Herman Laading

Herman Laading (født 25. februar 1813 i Bergen, død 29. november 1894 i Bergen) var en norsk skolestyrer med privat borgerskole i Bergen. Men det var årene han fungerte som artistisk instruktør for Det norske Theater i Bergen at hans navn er kjent for ettertiden.


== Familie ==
Foreldrene var Søren Rasmussen Dometius og Maren Møller Hermansdatter Laading. Herman Laading ble gift med Jandine Marie Nielsdatter Svendsen, og fikk barna Carl Antonio og Ole Johan.


== Studieår ==
Herman Laading ble student i 1831. Han dyrket selskapslivet, ble av enkelte oppfattet som snobbete, og betegnet som "en intellektuell flanør", men han var ikke ærgjerrig på egne vegne. Han fulgte ikke sitt bysbarn Johan Sebastian Welhaven og intelligenspartiet, selv om skjønnhetsidealene og det estetiske var den vesentlige drivkraft i alt han foretok seg. Derimot pleiet den konservative Laading nært vennskap med den radikale Henrik Wergeland, og dyrket det nasjonalt norske (Lorentzen 1949:98). Laading var hele livet gjennom interessert i både litteratur og naturvitenskap, noe han gjerne formidlet videre til enhver som ville lytte og lære.


== Teatermannen ==
Laading ble i oktober 1851 overtalt av Det norske Theaters forrige regissør, Fritz Jensen, til å overta instruktørjobben, på samme tid som Ole Bull, etter konserten i Christiania 15. oktober 1851 for å støtte teaterdriften, sendte Henrik Ibsen til Bergen med en forseglet konvolutt i lommen. Brevet meddelte at Ibsen skulle være teaterets nye instruktør. Det ble dermed ordnet slik at Laading fikk hånd om den artistiske instruksjonen, mens Ibsen skulle være sceneinstruktør og husdikter. Mens Laading drev leseprøver og forklarte skuespillerne stykkene, arbeidet Ibsen med de praktiske arrangement kulisser, dekor og kostymer. Kun når Ibsen sto som forfatter, overtok han også Laadings funksjoner.
Den aristokratiske Laading ble verdsatt langt høyere enn ungdommen Henrik Ibsen. De skulle begge motta 300 spesiedaler i årlig lønn, men da Laading kun skulle være til stede mellom klokken 9 og 12, og Ibsen oppholdt seg i teateret hele dagen, og kveldene med, var timesatsene temmelig ulike (Lorentzen 1949:105).
Delingen førte til tallrike problemer, og en hissig Ibsen utfordret også Laading til duell (Paulsen 1911:57). Da Ibsen i 1857 sa opp stillingen sin for å bli artistisk direktør for Kristiania norske Theater, påpekte han i avskjedsbrevet at forholdene hadde virket svært trykkende på ham: «... frie Hænder har jeg aldrig havt, og jeg har derfor daglig følt mig betynget af Tanken om at maatte arbeide uden at kunne virke» (Rojahn og Edvardsen 2020:34). På sin side klagde Laading over at Ibsen mang en gang blandet seg i hans affærer, mens han selv forsikret om aldri å ha brydd seg med Ibsens gjøremål. Det ble altså nødvendig å skjelne skarpt mellom «replikkinstruksjonen, som var nyttet til leseprøvene, og sceneinstruksjonen, som omfattet all senere instruksjon i forbindelse med selve spillet og all bevegelse på scenen» (Lorentzen 1949:100).
Herman Laading var en dannet mann som ga strenge råd om hvordan skuespillerne skulle føre seg med eleganse på scenen. En av hans tidligere elever, litteraten John Paulsen (1851-1924), har fortalt hvordan de også på skolen måtte lære å te seg og deklamere.


== Skolestyreren ==
Laading bestyrte sin egen private borgerskole i Bergen. Denne drev han helt til i 1887. Elevene fikk ikke lov å snakke kav bergensk, som læreren fant både platt og vulgært. Han drillet elevene i å deklamere dikt og andre skjønnlitterære tekster, og her stilte han opp regler for høytlesning, som skulle etterfølges til punkt og prikke. Fra sin egen lærer, Lyder Sagen (1777-1850), hadde Laading fått innprentet at deklamasjonen skulle være «lydelig, tydelig og prydelig» (Paulsen 1911:59). Laading var gjennom hele sin personlige fremferd en formens mann. De som hadde gått i hans skole var senere kjennetegnet av en sirlig, vakker håndskrift.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Blytt, Peter 1907: «Theatrets Instruktører Henr. Ibsen og Herman Laading» (s. 9-19). Minder fra Den første norske Scene i Bergen i 1850-Aarene. Et kulturhistorisk Forsøg. Bergen: Fr. Nygaard.
Lorentzen, Bernt 1949: «Herman Laading og Henrik Ibsen» (s. 96 - 119). Det første norske teater. Bergen: John Griegs Forlag.
Paulsen, John 1911: Billeder fra Bergen. Barndoms- og ungdomsminder. Kristiania og Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel nordisk Forlag.
Rojahn, Brita og Erik Henning Edvardsen 2020: «Kongs-Emnerne - en dramatisk milepæl» (s. 23-53). Eivind Tjønneland (red): Henrik Ibsens Kongs-Emnerne - teatret, historie og resepsjon. Oslo: Vidarforlaget.


== Eksterne lenker ==
(no) Herman Laading hos Sceneweb