jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alva Adams

Alva Adams (født 14. mai 1850 i Iowa County i Wisconsin i USA, død 1. november 1922 i Battle Creek i Michigan) var en amerikansk demokratisk politiker. Han var guvernør i delstaten Colorado 1887–1889, 1897–1899 og fra januar til mars 1905.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Alva Adams' far, John Adams, var medlem av Wisconsin State Assembly og Wisconsin State Senate. Alva fikk ingen særlig lang utdannelse men han interesserte seg tidlig for bøker. Hans boksamling kom til sist til å omfatte over seks tusen bøker.


=== Karriere ===
Han arbeidet først for jernbaneselskapet Denver & Rio Grande Railroad og fortsatte så som privat forretningsdrivende. Han ble med tiden en fremgangsrik forretningsmann.
36 år gammel tiltrådte han for første gang som guvernør i januar 1887. Han ble etterfulgt i 1889 av Job Adams Cooper.
Adams etterfulgte i 1897 Albert McIntire som guvernør. Han ble etterfulft i 1899 av Charles S. Thomas. Han tiltrådte en tredje gang i januar 1905 men ble avsatt kort til etter av delstatens lovgivende forsamling. Valgresultatet erter guvernørsvalget i 1904 var omtvistet og det fantes uregelmessigheter på begge sider. Delstatens lovstiftende forsamling ble kontrollert av republikanerne som avgjorde at demokraten Adams ikke hadde rett til å beholde sitt embede. Valget i 1904 ble kjent som det mest korrupte i Colorados historie. Adams forlot politikken og fortsatte innen næringslivet og var en aktiv frimurer.
Broren Billy Adams var guvernør i Colorado 1927–1933 og sønnen Alva B. Adams var senator fo Colorado 1923–1924 og 1933–1941. Adams County har fått sitt navn etter Alva Adams.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alva Adams hos Find a Grave
Angiverens lønn

Angiverens lønn (originaltittel: The Friends of Eddie Coyle) er en amerikansk kriminalfilm fra 1973 regissert av Peter Yates med Robert Mitchum og Peter Boyle i hovedrollen. 


== Handlingsreferat ==
Eddie Coyle driver med våpensalg på lavt nivå, basert i Quincy, Massachusetts. Han leverer pistoler til bank-ranere ledet av Jimmy Scalise og Artie Van. Samtidig risikerer Coyle flere års fengsel for å tidligere stjålet en lastebil i New Hampshire - satt opp av Dillon, som eier en lokal bar. Coyle samarbeider med agent Dave Foley fra Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives i håp om å unngå straff. Men han er ikke klar over at Dillon også er informant for Foley.
Gjengen kidnapper Mr. Pearson, sjef for South Shore National Bank, for å rane banken. De lykkes, og reiser deretter på ferie. Coyle møter senere Foley for å diskutere straffeutmålingen. Coyle forteller at han kjenner en våpen-selger, Jackie Brown, at han potensielt kan få Jackie arrestert for lavere straffeutmåling. I mellomtiden møter Jackie et hippie-par som ønsker å kjøpe M16-rifler av ham. Han godtar motvillig å selge til dem på et diskret sted, til et bestemt tidspunkt. Jackie møter deretter Coyle som krever at han skaffer våpen til neste dag.
Gjengen raner enda en bank, denne gangen i South Weymouth. En bank-ansatt utløser en alarm, og blir skutt av en av ranerne. De klarer å flykte fra politiet, men blir etterlyst for drap. Etterpå møtes Jackie og Coyle for å levere våpen. Etterpå snakker Coyle med Foley for å tipse ham om Jackie. Han forsøker å flykte, men blir arrestert, og innser straks at Coyle satte ham i en felle. Coyle og Foley har et nytt møte, men Foley sier at arrestasjon av Jackie ikke var nok til å fjerne dommen mot Coyle. Til det tredje ranet forsøker de å kidnappe bankens sjef, men blir arrestert av Foley. Senere får Dillon beskjed fra en kriminell om at han skal myrde Coyle.


== Skuespillere ==
Robert Mitchum som Eddie Coyle
Peter Boyle som Dillon
Richard Jordan som Dave Foley.
Steven Keats som Jackie Brown.
Alex Rocco som Jimmy Scalise.
Joe Santos som Artie Van.
Mitchell Ryan som Waters.
Helena Carroll som Sheila Coyle
Jack Kehoe som en ukjent mann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Angiverens lønn på Internet Movie Database 
(no) Angiverens lønn hos Filmfront 
(sv) Angiverens lønn i Svensk Filmdatabas 
(fr) Angiverens lønn på Allociné 
(nl) Angiverens lønn på MovieMeter 
(en) Angiverens lønn på AllMovie 
(en) Angiverens lønn på Rotten Tomatoes
Komis urskoger

Komis urskoger er et av UNESCOs naturlige verdensarvsteder, beliggende i de nordlige Uralfjellene i republikken Komi i Russland. 
Området har et areal 32 800 km², og inneholder en av de største massene av intakte boreale barskoger som er igjen i Europa, samt slette- og fjelltundra og våtmarksområder.Russiske myndigheter vernet området allerede i 1960-årene, og det var også det første av de naturlige russiske områdene som ble føyet til UNESCOs verdensarvliste. Som jomfruelig mark gir skogene uvurderlig informasjon om de naturlige prosessene som avgjør det biologiske mangfoldet i taigaens økosystem.
Komis urskoger omfatter kjerneområdet Petsjora-Ilytsj naturreservat og buffersonen Jugyd Va nasjonalpark, og strekker seg over mer enn 300 kilometer langs de vestlige skråningene av de subpolare, nordlige Uralfjellene; fjell som har en stor innflytelse på det lokale klimaet. En distinkt grense, som deler den typisk sibirske floraen i de østlige hellingene og europeiske arter og planteformer som er etablert på Urals fuktige vestlige side, følger fjelltoppene. På enkelte steder utgjør denne grensen kompliserte mosaikker av flora. Den store, nordlige elva Petsjora har sitt opphav i fjellene her. 
Gran- og furutrær er de viktigste treslagene. Den nordligste utbredelsen til sibirfuru finnes her. Området er hjem for mer enn 40 pattedyrarter, inkludert brunbjørn, sobel og elg; 204 fuglearter, inkludert russiske rødlistede fugler som havørn og fiskeørn samt 16 fiskearter, blant annet arktisk harr.
Det foreligger planer om å utvide Jugyd Va nasjonalpark til også å omfatte skogen i den øvre delen av elva Ilytsjs nedbørfelt. Samtidig har de føderale myndighetene svekket beskyttelsesordningen for naturreservater for å muliggjøre storskala turisme. Det utøves også press for å starte gullgruvedrift innenfor verdensarvområdets grenser.

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Komi Virgin Forests – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Harrijoki

Harrijoki (nordsamisk: Soavveljohka, enaresamisk: Suávvijuuhâ, skoltesamisk: Suä'vveljokk) er ei elv i Enare kommune i Lappland i Finland. Den er ei vestlig sideelv til Neidenelva. Den øvre delen av nedbørfeltet ligger i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark.
Elva har utspring fra et tjern nord for fjellet Garggaš, på Gallokvidda helt vest i Sør-Varanger, og renner derfra mot øst. Elva, som her kalles Justinjohka, renner ned i den skogkledte dalen Justinvuopmi hvor den snur mot sørøst og munner ut i innsjøen Justinjávri. Etter Justinjávri endrer elva navn til Oažžejohka, som etter fire kilometer krysser riksgrensa mot Finland. Her endrer den navn igjen, først til Njoaskejohka, og etter hvert får den navnet Harrijoki, som den har til munningen. I sitt nedre løp mottar elva flere sideelver fra vest og passerer gjennom en rekke mindre innsjøer, før den løper sammen med Neidenelva rundt 10 kilometer før Neidenelva passerer riksgrensa.


== Referanser ==
Johannes Tvedt

Johannes Tvedt (født 1950 i Stavanger) er en norsk billedkunstner. 
Tvedt ble cand. philol. 1980 med fagkretsen filosofi/tysk/nordisk. I 1981 tok han utdannelse ved Statens Kunstakademi i 1981-85 under Inger Sitter og Bjørn Carlsen.
Tvedt debuterte med separatutstilling i 1985 i Galleri 27.
Tvedt har blitt rubrisert som nyekspresjonist.I 2010 fikk han Garanti-inntekt.


== Utstillinger ==
Separatutstillinger1985 Galleri 27, Oslo
1987 Galleri 27, Oslo
1990 Galleri 27, Oslo(1)
1998 Galleri 27, Oslo
1999 Galleri Bean, Oslo
2001 Galleri 27, Oslo
2014 Galleri Wenda, Halden
2017 Galleri Strømsfoss, Aremark
2020 Galleri Vannvogna, Halden. (Retrospektiv utstilling)
2021 Fokus Senter, Sørumsand
Gruppe- og kollektivutstillinger
1983 5 unge malere, Kunstnerforbundet, Oslo
1983 Østlandsutstillingen
1985 UNK, Stockholm
1987 Vestkysten, Stavanger Kunstforening
1992 Norsk ny-ekspresjonisme, Kunstnernes Hus, Oslo
1998-99 Norske Bilder, Rådhuset, Oslo
Statens kunstutstilling en rekke ganger.


== Innkjøpt ==
Museet for Samtidskunst, Oslo
Norsk kulturråd
Holmlia skole, Oslo
Statoil, Emden, Tyskland
Nasjonalgalleriet


== Referanser ==
19. etappe av Tour de France 2016

19. etappe av Tour de France 2016 gikk fra Albertville til Saint-Gervais-les-Bains 22. juli 2016. 
Romain Bardet vant etappen og klatret til andreplass sammenlagt.


== Etapperesultater ==


== Sammenlagt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 19. etappe av Tour de France 2016 - ProCyclingStats 
letour.fr - etappe 19
Charles Foss

John Charles August Foss (født på St. Croix i 1836, død 1. juni 1884 i Iowa) var en norsk-amerikansk fotograf og retusjør. Han kom til Norge og bosatte seg i Trondheim omkring 1860.Foss var sønn av en skandinavisk, og trolig en norsk, plantasjeeier. I tillegg til å være fotograf og retusjør var han også kjent som språkmektig. Han talte flytende tysk, fransk, engelsk og spansk og ga privatundervisning. Han hadde også omfattende kunnskaper som kjemiker, noe som ikke var noen ulempe for en som syslet med å fremkalle bilder og retusjere. Dessuten var han en dyktig tegnelærer, og litt av en taskenspiller. I Folketellingen for 1865 har han oppgitt «Regnskabsfører» som yrkestittel.

Som fotograf brukte han først signaturen «J.C.A. Foss», senere «Charles Foss», men ikke sjelden kom begge signaturene til å stå plassert på samme bildet. 1. juni 1869 overdro han atelieret sitt med en masse negative glassplater til sin fotograflærling, Erik Olsen, og forlot Norge. Glassplatene er senere tatt vare på av Trondhjems Historiske Forening.
I 1870 etablerte han seg i Chicago, USA, men flyttet senere til Iowa, USA, hvor han også livnærte seg som fotograf. Han døde 1.6.1884 i Angus, Greene County, Iowa.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bonge, Susanne: Eldre norske fotografer: fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920. Bergen: Universitetsbiblioteket i Bergen. ISBN 8271300148.
Røkke, Inger-Johanne Glasø: Trondhjems første fotografer, Trondhjemske samlinger, 1990.
Upublisert materiale i Preus museum (2012).
Gisttabealjohka

Gisttabealjohka (nordsamisk (i Finland: Gisttatbealjohka), enaresamisk: Kistâppeljuuhâ, skoltesamisk: Ǩeeʹstespieʹlljokk) er ei elv i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark og Enare kommune i Lappland i Finland. Den er ei sideelv til Silisjoki. Elva har utspring på østsida av Geahčoaivi og renner mot sør til den løper sammen med Silisjoki rundt 8 kilometer sør for riksgrensa. Gisttabealjohka er 21,5 kilometer lang.


== Referanser ==
Robert Keith

Robert Napier Keith (født 1954) er en britisk næringslivsleder og investor. Han har i en årrekke vært involvert som eier og styremedlem i mange norske selskaper sammen med investorkollega Thomas Fussell, og duoen er best kjent for rollen i selskapene Opticom og Fast Search & Transfer.
Robert Keith begynte karrieren i finansmiljøet som aksjemegler i det britiske selskapet T.C. Coombs på slutten av 1970-tallet, der han jobbet med investeringer i det norske markedet. Han var på den tiden mest kjent for dristige spekulasjoner i norske små-aksjer, men investerte også i Australia, Argentina, Thailand, Indonesia og Filippinene. Etter at T.C. Coombs kollapset i en bedrageriskandale i 1991 startet Keith en nytt investeringsselskap i London, også dette med fokus på investeringer i Norge. Han arbeidet senere som megler i selskapet Carnegie International.Keith gjorde comeback i det norske markedet i 1996 som aksjonær og styremedlem i Opticom; han eide drøye ti prosent av selskapet, kontrollert igjennom det britiske selskapet Charles Street Group. Keith satt også i bedriftsledelsen i videospillutvikleren Eidos, og sammen med Opticom-kollega Thomas Fussell satt han også på 35 % av aksjene i IDEX. Den britiske investorduoen Fussell og Keith var også storaksjonærer og styremedlemmer i Fast Search & Transfer.I 2005 var Keith utsatt for et oppkjøpsraid rettet mot eierskapet i Opticom og Fast, da Øystein Stray Spetalen og Orkla forsøkte å vinne kontroll over selskapene. Til avisene omtalte Keith motparten som «piratene», mens disse på sin side svarte med å beskrive britene som «togrøvere». Raidet gjorde at Keith og Fussell først ble kastet fra Opticom-ledelsen, før de to gjenvant kontrollen i januar 2006 etter en dramatisk generalforsamling.I 2016 var Keith involvert som investor i Cxense. Også Øystein Stray Spetalen var inne på eiersiden i dette selskapet, og de ti år gamle «togrøver»/«pirat»-motsetningene mellom de to blusset opp igjen.


== Referanser ==
Geahčoaivi

Geahčoaivi (nordsamisk) er et fjell i Nesseby og Sør-Varanger kommune i Finnmark. Det ligger nær grensa mot Finland og danner vannskillet mellom Neidenvassdraget i sør og Reppenelva i nord. Fjellet har en rekke toppunkter, hvorav det høyeste ligger 418 meter over havet.


== Referanser ==
Garggaš

Garggaš (nordsamisk) er et fjell i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Det ligger nær grensa mot Finland og har en rekke toppunkter, hvorav det høyeste ligger 380 meter over havet.


== Referanser ==
Homo cepranensis

Homo cepranensis er et foreslått artsnavn på et arkaisk menneske. Den foreslåtte arten er kjent fra et enkelt skalletak som ble oppdaget den 13. mars 1994. Fossilet ble avdekket ved et uhell under arbeidet med motorveien Autostrada A1. Det er dokumentert og beskrevet av arkeologen Italo Biddittu, som var til stede da det ble avdekket. Funnet ble kalt «Argil» av sin oppdager, og «cepranomannen» etter den nærliggende byen Ceprano i provinsen Frosinone, 89 kilometer sørøst for Roma i Italia.Det generelt morfologisk robuste funnet viser spesielle egenskaper, særlig i frontallappen, som mangler ekvivalenter ellers i Europa og andre steder. Dens taksonomi har vært kontroversiell, etter som den skiller seg fra andre arter som homo ergaster, homo erectus og heidelbergmennesket. Den er tidligere blitt sammenlignet med florisbadkraniet (Homo helmei) som ble oppdaget i Florisbad, Sør-Afrika i 1932. Som regel blir homo cepranensis klassifisert under den løse samlebetegnelsen arkaiske mennesker.
Funnet er blitt anslått som omkring 450000 år gammelt.


== Referanser ==
Håvard Aarrestad

Håvard Aarrestad (født 1996) er en norsk volleyballspiller som spiller for Randaberg Volleyball i eliteserien (pr 2022). Aarestad er mest kjent for sin periode i Førde mellom 2015 og 2019 hvor han blant annet vant tre seriegull.


== Karriere ==
Aarrestad er opprinnelig rogalending og startet sin karriere i sandnesklubben Austrått. Mellom 2012 og 2015 var han elev ved ToppVolley Norge. Etter endt skolegang der ble hans nye klubb Førde. Sesongen 2015/16 vant Førde både serien og cupen, og Aarrestad slo inn det avgjørende poenget i cupfinalen mot NTNUI. Sesongen 2016/17 endte med et nytt seriegull for Førde. Til tross for å ha hatt en skadeplaget sesong, klarte Aarrestad å ta 117 poeng i eliteserien .
I sesongen 2018/19, hvor Førde på nytt vant serien, tok Aarrestad 154 poeng i eliteserien. Han endte dermed som nummer sju på toppscorerlisten.Før sesongen 20/21 gikk Aarrestad til 1.divisjonslaget Sandnes. Sesongen 20/21 ble avlyst som følge av koronapandemien, men Aarrestad ble toppscorer for laget i 21/22-sesongen, da Sandnes endte på sjetteplass i 1.divisjon.


== Karrierestatistikk ==


=== Klubb ===


== Referanser ==
Martin Støyten

Martin Støyten (født 1990) er en norsk volleyballspiller som spiller for BK Tromsø. Støytens største meritter er cupgull fra 2014 og 2017. Støyten er en allsidig spiller. Under den første cuptriumfen spilte han diagonalspiller, en posisjon han i 2017 hadde gitt fra seg til lagets sterkeste angrepsspiller, Kristoffer Østvik. I stedet spilte Støyten kant i 2017, en posisjon som tradisjonelt gir en større rolle i mottaksspillet. Sesongen 2016/17 tok Støyten 117 poeng i eliteserien. 


== Referanser ==
Jarle Fornes

Jarle Fornes (født 1995) er en norsk volleyballspiller som spiller for Koll. Fornes har vunnet to seriegull (2016 og 2017) og ett cupgull (2016) med Førde. 


== Karriere ==
Sesongen 2014/15 var Fornes en dominerende spiller i norsk 1.divisjon, for hjemklubben Spirit Lørenskog. Etter sesongen skiftet han lag til Førde, og fikk dermed spille i eliteserien. Sesongen 2015/16 tok Fornes 65 poeng i eliteserien, i det som ble en jubelsesong for Førde, med gull i både serie og cup. Året etter ble det 35 poeng, i en sesong hvor Førde "bare" vant serien. Sommeren 2017 meldte Fornes overgang til Koll. Sesongen 2017/18 var han en nøkkelspiller for Koll, som endte på 5.plass i Mizunoligaen. Med 156 poeng var han lagets toppscorer. I sin andre sesong i Koll tok Fornes 147 poeng, og ble da nunner åtte på toppscorerlisten i Mizunoligaen.I 2021 ble Fornes tidenes yngste norgesmester i Veteran NM i klassen menn 50år. Fornes spilte for Spirit Lørenskog. Gjennomsnittsberegning av lagets alder, samt et spesielt unntak i 2021 fra den nedre grensen på 30år gjeldende dersom lag ikke fant nok spillere grunnet den pågående Covid-19 pandemien, gjorde at Fornes kunne delta på tross av sin alder på bare 26år. 


== Sandvolleyball ==
Jarle Fornes er også en habil sandvolleyballspiller. I 2016 deltok han i kvalifisering til World Tour i USA, og vant også en kamp der.


== Karrierestatistikk ==


=== Klubb ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jarle Fornes – FIVB (Beach Volleyball Database) 
Spillerprofil poengliga.no
Irene Marienborg

Irene Marienborg (født 25. januar 1966) er en norsk illustratør, grafisk designer og barnebokforfatter. Hun har blant annet skrevet og illustrert flere småbarnsbøker om Nora og hennes hverdag og illustrert en rekke andre barnebøker. Hun har utdannelse fra den private Parson School of Design i Paris og New York og motedesignskolen Esmod Oslo. Hun bor og arbeider i Oslo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Irene Marienborg som «månedens illustratør i juli/august 2017» i Norsk barnebokinstitutts nettgalleri
Terje Forsberg

Terje Forsberg (født 27. desember 1950) er en forfatter og foredragsholder fra Sarpsborg. I 2014 vant han Østfoldprisen.


== Bibliografi ==
Aldri for sent å bli et lykkelig barn (2007)
Mannen som ble et lykkelig barn (2011)
De forvillede i troen? «villa-oskkolaèèat» (2014)
Olaug til Klinken på Bede – Biografi (2015)
Bestefars vandring (2019), Oslo, Partner forlag, ISBN 9788284020044 


== Referanser ==
Silisjoki

Silisjoki er ei elv i Enare kommune i Lappland i Finland. Den er ei vestlig sideelv til Neidenelva. Den øvre delen av nedbørfeltet ligger i Nesseby og Sør-Varanger kommune i Finnmark.
Elva har sine øverste kilder på fjellet Geahčoaivi. Elva, som her heter Golmmešfielbmá, renner først mot vest, deretter mot sør, ned til Fiskevatn, som ligger på riksgrensa mellom Norge og Finland, og er utspring for den egentlige Silisjoki. Fra Fiskevatn renner elva i sørlig retning og mottar en rekke sideelver. Etter samløpet med Poaskijoki snur elva mot øst og munner ut i Opukasjärvi, en innsjø i Neidenelvas hovedløp. Silisjoki er 44,4 kilometer lang, hvorav strekningen fra Fiskevatn til Opukasjärvi utgjør 36,5 kilometer.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Halden 350 Criterium

Halden 350 Criterium var et kriteriumsritt i Halden som ble arrangert som en del av Ladies Tour of Norway 2015 den 14. august 2015 og var 28 km langt. Resultatene fra kriteriet telte ikke som en del av sammenlagtkonkurransen. Det ble navngitt i anledning Haldens 350.-årsjubileum.


== Resultater ==
Av 59 startende ryttere var det 28 som fullførte.

Beste norske rytter i sammendraget ble Emilie Moberg på en 11. plass.


== Startliste ==
Lagene fra hovedrittet stilte i kriteriet, men med maksimalt fire ryttere per lag, mot seks i hovedrittet. De norske sykkelklubbene som i hovedrittet deltok som samlede mix-lag, deltok i kriteriet hver for seg.


== Referanser ==
1. etappe av Ladies Tour of Norway 2015

1. etappe av Ladies Tour of Norway 2015 gikk fra Strömstad til Halden den 15. august 2015 og var 112 km lang.


== Resultater ==


== Øvrige stillinger etter etappen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1. etappe av Ladies Tour of Norway 2015 - ProCyclingStats
2. etappe av Ladies Tour of Norway 2015

2. etappe av Ladies Tour of Norway 2015 gikk fra den gamle Svinesundsbrua til Halden den 16. august 2015 og var 109,2 km lang.


== Resultater ==
For øvrige resultater, se rittartikkelen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2. etappe av Ladies Tour of Norway 2015 - ProCyclingStats
Justin Henry

Justin Worthington Henry (født 25. mai 1971 i Rye er en amerikansk skuespiller. Som sjuåring spilte han, uten mye skuespillerfaring, birollen som Billy Kramer i filmen Kramer mot Kramer og ble nominert til Oscar for beste mannlige birolle.
For denne innsatsen fikk han 5 000 dollar. Siden da har han medvirket i mindre produksjoner, samt gjort innhopp i TV-serier som Akutten og Eventyr i bukta. Han har også en eksamen i psykologi fra Skidmore College.


== Eksterne lenker ==
(en) Justin Henry på Internet Movie Database 
(sv) Justin Henry i Svensk Filmdatabas 
(fr) Justin Henry på Allociné 
(en) Justin Henry på AllMovie 
(en) Justin Henry hos The Movie Database
Air Kiribati

Air Kiribati er et nasjonalt flyselskap fra Kiribati. Hovedkontoret ligger på Tarawa og hovedbasen er Bonriki internasjonale lufthavn. Selskapet flyr innenriksruter til øyene landet består av.


== Historie ==
Selskapet blei oppretta i 1995 og overtok da flygingene til Air Tungaru.I 2004 slutta det med egne internasjonale ruter. En avtale blei undertegna med Our Airline i 2009 om flyginger mellom Tarawa og Nadi på Fiji på vegne av Air Kiribati. Det kom imidlertid til uenighet mellom Kiribati og Fiji og flygingene blei stansa. I 2017 gikk Air Kiribati i samarbeid med Solomon Airlines med sikte på internasjonale flyginger til Honiara på Salomonøyene, Fiji og Brisbane i Australia.


== Ruter ==
Air Kiribati flyr ruter innenriks til de fleste øyene i landet.


== Flyflåte ==
Flyflåten består (juli 2017) av de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter og Harbin Y-12.

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Air Kiribati – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Air Kiribatis offisielle nettsted
Conviasa

Conviasa (Consorcio Venezolano de Industrias Aeronáuticas y Servicios Aéreos) er et nasjonalt flyselskap fra Venezuela. Hovedkontoret ligger i Maiquetía der hovedbasen på Simón Bolívar internasjonale lufthavn også ligger. Conviasa flyr innenriksruter og til destinasjoner i Sør-Amerika, Karibia og Europa.


== Historie ==

Selskapet blei oppretta 7. juli 2004 gjennom et samarbeid mellom staten og delstatsmyndighetene i Nueva Esparta. Flygingene starta 11. desember samme året. 


== Ruter ==
Innenriks trafikkerte selskapet Caracas, Higuerote, Puerto Cabello, Barcelona, Cumaná, Maturín, Barquisimeto, Coro, Las Piedras, Maracaibo, Porlamar, San Tomé, La Fría, San Antonio del Táchira, Valera, Mérida, El b, Santo Domingo del Táchira, Barinas, Canaima, Puerto Ayacucho, Puerto Ordaz, San Fernando de Apure og Santa Elena de Uairén (juli 2017). Conviasa hadde i juli 2017 utenriksruter i Sør-Amerika til Bogotá i Colombia, Buenos Aires i Argentina, Panama by i Panama, Managua i Nicaragua, Manaus i Brasil og Georgetown i Guyana. I Karibia fløy selskapet til Port of Spain i Trinidad og Tobago, St. George's på Grenada og Havanna på Cuba. Madrid i Spania var i juli 2017 selskapets enste mål i Europa.


== Flyflåte ==
Flyflåten består av Airbus A340–200, Boeing 737–200/300, Embraer E-190 og Cessna 208 Caravan (juli 2017). Selskapet har brukt andre flytyper også.

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Conviasa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Conviasas offisielle nettsted