. Seraklostret ligger drøye 2 km nord for Lhasa. Navnet Sera betyr villrose eller nype.
Klosteret ble grunnlagt i 1419 av Sakya Yeshe, en av Tsongkhapas disipler, for å spre geluglæren i Ü-provinsen. Klosteret bestod av tre kollegier og hadde cirka 5000 munker da Tibet innkorporert i Folkerepublikken Kina. Etter det tibetanske opprøret i 1959 forlot mange munker klosteret for å etablere en filial i Bylakuppe nær Mysore i India. Under kulturrevolusjonen ble klosteret hardt rammet av de politiske kampanjene.
Ved klosteret holdes debatter der unge munker og noviser diskuterer buddhismen og buddhistisk filosofi. Debattene er åpne for allmenheten og holdes om ettermiddagene.


== Litteratur ==
Tibet: travel survival kit (eng). Lonely Planet. 1995. ISBN 0-86442-289-X (pbk). 


== Eksterne lenker ==
(en) Sera Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wahrenberg-kvartalet

Wahrenberg-kvartalet svensk: Kvarteret Wahrenberg er et kvartal på Norrmalm i det sentrale Stockholm som ligger mellom Drottninggatan og Brunkebergstorg. De gamle bygningene ble revet i forbindelse med Norrmalmsreguleringen. Det ble bebygget på slutten av 1960-tallet med et stort parkeringshus og to smale, like kontorbygg med røde fasader som danner front mot Drottninggatan og Brunkebergstorg. Bygningene ble tegnet av arkitektene Boijsen & Efvergren på vegne av Stockholms byadministrasjon. Rivingen var i tråd med ambisjonene i henhold til byplanene City 62 og City 67, som tilrettela Stockhholm for bilkjøring. På samme tid ble også nabokvartalet på den andre siden av Drottninggatan, Elefanten-kvartalet, revet. Der ble det også bygget et stort parkeringshus.
I forbindelse med renovering av området rundt Sergels torg i 1990-årene ble idéen om å skjule parkeringshus lansert ved å bygge leilighetsbygg med en felles hage på parkeringshusets tak. Idéen ble realisert i 1996-97 etter tegninger av Brunnberg & Forshed arkiteker som kledde sidefasadene mot Vattugatan og Herkulesgatan i et ti-etasjers høyt boligbygg som hadde fasader inspirert av 1920-tallss arkitektur. De to kontorblokkene mot Drottninggatan og Brunkebergstorg ble bevart, så vel som parkeringshuset.I dag forvaltes kvartalene av Stena Fastigheter.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hultin, Olof; Österling, Ola; Perlmutter, Michael (2002) [1998].  Guide till Stockholms arkitektur (2. utgave). Stockholm: Arkitektur Förlag. Libris 8465772. ISBN 91 86050-58-3
Kungsbron

Kungsbron er en bro i sentrum av Stockholm, som er en del av Kungsgatan og som forbinder Norrmalm med Kungsholmen. Broen går delvis over jernbaneverkstedet og bussterminalen, samt over innsjøen Klara/Barnhusviken.


== Historie ==
Den første Kungsbron ble bygget i årene 1878-1881 og erstattet sammen med Kungsgatsviadukten over jernbanen; en trebro i Gamle Brogatan, som gikk fra Blekholmen til Kungsgatan. Etter et forslag fra gatenavnutvalget ble navnet på broen bestemt med følgende ord: «Navnet Kungsbron skal bli gitt til den nye broen over Barnhusviken og til den nye gaten, som i broens forlengelse øst skal framdragas til Haymarket.» Navnet det er referert til er sannsynligvis Drottninggatan. Den gamle broen var en svingbro av stål, som var  10,7 meter bred og hadde støpejernstekkverk og vakre kandelabere i begge ender. Broen ble revet i 1944 da den nåværende broen ble bygget. Den ble bygget som en dobbeltbro av betong med enveis trafikk i begge retninger. Denne broen har et spenn på 68 meter og en bredde på 14 meter. Det stålfundamentet som ble brukt under støping av broen ble brukt på nytt som bærende konstruksjon i Pålsundsbron.
I 1907 ble  Kungsbron supplert med «Kungsbroviadukten» over banegården. Det var en buebro av stål med et spenn på 42 meter. Denne broen ble revet i 1986 da den nåværende betongbroen ble bygget.


== Bilder ==

		
		
		


== Litteratur ==
Dufwa, Arne, red (1985): Trafikk, broer, t-baner, gater. Monografier utstedt av byen Stockholm, Stockholms tekniske historie 1. Stockholm: Liber Förlag. Libris 513275. ISBN 91-38-08725-1
Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders; Ferenius, Jonas & Lundqvist, Gunnar ([1982] 1992): «Norrmalm» i: Stockholm gatenavn. Monografier utgitt av Stockholm by (2. utgave). Stockholm: Komiteen for Stockholmsforskning. Libris 7593250. ISBN 91-7031-042-4, s. 165.
Oksla

Oksla er en åsrygg nord i Vennesla kommune i Agder, tett ved grensa til Marnardal kommune. Toppen på 500,4 meter over havet er det høyeste punktet i Vennesla. 


== Referanser ==
Pålsundsbron

Pålsundsbron er en bro i Stockholm som forbinder Långholmen med Södermalm. Broen er 52,5 meter lang og 4,5 meter bred.
Pålsundsbron som går over Pålsundet var den andre broen til Långholmen etter Långholmsbron. Den opprinnelige Pålsundsbron var en trekonstruksjon fra 1907. Den midtre delen var utformet som en manuelt operert klaffebro. Dagens bru er en buebro av stål som ble bygget i 1947. Den ble bygget litt lenger vest enn forgjengeren. Dens bærende deler i stål ble brukt til støping av Kungsbron i 1942. Det offisielle navnet er siden 1948 "Pålsundsbron", men navnene "Varvsbron" eller "Mälarvarvsbron" har vært brukt i området.


== Kilder ==
Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986): Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgitt av Stockholms stad (opptrykk av del av første opplag). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget ISBN 91-38-90777-1
Landgruppe 1 og 2

Landgruppe 1 og 2 er et begrep som ble innført av Statistisk sentralbyrå i 2008. Begrepet ble innført for å erstatte den tidligere grupperingen av verdens land som «vestlige» og «ikke-vestlige». Den opprinnelige inndelingen var brukt av SSB for å beskrive en del samfunnsfenomener knyttet til «vestlige og ikke-vestlige innvandrere», for eksempel knyttet til analyser av boforhold i Oslo, og gav store utslag i en del slike statistikker . Imidlertid fikk denne kategoriseringen raskt bredt fotfeste og ble brukt som et hovedskille  ikke bare i statistisk sammenheng, men også i politiske diskurser og i samfunnsdebatten ellers.. 
Denne inndelingen viste seg etterhvert å ikke være helt uproblematisk: Kategorien «vestlige land» var definert av grensen for Vesten fra den kalde krigens dager, en grense som har flyttet seg etter Berlinmurens fall og utvidelsen av EU- og EØS-området. I tillegg har kategorien «ikke-vestlige land» omfavnet en rekke nasjoner som ellers har lite med hverandre å gjøre. 
Inndelingen av verden i to kategorier viste seg imidlertid å være nødvendig for å beskrive noen fenomener knyttet til innvandring, og SSB valgte derfor å presisere og innsnevre disse definisjonene til å gjelde EU/EØS-land, USA, Canada, Australia og New Zealand (gruppe 1), og Asia, Afrika, Latin-Amerika, Oseania utenom Australia og New Zealand, og Europa utenom EU/EØS (gruppe 2).


== Referanser ==
Cirkus-Revyen

Cirkus-Revyen (med undertittelen: Hen te´kommoden) er en dansk filmatisering av Cirkus-Revyen 1936. Regien var ved Lau Lauritzen jr. og Alice O'Fredericks. Manuset ble skrevet av Ludvig Brandstrup, Alfred Kjerulf, Børge Müller, Arvid Müller og Poul Sørensen. Norske Randi Kopstad og Ella Peaters er med.


== Medvirkende ==
Lau Lauritzen jr.
Ludvig Brandstrup
Osvald Helmuth
Ingeborg Bruhn Bertelsen
Emil Hass Christensen
Gustav Wally
Poul Guldager
Randi Kopstad
August Miehe
Bruno Tyron
Ella Peaters
Herman Gellin
Ernst Borgstrøm
Henry Nielsen


== Eksterne lenker ==
(en) Cirkus-Revyen på Internet Movie Database 
(da) Cirkus-Revyen i Danmark Nationale Filminstitut
Mit livs eventyr

Mit livs eventyr er en dansk dokumentarkortfilm fra 1955 om H.C. Andersen, regissert av Jørgen Roos.


== Handling ==
En mosaikk av stillbilder, rekonstruksjoner og levende bilder forteller om H. C. Andersens liv på en konvensjonell måte. Den forteller om H. C. Andersens liv fra han blir født den 2. april 1805 til han utnevnes til æresborger i fødebyen Odense. Dette levendegjøres gjennom en dokumentarisk skildring på grunnlag av det store materiale av tegninger, malerier og fotografier av dikteren, hans egne tegninger og papirklipp og ting fra hans liv og virke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mit livs eventyr på Internet Movie Database 
(da) Mit livs eventyr i Danmark Nationale Filminstitut
Vulu (Levanger)

Vulu (også kalt Fættenelva) er ei elv i Levanger kommune i Trøndelag. Den er 13,7 kilometer lang og har et nedbørfelt på 16,27 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,46 m³/s.
Elva har utspring fra Haugatjønna, øst for Stokkvola og renner først mot øst ned til Hojem. Her snur den mot vest og renner videre ned til Stokkmyra, sørøst for Åsen sentrum. Elva fortsetter mot vest langs nordsida av Stokkvola og forbi gårdsbrukene i Vordalen. Den renner deretter inn i den trange Vuddudalen, hvor elva er klemt mellom Europavei 6 på nordsiden og Nordlandsbanen på sørsiden. Vulu munner ut ved gården Fætta, innerst i Fættenfjorden.
Vulu har en høy produksjon av fisk i forhold til størrelsen. Sjøfisk går 6–7 kilometer opp i elva, mest sjøørret, men også enkelte laks og regnbueørret.


== Referanser ==
Agathangelos

Agathangelos (armensk: Ագաթանգեղոս, gresk: Ἀγαθάγγελος, «overbringer av godt budskap») er pseudonym for forfatteren av et historieskrift antatt å være fra 400-tallet om Armenias kristning av Gregor Lysbringeren (Gregorius Illuminator) og kong Trdat IIIs (Tiridates IIIs) omvendelse. Verket ble forfattet på armensk og senere oversatt .til syriansk, koptisk, arabisk og georgisk. Agathangelos hevder å ha vært øyenvitne til de beskrevne begivenheter, som fant sted tidlig på 300-tallet.
Selv om de forskjellige utgaver og oversettelser av verket flere steder spriker i ulike retninger, er verket den viktigste kilde for de beskrevne hendelser. Forfatteren er uten tvil armener. Han oppgir å ha vært kong Trdat IIIs skriver, og at han har nedskrevet begivenhetene (som han daterer til 301-330) på hans oppdrag. Historikeren Robert William Thomson mener imidlertid at Agathangelos levde i siste halvdel av det 5. århundre.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Agathangelos» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 1, Hamm 1975, sp. 53–54.
Michel van Esbroeck: Agathangelos. I: Reallexikon für Antike und Christentum. Supplementband 1, 2001, S. 239–248 (mit Hinweisen auf Ausgaben, Übersetzungen und weiterer Literatur).
Nina G. Garsoïan: The Iranian Substratum of the "Agat’angelos" Cycle. I: Nina G. Garsoïan, Thomas F. Matthews (Hrsg.): East of Byzantium. Syria and Armenia in the Formative Period. (Dumbarton Oaks Symposium, 1980) Washington 1982, S. 151–189
Robert W. Thomson (oversetter): Agathangelos: History of the Armenians. State University of New York Press, Albany 1976 (armenischer Text der Ausgabe von 1914 und englische Übersetzung)


== Eksterne lenker ==
Agathangelos. History of St. Gregory and the Conversion of Armenia. www.vehi.net
Verre enn verst

Verre enn verst (originaltittel: Little Fockers) er en amerikansk komediefilm fra 2010. Det er oppfølgeren til Svigers er aller verst fra 2004 og er derfor den tredje filmen i Slekten er verst-serien. I filmen medvirker igjen Robert De Niro, Ben Stiller, Owen Wilson, Barbra Streisand, Dustin Hoffman og Teri Polo i hovedrollene. Filmen fikk dårlig kritikk, og Jessica Alba vant en Razzie Award for verste kvinnelige birolle for rolletolkningen sin.


== Handling ==
Efter ti år begynner Jack endelig å godta Greg som svigersønnen sin og vurderer å overlate rollen som familiens overhode, «the Godfocker», til Greg. Når Greg og Pams tvillinger Samantha og Henry snart skal fylle fem år kommer Jack og Dina til Chicago, noe som passer Jack helt utmerket, slik at han kan se om Greg har det som skal til for å passe på familien. Jack bruker fortiden som CIA-agent for å samle inn opplysninger, og da han oppdager Greg med en halvnaken jente i armene, mistenker Jack at Greg er utro mot Pam og overhodet ikke bør overta ansvaret for familien.


== Medvirkende ==
Robert De Niro som Jack Tiberius Byrnes
Ben Stiller som Gaylord Myron «Greg» Focker
Owen Wilson som Kevin Rawley
Blythe Danner som Dina Byrnes
Teri Polo som Pamela Martha «Pam» Focker
Jessica Alba som Andi Garcia
Dustin Hoffman som Bernard «Bernie» Focker
Barbra Streisand som Rosalind «Roz» Focker
Harvey Keitel som Randall «Randy» Weir
Olga Fonda som Svetlana
Laura Dern som Prudence Simmons
Thomas McCarthy som Dr. Robert «Bob» Banks
Kevin Hart som Nurse Louis
Daisy Tahan som Samantha Focker
Colin Baiocchi som Henry Focker
John DiMaggio som EMT
Yul Vazquez som Junior


== Produksjon ==
Manusforfatteren John Hamburg er ble hyrt inn av Universal Studios til å skrive manuset etter Larry Stuckeys utkast. Filmen er spilt inn i Chicago, Illinois, samt i Long Beach og Los Angeles i California. Jay Roach, som regisserte de to forrige filmene, var kun produsent på denne oppfølgeren. Paul Weitz regisserte filmen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Verre enn verst på Internet Movie Database 
(no) Verre enn verst hos Filmfront 
(sv) Verre enn verst i Svensk Filmdatabas 
(da) Verre enn verst i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Verre enn verst på Allociné 
(nl) Verre enn verst på MovieMeter 
(en) Verre enn verst på AllMovie 
(en) Verre enn verst på Turner Classic Movies 
(en) Verre enn verst på Rotten Tomatoes 
(en) Verre enn verst på Metacritic
Gustav Thomassen

Gustav Emil Thomassen (født 16. februar 1862 i Bergen, død 6. mai 1929 i Oslo) var en norsk skuespiller og teaterregissør.Han spilte amatørteater i skolealderen. Thomassen gjorde profesjonell debut i 1881 ved Den Nationale Scene som klokker Link i Johan Ludvig Heibergs Ja. De følgende årene virket han der som skuespiller, regissør, inspicient og kassör. Han gjorde seg bemerket i karakterroller og ble beundret av kolleger og teaterkjennere, men ofte misoppfattet og underkjent av publikum. I 1895 var Thomassen teaterets sjef i noen måneder.I årene 1900–1905 var han fast sjef för Den Nationale Scene. I årene 1905–1929 virket Thomassen ved Nationaltheatret, 1916–1923 som regissør. Han blir der husket for tittelrollen i Hans Wiers-Jenssens Jan Herwitz samt for regien av flere Ludvig Holberg-komedier.Gustav Thomassen var sønn av salmaker Osmund Thomassen (1816–1892) og Caroline Olava Thomine Eckhoff (1828–1871). Han var fra 1886 gift med Anna Magdalena Sarheim (1860–1908).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Gustav Thomassen hos Nationaltheatret 
(no) Gustav Thomassen hos Sceneweb
Maria Theresia Paradis

Maria Theresia Paradis (1759–1824) var en østerriksk pianist, sanger, komponist og musikkpedagog. 


== Virke ==
 
Paradis var blind fra tidlig bardom. Hun var en prominent deltaker i det wienske musikklivet og kjente personlig flere av de viktigste representantene for wienerklassisismen, som Joseph Haydn og Wolfgang Amadeus Mozart. Fra 1783 til 1786 var hun på europaturne og spilte for en rekke samfunnstopper, deriblant de franske og engelske kongeparene; Ludvig XVI, Marie Antoinette og Georg III og Sophie Charlotte.


== Verk i utvalg ==
En stor del av Maria Theresia Paradis' mange verk er gått tapt. Sceneverkene hennes er sterkt påvirket av læreren Antonio Salieri, ellers er den typiske Wiener Singspielton framherskende. Klaververkene er influert av læreren Jan Antonín Koželuh.


== Referanser ==


== Kilder ==
Christian Fastl: «Paradis, Familie» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
(de) Robert Eitner: «Paradies, Marie Therese». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 25, Duncker & Humblot, Leipzig 1887, s. 166 f.
Hermann Josef Ullrich: «Paradis Maria Theresia». I Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Bind 7, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1978, ISBN 3-7001-0187-2, s. 323 f. (Direkte lenker: s. 323, s. 324)


== Litteratur ==
Rudolph Angermüller: Antonio Salieri. Dokumente seines Lebens. 3 Bde. Bock, Bad Honnef 2002.
Ludwig August Frankl: Maria Theresia von Paradis’ Biographie. Linz 1876 (innscanning).


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Theresia von Paradis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maria Theresia Paradis på Discogs 
(en) Maria Theresia Paradis på MusicBrainz 
(en) Maria Theresia Paradis på Spotify 
(de) Verk av og om Maria Theresia Paradis i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Melanie Unseld: Maria Theresia Paradis, fembio.org, Frauen-Biographieforschung (med litteraturangivelser og sitater).
(de) Maria Theresia Paradis, hfmt-hamburg.de, MUGI – Musik und Gender im Internet], ved Hochschule für Musik und Theater Hamburg
(en) Fritt tilgjengelige noter av Maria Theresia Paradis i International Music Score Library Project
Sicilienne, spilt av Jacqueline du Pré (1962)
(de) Leksikonartikkelen «Paradis, Theresia», sophie-drinker-institut.de
Jan Antonín Koželuh

Jan Evangelista Antonín Tomáš Koželuh (1738–1814) var en bøhmisk komponist.
Koželuh studerte først hos Josef Seger i Praha, senere med Christoph Willibald Gluck og Florian Leopold Gassmann i Wien. Etter Gassmanns død studerte han sannsynligvis hos Antonio Salieri. 
Koželuh ble kapellmester ved to kirker i Praha. I hele sitt liv sto han i skyggen av fetteren Leopold Koželuh, som han i perioder underviste, og som han i dag forveksles med, selv i faglitteraturen og i ulike verkfortegnelser.
Koželuh skrev blant annet seksten messer, et rekviem, oratoriet Gioas re di Giuda, to operaer, én obo- og én fagottkonsert.


== Referanser ==


== Kilder ==
Robert Hanzlik: «Kozeluch, Familie» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
(de) Rudolf Müller: «Koscheluch, Joseph Ant.». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 16, Duncker & Humblot, Leipzig 1882, s. 739 f.
(de) Franz Menges: «Ko(t)zeluch, Johann Anton.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 12, Duncker & Humblot, Berlin 1980, ISBN 3-428-00193-1, s. 628 f. (digitalisering).
Innsatsstyrke Gunnerside

Innsatsstyrke Gunnerside, er en innsatsstyrke underlagt Telemark og Buskerud Heimevernsdistrikt 03. Styrken er en hurtig reaksjonsstyrke som på rask tid kan settes inn i oppdrag i ansvarsområde (Telemark og Buskerud), eller i operasjoner andre steder i landet.


== Organisering ==
Gunnerside holder til på Heistadmoen leir og består av rundt 200 soldater på kontrakt som trener opp mot 25-30 dager i året.  


== Historie ==
Avdelingen ble opprettet i 2005 og fikk navnet Gunnerside etter tungtvannsaksjonen på vemork.  Avdelingen har også sendt soldater i Internasjonale operasjoner.