jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Aoroides palfreyensis

Aoroides palfreyensis er en art av slekten Aoroides i familien Aoridae innenfor parvordenen Corophiidira (infraorden Corophiida) i Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever i havet.


== Gruppens taksonomi ==
Gruppen ble systematisert på ny i 2013. 
En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i  WoRMS-databasen.

Rekke: KREPSDYR (Crustacea) - 67 000 arter
KLASSE storkreps (Malacostraca) - +25 000 arter Latreille, 1802
Underklasse Eumalacostraca Grobben, 1892
Overorden Peracarida Calman, 1904
Orden amfipoder (Amphipoda) - 9 725 arter, 1 900 i ferskvann Latreille, 1816
Underorden Senticaudata - 22 overfamilier, 95 familier Lowry & Myers, 2013
Infraorden Corophiida
Parvorden Corophiidira Leach, 1814 (sensu Lowry & Myers, 2013)
Overfamilie Aoroidea  Stebbing, 1899
Familie Aoridae  Stebbing, 1899
Slekt Aoroides Walker, 1898
Aoroides columbiae Walker, 1898
Aoroides columnaris Ariyama, 2004
Aoroides curvipes Ariyama, 2004
Aoroides ellipticus Ariyama, 2004
Aoroides exilis Conlan & Bousfield, 1982
Aoroides inermis Conlan & Bousfield, 1982
Aoroides intermedius Conlan & Bousfield, 1982
Aoroides longimerus Ren & Zheng, 1996
Aoroides myojinensis Ariyama, 2004
Aoroides nahili J.L. Barnard, 1970
Aoroides palfreyensis Myers, 2009
Aoroides parvus Myers, 2009
Aoroides punctatus Ariyama, 2004
Aoroides rubellus Ariyama, 2004
Aoroides secunda Gurjanova, 1938
Aoroides semicurvatus Ariyama, 2004
Aoroides spinosus Conlan & Bousfield, 1982
Aoroides vitiosus Myers, 1995
Aoroides californica Alderman, 1969 = Aoroides columbiae Walker, 1898
Aoroides columbiae J.L. Barnard, 1954 = Aoroides spinosus Conlan & Bousfield, 1982


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aoroides palfreyensis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Aoroides palfreyensis i Global Biodiversity Information Facility
Isaac Success

Isaac Success Ajayi (født 7. januar 1996) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den italienske klubben Udinese Calcio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Isaac Success – FIFA 
(en) Isaac Success – Transfermarkt 
(en) Isaac Success – national-football-teams.com 
(en) Isaac Success – WorldFootball.net 
(en) Isaac Success – Soccerbase.com 
(en) Isaac Success – FootballDatabase.eu 
(en) Isaac Success – Soccerway 
(en) Isaac Success – FBref 
(es) Isaac Success – as.com
Válljohka

Válljohka (nordsamisk, historisk også skrevet Valljåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Adamsfjordelva. Elva renner mot sørvest fra Lille Måsvannet til samløpet med hovedelva rundt seks kilometer sørøst for Adamsfjorden. Over Lille Måsvannet består vassdraget av to tilløpselver. Den østre og lengste har utspring ved fjellet Gahpatčohkka og renner gjennom dalen Gárdevuopmi, mens den vestre kommer fra innsjøen Botnjalanjávrrit i sør. Regnet fra fjerneste kilde ved Gahpatčohkka er Válljohka 13,7 kilometer lang, hvorav strekningen nedstrøms Lille Måsvannet er på 2,5 kilometer.
I 2013 fikk Statkraft konsesjon til å regulere Lille Måsevatn 0,5 meter og pumpe vannføringen over til Store Måsvannet for å utnyttes til kraftproduksjon i Adamselv kraftverk. Lille Måsevatn pumpe ble satt i drift i 2016.


== Referanser ==
Heggebottvatnet

Heggebottvatnet er en innsjø i Skjåk kommune. Den inngår i Ottavassdragets hovedløp midt i Ottadalen. Innsjøen er regulert som inntaksmagasin for Øyberget kraftverk. Utbyggingen var en del av Øvre Otta -utbyggingen gjennomført 2000-2005. Innsjøens overflate var før regulering på 572 moh og ble hevet med en demning. Etter regulering faller elven 2 meter fra Pollvatnet (578 moh) til Heggebottvatnet. Pollvatnet er et elvedelta der Otta, Framrusti og Glitra møtes. Heggebottvatnet var i utgangspunktet grunt og 1,5 km langt. Opprinnelig ble det foreslått å heve Heggebottvatnet 6 meter slik at det ble felles vannspeil med Pollvatnet. Denne delen av Ottadalen kalles Billingsdalen.


== Referanser ==
Caulospongia amplexa

Caulospongia amplexa er en art i klassen horn- og kiselsvamper av rekken svamper som er den mest primitive gruppen flercellede dyr. 


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Indiahavet ved Australia.


== Systematisk inndeling ==
Klassifikasjon i forhold til WoRMS 2017.

Rekke SVAMPER (Porifera) Grant, 1836
Klasse horn- og kiselsvamper (Demospongiae) Sollas, 1885
Underklasse Heteroscleromorpha Cárdenas, Pérez & Boury-Esnault, 2012
Orden Suberitida Chombard & Boury-Esnault, 1999
Familie Suberitidae Schmidt, 1870
Slekt Caulospongia Kent, 1871
Caulospongia amplexa Fromont, 1998
Caulospongia biflabellata Fromont, 1998
Caulospongia elegans Lendenfeld, 1888
Caulospongia pennatula Lamarck, 1814
Caulospongia perfoliata Lamarck, 1814
Caulospongia plicata Kent, 1871
Caulospongia reticulata Fromont, 1998
Caulospongia venosa Fromont, 1998
Caulospongia verticillata Kent, 1871 = Caulospongia perfoliata Lamarck, 1814


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caulospongia amplexa – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Caulospongia amplexa i Global Biodiversity Information Facility
Caulospongia biflabellata

Caulospongia biflabellata er en art i klassen horn- og kiselsvamper av rekken svamper som er den mest primitive gruppen flercellede dyr. 


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Indiahavet ved Australia.


== Systematisk inndeling ==
Klassifikasjon i forhold til WoRMS 2017.

Rekke SVAMPER (Porifera) Grant, 1836
Klasse horn- og kiselsvamper (Demospongiae) Sollas, 1885
Underklasse Heteroscleromorpha Cárdenas, Pérez & Boury-Esnault, 2012
Orden Suberitida Chombard & Boury-Esnault, 1999
Familie Suberitidae Schmidt, 1870
Slekt Caulospongia Kent, 1871
Caulospongia amplexa Fromont, 1998
Caulospongia biflabellata Fromont, 1998
Caulospongia elegans Lendenfeld, 1888
Caulospongia pennatula Lamarck, 1814
Caulospongia perfoliata Lamarck, 1814
Caulospongia plicata Kent, 1871
Caulospongia reticulata Fromont, 1998
Caulospongia venosa Fromont, 1998
Caulospongia verticillata Kent, 1871 = Caulospongia perfoliata Lamarck, 1814


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caulospongia biflabellata – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Caulospongia biflabellata i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Caulospongia biflabellata hos NCBI
Coureurs des bois

Coureurs des bois (fransk; i entall: coureur des bois eller coureur de bois, omtrent: «skogsløpere») var pelshandlere i Nord-Amerikas tidlig i kolonihistorie. I motsetning til de store handelskompanier med sine handelsagenter og handelsstasjoner dro «skogløperne» inn i landet på egen hånd, bodde med indianerne, gikk på jakt med dem og byttehandlet selv til seg deres pelsfangster. Begynnelsen på pelshandelen går tilbake til det franske Compagnie de la Nouvelle France av 1627 og dets forløpere, og slik ble det at de tidlige pelshandlerne var så overveiende franske. «Skogsløperne» ble til da dette Compagnie forsøkte å håndheve sitt handelsmonopol.
De første coureurs des bois som er kjent ved navn er Médard Chouard, sieur des Groseilliers og Pierre-Esprit Radisson, som i 1660 kom med 60 kanolaster ned pelser tilbake til Trois-Rivières, etter de året før som de første hadde brutt opp mot De store sjøene. De og deres etterfølgere spilte en betydelig rolle for utforskningen av kontinentet selv om deres motiv var pelshandelen alene. De knyttet kontakter til indianerstammer og åpnet opp handelsveier.
Storhetstiden for de selvstendig agerende coureurs endte tidlig på 1700-tallet, da nye handelsselskaper som Hudson's Bay Company eller North West Company selv rykket inn med sine egne handelsfolk og handelsstasjoner på det nordamerikanske kontinent. Fra den franskættede befolkning og fra de gjenværende coureurs ble så de aller fleste såkalte voyageurs rekruttert, som overtok transportoppgaver for selskapene langs elvene. De regnes som etterfølgerne av de gamle coureurs.Selvstendige trappers fikk man ikke før på 1800-tallet, og da i Rocky Mountains. Det var Mountain Men som ikke lenger bare kjøpte pelser fra indianerne, men selv gikk ut i villmarken og jaget pelsdyr. Rocky Mountain Fur Company utviklet et forsyningssystem for pelsjegerne ved rendezvous, og dette muliggjorde 1830- og 1840-årenes uavhengige trappers som på egen regning drev på med sin fangst i fjellene.«Skogsløperne» ble gjenstand for romaner som Lærstrømpe (1821) av James Fenimore Cooper og Le coureur du bois (1850) av Gabriel Ferry.


== Eksterne lenker ==
canadiana.ca: Coureurs de Bois
Shoshone National Forest

Shoshone National Forest er en av de eldste nasjonalskogene i USA. Den dekker et areal på omkring 10.000 km² i delstaten Wyoming. Det er den føderale regjering som forvalter den, med hovedvekt på økonomisk bærekraftig utnyttelse innen skogbruk og beitmark og utvinning av råstoffer.

Skogsområdet var opprinnelig del av Yellowstone-Timberland-reservatet som i 1891 ble til ved lov gitt av president Benjamin Harrison. I nasjonalskogen er det nå også fire områder med status som Wilderness Area, hvori mer en halvparten skal være villmark på den måte at mennesker ikke skal gripe inn i naturens naturlige prosesser. Det enestående økosystemmangfoldet i Shoshone National Forest spenner fra artemisia tridentata-sletter til tette gran- og furuskoger til ville fjelltopper.Skogsområdet omfatter deler av de tre større fjellkjedene Absaroka Range, Beartooth Mountains og Wind River Range. Den vestlige grensen går mot Yellowstone nasjonalpark. Sør for Yellowstone avgrenser det nordamerikanske kontinentale vannskille området fra den vestenforliggende Bridger-Teton National Forest. I øst er det privat grunn, områder forvaltet av Bureau of Land Management og Wind River Indian Reservation for shoshoner og arapahoer. Grensen mot nord er inntil Custer National Forest langs grensen til Montana.
Sør for Shoshone National Forest løper den historiske Oregon Trail med South Pass, som mange innvandrere på 1800-tallet benyttet på sin ferd mot vest gjennom fjellene.


== Litteratur ==
Elbert L. Little (1980). National Audubon Society Field Guide to North American Trees: Western Edition. Knopf Publishing Group, New York, NY. 
William J. Fritz (1985). Roadside Geology of the Yellowstone Country. Mountain Press Publishing Company, Missoula. 
Rebecca Woods (1994). Walking the Winds: A Hiking and Fishing Guide to Wyoming's Wind River Range. White Willow Publishing, Jackson WY. 
John O. Whitaker, National Audubon Society Staff (1996). National Audubon Society Field Guide to North American Mammals. Knopf Publishing Group, New York, NY. 
Robert Marshall M. Utley (2004). After Lewis and Clark: Mountain Men and the Paths to the Pacific. Bison Books, Univ. of Nebraska Press, Lincoln, NE. 
Jim Menlove: Forest Resources of the Shoshone National Forest. Ogden, Utah, 2008 (online, PDF, 1,5 MiB).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shoshone National Forest – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell nettside
Fort Raymond

Fort Raymond var en handelsstasjon fra 1807 til 1813 ved elvemøtet mellom Yellowstone River og Bighorn River i det nåværende Montana.


== Pionerekspedisjonen ==
På våren 1807 ledet Manuel Lisa en gruppe på 50-60 mann på en handelsekspedisjon fra St. Louis opp Missourielven. På vei oppstøöms møtte de John Colter som hadde forlatt Lewis og Clarks ekspedisjon på dens vei hjem. Etter å ha tilbragt en tid som trapper i Rocky Mountains var han nå på vei tilbake. Ved møtet med Lisas ekspedisjon bestemte han seg imidlertid til å slutte seg til den.


== Fortet bygges ==
Ved midten av november hadde Manuel Lisas ekspedisjon nådd Yellowstoneflodens og Bighorn Rivers elvemøte. Der bebynte man å bygge en handelsstasjon, Fort Raymond. Det var et sted som var nær kråkeindianernes vinterområder og dermed godt for pelshandelen. Bevere som ble jaktet på vinterstidere hadde tykkest og finest pels. På stedet var det godt med bygningssvirke og brensel fantes også i form av kull.


== Den andre ekspedisjonen ==
Manuel Lisa dro i 1808 tilbake til St. Louis, der de pelsverk han hadde med overbeviste byens entreprenører om at hans idé var lønnsom. Ett pelshandelsselskap, Saint Louis Missouri Company, ble etablert, og en ny handelsekspedisjon utrustet. Denne var også under Lisas ledelse, men ble foretatt i det nye selskapets regi. Furuten Lisa deltok også flere av selskapsmennene, blant annet Pierre Menard, William Morrison og Andrew Henry. På våren 1810 forlot Andrew Henry og Pierre Menard, med John Colter som veiviser, Fort Raymond og bygde en handelsstasjon kalt Fort Henry ved Three Forks i nåværende Montana. Dette fort ble imidlertid raskt oppgitt etter noen måneder på grunn av fiendtligheter fra svartfotindianerne. Flere av fangstmennene ble drept og John Colter unnslapp med nød og neppe, men måtte vandre naken og barføtt avsted 300 km tilbake mot Fort Raymond.


== Den tredje ekspedisjonen ==
I mens hadde Manuel Lisa atter reist tilbake til St. Louis; Pierre Menard tok seg tilbake til byen for å meddele ham at fangstmennene var blitt drept og Fort Henry blitt forlatt. Lisa utrustet da en unnsettelsessekspedidjon. Da den nådde Fort Raymond viste det seg at et anseelig lager av pelsverk hadde blitt samlet opp i Fort Raymond, og Lisa og Andrew Henry dro tilbake til St. Louis med store forretningsmessige forventninger om fremtiden. Men 1812 års krig kom imellom og Fort Raymond ble forlatt enten i 1812 eller i 1813.


== Referanser ==
Deardnojohka

Deardnojohka (nordsamisk, historisk Dærdnujåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Adamsfjordelva. Elva har utspring fra et lite tjern på Njárgajárvárri og renner mot nordvest til samløpet med hovedelva rundt tre kilometer vest for Krokvannet. Elva er 14,6 kilometer lang.
Deardnojohka ble sterkt berørt av utbyggingen av Adamselv kraftverk på 1970-tallet. Fra vest ble vannføringen fra Važžejohka og Gáissavuolesjohka overført i en tunnel til Deardnojávri, og rundt to kilometer lenger ned i elva ble vannet ført videre til Krokvannet gjennom en kort kanal. Mens strekningen fra Deardnojávri til kanalen fikk mangedoblet sin vannføring er elva nedstrøms kanalinntaket stort sett tørrlagt.


== Referanser ==
Sørelva (Lebesby)

Sørelva (også kalt Austerelva, nordsamisk: Šuoššjohka, historisk også skrevet Šuoššjåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den har utspring fra et tjern på fjellet Eretoaivvit, og renner i nordlig retning til munningen i Storfjorden, den innerste delen av Laksefjorden, ved Kunes.
Fylkesvei 98 krysser elva ved Kunes, hvor det også er en del bebyggelse og jordbruk. Vassdraget er ellers lite berørt av tekniske inngrep.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Sierra Torrida

Sierra Torrida (originaltittel: Two Mules for Sister Sara) er en amerikansk-meksikansk krigs-western fra 1970 regissert av Don Siegel. Filmen handler om en nonne og en amerikansk leiesoldat som slår seg sammen for å ødelegge en fransk garnison i Mexico. Handlingen foregår under den franske intervensjonen i Mexico på 1860-tallet. Hovedrollenespilles av Clint Eastwood og Shirley MacLaine. 


== Handling ==
Rett etter den amerikanske borgerkrigen, ser en tidligere soldat, Hogan, en naken kvinne i ferd med å bli voldtatt av en gjeng banditter. Han dreper bandittene og oppdager at kvinnen er en nonne, søster Sara, som forsøker å samle inn penger for å hjelpe meksikanere som forsøker å slåss mot den franske okkupasjonsmakten. Sara ber Hogan ta henne med til en meksikansk militærleir. Når de forsøker å finne den meksikanske leiren må de unngå franske tropper. 
Underveis blir Hogan overrasket over at nonne banner og drikker whisky. De må også forsøke å ødelegge et fransk tog fylt med ammunisjon, men Hogan blir skutt av indianere og alvorlig skadd. Til slutt når de endelig frem oberst Beltran og hans leir. Sara avslører til Hogan at hun egentlig ikke noen nonne, men en prostituert som poserer som nonne. Hogan og Sara forsøker deretter å infiltrere en fransk festning, for å hjelpe meksikanerne med å erobre festningen.


== Om filmen ==
Sierra Torrida ble innspilt våren 1969. Innspillingen foregikk i Mexico, blant annet i nærheten av Tlayacapan i den meksikanske delstaten Morelos. 
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 70 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 3 av 4 stjerner.


== Rollebesetning ==
Shirley MacLaine som Sara
Clint Eastwood som Hogan
Manuel Fábregas som Oberst Beltrán
Alberto Morin som General LeClaire
Armando Silvestre som amerikaner 1
John Kelly som amerikaner 2
Enrique Lucero som amerikaner 3
David Estuardo som Juan
Ada Carrasco som Juans mor
Pancho Córdova som Juans far
José Chávez som Horacio
José Ángel Espinoza som fransk offiser
Rosa Furman som Saras venn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sierra Torrida på Internet Movie Database 
(no) Sierra Torrida hos Filmfront 
(sv) Sierra Torrida i Svensk Filmdatabas 
(da) Sierra Torrida i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Sierra Torrida på Allociné 
(nl) Sierra Torrida på MovieMeter 
(en) Sierra Torrida på AllMovie 
(en) Sierra Torrida på Turner Classic Movies 
(en) Sierra Torrida på Rotten Tomatoes 
(en) Sierra Torrida på Metacritic
Eretjohka

Eretjohka (nordsamisk, historisk også skrevet Eretjåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Sørelva og har utspring på fjellet Eretoaivvit, og renner i nordlig retning, omtrent parallelt med hovedelva. Den løper sammen med Sørelva rundt 9 kilometer sør for Kunes. Eretjohka er 10,6 kilometer lang.


== Referanser ==
Junior-VM på skøyter 1988

Junior-VM på skøyter 1988, det 15. offisielle juniorverdensmesterskapet i ISU-regi, ble arrangert i Taenung Outdoor Rink i Seoul, Sør-Korea den 29., 30. og 31. januar 1988.


== Medaljevinnere – sammenlagt ==


== Resultater ==


=== Sammenlagt kvinner ===
Hordobetiu og Dascalu ble diskvalifisert for doping.


=== Sammenlagt menn ===


== Norsk dommer, leder og trener ==
Odd Jens Bjerkli fungerte som mesterskapsoppmann.
Leder og trener for den norske troppen var Laila Andresen (leder) og Alf Rekstad (trener).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Trond Eng, red. (november 2002). «World championships junior 1973–2002, ladies – 1988 ( 15 ) Seoul / Taenung Outdoor Rink». All time international championships – Complete results 1889–2002 (engelsk). Askim: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Skøytenytt. s. 23. 
Trond Eng, red. (november 2002). «World championships junior 1972–2002, men – 1988 ( 15 ) Seoul / Taenung Outdoor Rink». All time international championships – Complete results 1889–2002 (engelsk). Askim: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Skøytenytt. s. 138. 
«Resultater – hurtigløp 1989 : Verdensmesterskapet for junior kvinner og menn i Seoul 29.–31. januar 1988». Årbok 1987–1988. Norges Skøyteforbund. s. 91. 
«Styrets beretning : 3.Dommerkomiteen hurtigløp – Representasjon internasjonale mesterskapsoppmenn/startere». Årbok 1987–1988. Norges Skøyteforbund. s. 33. 
«Seksjonsstyret hurtigløp : 11.Representasjonsoppgaver sesongen 1987/88». Årbok 1987–1988. Norges Skøyteforbund. s. 47. 


== Eksterne lenker ==
(en) Junior-VM på skøyter 1988, kvinner – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
(en) Junior-VM på skøyter 1988, menn – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl. for kvinner
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl. for menn
(en) Junior-VM på skøyter 1988 resultatmeny for både kvinner og menn på www.ISU.html.infostradasports.com
Etnedalselva

Etnedalselva (nordsamisk: Ehtemasjohka, historisk også skrevet Ettemasjåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Sørelva, som den løper sammen med ved Kunes. Elva har utspring som en rekke små bekker sør og vest for fjellet Gágganjunis, og renner i nordvestlig retning gjennom en vid og skogkledt dal. Etnedalselva er 11,0 kilometer lang.
Fylkesvei 98 følger nedre del av vassdraget, og her finnes også noen gårdsbruk og spredt bebyggelse. Vassdraget er ellers lite berørt av tekniske inngrep.


== Referanser ==
Jacques-Nicolas Bellin

Jacques-Nicolas Bellin (1703–1772) var en fransk hydrograf, kartograf og geograf, som framfor alt arbeidet på det marine området.


== Virke ==
Fra 1721 arbeidet Bellin for Dépot des Cartes et Plans de la Marine, og fra 1741 og livet ut var han ingeniør-hydrograf i marinen. I 1753 gav han ut Atlas Neptune français, som inneholdt kart over hele Frankrikes kystlinje, i 1756 Hydrographie françoise og i 1764 fullførte han fembindsverket Petit Atlas maritime på ordre fra marineminister Choiseul. I tillegg forfattet Bellin en rekke geografiske verk og undervisningsverket Nouvelle méthode pour apprendre la géographie (1769). Kartene hans illustrerer blant annet Bougainvilles Voyage autour du monde (1771).Som bidragsyter i Diderot og d'Alemberts Encyclopédie skrev Bellin mer enn tusen artikler om maritime temaer, eksempelvis «Frégate (Marine) Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.» og «Galiote (Marine). Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.» Bidragene hans er signert «(Z)».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Frank Arthur Kafker: «Bellin, Jacques-Nicolas». I  The encyclopedists as individuals. A biographical dictionary of the authors of the Encyclopédie. Voltaire Foundation at the Taylor Institution, Oxford 1988, ISBN 0-7294-0368-8, (SVEC 257), s. 29–31.
Étienne Taillemite: «Bellin, Jacques-Nicolas». I Dictionnaire des marins français. Nouvelle édition revue et augmentée. Tallandier, Paris 2002, ISBN 2-84734-008-4.


== Eksterne lenker ==
(en) Jacques-Nicolas Bellin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons

«Jacques-Nicolas Bellin: cartographe, hydrographe et encyclopédiste français (1703–1772)», kilder og tekster
Andrea Loberto

Andrea Loberto (født 7. november 1974) er en italiensk fotballtrener som er assistentrener for Stabæk.Den 27. oktober 2017 trakk han seg som trener i Fredrikstad Fotballklubb.Den 12. januar 2018 ble han utnevnt som assistenttrener under Lars Bohinen i Aalesund.
Den 7. juni 2021 ble han ansatt som ny assistenttrener for Brann.Den 18. november 2022 ble han ansatt som ny assistenttrener for Stabæk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrea Loberto – Transfermarkt (manager)
Claude Bourgelat

Claude Bourgelat (1712–1779) var en fransk fagbokforfatter om hippologi, og en av pionerene innen dyremedisin i Europa.
I Lyon 1761 grunnla Bourgelat verdens første veterinærmedisinske lærested. Han var en av de mest produktive bidragsyterne til Diderot og d'Alemberts Encyclopédie. Mellom 1755 og 1757 bidro han med flere enn 235 artikler til leksikonets bind fem til sju med hovedområder ridekunst, hestemedisin og beslektede temaer. Da den katolske kirka i 1757 nedla forbud mot verket, og vennen d'Alembert trakk seg ut av arbeidet, la også Bourgelat ned virksomheten som bidragsyter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Marc Mammerickx: Claude Bourgelat: avocat des vétérinaires, Bruxelles 1971.
Frank Arthur Kafker: «Bourgelat, Claude» i The Encyclopedists as individuals: a biographical dictionary of the authors of the Encyclopédie, Oxford 1988, ISBN 0-7294-0368-8, s. 67–71


== Eksterne lenker ==
(en) Claude Bourgelat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

Liste over Bourgelats bidrag til Encyclopédie med lenker til tekstene på prosjekt ARTFL.
15 digitaliserte verk av Bourgelat, École Nationale Vétérinaire de Lyon (pdf)
Fjelde kraftverk

Fjelde kraftverk er et vannkraftverk i Strand kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 130 meter i en liten bekk.
Installert effekt er 10 kW. 
Kraftverket ble bygget av Kasper Fjelde på egen eiendom. Det er nedlagt.


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat