jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bergenstraktaten

Bergenstraktaten (Bergens recess) eller Unionsavtalen av 1450 ble inngått mellom norske og danske rådsherrer i Bergen i 29. august 1450. Det var allerede 13. mai samme år inngått en unionsavtale mellom Danmark og Sverige, Halmstadtraktaten, som det var forutsetningen at Norge skulle tiltre. Dette skjedde ikke, sannsynligvis pga. svenskenes uvillighet til å oppfylle sin del av avtalen, og det ble således en egen avtale mellom Norge og Danmark. Kolbjørn Gerst, Olav Nilsson og biskop Torleiv Olavsson var noen av de norske riksrådene som var med på å inngå avtalen.
Avtalen var på mange vis en videreføring av Kalmarunionen inngått i 1397, mellom Norge, Danmark og Sverige, mens Norge og Danmark hadde vært i personalunion med felles overhode siden 1380. Bergenstraktaten tilsa at Norge og Danmark skulle høre sammen til evig tid. Valg av konge skulle gjøres i fellesskap, og den første valgte konge var Christian I  fra 1450. Videre skulle rikene være likestilte og selvstyrte. Det siste betød at det norske riksrådet fortsatte sitt virke med å styre landet, så Norge beholdt en stor grad av selvstendighet. Det forhindret likevel ikke at Christian pantsatte Orknøyene og Shetland som betaling av medgift da hans datter Margaret i 1468 ble forlovet med Jakob III av Skottland, mot det norske riksrådets vilje.
Senere, i forbindelse med reformasjonen i 1537 opphørte det norske riksrådet sitt virke, og Norge ble et lydrike under den danske trone, mens siste rest av selvstendighet opphørte i 1660 med innføringen av enevelde.
Dette vedvarte til Frederik VI ved Kielfreden måtte gi avkall på riket etter å ha vært på den tapende siden under Napoleonskrigene. Norge ble da avstått til arvefienden Sverige.
Det kan følgelig diskuteres om Danmark og Norge var i union fra 1380 til 1814, dvs. 434 år, fra 1450 til 1814, dvs. i 364 år, 1450 til 1660, dvs. 210 år, eller 1537 til 1814, dvs. 277 år.
Mávasjávrre

Mávasjávrre er en innsjø i Arjeplog kommune i svensk Lappland. Innsjøen ligger nær grensen til Norge, mellom fjellene Nordre Saulo og Årjep Sávllo. Den ligger 547 moh., og har et areal på vel 29 km². Mávasjávrre har sitt utløp mot øst gjennom sundet Strávve til Kaskaure som ligger på samme nivå og inngår i Piteälvens dreneringsområde. 
Ved Mávasjávrres nordre bredd ligger sameleiren Mavas.


== Referanser ==
Dick King-Smith

Ronald Gordon King-Smith (født 27. mars 1922 i Bitton, død 4. januar 2011 i Bath) var en britisk barnebokforfatter, best kjent for boka Heldiggrisen Babe (The Sheep-Pig, 1983), som ble filmet som Heldiggrisen Babe i 1995.
Forfatterskapet har blitt beskrevet som «King-Smiths tredje karriere» – han utga sin første bok da han var 56 år gammel. Tidligere hadde han drevet en gård som var en del av en industrieiendom som familien hadde, og da gården ble nedlagt skiftet han retning og ble barneskolelærer i en alder av 53. Han vokste opp i en velstående familie, og er beskrevet som «every inch a country gentleman». Han tjenestegjorde i Grenadier Guards i Italia under andre verdenskrig.Han debuterte med The Fox Busters (1978), hvor kløktige høner overlister sultne rever. Forfatterskapet var preget av hans tilknytning til gårdsdrift, og inspirert av klassiske antropomorfe dyreeventyr som Det suser i sivet og Jungelboken. Gjennombruddet kom med The Sheep-Pig i 1983, som ble tildelt Guardian Children's Fiction Prize. I alt skrev han over 100 barnebøker, og flere av dem er filmet.
Han ble utnevnt til Officer of the Order of the British Empire ved nyttår 2009.


== Bøker ==
På norsk finnes Heldiggrisen Babe (1996), Stjernegrisen Ess (1997) og Vannhesten (2008).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dick King-Smith – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dick King-Smith på Internet Movie Database 
(en) Dick King-Smith hos The Movie Database
Lofotekspressen

Lofotekspressen var rute- og markedsføringsnavnet på et sammenhengende hurtigbåtsamband i Nordland som trafikkerte strekningen Bodø, via Svolvær, til Narvik fra 1988 til 1990. Sambandet ble driftet som et samarbeid mellom de to konkurrerende rederiene Saltens Dampskibsselskab (SDS) og Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab (OVDS). Lofotekspressen var Norges lengste hurtigbåtsamband med en seilingslengde på 165 nautiske mil.


== Historie ==

I 1987 fikk OVDS og SDS bygd to vannjetdrevne katamaraner, henholdsvis «Ofoten» og «Salten», som ble satt inn i sambandet. Rederienes investeringer var på 54 millioner kroner og de to skipene var blant landets største og raskeste med en passasjerkapasitet på 186 og en maksfart på 42 knop.


=== 1988–1990 ===
Ruta ble åpnet i Svolvær 4. juni 1988 av Bjørg Simonsen fra Samferdselsdepartementet, og den påfølgende dagen startet den ordinære rutetrafikken. Lofotekspressen ble da omtalt som begynnelsen på slutten for Hurtigruta. Sambandet erstattet de to tidligere hurtigbåtrutene mellom Bodø og Skutvik, som ble driftet av SDS, og mellom Svolvær og Narvik, som ble driftet av OVDS. I løpet av den første driftsmåneden i juni reiste ti tusen passasjerer med Lofotekspressen.I juli 1988 gikk «Salten» inn i en steinmur på en øy i Nyholmsundet under innseilingen til Bodø etter at skipet mistet kontrollen over styre- og fremdriftssystemet som følge av at olje lekket ut fra det hydrauliske systemet. I hendelsen ble fem personer lettere skadd. 11. november samme år førte brottsjø til at «Ofoten» fikk store skader på vei fra Svolvær til Lødingen. Knuste ruter førte til at vann fosset inn i passasjersalongen, men ingen passasjerer ble skadet i hendelsen. For å hindre lignende hendelser ble både «Ofoten» og «Salten» ombygd i løpet av vinteren 1988–89. Som erstatning ble den eldre og mindre hurtigbåten «Skogøy» satt inn i sambandet.Den 7. juni 1990 ble Lofotekspressen og Helgelandsekspressen slått sammen til et tre-delt hurtigbåtsamband som ble markedsført under rutenavnet Nordlandsekspressen. Tre hurtigbåter trafikkerte som Nordlandsekspressen i  rutene Sandnessjøen–Bodø (NEX I), Bodø–Sortland (NEX II) og Svolvær–Narvik (NEX III).


== Rutetilbud ==
Lofotekspressen hadde 19 anløpssteder i kommunene Bodø, Steigen, Hamarøy,  Vågan, Lødingen, Evenes og Narvik. Passasjertrafikken hadde sin hovedtyngde på delstrekningene Svolvær–Narvik og Svolvær–Bodø. Hurtigbåtene «Salten» og «Ofoten» gikk begge én rundtur daglig. Skipene hadde en marsjfart på 37 knop og reisen fra Bodø til Narvik tok seks timer, inkludert liggetid.


== Fotnoter ==


== Kilder ==
Erling Svanberg, Langs vei og lei i Nordland. Samferdsel i Nordland gjennom 3000 år. Nordland fylkeskommune, Bodø 1990. Sidene 303-305. ISBN 82-7416-021-5


== Referanser ==
Knardal naturreservat

Knardal naturreservat ligger på vestsiden i hellingen ned mot den innerste delen av Bunnefjorden i Frogn kommune. Formålet med fredningen av Knardal naturreservat er å bevare en liten, variert forekomst av edellauvskog. Dagens edellauvskogslokaliteter er restbiotoper fra et tidligere varmere klima og skogene utgjør også nordlige utposter av mellomeuropeiske skogtyper. Norge har derfor verdens nordligste edellauvskoger, men disse er sterkt redusert ved at områdene er tatt i bruk til andre formål.
På et nokså begrenset areal er vegetasjonsforholdene meget varierte. I tørre partier øverst i lia vokser alm-lindeskog med hegg. Lenger ned kommer gråor-askeskog inn, mens små arealer med den sjeldne skogtypen snelle-askeskog finnes nederst i lia. Tresjiktet er også variert med arter som alm, lind, sommereik, ask, lønn, bjørk og gråor.


== Referanser ==
Kiselgurfabrikken på Ims

Kiselgurfabrikken på Ims var en fabrikk i Sandnes som produserte kiselgur fra 1890-årene frem til første verdenskrig. Grunnlaget for fabrikken var at det fantes mengder av kiselgur i Liavatnet og Storavatnet. Kiselgur var og er en sjelden råvare i Europa. I Liavatnet ble det bygd demninger som demmet opp for vannet slik at man kunne skjære ut kiselgur. Kiselguren ble så tørket før den ble transportert på en taubane ned til Ims. På Ims besto virksomheten av en mølle, tre tørkehus, lager og en brygge med flere sjøhus. Kiselgurfabrikken på Ims var den største industrielle virksomheten i Høle fra 1890-årene og i en årrekke framover.
Fabrikken ble etter en tid flyttet og ruinene etter den siste fabrikkperioden ligger mellom Lutsivatnet og Storavatnet.
Gurfabrikken i OpenStreetMap.
Taubanen i OpenStreetMap.


== Kilder ==
sandnes.kommune.no: Kiselgurfabrikken på Ims
http://www.sørfylket.no/det-hendte/sandnes/2178-knott-gurdynamitt-og-krigsfangar.htm
Eidetunnelen

Eidetunnelen er en 74 meter lang tunnel på fylkesvei 47 i Karmøy kommune.


== Referanser ==
Eikemofosstunnelen

Eikemofosstunnelen er en tunnel på fylkesvei 379 i Masfjorden kommune i Vestland. Den er 165 meter lang.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Lauviktunnelen

Lauviktunnelen er en tunnel på fylkesvei 379 i Masfjorden kommune i Vestland. Den er 156 meter lang.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Eljarviktunnelen

Eljarviktunnelen er en 105 meter lang vegtunnel på europavei 134 i Etne kommune i Vestland.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Eversviktunnelen

Eversviktunnelen er en 108 meter lang tunnel på fylkesvei 83 i Tysnes kommune i Vestland.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Fjontunnelen

Fjontunnelen er en veitunnel på europavei 39 i Sveio i Vestland. Den er 194 meter lang.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Hanyu Da Cidian

Hanyu Da Cidian (kinesisk: 漢語大詞典, pinyin: Hànyǔ Dà Cídiǎn) er den mest omfattende (2013) kinesiske ordbok som er tilgjengelig. Den dekker den kinesiske ordskatt med påvisning av eldre ordformer opp gjennom tre tusen år, fra orakelbeinskrift og de kinesiske klassikere frem til moderne slang. Hovedredaktøren, Luo Zhufeng 羅竹風 (1911–1996), satte i gang med arbeidet i 1979, og med hjelp av over 300 fagfolks innsats ble verkets 13 bind publisert fra 1986 til 1993.
Hanyu da cidian omfatter oppslag på 23 000 kinesiske skrifttegn, definerer rundt 370 000 ord og gir 1,5 millioner ordreferanser / sitater. Oppslagene er organisert etter et nytt 200-tegns omfattende radikalsystem og følger primært tradisjonell kinesisk, men med referanse til forenklet kinesisk. 
Definisjoner og forklaringer er i forenklet kinesisk, med unntak av sitater fra klassikerne. 
Bind 13 har register både pinyinalfabetisk og etter strøkrekkefølge.


== Litteratur ==
Hanyu da cidian bianzuanchu 漢語大詞典编纂處 and Zen bunka kenkyūjo 禅文化研究所, eds., 1997. Duo gongneng Hanyu da cidian suoyin 多功能漢語大詞典索引 ("General-purpose index to the Hanyu da cidian"). Shanghai: Hanyu da cidian. ISBN 7-5432-0265-4
Hargett, James M. 1990. "[Review of] Hanyu dacidian by Luo Zhufeng." Chinese Literature: Essays, Articles, Reviews (CLEAR), Vol. 12, pp. 138–143.
Luo Zhufeng 羅竹風, chief ed. 1986-1993. Hanyu da cidian ("Comprehensive Dictionary of Chinese"). 13 vols. Shanghai: Cishu chubanshe. ISBN 7-5432-0013-9. CD-ROM ed. ISBN 962-07-0255-7
Hanyu Da Cidian 3.0 (Mandarin). Hongkong: Commercial Press. 2007. ISBN 978-962-07-0277-8. 
Mair, Victor H., ed. 2003. An Alphabetical Index to the Hanyu Da Cidian (Hanyu Da Cidian Cimu Yinxu Suoyi). Honolulu: University of Hawai'i Press. ISBN 0-8248-2816-X
Wilkinson, Endymion. 2000. Chinese History: a manual. Revised and enlarged ed. Cambridge: Harvard University Asia Center. ISBN 0-674-00249-0
Maifeld (Berlin)

Maifeld (norsk: Maisletta) er en 90 000m² stor gresslette og arena i Olympiaparken i Berlin, beliggende i Westend, Charlottenburg-Wilmersdorf. Maifeld var opprinnelig tenkt som oppmarsjområde for kunngjøring av store begivenheter. I dag brukes sletten blant annet til polokamper, verdensmesterskapet i fyrverkeri og utstillinger.Maifeld avgrenses i vest av Klokketårnet. Øverst i Klokketårnet finnes en utsiktsplattform og ved foten av tårnet tribuner med 4 500 sitteplasser i tillegg til et stort antall ståplasser. Under tribunene finnes Langemarckhallen, et nasjonalmonument over de falne tyske ungdommer i den første verdenskrigen.
Mellom stadion og Maifeld finnes fire tårn oppkalt etter de tyske folkegruppene friserne, sakserne, schwaberne og frankerne. Friesertårnet og Sachsertårnet finnes i nord og Schwabertårnet og Frankertårnet i sør. På motsatt side av stadion, foran hovedinngangen finnes Bayer- eller Bajovartårnet og Prøyssertårnet, med de olympiske ringer hengende imellom seg.


== Bakgrunn ==
Anlegget ble oppført foran olympiaden i 1936 og dermed i Tysklands nasjonalsosialistiske periode. Oppkallingen av tårnene til seks av de historiske tyske folkegruppene var tjenlig for makthavernes ønske om å dyrke nasjonalistiske holdninger. Tårnene ble oppført med byggematerialer fra ulike deler av Tyskland. Klokketårnet ble for eksempel kledt med kalksten fra Schwaben, brystningen med travertin fra Thüringen og trappeanlegget med granitt fra Bayern og Schlesien.Langemarckhalle ble i 1936 opprettet til minne om en trefning mellom tyske og franske styrker 10. november 1924. Trefningen foregikk i nærheten av Langemarck under det første slaget ved Ypres under den første verdenskrigen. Det tyske angrepet ble utført av 2 000 unge og dårlig utdannete tyske soldater. Soldatene angrep en mindre høyde, men ble et lett bytte for franske maskingeværer og samtlige ble meiet ned. Dagen etter hevdet hærledelsen at de falne rekruttene hadde sunget Deutschlandlied under angrepet og skapte dermed en myte om et selvutslettende offer for nasjonen og fedrelandet.Langemarckhalle er i dag omgjort til et nasjonalt minnesmerke over samtlige unge, tyske falne under den første verdenskrigen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maifeld (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wide Field and Planetary Camera 2

Wide Field and Planetary Camera 2 (WFPC2) er et kamera installert på Hubble-teleskopet. Kameraet ble installert under romfergens servicebesøk 1 (STS-61) i 1993, hvor teleskopets originale Wide Field and Planetary Camera (WF/PC) blev skiftet ut. I mai 2009 ble WFPC2 erstattet av Wide Field and Planetary Camera 3. WFPC2 ble blant annet benyttet til å fotografere Hubble Deep Field i 1995, og Timeglasståken og Eggtåken i 1996.


== WFPC2-bilder ==


== Eksterne lenker ==

WFPC2 hjemmeside og brukermanual
NASA artikkel som forklarer hvordan farger tildeles fra bilder tatt med forskjellige filtre
Om Wide Field Camera 3 – NASA
WFPC2 på ESA/Hubbles side
Bilder tatt av WFPC2 og vist på ESA/Hubbles side
Teraliter

Teraliter er en enhet for måling av volum. Symbolet for teraliter er TL. En teraliter er en milliard liter, som er 1 000 000 000 000 kubikkmeter, eller en kubikkilometer. Teraliter er en lite brukt enhet.
1 teraliter tilsvarer:

0,000 000 1 Exaliter (el)
0,001 Petaliter (tl)
1000 Gigaliter (gl)
1 000 000 Megaliter (Ml)
1 000 000 000 Kiloliter (kl)
10 000 000 000 Hektoliter (hl)
100 000 000 000 Dekaliter (dal)
1 000 000 000 000 Liter (l)Og motsatt:

1 Exaliter = 1 000 000 teraliter
1 Petaliter = 100 teraliter
1 Gigaliter = 0,001 teraliter
1 Megaliter = 0,000 001 teraliter
1 Kiloliter = 0,000 000 001 teraliter
1 Hektoliter = 0,000 000 000 1 teraliter
1 Dekaliter = 0,000 000 000 01 teraliter
1 Liter = 0,000 000 000 001 teraliter
Blylagsdammen dyrefredningsområde

Blylagsdammen ligger på østsiden av Nesodden tett ved grensa mot Frogn kommune. Vannet er demmet opp ca fem meter ved utløpet i sørenden, og tjernet ligger da på 40,5 moh. Tjernet ble utnyttet til isskjæring fra 1870-tallet til 1932.Formålet med dyrefredningsområdet er å bevare sjeldne og truete amfibier som storsalamander, småsalamander og spissnutet frosk samt sjeldne insekter, og artenes livsmiljø. I dammen finnes også karuss, og både gråhegre og kvinand er registrert.
I den nordlige delen krysses fredningsområdet av Blylagsveien.
Det er utarbeidet en skjøtselsplan for dammen.


== Referanser ==
Garpevold

Garpevold er en eiendom ved uthavna Bota på Tverrdalsøya i Flosta i Arendal kommune. På eiendommen står et stort 2-etasjes valmet bolighus, oppført første halvdel av 1800-tallet. Foran huset ligger et stort bryggeanlegg med bl.a. steinbrygge. Rundt huset er det hageanlegg. Det er også et mindre uthus, trolig oppført samtidig som bolighuset.
Bygningen er vedtaksfredet etter Lov om kulturminner. 


== Eksterne lenker ==
«Garpevold». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Vågsnes

Vågsnes er en gård, vendt mot Tromøysund, på Tromøy i Arendal kommune.
På eiendommen står et våningshus oppført på 1700-tallet. Huset er halvvalmet.
Huset er vedtaksfredet etter Lov om kulturminner.


== Eksterne lenker ==
«Vågsnes». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Bratteklev skipsverft

Bratteklev skipsverft ligger  ved Galtesund, på vestsiden av Tromøy, i Arendal kommune.   Opprinnelig var eiendommen som naboeiendommene, et bruk der folk levde av jordbruk, sjøfart og fiske. I 1860-årene ble stedet kjøpt av kaptein O. B. Sørensen, som etablerte skipsverftet. Med gården som base drev Sørensen rederi, islandsfiske og sel- og hvalfangst. På eiendommen ble det drevet dampsag, høvleri, trankokeri, trelasthandel og skipsverft. Det ble også oppført et staselig våningshus i sveitserstil.
På skipsverftet ble det bygd 10 seilskip og fire dampskip. D/S Ora, det siste tredampskipet, ble sjøsatt i 1923. Bratteklev har vært benyttet som vedlikeholdsverksted og opplagshavn for rederiet helt opp i 1980-årene.
Bratteklev utgjør, etter Riksantikvarens mening, et unikt kystkulturmiljø i nasjonal sammenheng. Bygningene ble fredet etter Lov om kulturminner i 1993.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Bratteklev skipsverft». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Carlos Juan Finlay

Carlos Juan Finlay de Barrés (født 3. desember 1833 i Puerto Príncipe [nå Camagüey] på Cuba, død 20. august 1915 i Havanna) var en kubansk lege og medisinsk forsker. Han oppdaget myggstikk som smittespreder for gulfeber.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Carlos Finlay var sønn av den skotskfødte Edward (Eduardo) Finlay og hans hustru, den franskfødte Elisa (Isabel) de Barrés. Han ble født Juan Carlos Finlay y de Barrés, men reverserte senere i livet fornavnene og ble Carlos Juan. 
På den tid var Cuba del av kongeriket Spania. Hans far var en lege som hadde kjempet ved Simón Bolívars side, og handfamilie eide en kaffeplantasje i Alquízar. Carlos gikk på skole i Frankrike i 1844, men måtte vende tilbake til Cuba etter to år fordi han hadde fått kolera. Etter at han kom til hektene, reiste han i 1848 tilbake til Europa, men ble sittende fast i England på grunn av politisk uro. Da han kom til Frankrike for å gjenoppta studiene, ble han smittet med tyfus og returnerte atter hjem til Cuba.Fordi Universitetet i Havanna ikke ville godskrive ham for studiene i Europa, begynte han i 1853 ved Jefferson Medical College i Philadelphia i Pennsylvania i USA, der de ikke stilte noe slikt krav for opptak. I 1855 tok han eksamen og fullførte sine studier i Havanna og Paris. 


=== Karriere ===
Han slo seg ned på Cuba og åpnet legepraksis der. 
Siden 1400-tallet og 1500-tallet, da man fikk de første beskrivelser av sykdommen gulfeber, var periodiske epidemier utbrutt på Cuba, og den rammet i særdeleshet innbyggerne i Havanna. Finlay, som var interessert i epidemiologi og folkehelse, begynte sitt arbeid med kolera, som et resultat av voldsomme utbrudd av sykdommen i Havanna. Han kom til den konklusjon at sykdommen var vannbåren, noe som senere ble bekreftet, skjønt det ble avvist av forlagene på det tidspunkt.Samtidig nådde han også ny erkjennelse vedrørende gulfeberen. I 1865 sendte Finlay en vitenskapelig artikkel til det kubanske vitenskapsakademi, der han drøftet sammenhengen mellom klimatiske forhold og gulfeber. Bidragende til hans neste tanke var hans studier av antikke maya-manuskripter - han kom til å spekulere på om sykdommen muligens ble overført av mygg,  Han ettergikk dette, og ble berømt for sin påvisning av at myggen Aedes aegypti var smittebærer for sykdommen. Han anbefalte tiltak mot denne myggen for å komme sykdommen til livs. Det skulle ta 20 år før hans erkjennelser ble godtatt og lagt til grunn i sykdomsbekjempelsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carlos Finlay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Verk av eller om Carlos Juan Finlay i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
Carlos Juan Finlay Biography hos faqs.org
Carlos Juan Finlay Barrés i den kubanske online-encyklopedi EcuRed
L. F. Haas: Carlos Juan Finlay y Barres (1833-1915) (PDF) i Journal of Neurology, Neurosurgery & Psychiatry, august 1998, via PubMed Central
Filosofiåret 1742

Filosofiåret 1742 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1742.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
7. januar - Christian Garve, tysk filosof (død 1798)
17. februar - Dositej Obradović, serbisk forfatter, filosof og lingvist (død 1811)


== Dødsfall ==
28. februar - Willem 's Gravesande, nederlandsk filosof (født 1688)
23. mars – Jean-Baptiste Dubos, fransk filosof og historiker (født 1670)
28. juni - Pascasio Giannetti, italiensk filosof (født 1661)
4. juli - Luigi Guido Grandi, italiensk matematiker og filosof (født 1671)
Uncle Acid & the Deadbeats

Uncle Acid & the Deadbeats er et engelsk psykedelisk doom metal-band, etablert i Cambridge i 2009.
Bandet er kraftig inspirert av tidlig heavy metal fra slutten av 1960-tallet og begynnelsen av 1970-tallet. De benytter bevisst instrumenter og innspillingsutstyr fra denne tidsperioden for å gjenskape lydbildet fra den tiden. Bandet har blitt beskrevet som «en blanding av det originale Alice Cooper-bandet som jammer i en celle sammen med tidlig Black Sabbath og The Stooges». Uncle Acid var opprinnelig navnet på den anonyme frontmannen, som senere endret artistnavnet til K.R Starrs. Han anser nå at Uncle Acid er bandets navn, og at fansen er «The Deadbeats».
Uncle Acids første album, Volume 1, kom ut i et meget begrenset opplag; kun 20 nummererte kopier. Med albumet Blood Lust fikk bandet et lite gjennombrudd blant heavy metal-fans. I 2013 ble Uncle Acid kjent for et videre publikum med albumet Mind Control og som oppvarmere for Black Sabbaths under deres europaturné i november og desember 2013.


== Medlemmer ==
Dean Millar - Bass
Itamar Rubinger - Trommer
Yotam Rubinger - Gitarer, støttevokalist
K.R. Starrs (aka. Uncle Acid) - Gitarer, keyboard, vokal


== Diskografi ==
2010 Volume 1
2011 Blood Lust
2013 Mind Control
2015 The Night Creeper


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats på Discogs 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats på MusicBrainz 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats på Encyclopaedia Metallum 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats på Songkick 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats på Last.fm 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats på Genius — sangtekster 
(en) Uncle Acid & the Deadbeats på AllMusic
Yaxha

Yaxha (spansk: Yaxhá) er et mesoamerikansk arkeologisk funnsted nordøst i Peténbekkenet i Guatemala. Det var tidligere et seremonielt sentrum og by i den førkolumbiske mayasivilisasjonen. Yaxha var den tredje største byen i området og hadde sin storhetstid i den tidlige klassiske perioden (250–600 e.Kr.).

Byen lå på en ås med utsikt over Yaxhasjøen. Navnet Yaxha kommer fra det mayiske ordet Yax-ha, som betyr «blågrønt vann». Det anslås at Yaxha-kongeriket omfatta et område 237 km² og hadde et innbyggertall på 42 000 på det meste, i den seine klassiske perioden. Byen ble forlatt i den postklassiske perioden (900–1525).
Ruinene av Yaxha ble først rapportert om av Teoberto Maler, som besøkte dem i 1904. Stedet ble kartlagt i 1930-åra, og igjen i 1970-åra, og det ble begynt med renovering på slutten av 1980-åra. Ruinene omfatter over 500 byggverk fordelt på flere grupper som er bundet sammen av veier. Man har funet om lag 40 steler på stedet.


== Eksterne lenker ==
(en) Yaxha – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon om Yaxha (de)
«The Yaxha Emblem Glyph as Yax-ha» av David Stuart (en)