jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Karlsrudveien (Oslo)

Karlsrudveien (3–5, 2–4B) er en vei på Karlsrud i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Bernt Knudsens vei til Oberst Rodes vei (men er enveiskjørt i motsatt retning). Veien gikk tidligere inn til Lambertseter gård.
Veien fikk navn i 1928 etter husmannsplassen Kolsrud (Karlsrud).


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Karlsrudveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 296. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Gulldusk

Gulldusk (Vitenskapelig navn Lysimachia thyrsiflora) er en plante i nøkleblomfamilien - 
thyrsiflora betyrat blomstene likner på thyrsosstaven. Den hadde en furukongle i enden og  var symbolet til Dionysos. 


== Utseende ==
Høyden kan være 30 til 70 cm. Stengelen er uten greiner, og med lite eller ingen hår.  Nederst er bladene skjellformete, på midten er de motsatte og øverst  er de samlet i en dusk.Blomstene vokser i klaser midt på stengelen, og de er 7-tallige og små med gul krone.Rotstokken forgrener seg slik at gulldusk kan formere seg vegativt over et helt vokseområde .


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gulldusk i Encyclopedia of Life 
(en) Gulldusk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Gulldusk hos Artsdatabanken 
(sv) Gulldusk hos Dyntaxa 
(en) Gulldusk hos ITIS 
(en) Gulldusk hos NCBI 
(en) Gulldusk hos The International Plant Names Index 
(en) Gulldusk hos Tropicos 
(en) Kategori:Lysimachia thyrsiflora – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lysimachia thyrsiflora – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lysimachia thyrsiflora – detaljert informasjon på Wikispecies
Karoline Kristiansens vei (Oslo)

Karoline Kristiansens vei (1–9, 2–8) er en vei på Helsfyr i bydel Gamle Oslo. Den går nordover fra Svovelstikka i det gamle fabrikkområdet til Bryn-Halden & Nitedals Tændstiksfabrik, som nedla driften i 1967.
Veien fikk navn i 1989 etter Karoline Kristiansen (1871–1972), som arbeidet på fabrikken i 62 år. Hun var i 1889 med og stiftet Fyrstikkarbeidernes fagforening og stod i spissen for en streik samme år.
Bydelssenteret Fyrstikktorget er i nr. 1–10, og i nr. 8 holder Oslo Voksenopplæring Servicesenter til.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Karoline Kristiansens vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 296. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Karlsborgveien (Oslo)

Karlsborgveien (1A–5; ingen partallsadresser) er en vei ved Grønlia i bydel Gamle Oslo. Den går fra Mosseveien til Kongsveien. Opprinnelig var dette nedre del av gårdsveien fra Kongshavn til Jomfrubråten.
Veien fikk navn i 1879 etter Karlsborg løkke, som lå ved Ekebergrestauranten og hadde adresse Kongsveien 21.
I nr. 1 er det en stor tømmervilla i dragestil. Sjømannshjemmet er i nr. 5. Ved siden av veien er det et felt med helleristninger. Flere adresser som tidligere var knyttet til Karlsborgveien, er overført til Kongsveien.


== Kilder ==

Knut Are Tvedt, red. (2010). «Karlsborgveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 295. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Kastanjeveien (Oslo)

Kastanjeveien (1–23, 2–32) er en vei på Grefsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Morells vei til Kapellveien.
Navnet ble vedtatt i 1915.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kastanjeveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 296. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Kastellbakken (Oslo)

Kastellbakken (1–13B, 2–12) er en vei på Kastellet i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Ekebergveien til Solveien. I enden mot førstnevnte krysser den Ekebergbanen. Veien har navn etter Kastellet gård.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kastellbakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 296. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Kastellhagen (Oslo)

Kastellhagen (1–11B, 2–6B) er en vei på Kastellet i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Birger Olivers vei.
Navnet ble vedtatt i 1952.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kastellhagen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 296. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nordheimbakken (Oslo)

Nordheimbakken (5–33, 8–32) er en vei på Montebello i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Sondrevegen til Smithsvingen.
Veien fikk navn i 1951 etter Sondre Norheim, og flere andre veier i området, der Husebybakken i sin tid lå, har navn knyttet til skisport.
Veien har villabebyggelse. Den i nr. 10 er tegnet av Arnstein Arneberg.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nordheimbakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 387. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nordlisletta (Oslo)

Nordlisletta (1A–13, 2–28) er en vei på Nordtvet i bydel Grorud i Oslo. Den går fra Nordtvetveien til Gangstuveien. Navnet ble vedtatt i 1951.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nordlisletta». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 388. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nordlisvingen (Oslo)

Nordlisvingen (1–5; ingen partallsadresser) er en gangvei på Nordtvet i bydel Grorud i Oslo. Den går fra Gangstuveien til Stanseveien. Navnet ble vedtatt i 1951.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nordlisvingen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 388. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nordlitoppen (Oslo)

Nordlitoppen (1–3B, 2–6) på Nordtveti bydel Grorud i Oslo. Den går nordøstover fra Nordtvetbakken og ender som blindvei like etter at den har krysset Nordlisletta. Navnet ble vedtatt i 1951.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nordlitoppen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 388. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Rincón de Valentín (kommune)

Rincón de Valentín er en kommune (spansk: municipio) i Salto-departementet i det nordvestlige Uruguay. Hovedstaden heter Rincón de Valentín.


== Byer ==


== Historie ==
Rincón de Valentín ble grunnlagt i 15. mars 2010.


== Regjeringen ==
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Miguel Dalmao (2010-2015).


== Referanser ==
San Antonio (kommune i Salto)

San Antonio er en kommune (spansk: municipio) i Salto-departementet i det nordvestlige Uruguay. Hovedstaden heter San Antonio.


== Byer ==


== Historie ==
San Antonio ble grunnlagt i 15. mars 2010.


== Regjeringen ==
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Fernando Ferrari (2010-2015).


== Referanser ==
Villa Constitución (kommune)

Villa Constitución er en kommune (spansk: municipio) i Salto-departementet i det nordvestlige Uruguay. Hovedstaden heter Constitución.


== Byer ==


== Historie ==
Villa Constitución ble grunnlagt i 15. mars 2010.


== Regjeringen ==
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Sergio García Da Rosa (2010-2015).


== Referanser ==
Quebracho (kommune)

Quebracho er en kommune (spansk: municipio) i Paysandú-departementet i det nordvestlige Uruguay. Hovedstaden heter Quebracho.


== Byer ==


== Historie ==
Quebracho ble grunnlagt i 15. mars 2010.


== Regjeringen ==
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Mario Bandera (2010-2015).


== Referanser ==
Jean Moulin

Jean Moulin (født 20. juni 1899 i Béziers i Frankrike, død 8. juli 1943 i nærheten av Metz) var en fremstående fransk motstandsmann under andre verdenskrig. Han var leder for det nasjonale motstandsrådet Conseil national de la résistance.
Moulin vervet seg til den franske hæren i 1918, men første verdenskrig tok slutt før Moulin kunne bli med og kjempe mot sentralmaktene.
I 1940 var Moulin prefekt i departementet Eure-et-Loir med kontor i Chartres. Etter den tyske invasjonen tok to tyske soldater seg til rette i et hus i landsbyen Luray og skjøt ned en gammel kone som hyttet etter dem med neven. De surret den døde til et tre og sa til datteren hennes at der fikk moren hennes bli stående. Moulin ringte til det lokale tyske hovedkvarteret og protesterte. Han ble innkalt og fikk seg forelagt en offentlig erklæring som hevdet at fransk-senegalesiske infanterister hadde foretatt en massakre på deler av lokalbefolkningen. Moulin hadde ikke hørt om noen slik hendelse og nektet å sette navnet sitt under. Han ble da rundjult og slengt inn i en celle. Av redsel for ytterligere tortur skar han over halsen sin med en glassbit - like under kjeven slik at han blødde mye, men ikke ramte arterien. Han ble innlagt på sykehus og løslatt etterpå. Noen måneder senere ble han oppsagt fra stillingen sin han som prefekt av Vichy-regimet, og flyttet tilbake til hjemtraktene sine ved Avignon.Moulin arbeidet for å forene Charles de Gaulles bevegelse Frie Frankrike og la résistance. Han advarte om at motstandsbevegelsen ellers kom i hendene på kommunistene. Under kodenavnet «Max» reiste han rundt i Frankrike, på vakt overfor Gestapo og Vichy-regimets milits. Hans største bragd var opprettelsen av Motstandsbevegelsens nasjonalråd 27. mai 1943, et råd med 16 medlemmer som representerte ialt åtte motstandsgrupper, fem politiske partier og to fagforeninger. På et hemmelig møte i Paris var rådets første beslutning å anerkjenne de Gaulle som anfører for en provisorisk fransk regjering. Sommeren 1943 ble Moulin avslørt som leder for la résistance og arrestert av Gestapo i Lyon, der han ble forhørt og torturert i tre uker av SS-offiseren Klaus Barbie. Med mellomrom viste Barbie den bevisstløse Moulin til andre tilfangetatte motstandsledere for å skremme dem. Under de brutale forhørene røpet Moulin ingenting.Moulin døde den følgende måned i nærheten av Metz; dødsårsaken er ikke endelig påvist.
Jean Moulin ble først begravet på Père-Lachaise, men 19. desember 1964 ble hans levninger overført til Panthéon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henri Frenay: L'Enigme Jean Moulin, 1977, Robert Laffont
Patrick Marnham: Jean Moulin: ledare för den franska motståndsrörelsen. Stockholm 2004.


== Eksterne lenker ==
(en) Jean Moulin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jean Moulin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(fr) Dossier Jean Moulin
(fr) Tale av André Malraux ved Panthéon den 19. desember 1964
Kildals vei (Oslo)

Kildals vei (1–39, 2–28) er en vei på Høyenhall i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Høyenhallveien (men en bom hindrer trafikk til og fra denne) til Lundveien.
Veien fikk navn i 1917 etter Peter Wessel Wind Kildal, som i 1852 anla landets største frukthage på sin eiendom Høienhal.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kildals vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 298. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Kildeveien (Oslo)

Kildeveien (5–43B, 2–42) er en vei på Årvoll i bydel Bjerke i Oslo. Den begynner som en fortsettelse av Årrundveien og ender som blindvei litt øst for Selvbyggerveien. Nær begynnelsen av veien er det en arm som går til Mons Søviks plass, men en veibom som bare slipper bussen igjennom, hindrer alminnelig trafikk til og fra denne.
Navnet ble vedtatt i 1932.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kildeveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 298. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Kirkegårdsbakken (Oslo)

Kirkegårdsbakken er en vei på Grefsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Kapellveien til Grefsen kirkegård. Sistnevnte gav navn til veien i 1915. 5 er eneste nummer i bruk.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kirkegårdsbakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 302. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Juku Pent

Johannes «Juku» Pent (født 20. november 1918 i Jäneda i Estland, død 16. oktober 1991 i Sonthofen i Tyskland) var en estisk-tysk langrennsløper.
Han deltok i det estiske juniormesterskapet på ski i årene 1937–39. Under annen verdenskrig kjempet han for Tyskland, og ble for krigsinnsatsen tildelt Jernkorset av første og andre klasse. Etter krigen slo han seg ned i Vest-Tyskland. Han vant sitt første av fire vesttyske mesterskap på 50 km i 1950, og ble vesttysk stafettmester på 4 × 10 km i 1952. Som representant for det fellestyske laget i OL i Oslo i 1952 ble han nummer 26 av 36 deltakere på 50 km.
Pent jobbet for firmaet Loba-Holmenkol-Chemic KG, der han i 1951 utviklet en kjemisk skismøring. Han var smører for det tyske langrennslaget under OL i 1956 og 1964, og Vest-Tyskland i 1968. Under OL i Sapporo i 1972 var han medlem av teknisk komité for langrenn.


== Referanser ==


== Kilder ==
Eesti Spordi Biograafiline Leksikon: Juku Pent (13. desember 2013, besøkt 30. januar 2015)
Postimees: Ka väliseestlased on võistelnud valgetel olümpiatel (5. februar 1998, besøkt 30. januar 2015)
Sports Reference: Juku Pent Arkivert 17. april 2020 hos Wayback Machine. (olympiaresultater, besøkt 30. januar 2015)


== Eksterne lenker ==
(en) Juku Pent – Olympedia 
(en) Juku Pent – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Arbutus andrachne

Arbutus andrachne er en eviggrønn plante i lyngfamilien.
Den er et lite tre og blir opptil fem meter høyt. Barken er rødoransje og faller av i store flak, som etterlater store gulrosa flekker. Bladene er spredte, omvendt eggformede og helrandete. Unge skudd har tannete blad og kan forveksles med jordbærtre (A. unedo). Blomstene er hvite og sitter i opprette, tette klaser. Frukten er mindre og glattere enn hos jordbærtre.
Arten vokser i skogkanter, kratt og på steinete steder. Den er viktig del av maquis-vegetasjonen i det østlige middelhavsområdet og vokser fra Albania østover til Israel, inkludert Kreta og Kypros. Den finnes også langs Tyrkias svartehavskyst og på Krim.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Litteratur ==
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 166. ISBN 0-7136-7015-0. 
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 375. ISBN 82-10-01282-7. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 136. ISBN 82-562-0490-7. 
«Arbutus andrachne». Flora Europaea. Besøkt 30. januar 2015. 
Wild Flowers of Israel – Arbutus andrachne Besøkt 31. januar 2015.


== Eksterne lenker ==
(en) Arbutus andrachne i Encyclopedia of Life 
(en) Arbutus andrachne i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Arbutus andrachne hos NCBI 
(en) Arbutus andrachne hos The International Plant Names Index 
(en) Arbutus andrachne hos Tropicos 
(en) Kategori:Arbutus andrachne – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Arbutus andrachne – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Arbutus andrachne – detaljert informasjon på Wikispecies
Europamesterskapet i roing

Europamesterskapet i roing ble arrangert første gang i 1893 i Ortasjøen i Italia, og arrangeres hvert år. Mesterskapet tok en stor pause fra 1973 til 2007, og har siden reintroduseringen konkurrert i de båtene som det konkurreres i under OL.


== Vertsbyer ==
1893 Ortasjøen, Italia
1894
1895
1896
1897
1898
1899 Oostende, Belgia
1900
1901
1902
1903
1904
1905
1906
1907
1908 Luzern, Sveits
1909
1910
1911 Como, Italia
1912
1913 Gent, Belgia
1920
1921 Amsterdam, Nederland
1922 Barcelona, Spania
1923
1924
1925 Praha, Tsjekkoslovakia
1926 Luzern, Sveits
1927 Como, Italia
1928
1929 Bydgoszcz, Polen
1930 Liège, Belgia
1931 Paris, France
1932 Beograd, Jugoslavia
1933 Budapest, Ungarn
1934 Luzern, Sveits
1935 Berlin, Tyskland
1937 Amsterdam, Nederland
1938 Milano, Italia
1947 Lucerne, Sveits
1948
1949  Amsterdam, Nederland
1950  Milano, Italia
1951  Mâcon, Frankrike
1952
1953  København, Danmark
1954  Amsterdam, Nederland
1955  Gent, Belgia (Kvinner: București, Romania)
1956  Bled, Jugoslavia
1957 Duisburg, Vest-Tyskland
1958 Poznań, Polen
1959 Mâcon, France
1960 (Kvinner) London, Storbritannia
1961 Praha, Tsjekkoslovakia
1962 (Kvinner) Øst-Berlin, Øst-Tyskland
1963 København, Danmark (Kvinner: Moskva, Sovjetunionen)
1964 Amsterdam, Nederland
1965 Duisburg, Vest-Tyskland
1966 (Kvinner) Amsterdam, Nederland
1967 Vichy, Frankrike
1968 (Kvinner) Berlin, Tyskland
1969 Klagenfurt, Østerrike
1970 (Kvinner) Tata, Ungarn
1971 København, Danmark
1972 (Kvinner) Brandenburg, Øst-Tyskland
1973 Moskva, Sovjetunionen


== Medaljestatistikk (2007–2019) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) European Rowing Championships – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Patrick Andersson

Må ikke forveksles med fotballspilleren Patrik AnderssonPatrick Andersson (født 16. juli 1970) er en svensk tidligere fotballspiller. Andersson, som var midtbanespiller, spilte 56 kamper og scoret ti mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1990 til 1993.Mens han spilte for Malmö ble han gitt tilnavnet «Trelleborg» etter stedet han kommer fra, for å unngå sammenblanding med lagkamerat og navnebror Patrik Andersson som på sin side fikk tilnavnet «Bjärred».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Patrick Andersson – FBref 
Svenska Fotbollförbundet


== Litteratur ==
Alsiö, Martin (2011). 100 år med Allsvensk fotboll (svensk). Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.
Peter Jönsson

Peter Jönsson (født 5. november 1965) er en svensk tidligere fotballspiller. Jönsson, som var forsvarsspiller, spilte 56 kamper og scoret fire mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1986 til 1993.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alsiö, Martin (2011). 100 år med Allsvensk fotboll (svensk). Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.
Europamesterskapet i fekting

Europamesterskapet i fekting ble arrangert første gang i 1981 i Foggia, og arrangeres hvert år. 


== Vertsbyer ==
1981:  Foggia
1982:  Mödling
1983:  Lisboa
1991:  Wien
1992:  Lisboa
1993:  Linz
1994:  Kraków
1995:  Keszthely
1996:  Limoges
1997:  Gdańsk
1998:  Plovdiv
1999:  Bolzano
2000:  Funchal
2001:  Koblenz
2002:  Moskva
2003:  Bourges
2004:  København
2005:  Zalaegerszeg
2006:  Izmir
2007:  Gent
2008:  Kiev
2009:  Plovdiv
2010:  Leipzig
2011:  Sheffield
2012:  Legnano
2013:  Zagreb
2014:  Strasbourg
2015:  Montreux
2016:  Toruń
2017:  Tbilisi
2018:  Novi Sad
2019:  Düsseldorf
2020:  Minsk
2021:  Plovdiv
2022:  Sotsji


== Medaljestatistikk ==
etter Düsseldorf 2019


== Eksterne lenker ==
European Fencing Confederation (EFC), offisiell hjemmeside
Bengt Fröjd

Bengt Fröjd er en svensk tidligere fotballspiller. Fröjd, som var spiss, spilte 56 kamper og scoret tre mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1956 til 1963.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alsiö, Martin (2011). 100 år med Allsvensk fotboll (svensk). Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.
Kaaresuvanto

Kaaresuvanto, også skrevet Karesuvanto (nordsamisk: Gárasavvon, på svensk også Karesuando) er et tettsted i Enontekis kommune i Lappland i Finland. Det ligger ved Muonioälven og Europavei 8 og har rundt 140 innbyggere. På andre siden av elva ligger det svenske tettstedet Karesuando, og de to stedene er knyttet sammen med ei bru og en grenseovergang. Man kan si at de er et og samme tettsted (med 450 innbyggere), ettersom de ligger svært nær hverandre geografisk og har en felles historie. På svensk brukes adskilte navn, mens de finskspråklige bruker det finske navnet om begge stedene.  


== Eksterne lenker ==
(en) Kaaresuvanto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vagle Skofabrikk

Sandnes var i begynnelsen av 1900-tallet en handelsby hvor det oppsto flere fabrikker. En av dem var den skofabrikken, som senere kom til å hete Vagle skofabrikk.


== Historien om Vagle skofabrikk ==
Den første skofabrikken på Sandnes ble opprettet som aktieselskap i 1896 av blant annet Peder Jensen Lunde. Denne skofabrikken ble i 1902 overtatt av et annet aktieselskap med navnet Sandnes nye Skofabrikk AS i 1902.

Sandnes nye Skofabrikk AS ble grunnlagt i 1902 som aktieselskap i Sandnes av Olaus Vagle (født 4. mars 1873, død 1956), Svend Svendsen og deres felles læremester P. Mandius Braastein, alle tre var skomakere. Også Th. H. Idland og Konrad Hetland investerte i den nye skofabrikken. Olaus Vagle og Svend Svendsen ble begge ledere av fabrikken. De begynte i et hus nær Krossen. I 1905 hadde de et ganske bra resultat, de produserte for 26.000 kr og hadde 11 tilsatte. I 1909 var antall tilsette steget til 26 og resultatet til 26.000 kr.I 1913 flyttet fabrikken inn i et 3-etasjers bakhus på hjørnet av Kirkegate og Langgata i Sandnes. Forhuset hadde i lang tid vært skobutikk.Olaus Vagle overtok i perioden frem til 1920 flere og flere av aktiene i fabrikken og var eneeier i årene 1920-1956. Sønnen overtok driften etter hans død. Da endret skofabrikken navn til Vagle skofabrikken. Vagle Skofabrikk var den siste skofabrikk i Sandnes og gjenstander fra skofabrikken inngår i Byhistorisk utstilling på Vitenfabrikken.
I 1918 ble fabrikken utvidet og flyttet til en 4-etasjers bygning i Fintergate i Sandnes overfor skobutikken. I 1930 åpner fabrikken skobutikk i Kirkegate 3 i Sandnes.Etter endt læretid dro Svend Svendsen til København for videreutdanning og da han dro seg ut av aktieselselskapet Sandnes nye skofabrikk opprettet han Svend Svendsens Skofabrikk. Svend Svendsens Skofabrikk overtok en større fabrikksbygning (tidligere trevarefabrikk) i Gjesdalsveien, og denne skofabrikken ble med tiden den største skofabrikken mellom Skien og Bergen med 50 tilsatte.


== Utstillingen om Vagle skofabrikk ==
Utstillingen på Vagle skofabrikk ble lagt på Sandnes Museum, nå Vitenfabrikken, i 19xx. Utstillingen ble tatt ned i begynnelsen av 2015 pga. renovering av Solaveien 10.


== Litteratur ==
Sandnes. Stavanger: Dreyer bok. 1998. s. 35 + 60. ISBN 8270963143. 
Eggebø, Aksel (1996). Slik bygde dei byen: historisk ABC om næringsliv og samferdsel i Sandnes. Sandnes: A. Eggebø. s. 138-140. ISBN 8299250927. 
Jonasen, J. Schanche (1965). Sandnes gjennom 100 år: trekk av byens historie. Sandnes: Sandnes kommune. s. 190. 


== Referanser ==
King Olav V Chair in Scandinavian-American Studies

King Olav V Chair in Scandinavian-American Studies er en stilling på St. Olaf College i USA. Stillingen ble opprettet i 1992 gjennom en bevilgning fra den norske regjering og fra NAHA gjennom Kenneth O. Bjork Endowment Fund. Formålet er å sikre studier av Skandinavia og skandinavisk-amerikansk historie. 
Stillingens innehaver er også redaktør for utgivelsene til Norwegian-American Historical Association (NAHA). Til nå er det kommet nesten hundre bøker i serien.Den første som hadde stillingen, var Odd Lovoll, professor i historie og norsk, som hadde stillingen til 2001. Etter ham fulgte Todd W. Nichol, tidligere professor i kirkehistorie på Luther Seminary og ekspert på menighets- og kirkeliv til norsk-amerikanske innvandrere.Ved opprettelsen av King Olav V Chair in Scandinavian-American Studies ble det 6.-7. november 1982 holdt en konferanse på St. Olaf College. Foredragene fra konferansen kan leses i boka Nordics in America : the future of their past, redigert av Odd Lovoll.


== Referanser ==