jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kanonprisen 2012

Kanonprisen 2012 var den niende utdelingen av Kanonprisen og ble delt ut under filmfestivalen Kosmorama i Trondheim torsdag 15. april 2013. Prisen gjaldt alle norske filmer med ordinær kinodistribusjon som hadde premiere i 2012.
Prisklasseinndelingen var uendret fra foregående år, og det ble delt ut priser i tolv klasser. Vinnerne i elleve av klassene ble kåret av medlemmene i fagforbundene tilknyttet filmbransjen, mens vinneren av klassen beste nyskaper ble kåret av en egen jury bestående av Øyvor Dalan Vik, Gunnar Iversen og Jan Langlo. Det var for øvrig siste gang det ble delt ut pris til beste nyskaper som var blitt delt ut siden Kanonprisen 2006. Tre filmer delte de 12 filmprisene mellom seg: Som du ser meg og Kon-Tiki fikk fem hver, mens Kompani Orheim fikk de to siste. Tre av prisene til Som du ser meg gikk til manusforfatter og regissør Dag Johan Haugerud. De tre filmene fikk også flest nominasjoner med henholdsvis elleve, åtte og seks.
Utdelingen ble ledet av Thomas Seltzer. Under utdelingen ble også vinneren av Kosmoramas pitchekonkurranse kåret. Den ble vunnet av Jan Trygve Røyneland for hans manus om en 80 år gammel Vietnamveteran som blir lurt for penger via nigerianske internettspillere.


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i listen og er merket med fet skrift.

Beste kvinnelige hovedrolleCecilie A. Mosli for Kompani Orheim
Laila Goody for Som du ser meg
Ragnhild Hilt for Som du ser megBeste mannlige hovedrolleKristoffer Joner for Kompani Orheim
Pål Sverre Hagen for Kon-Tiki
Henrik Rafaelsen for Mer eller mindre mannBeste birolleAndrea Bræin Hovig for Som du ser meg
Anders Baasmo Christiansen for Fuck Up
Tobias Santelmann for Kon-TikiBeste regiDag Johan Haugerud for Som du ser meg
Arild Andresen for Kompani Orheim
Sara Johnsen for UskyldBeste manusDag Johan Haugerud for Som du ser meg
Arild Andresen og Lars Gudmestad for Kompani Orheim
Margreth Olin for De andreBeste produsentAage Aaberge for Kon-Tiki
Margreth Olin for De andre
Yngve Sæther for Som du ser megBeste fotoGeir Hartly Andreassen for Kon-Tiki
John Andreas Andersen for Uskyld
Kim Hiorthøy for Som du ser megBeste klippJens Christian Fodstad for Som du ser meg
Per-Erik Eriksen og Martin Stoltz for Kon-Tiki
Vidar Flataukan for Kompani OrheimBeste lyddesignTormod Ringnes og Baard Haugan Ingebretsen for Kon-Tiki
Gunn Tove Grønsberg for Som du ser meg
Christian Schaaning for UskyldBeste filmmusikkJohan Söderqvist for Kon-Tiki
Rebekka Karijord for De andre
Nils Petter Molvær for Into the WhiteBeste produksjonsdesignKarl Júlíusson for Kon-Tiki
Tuva Hølmebakk for Som du ser meg
Ingeborg Kvamme for Kompani OrheimBeste nyskaperDag Johan Haugerud for Som du ser meg


== Referanser ==


== Kilder ==
«Kanonprisen 2012: De nominerte». rushprint.no. 7. mars 2013. Besøkt 4. juli 2020. 
«Kanonpris-vinnerne 2013: Kon-Tiki, Som du ser meg og Kompani Orheim». montages.no. 16. april 2013. Besøkt 4. juli 2020. 
«To tok ti av tolv Kanonpriser». nrk.no. 16. april 2013. Besøkt 7. mars 2021.
Pierre Laromiguière

Pierre Laromiguière (født 3. november 1756 i Livignac, død 12. august 1837 i Paris) var en fransk filosof.


== Biografi ==
Han virket først som filosofiprofessor på Toulouse universitet, men var ikke særskilt fremgangsrik. Han pådro seg parlamentets misbilligelse for sitt arbeid om eiendomsretten og skattesystemet. Til slutt flyttet han til Paris der han ble professor i logikk på École normale og foreleser ved Prytanée.
I 1799 ble han medlem i Tribunatet, og i 1833 i Académie des sciences morales et politiques (Akademiet for moral og politisk filosofi). I 1793 publiserte han verket Projet d'éléments de métaphysique, en bok som utmerket seg for sitt glitrende språk. Han skrev også to memoarer - Les Paradoxes de Condillac (1805) og Le cours de philosophie (1815–1818).


== Filosofi ==
Laromiguières filosofi var en revolt mot naturvitenskapsmennenes ekstreme fysiologiske psykologi, slik som den hos Cabanis. Laromiguière gjorde en distinksjon mellom de psykologiske fenomen som kan spores direkte fra helt fysikalske årsaker, og de «sjelshandlinger» som kommer fra menneskets indre. Psykologien var således ikke en del av fysiologien. Men han gav aldri denne teori en velutviklet metafysisk grunn.Han var elev av Condillac og var også sterkt influert av Destutt de Tracy. Han la stor vekt på «oppmerksomheten» som en psykisk evne. Oppmerksomheten fremskaffer fakta, sammenligningsgrupper kombinerer dem og fornuften systematiserer og forklarer dem. Sjelen er aktiv i sine valg, det vil si at den er begavet med fri vilje og av udødelighet.Han hadde ingen respekt for naturvitenskapen som en metode for erkjennelse. Han fremholdt at dens omdømmer er, i beste fall, identitetsuttalelser, og at dens såkalte oppdagelser bare var en gjentagelse av gamla truismer skjønt i ny form. Laromiguière var ikke den første til å utvikle disse standpunkter; han hadde mye å takke sin gamle lærer og Destutt de Tracy for.


== Innflytelse ==
Den veltalenhet som preget hans verker gav dem stor innflytelse, særlig over Armand Marrast, Louis Cardaillac og Victor Cousin. Hans forelesninger i École Normale gjorde så stort inntrykk i Cousins liv at han derfor bestemte seg for å vie sitt liv til filosofiske studier. Jouffroy og Hippolyte Taine istemmer i beskrivelsen av ham som en av 1800-tallets største tenkere.


== Referanser ==
Tusen ganger god natt

Tusen ganger god natt er en norsk dramafilm fra 2013 regissert av Erik Poppe. Filmen handler om Rebecca (Juliette Binoche), en av verdens fremste krigsfotografer som blir alvorlig skadet i Afghanistan og kommer hjem til en familie som ikke orker tanken på at jobben setter henne i livsfare.Filmen ble kåret til beste norske kinofilm under Amandaprisen 2013, og vant også klassene for beste foto ved John Christian Rosenlund og beste musikk ved Armand Amar. Den var i tillegg nominert i klassene beste regi (Erik Poppe), beste kvinnelige skuespiller (Juliette Binoche), beste kvinnelige birolle (Lauryn Canny) og beste klipp (Sofia Lindgren).


== Rolleliste ==
Juliette Binoche (Rebecca)
Lauryn Canny
Adrianna Cramer Curtis
Maria Doyle Kennedy
Larry Mullen Jr
Mads Ousdal
Nikolai Coster Waldau (Julias ektemann)


== Anmeldelser ==
Filmpolitiet - Terningkast 5.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tusen ganger god natt på Internet Movie Database 
(no) Tusen ganger god natt i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Tusen ganger god natt hos Filmfront 
(sv) Tusen ganger god natt i Svensk Filmdatabas 
(da) Tusen ganger god natt i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Tusen ganger god natt på Allociné 
(nl) Tusen ganger god natt på MovieMeter 
(en) Tusen ganger god natt på AllMovie 
(en) Tusen ganger god natt på Rotten Tomatoes 
(en) Tusen ganger god natt på Metacritic
Zalizne

Zalizne (ukrainsk Залізне, russisk Зализное, Zaliznoje) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har 5 020 innbyggere (anslag 2021). Mens befolkningstallene for 2001 var 6 725 og for 2011 var 5 720. 


== Demografi ==
Morsmål ved folketellingen i Ukraina 2001:
Russisk  82,82%
Ukrainsk  16,75%
Hviterussisk  0,20%
Armensk  0,11%


== Galleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zalizne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Залізне – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Clarke Province

Clarke Province, også omtalt som Province Clarke, er en tidligere provins i det britiske protektoratet Nord-Borneo. Provinsen ble opprettet etter at sultan Hashim Jalilul Alam Aqamaddin av Brunei avsto et landområde mellom elvene Sepitong og Trusan til British North Borneo Company i september 1901. Landområdet lå omkring den indre delen av Bruneibukta, og strakte seg sørøstover i retning innover Nord-Borneo. Dette tilsvarer den nordvestlige delen av Lawas-distriktet i Sarawak.
Provinsen fikk sitt navn i 1902 etter sir Andrew Clarke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Library of Congress, A map of British North Borneo, med den opprinnelig provinsinndelingen. Utgitt i 1888.
Library of Congress, A map of British North Borneo, med Clarke Province inkludert. Utgitt i 1903.
Bilozerske

Bilozerske (ukrainsk Білозерське, russisk Белозёрское, Beloziorskoje) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 15 300 innbyggere (2018).


== Demografi ==
Morsmål registrert ved folketellingen i Ukraina i 2001:
Russisk  69,8%
Ukrainsk  29,6%
Hviterussisk  0,1%


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bilozerske – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johan Frederik Bartholin

Johan Frederik Bartholin (født 1722 i København, død 1784 i Christiania) var en norsk jurist. Han var sønn av auksjonsdirektør i Christiania og Bragernes, Rasmus Bartholin, som tilhørte den danske slekten av berømte vitenskapsmenn. Johan Frederik Bartholin ble dimittert fra  katedralskolen i Christiania i 1744. Året etter ble han student ved Københavns Universitet der han fram til 1748 var alumnus ved Borchs Kollegium. Han utga i denne perioden noen studentdisputaser dels av juridisk og dels filosofisk innhold. I 1760 ble han assessor i Overhofretten, og i 1762 etterfulgte han faren i embetet som auksjonsdirektør i Christiania.  Ved sin død skjenket han sin boksamling på 1300 bind til Deichmanske bibliotek. Bartholin hadde sterke musikalske interesser og en periode ledet han det Musikalske Selskab i Christiania.


== Verker ==
Dissertatio historico-critica de Saule per musicam curato (Dissertas, Københavns universitet, 1745)(Respondent: Nicolai Nannestad)
Dissertatio historico-critica de genio Socratis (Dissertas, Københavns universitet, 1746)(Respondent: Albert Peter Bartholin)
Dissertatio historico-juridica de crimine laesae majestatis et de ratione poenae huic crimini constitutae tam jur. Dan. quam jur. Rom. et German (Dissertas, Københavns universitet, 1747)(Respondent: Laurits Thura)
Dissertatio juridica de qvatuor delictis jur. Dan. VI publica et privata,rapina, latrocinio et furto ... (Dissertas, Københavns universitet, 1748)(Respondent: Johannes Thura)
Fire Breve fra Christiania skrevne af Joh. Fred. Bartholin i Aarene 1763-82 ; udgivne af C.F. Bricka. Brevmottaker: Bolle Willum Luxdorph (I: Danske Magazin, 5. Række III (1893))


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk leksikon http://runeberg.org/dbl/1/0580.html
Patrick Moore (amatørastronom)

Alfred Patrick Caldwell-Moore, kjent som Patrick Moore, (født 4. mars 1923, død 9. desember 2012) var en britisk amatørastronom. Han jobbet både som forsker, forfatter og radio- og tv-kommentator innen astronomi. Han skrev over 70 bøker og var en del av BBC-programmet The Sky at Night, som har bitt vist uavbrutt med Moore som vert siden 1957.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Patrick Moore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Patrick Moore på Internet Movie Database 
(en) Patrick Moore hos The Movie Database 
(en) Patrick Moore på Discogs 
(en) Patrick Moore på MusicBrainz
James Wilson (fotballspiller født 1995)

James Anthony Wilson (født 1. desember 1995) er en engelsk fotballspiller som spiller for Port Vale FC.Han er spiss og debuterte den 6. mai 2014 med å score 2 mål for Manchester United mot Hull City. Hans første mål i 2014/15-sesongen kom den 17. januar borte mot Queens Park Rangers. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James Wilson – UEFA 
(en) James Wilson – Transfermarkt 
(en) James Wilson – WorldFootball.net 
(en) James Wilson – Soccerbase.com 
(en) James Wilson – FootballDatabase.eu 
(en) James Wilson – Soccerway 
(en) James Wilson – FBref 
James Wilson på ManUtd.com
The Herbaliser

The Herbaliser er et britisk band som blander trip hop, hiphop, jazz, funk og electronica. «Bandet» består egentlig bare av DJ/produsent Ollie Teeba og multi-instrumentalist Jake Wherry, men på turne har de med et ensemble av gjestemusikere. Innimellom spiller de som The Herbaliser Band.The Herbaliser er kjent for å bruke mange gjestevokalister. For eksempel er den amerikanske rapperen What? What? (aka Jean Grea) med på flere studioalbum. 
The Herbaliser har siden 1995 gitt ut sju studioalbum, to konsertalbum (som The Herbaliser Band) og to DJ-mikser. I 2014 kommer det åttende studiealbumet.


== Studioalbum ==
Remedies (Ninja Tune, 1995)
Blow Your Headphones (Ninja Tune, 1997)
Very Mercenary (Ninja Tune, 1999)
Something Wicked This Way (Ninja Tune, 2002)
Take London (Ninja Tune, 2005)
Same As It Never Was (Studio !K7, 2008)
There Were Seven (Department H, 2012)


== Konsertalbum ==
Som The Herbaliser Band:

Session 1 (Studio !K7, 2000)
Session 2 (Studio !K7, 2009)


== DJ-mikser ==
Herbal Blend (Ninja Tune, 2003)
Fabriclive.26 (Fabric, 2006)


== Referanser ==


== Kilder ==
Sean Cooper. «The Herbaliser: Biography», Allmusic.com


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Herbaliser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Herbaliser på Apple Music 
(en) The Herbaliser på Discogs 
(en) The Herbaliser på MusicBrainz 
(en) The Herbaliser på SoundCloud 
(en) The Herbaliser på Spotify 
(en) The Herbaliser på Songkick 
(en) The Herbaliser på Last.fm 
(en) The Herbaliser på AllMusic
Pierre Séguier

Pierre Séguier (født 28. mai 1588 i Paris, død 28. januar 1672 i Saint-Germain-des-Prés) var en fransk politiker. Han var Frankrikes kansler fra 1632 og deltok i grunnleggelsen av Det franske akademi.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Séguier kom fra en slekt med en rekke fremstående jurister og politikere. Farfaren, ved samme navn, var président à mortier i Paris' parlament, og faren Jean Séguier, var seigneur d'Autry. Ettersom faren døde mens han var liten, vokste han opp hos sin onkel på farssiden, som var président à mortier i Paris likesom farfaren. 


=== Karrière ===
I 1624 etterfulgte han sin onkel i parlamentet, og ble i dette verv i ni år.
I tiden i parlamentet kom Séguier til å nyte Richelieus tillit, og ble i 1633 storsigillbevarer (Garde des Sceaux) og i 1635 dessuten kansler. Han var en av dem som med forbigående av Ludvig XIIIs testamente overlot formynderregjeringen til enkedronning Anna. 
Selv om Séguier var en klar tilhenger av hoffpartiet under fronden, måtte han avstå fra sin verdighet som storsigillbevarer. Han ledet i 1642 rettassaken mot Henri Coiffier Ruzé d'Effiat, marquis de Cinq-Mars. Han fikk tilbake storsigillbevarervervet allerede i 1656. Han presiderte også den domstolen som dømte Nicolas Fouquet i 1661. 
Etter at Jean-Baptiste Colbert var kommet til makten og Mazarin var død, spilte Séguier en forholdsvis passiv rolle i administrasjonen, men i 1666 inngikk han i en kommisjon som reformerte Paris' politivesen. 
Han var en av stifterne av Det franske akademi, og ble dets beskytter etter Richelieus død.
Pierre Séguier døde 28. januar 1672 i Saint-Germain-en-Laye i en alder av 82 år.
Charles Le Brun, som allerede hadde foreviget ham i Ritterbilde med kanslerSéguier (1660, Louvre, originaltitoel Portrait équestre du Chancelier Séguier) i stor prakt, gav ham en storlagen begravelse ved hjelp av Académie royale de peinture et de sculpture.
Seguiers betydelige bibliotek ble i pakt med hans testamentarisk gitte bestemmelse overført til abeddiet St. Germain-des-Prés og utgjør nå som Fonds Coislin en kostbar del av Bibliothèque nationale de France. Hans private nedtegnelser ble i 1964 utgitt av Roland Mousnier: Lettres et mémoires adressées au chancelier Séguier (1633–1649).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dictionnaire d'histoire de France, Paris, 1981, Librairie Académique Perrin, ISBN 2-262-00228-2
Grand Larousse universel, Paris, 1997, ISBN 2-03-106058-9


== Eksterne lenker ==
(en) Pierre Séguier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pierre Séguier hos The Peerage 
(sv) Séguier, Pierre i Nordisk familjebok (2. utgave, 1916)
Viskoelastisitet

Viskoelastisitet er en egenskap ved materiale som viser både viskøse og elastiske karakteristikker når de blir deformerte. Viskøse stoffer, som for eksempel honning, vil endre form når de blir utsatt for en spenning. Elastiske materialer går raskt tilbake til den opprinnelige formen når de blir utsatt for en spenning og spenningen forsvinner. Viskoelastiske stoffer har element av begge disse, slik at deformeringen av slike stoff avhenger av hvor lenge de blir utsatt for en spenning.


== Litteratur ==
Silbey and Alberty (2001): Physical Chemistry, 857. John Wiley & Sons, Inc.
Allen and Thomas (1999): "The Structure of Materials," 51.
Nikolaj Koppel

Nikolaj Koppel (født 6. mars 1969 i Gentofte) er en dansk musiker og journalist. Han har både arbeidet som pianist og programleder for flere DR-produksjoner, og sammen med Lise Rønne og Pilou Asbæk var Koppel programleder for Eurovision Song Contest 2014 i København.Koppel er sønn av operasangeren Lone Koppel og pianisten John Winther.
. Koppel begynte å spille piano som treåring. Han har studert ved Det Kongelige Danske Musikkonservatorium, hvor han avsluttet i solistklasse. Deretter turnerte han som solist i USA, Tyskland, Australia og Skandinavia, og ga ut totalt tre CD-er. Han imponerte i 1998 gjennom å være den første danske pianist som spilte inn Johannes Brahms' Pianokonsert nr. 1 med Radiosymfoniorkestret og Thomas Dausgaard (EMI).I 2000 overrasket han ved å trekke seg tilbake fra konsertlivet og i stedet starte som journalist. Som frilansjournalist var han i 2000 tilknyttet Information, og fra 2001 til 2005 var han redaktør for magasinet Euroman. Fra 2005 til 2010 var han musikksjef i Tivoli i København. I 2009 og 2010 var han dommer i Talent, den danske utgaven av Got Talent. Fra januar 2010 til april 2011 var han programleder for DRs Aftenshowet. Sammen med Hella Joof var han fra 2010 til 2012 programleder for radioprogrammet Åbent Hus på DR P2, et program som handlet om klassisk musikk. Koppel har siden 1. november 2011 vært kanalredaktør på DR P2 og redaktør for en del programmer på DR P1. Han dukker fremdeles opp som programleder på DR1, bl.a. i dirigentkonkurransen Maestro i 2011, Kronprinsparrets Priser både i 2011 (i Aarhus) og 2013 (i Sydney), Spil for Livet i 2011, ved festforestillingen i anledning Margrethe II av Danmark 40-årsjubileum som regent i 2012 og for Danmarks Indsamling i både 2013 og 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaj Koppel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nikolaj Koppel på Internet Movie Database 
(da) Nikolaj Koppel på Filmdatabasen 
(da) Nikolaj Koppel på danskefilm.dk 
(da) Nikolaj Koppel på danskfilmogtv.dk 
(en) Nikolaj Koppel hos The Movie Database 
(en) Nikolaj Koppel på Discogs 
(en) Nikolaj Koppel på MusicBrainz 
(da) Nikolaj Koppel på Twitter
Velgeren

Velgeren var en avis som kom ut på Gjøvik fra 1904 til 1984. Fra starten ble navnet skrevet Vælgeren. Avisa kom ut mandag, onsdag og fredag, som ettermiddagsavis. Den første redaktør var Per Dahl, og som disponent valgtes dr. Hans Volckmar (1862–1915) som forlot avisen i 1907.
Avisa var et organ for Arbeiderdemokratene og Castbergianerne. Arbeiderdemokratene  hadde skikkelig vind i seilene i Johan Castberg og Alf Mjøens tid, og avisa holdt en høy profil. Velgeren omtalte seg som "Det eneste organ for distriktets virkelige demokrati". Fra 1909 til 1925 sto Ivar Tveit som bladets utgiver. I mai 1925 gikk Velgeren konkurs. Avisa var snart på beina igjen, og holdt det gående helt til 13. mai 1942 da redaktør Alf Rønning ble arrestert og satt på Grini. Avisa kom i gang igjen den 25. juni 1945. Da var Rønning igjen på plass som redaktør.
Velgeren innledet et teknisk samarbeid med Samhold i 1950. De to avisene ble slått sammen til Samhold/Velgeren i 1965. Da avisen erklærte seg som en politisk uavhengig borgelig avis i 1984, ble navnet endret til Samhold, og Velgeren var dermed pressehistorie.


== Kilder ==
Terje Paulsberg:«Ingens herre - ingens trell - Oppland arbeiderblad 75 år i distriktes tjeneste». ISBN 82-994928-0-7
Al-Tûsi

Nasir al-Din al-Tusi eller Muḥammad ibn Muḥammad ibn al-Ḥasan al-Ṭūsī (født i Tus i Iran 18. februar 1201, død i Bagdad 26. juni 1274) var en muslimsk matematiker, naturforsker, astronom, filosof og teolog, beskrevet som «kanskje den mest berømte og mest innflytelsesrike lærde i hele den klassiske shiatradisjonen».


== Liv og virke ==

Nasir al-Din Tusi begynte sine studier i ung alder. I Hamadan og Tus studerte han Koranen, hadith, shi'amuslimsk jurisprudens, logikk, filosofi, matematikk, medisin og astronomi.Han mistet sin far tidlig. I pakt med farens ønsker for ham, tok han sin utdannelse svært alvorlig og reiste vidt og bredt for å lære av aktede lærde og tilegne seg den viten som rettleder mennesker til den neste verdens lykke.
Han flyttet til Nishapur for å studere filosofi under Farid al-Din Damad og matematikk under Muhammad Hasib. Han møtte også Farid al-Din 'Attar, den sufimester som senere ble drept av de mongolske erobrere, og hørte på Qutb al-Din al-Misris forelesninger.
I Mosul studerte han  matematikk og astronomi under Kamal al-Din Yunus (død 639/1242). Senere korresponderte han med Sadr al-Din al-Qunawi, svigersønn til Ibn al-'Arabi, og det synes som om mystisismem, slik den ble forkynt av sufiene, ikke hadde særlig tiltrekning på ham. Så snart han fant passende anledning til det, utviklet han en egen håndbok for filosofisk sufisme i form av en liten bok kalt Awsaf al-Ashraf.
Med støtte fra khan Hülegü etablerte han i 1259 Maragha-observatoriet ved Maragheh. Hans studier av planetenes bevegelser ble oppsummert i verket Zij-i Ilkhani («de ilkanske tabeller») Hans studier førte også til teorien om tusi-par. Innenfor matematikken studerte han også tangenssetningen og skrev fembindsverket Kitāb al-Shakl al-qattāʴ om trigonometri. Innenfor biologi drøftet han i verket Akhlaq-i-Nasri («nasireisk etikk») en teori om artenes utvikling.
Han skal ha skrevet om lag 165 bøker, på både arabisk, persisk og tyrkisk. Blant titlene kan nevnes Al-Tadhkirah fi'ilm al-hay'ah – en personlig bok om astronomisk virksomhet, al-Risalah al-Asturlabiyah – en veiledning til astrolabium, en kommentar til Avicennas Isharat, foruten bøker om mineralogi, medisin og kommentarer til klassiske greske naturvitere.Teologisk sett tilhørte Nasir ismailittene. Han vokste opp i en familie tilknyttet tolvertradisjonen, og konverterte selv til ismailittene etter studier. Han skrev flere bøker om trosspørsmål. Han var skeptisk til sufismen, og skrev sin egen versjon av en «filosofisk sufisme» i Awsaf al-ashraf.
En småplanet (10269 Tusi) og et krater på månens sørlige halvkule er oppkalt etter ham. Det samme er et teknisk universitet i Teheran og et observatorium i Şamaxı i  Aserbajdsjan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nasir al-Din Tusi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tom Lawrence

Thomas Morris Lawrence (født 13. januar 1994) er en walisisk fotballspiller som spiller for den skotske klubben Rangers.Han ble kjøpt inn fra Manchester United 1. september 2014. Han debuterte for Manchester United den 6. mai 2014 mot Hull City. Han har tidligere vært på utlån til de engelske klubbene Carlisle United, Yeovil Town og Rotherham United.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Lawrence – FIFA 
(en) Tom Lawrence – UEFA 
(en) Tom Lawrence – Transfermarkt 
(en) Tom Lawrence – national-football-teams.com 
(en) Tom Lawrence – WorldFootball.net 
(en) Tom Lawrence – Soccerbase.com 
(en) Tom Lawrence – FootballDatabase.eu 
(en) Tom Lawrence – Soccerway 
(en) Tom Lawrence – EU-Football.info 
(en) Tom Lawrence – FBref 
Profile på ManUtd.com
Profile på faw.org.uk