jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Iver Albert Juel

Iver Albert Juel (født 25. september 1818 på Eik i Skoger, død 3. juni 1901 på Bragernes) var en norsk trelasthandler, skogeier, brukseier, skipsreder, fabrikkeier, bankdirektør, varaordfører og overformynder i Drammen.
Han tilhørte slekten Juel fra Skoger og var sønn av proprietær, skipsreder og lensmann i Skoger Anders Juel og Sara Marthine Fegth, datter av trelasthandler Jacob Fegth (1761–1834). Han var oppkalt etter sin onkel Iver Fegth (1798–1816). Som barn hadde han, hans søsken og en del av hans fettere og kusiner dikteren Hans Hanson som huslærer.
I 1847 etablerte han egen virksomhet som trelasthandler på Tangen med fokus på eksport av bjelker til Nederland, og samme år overtok han sin morfar Jacob Fegths staselige gård i Havnegaten 10. Han hadde også eierinteresser i skipsrederi og eide en vannsag. I Sarpsborg startet han sammen med Benjamin Wegner i 1856 trelastfirmaet Juel, Wegner & Co. I 1863 startet han i Kragerø trelastfirmaet Juel, Lorentzen og Mürer. Etter at firmaet ble oppløst i 1879 overtok han dets skogeiendommer i Drangedal og Tørdal, til sammen 120 000 mål, som i 1890-årene ble overtatt av sønnene Anders og Joh. Fr. Juel. I 1872 stiftet han sammen med andre trelasthandlere i Drammen og omegn trelastfirmaet Hillringsbergs A/B i Värmland. Han eide også en rekke store skogeiendommer andre steder i Norge: Skasberget i Grue, Store Steien i Alvdal, Sevre skog i Nes, Aker skog i Soknedalen på Ringerike, Rotegar skog ved Pålsbufjorden, Bakkerud skog i Flesberg og Lande skog i Flesberg.
Han var med å stifte brannforsikringsselskapet Norge og var direksjonsmedlem der, var direksjonsmedlem i Drammens Privatbank, varaordfører i Drammen 1867–68, direksjonsmedlem i Drammen–Randsfjordbanen og Christiania–Jarlsbergbanen. I slutten av 1860-årene startet han sammen med fem andre drammensere Drammens Damphøvleri på Brakerøya. I 1870-årene eide han en mineralvannfabrikk i Treschows gate 1.
Han ble i 1869 utnevnt til ridder av Vasaordenen, men satte liten pris på utmerkelsen og bar den aldri. I 1884 skjenket han Drammens Barnehjem gården Lolland i Skoger. Han døde på sin eiendom Fjellheim ved Brakerøya, der han bodde fra 1880.
Han var gift med Frederikke Wilhelmine Thorne (1827–1900), datter av trelasthandler og stortingsmann Johan Frederik Thorne. De var foreldre til brukseier, ordfører i Kragerø, bankdirektør mm. Einar Juel (1866–1942), trelasthandler Julius Christian Juel (1853–1930), trelasthandler Anders Juel (1852–1926), overrettssakfører Alfthan Vogt Brocklesby Juel (1857–1937) og cand.med. Ivar Albert Juel (1861–1897). Han var oldefar til gullsmedene Torolf Prytz jr. og Grete Prytz Kittelsen.
Iver Albert Juel vokste forøvrig opp med kusinen Caroline Louise Salvesen. Hennes sønn Bernhard C. Pauss ble senere gift med datteren til Wegner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Einar Juel: Familien Juel fra Skoger og Drammen med enkelte kognater; Efter optegnelser av avdøde A. Juel. Oslo 1937.
«Juel, Iver Albert», i Per Otto Borgen, Drammen byleksikon, bd. 2 (Skoger/Konnerud), s. 74–76, Drammen, Forlaget for by- og bygdehistorie, 1998, ISBN 82-91649-05-7
Elin Helgheim

Elin Helgheim (født 4. juni 1964) er en norsk journalist, programleder i NRK og filmskaper fra Holmedal i Askvoll i Sunnfjord.
Hun er utdannet ved UiB med fagene spansk, historie og offentlig administrasjon. Hun ble ansatt i NRK Hordaland i 1992 og var med på å lage Vestlandsrevyen. I 1996 var hun en av tre som ledet det nye Norge i dag på NRK2. Fra 1998 var hun redaksjonsleder for Norge Rundt. Sammen med journalist Nils Wærstad var hun med i Ut i nærturen i 2009. Samme år produserte hun Bergensbanen minutt for minutt sammen med  fotograf Thomas Hellum. Hun var også en av programlederne i Hurtigruten minutt for minutt som ble vist i 2011. I 2012 var hun programleder og regissør for Meisterklasse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elin Helgheim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Elin Helgheim på Internet Movie Database 
Elin Helgheim på Twitter 
Elin Helgheim på Instagram 
Elin Helgheim på LinkedIn
Taenioderini

Taenioderini er en gruppe av fargerike biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Stort sett middelsstore (10-30 millimeter), litt avlange gullbasser. Noen av slektene er metallisk fargede, andre er brokete i svart, gult og rødt. Noen er tett kledt med lange hår og kan minne om humler (særlig slekten Bombodes).
Dekkvingene er tydelig bredere enn pronotum, med markerte skuldre.


== Levevis ==
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Taenioderini Mikšic, 1976
Gruppen Chalcotheina Mikšic, 1976
Slekten Chalcothea Burmeister, 1842 - 5 arter
Slekten Microchalcothea Moser, 1910 - én art
Slekten Pseudochalcothea Ritsema, 1882
Slekten Pseudochalcotheomima Mikšic, 1985
Gruppen Taenioderina Mikšic, 1976
Slekten Anocoela Moser, 1914 - én art
Slekten Bacchusia Mikšic, 1976
Slekten Bombodes Westwood, 1848
Slekten Carneluttia Mikšic, 1976
Slekten Chalcotheomima Mikšic, 1970
Slekten Clerota Burmeister, 1842
Slekten Coilodera Hope, 1831 - 19 arter
Slekten Costinota Schürhoff, 1933 - én art
Slekten Eumacronota Mikšic, 1976 - én art
Slekten Euremina Wallace, 1867
Slekten Euselates Thomson, 1880 - 43 arter
Slekten Glyptothea Bates, 1889 - 3 arter
Slekten Glyptotheomima Mikšic, 1976 - én art
Slekten Gnorimidia van Lansberge, 1887
Slekten Hemichalcothea Mikšic, 1970
Slekten Ixorida Thomson, 1880
Underslekten Mecinonota Kraatz, 1892
Underslekten Oncosterna Thomson, 1880
Underslekten Pseudomecinonota Miksic, 1972
Slekten Macronotops Krikken, 1977
Slekten Meroloba Thomson, 1880 - 6 arter
Slekten Penthima Kraatz, 1892
Slekten Plectrone Wallace, 1867
Slekten Pleuronota Kraatz, 1892
Slekten Taeniodera Burmeister, 1842 - over 80 arter
Slekten Xenoloba Bates, 1889


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Taenioderini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Taenioderini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Cetoniidae på Encyclopedia of life
Bildegalleri over Cetoniinae
Sabotasje (bok)

Sabotasje er en bok i K-serien som er gitt ut av forfatteren Johan Arnt Strøm. Boken er gitt ut i 1986.
Det er høstferie og de tre vennene er på fjelltur. Plutselig hører dem skudd, som selvsagt må undersøkes nærmere. Med ett er de virvlet inn i en kamp mot en nynazistisk gruppe, og dette er en kamp dem må vinne, hvis ikke...


== Kilder ==
http://bokelskere.no/bok/sabotasje/125191/
Gi deg ikke, Knut

Gi deg ikke, Knut er en bok i K-serien som er gitt ut av forfatter Johan Arnt Strøm. Boken er gitt ut i 1981.
Knut (12) og familien må flytte fra hjemstedet sitt siden faren har mistet jobben sin. Knut må da begynne på ny skole, på et nytt sted som er fremmed og ukjent. Første dag på skolen blir han mobbet av en gjeng, og havner i slagsmål med gjenglederen. Han blir senere tatt til fange og mobbet. Knut er sterk og kjemper imot sammen med vennene sine. 


== Kilder ==
http://bokelskere.no/bok/lastebilmysteriet/125194/
https://web.archive.org/web/20131101050324/http://home.online.no/~johan-as/#LASTEBILMYSTERIET - bok nr. 5
Johan Arnt Strøm

Johan Arnt Strøm (født 8. november 1938 i Bodø) er en norsk forfatter av barne- og ungdomsbøker. Han er kjent for å ha skrevet K-serien, en spenningsserie for barn og ungdom i alderen 8-14 år. 
I Bodø gikk han på folkehøyskole, for senere å gå videre til realskolen og handelsskole. Han arbeidet deretter i Saltens Dampskipsselskap som personalkonsulent til han gikk av med pensjon 62 år gammel.
I sin ungdom var han spesielt begeistret for serien om Hardy-guttene, og det var begeistringen for Hardy-guttene som fikk ham til å holde seg til de samme heltene i sin egen serie. 


== Forfatterskap ==
Handlingen i bøkene til Johan Arnt Strøm foregår i området rundt Bodø. Bøkene kjennetegnes med at de har en spennende, men enkel handling. De snille er alltid snille, og skurker er alltid skurker. Bøkene er skrevet med enkle setninger. Det er skrevet på et godt norsk språk med korte kapitler. Bøkene handler om vennene Knut, Per og Kristine som stadig blir dratt inn i nye spennende eventyr. Boken Gi deg ikke, Knut kom ut i 1981 og var den første av i alt 28 bøker. Sammen med sin tyske kone har han også skrevet tysk/norsk teknisk ordbok, og norsk/tysk teknisk ordbok, utgitt i 1979. Han har også skrevet to bøker om lokalbåter i Salten som tidligere har vært livsnerven for befolkningen langs kysten og på øyene. I alt har det blitt solgt om lag 100.000 eksemplarer av bøkene hans.


== Priser ==
I 2002 fikk Johan Arnt Strøm kulturstipendet fra Bodø kommune. Det er et stipend som Bodø kommune deler ut årlig for å stimulere kulturell aktivitet.


== Bibliografi ==
Norsk/tysk teknisk ordbok (1979)
Tysk/norsk teknisk ordbok (1979)
Gamle Saltens-båter : 1868-1968 (2002)
Saltens-båter II (2004)K-Serien

Gi deg ikke, Knut (1981)
Knut i Lofoten (1983)
Ubåtjakt (1985)
Sabotasje (1986)
Lastebilmysteriet (1987)
Kidnappet (1988)
Kunsttyveriet(1990)
Bilbanden (1992)
Smuglere (1993)
Falskmyntnerbanden (1994)
Ran (1995)
Farlig jakt (1996)
Våpensmugling (1997)
Høyt spill (1998)
Mystisk last (1999)
Klokketyvene (2000)
Transitthavn Bodø (2001)
Nære på ... (2002)
Hard takling (2003
Kode NTC-mobil (2004)
Aksjonistene (2005)
Beviset (2006)
Sykkeltyvene (2007)
Uten spor (2008)
Skatten (2009)
Innbrudd (2010)
På kanten av stupet (2011)
Avlytting (2012)


== Referanser ==


== Kilder ==
Intervju med Johan Arnt Strøm
Marte Rommetveit

Marte Rommetveit (født 13. desember 1979) er en norsk programleder fra Stord. Hun er kjent for sin rolle som programleder for Vestlandsrevyen og Norge i dag på NRK.


== Familie ==
Hun er datter av tidligere NRK-journalist Geir Rommetveit og søster til skuespilleren og sangeren Berte Rommetveit. Stortingsrepresentant Magne Rommetveit (Ap) er onkel.Hun var tidligere gift med Sigurd Sele.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mediedynastiet Rommetveit
Rolf Wiborg

Rolf Wiborg (født 23. desember 1948) er en norsk sivilingeniør, oljemann og varsler.
Han er siv.ing. i kjemi fra Norges tekniske høgskole i Trondheim i 1972, og en mastergrad i petroleumsfag fra University of Alberta i Canada i 1975. Deretter jobbet han tre år for Statoil før han i 1978 fikk jobb i Phillips Petroleum Company der han frem til 1997 innehadde femten ulike stillinger. Han var i 1985 blitt offshoresjef for Phillips Petroleum da han ble forfremmet til teknisk direktør (engineering manager) med ansvar for driften ved 25 plattformer på alle feltene, herunder prosjektene for vanninjeksjon og oppjekking på Ekofisk.  I 1989 sendte Phillips ham til jobb som områdedirektør i Lafayette i USA med ansvar for 43 plattformer langs og i Mexicogulfen. Senere ble han letesjef (exploitation manager). I 1992 var han tilbake i Norge som driftsdirektør, fra sent 1993 som viseadministrerende direktør.  Fra 1997 figurerte han som ressurssjef i Oljedirektoratet, fra 2001 som direktør for Premisser og Råd, fra 2004 sjefsingeniør samme sted.  I 2007 søkte han jobben som oljedirektør etter Gunnar Berge. Han satt også i Utvinningsutvalget ledet av Knut Åm som publiserte Økt utvinning på norsk kontinentalsokkel.I august 2011 ble det kjent at han hadde varslet Riksrevisjonen om rolleblanding mellom direktoratet og private selskaper. Han ble oppsagt i 2013 under kontroversielle omstendigheter.


== Referanser ==
Øyvor Bakke

Øyvor Bakke (født 25. mai 1975) er en norsk programleder fra Herand i Jondal, best kjent for sin rolle som programleder for Vestlandsrevyen, Førkveld, og Norge i dag på NRK. Hun startet sin karriere i NRK i 1999.
Bakke er samboer med Herbrand Larsen, som er keyboardspiller i ekstremmetalbandet Enslaved.Hun vokste opp på garden Båkkå i Herand i Jondal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Øyvor Bakke på Internet Movie Database 
(no) Hektisk påske for Øyvor
Knut Åm

Knut Åm (født 18. januar 1944 i Årdal i Sogn) er en norsk geolog og ekspert på geofysikk. Han var mangeårig toppsjef i Phillips Petroleum Company Norge.Åm er oppvokst på Oppdal og i Volda og Ørsta. Han er utdannet siv.ing. fra NTH i Trondheim i 1967 med malmgeologi som oppgavetema og toppkarakter (1.2 og innstilt til Kongen).. Åm forsket videre, fra 1969 til 1973 som geofysiker ved Norges geologiske undersøkelser i Trondheim, i kombinasjon med undervisning ved NTH.   Fra 1973 til 1979 jobbet han for Oljedirektoratet i Stavanger, som sjef for Ressursavdelingen og sjefsingeniør i avdelingen for Sikkerhet. Derpå fulgte tre år for Statoil som selskapets første forskningssjef, før han i 1982 fikk jobb for Phillips Petroleum Company. Han ble første norske toppsjef på Ekofisk da han i 1984 ble forfremmet til offshore manager med ansvar for 23 plattformer.  Han underviste samtidig i geofysikk ved Geofysisk Institutt (UiB), fra 1985 til 1990 som professor II i anvendt geofysikk (marin magnetisme).  Etter en tid som teknisk direktør, figurerer han fra 1987 som viseadministrerende direktør i Phillips og ble i 1989 flyttet til Odessa, Texas for å lede en av selskapets tre hovedregioner for leting og produksjon i Nordamerika.  I desember 1991 overtok han som første norske toppsjef i Norge. Han overtok etter Mike McConnel som pensjonerte seg etter 40 år.  Han ble også leder for Oljeindustriens Landsforening.  Ikke uventet var det Åm som ble «Oilman of the year» i 1994. Fra 1996 til han pensjonerte seg i 1999 var han visepresident ved Phillipskontoret i Bartlesville, Oklahoma. Han var fra 1999 til 2007 styremedlem i Statoil. Åm ledet Utvinningsutvalget, det såkalte «Åmutvalget», som i 2010 publiserte Økt utvinning på norsk kontinentalsokkel.  Han ble i 2013 æresmedlem i Norges Tekniske Vitenskapsakademi og fikk i 2014 en ridder på første klasse av St. Olavs Orden fra assisterende fylkesmann Harald Thune.


== Referanser ==
Arve Uglum

Arve Uglum (født 12. januar 1975 på Skjolden) er en norsk programleder, oppvokst på Kaupanger og bosatt i Sogndal. 
Han er kjent for sin rolle som reporter for NRK Sogn og Fjordane og Vestlandsrevyen på NRK TV. Uglum er medforfatter på boka Grautmål basert på Uglums eget radioprogram ved samme navn om dialektord fra Sogn og Fjordane.Han mottok Kringkastingssjefens språkpris 2018 etter å ha vært programleder i NRKs TV-serie Der ingen skulle tru at nokon kunne bu, for «å dyrke dei breie flatene på fjernsyn med ein nynorskbruk som kler landskapet i programmet».Han fikk Kringkastingsprisen for 2020 fra Kringkastingringen, som mente at «det ikkje råd å late innsatsen for å gjera nynorsk og dialekt til det mest naturlege i verda gå upåakta hen».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arve Uglum NRK
Syng med oss

Syng med oss er et norsk musikkprogram som gikk på NRK-TV fra 1980 til 1992.
Allerede i 1947 hadde NRK Skolekringkastingen en programpost for høgre skoler de kalte Syng med oss ved overlærer og kordirigent Lars Søraas (1887–1976) fra Bergen. I 1975 hadde Ingebrigt Davik (1925–1991) barneprogrammet Syng med oss på fjernsyn. Fra 1980 hadde man «Syng med oss-koret» i Grieghallen med Nils Abrahamsen som musikalsk leder. Det ble samme år kringkastet på fjernsyn under ledelse av Bjørn Tore André (1928–1996) ved NRK Bergen. Allerede i første programmet i desember 1980, var Sissel Kyrkjebø med, fra 1983 som solist. Koret ga ut plater med Rune Larsen (født 1948) og Svein Gundersen bak spakene. Korgutten Arild Sondre Sekse var også med, og et par år senere tilkom Karoline Krüger. Koret sang for eksempel på Statsråd Lehmkuhl. Ved tiårs-jubiléet i 1990 hadde koret utgitt fire plater og femti programmer hadde blitt kringkastet. Allsangprogrammet ble lagt ned av NRK i 1992. To mimreprogram ble sendt i 1993.
I 1999 laget NRK Hordaland ti nye episoder med Lise-May Spissøy (født 1967) som programleder.


== Åpningsvignett ==
En norsk versjon av den skotske nasjonalhymnen "Auld Lang Syne" (på nynorsk: "Skal gamal venskap kverva bort") ble brukt både som åpningsvignett og avslutning på hvert program. Den norske versjonen var ved Hartvig Kiran. 


== Plateutgivelser (utvalg) ==
Syng med oss (1983) (med Sissel Kyrkjebø som solist på tre spor)
Syng med oss - 43 Glade Melodier (1986) (med Sissel Kyrkjebø som solist på åtte spor)
Syng Med Oss Koret


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Syng med oss på Internet Movie Database 
(no) Syng med oss på NRK TV
Else Myklebust

Else Myklebust (født 1938 i Svelgen) er en tidligere journalist og programleder på NRK. Hun er kjent for å dekke tabubelagte tema og vold.
Hun har cand.mag.-eksamen fra Universitetet i Oslo. Fra 1969 til 1994 var hun programsekretær i NRK. I 1974 laget hun fire programmet om kvinnens situasjon sammen med Marianne Wieser. På midten av 70-tallet ledet hun og Kjell Kjær ungdomsprogrammet «Lefsa» om ungdomsklubber og generasjonskløfter. I 1978 ledet hun serien «Eg elskar verda, men ikkje fattigdomen» med opptak fra Caracas.   Hun var også programleder og medarbeider i TV-programmet Sosialkanalen i flere år. Hun var med i Norsk språkråd 1976-1983.
I 1980 og 1981 ledet hun programmet Nærsynet sammen med Berit Hedemann og Ragnar Baartvedt, der hun blant annet intervjuet kampsportutøver Bente Ottersen. Myklebust ble med selv og ble leder av selvforsvarsgruppen «Kvinner i kamp» og utga bok om emnet sammen med Ottersen i 1985. Boka dekker også stoff innsamlet i 1983 på studietur til USA om kvinnevold. I 1984 tok hun opp temaet blant annet i NRK-programmet «Valdtekt ein vond sirkel». Samme høsten startet hun NRK-serien «Ingen rom er trygge» om incest.Sammen med Indra Lorentzen utviklet hun en forestilling om menn som slår, vist på Sosialkanalen i februar 1988. Den syv minutter lange tegnefilmen «Trøbbel» om utuktig omgang med barn, laget hun med filmskaper Anna Tystad Aronsen og Bente Ottersen.  I 1992 ledet hun og Lillian Fjellvær TV-serien «Alle Tiders Reklame» på NRK. Med Gerd Inger Polden laget hun filmen «Taushet er gull» om sexkjøp under Vinter-OL 1994.


== Utmerkelser ==
Hirschfeldtprisen 1986 for en programserie om seksuelle overgrep mot barn


== Publikasjoner ==
Else Myklebust og Bente Ottersen (1985). Tørk tårene. Knytt nevene. Friundervisningens forlag.  [Bok]


== Referanser ==
Hans Christian Rosen

Hans Christian Rosen (også skrevet Roosen) (født 7. november 1794 i Arendal, død 1880) var en norsk offiser, som bl.a. var adjutant for kong Karl Johan og ekstraordinær høyesterettsdommer.
Han var sønn av trelasthandler i Arendal og kommerseråd Herman Frochen Roosen (f. 1749 i Danmark, d. 1820) og Johanne Dorothea Thestrup (f. 1774, d. 1838), datter av prost og sogneprest i Holt Hans Christian Thestrup og Charlotte Juliane Harboe.
Han ble tidlig offiser, tjenestegjorde ved det norske jegerkorps og deltok i felttoget i 1814. Senere var han stasjonert i Stockholm og ble deretter adjutant for stattholderne Johan August Sandels og Baltzar von Platen. I ung alder ble han oberstløytnant og tredje offiser i Generalstaben. Senere var han adjutant for kong Karl Johan. Han tok avskjed som offiser i 1861. I flere år var han ekstraordinær assessor (dommer) i Høyesterett. Han var ugift og skjenket sin etterlatte formue til et legat for trengende ugifte kvinner og enker i Arendal.
Han var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Det finnes et portrett av ham som ung mann av Hjerløv.


== Litteratur ==
Arendals Kommunes Portrætsamling, 1892, s. 42–43
Arendal Byes Historie, 1893, s. 184–185
Top of the World International Piano Competition

Top of the World International Piano Competition er en årlig musikkonkurranse som arrangeres i Tromsø i juni måned. Konkurransen er utelukkende for klassiske pianister, og den øvre aldersgrensen er satt til 34 år. ’Top of the World’ ble første gang arrangert i 2009.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Aftershock

Aftershock er et studioalbum med hardrock-bandet Motörhead, utgitt høsten 2013.


== Låtliste ==
«Heartbreaker» - 3:05
«Coup de Grace» - 3:45
«Lost Woman Blues» - 4:09
«End of Time» - 3:17
«Do You Believe» - 2:59
«Death Machine» - 2:37
«Dust and Glass» - 2:51
«Going to Mexico» - 2:52
«Silence When You Speak to Me» - 4:30
«Crying Shame» - 4:28
«Queen of the Damned» - 2:40
«Knife» - 2:57
«Keep Your Powder Dry» - 3:54
«Paralyzed» - 2:50


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aftershock på Discogs 
(en) Aftershock på MusicBrainz 
(en) Aftershock på Encyclopaedia Metallum 
(en) Aftershock på Spotify 
(en) Aftershock på AllMusic
Johannes Håkenåsen

Johannes J. Håkenåsen (født 9. mars 1917 i Ringsaker, død 27. august 2007 i Nannestad) var en norsk forstmann, fylkesskogssjef og almenningshistoriker. 


== Biografi ==
Johannes J. Håkenåsen ble født som nummer sju i en søskenflokk på åtte på garden Håkenåsen på Brøttum i Ringsaker kommune. Faren Jørgen Haakenaasen (1877–1974) var ordfører i Ringsaker for Høyre 1918–1921.Som den eneste av søsknene fikk Johannes J. Håkenåsen høyere utdanning. Han gikk på Ringsaker fylkesskole, to år på Evenstad skogskole og ettårig artiumskurs på Hamar katedralskole for å kvalifisere seg til studiene ved Norges landbrukshøyskole på Ås hvor han tok eksamen som forstkandidat i 1944. Håkenåsen medvirket i felttoget i Gudbrandsdalen i 1940 og var involvert i motstandsarbeid under krigen.
I årene 1945/1946 var han knyttet til Landbruksdepartementet hvor han utførte statistikkarbeid og kartlegging av behovet for brensel. I 1946 ble han driftsbestyrer i bygdeallmenningen Pihlske Sameie. Her arbeidet han med vanlig skogsdrift, og med utvikling av hytteområder på Sjusjøen. 
I 1965 ble han herredsskogmester for kommunene på Ringerike. I 1971 ble han teknisk fylkesskogmester i Oslo og Akershus, og i 1974 ble han utnevnt til fylkesskogsjef for de to fylkene. Han ble pensjonist i 1987.


== Forfatterskap ==
Håkenåsen, Johannes J. (1982). Almenningene i Ringsaker. [Ringsaker]: Ringsakeralmenningene. ISBN 8271041053. 
Håkenåsen, Johannes J. (1962). «Elgskader på skog i Ringsaker og Øyer». Elgen i Norge. Bind 1. Oslo: Mjølner. s. 95-110. 
Håkenåsen, Johannes J. (1962). «Pihlske sameie». Elgen i Norge. Bind 1. Oslo: Mjølner. s. 366-375. 


== Referanser ==
Rasmusgården

Rasmusgården er et eksempel på en vanlig bergverksarbeidergård, og er et av de eldste gårdsanleggene på Røros i Trøndelag. Våningshuset ble sannsynligvis oppført på slutten av 1600-tallet. Rasmusgården ble fredet i 1940.  
Fortidsminneforeningen overtok gårdsanlegget i 1998.


== Se også ==
Liste over kulturminner i Røros


== Eksterne lenker ==
(no) Om Rasmusgården på Fortidsminneforeningens nettside
«Rasmusgården». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Verdiskapingsprogrammet

Verdiskapingsprogrammet er et nasjonalt program for kulturminner under Riksantikvarens vinger. Prosjektet varte fra 2006 til 2010.Erfaringene fra Verdiskapingsprogrammet var at det ga best resultat der fylkeskommunene var tungt involvert. Senere verdiskapingsprosjekter, i 2011, 2012 og 2013 har derfor krevet fylkeskommunenes medvirkning og 
-finansiering. Det er opprettet en egen nettside for Riksantikvarens verdiskapingsarbeid. Den inneholder blant annet filmer fra de 12 første prosjektene og rapportene som er produsert i verdiskapingsarbeidet. 


== Verdiskapingsprogrammet på kulturminneområdet (2006-2010) ==
Pilotprosjekter i programperioden:

Hamningberg i Finnmark
Pilegrimsleden fra Oslo til Trondheim
Atlanterhavsveien Bud–Kristiansund i Møre og Romsdal
Valdres Natur og kulturpark Valdres og Nasjonalparkriket i Nord-Gudbrandsdalen
Porto Franco – Kristiansands kulturelle frihavn
Perler i Nordsjøløypa, Hordaland
Hammerdalen i Larvik
Odda – industrielle kulturminner som basis for ny vekst.
Den verdifulle kystkulturen i Nordland.
Nærøyfjorden verdsarvpark
Norsk tradisjonsfiskRiksantikvaren har også bevilget mindre beløp til tre plussprosjekter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Les mer om Verdiskapingsprosjektet på Verdiskapingsprogrammets nettside Arkivert 3. januar 2014 hos Wayback Machine.