Michel Déon

Michel Déon, opprinnelig Édouard Michel, (født 4. august 1919 i Paris, død 28. desember 2016 i Galway i Irland) var en fransk romanforfatter. Han slo igjennom etter andre verdenskrig og ble knyttet til bevegelsen Husarene, som vendte seg i mot det venstreperspektiv som ble presentert av eksistensalistene. På 1960-tallet slo han seg ned i landsbyen Tynagh vest i Irland. Déon var lenge bosatt i Irland, noe som satte spor i flere av hans bøker. Han har blant annet blitt tildelt Interalliéprisen og Grand Prix du roman de l'Académie française. Han ble innvalgt i Det franske akademi i 1978. Han var særlig kjent for romanene Un Déjeuner de Soleil (1981) og Le Jeune Homme Vert (1975).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Déon ble født som Édouard Michel og tok kunstnernavnet etter bestemoren Blanche Déon de Beaumont. Hans var sønn rådgiver for Louis II, fyrsten av Monaco. Han tilbragte barndommen i 16. arrondissement i Paris og Monaco og i Nice på den franske riviera. Han studerte juss i Paris før han bestemte seg for å bli forfatter.


=== Forfatter ===
Han var innkalt i hæren fra 1940 til 1942 og arbeidet deretter som redigerer ved det monarkistiske tidsakriftet L'Action française, under ledelse av Charles Maurras. Hans første roman ble utgitt i 1944.
På 1950-tallet kunne han takket være et stipendium reise i Nord-Amerika og Europa, før han slo seg ned først i Hellas i 1959 og deretter i Irland, der han forble bosatt med sin kone og sine to barn.Til hans mest kjent romaner hører Les poneys sauvages (1970), som handler om tre venner under andre verdenskrig og i etterkrigstidens Europa. Boken ble tildelt Interalliéprisen. Un taxi mauve (1973), for hvilken han fikk Grand Prix du roman de l'Académie française, handler om en gruppe utlendinger som av forskjellige grunner har flyttet til Irland, og deres intriger på øya. Boken ble filmatisert under samme tittel i 1977, med Charlotte Rampling, Philippe Noiret og Fred Astaire i rollene.
Le jeune homme vert (1975) og oppfølgeren Vingt ans du jeune homme vert (1977) skildrer et hittebarn som vokser opp i mellomkrigstiden og som ung voksen i det okkuperte Frankrike. Fra begynnelsen av 1990-årene skrev Déon mest kortprosa.Han har også arbeidet som journalist, litteraturkritiker og som redaktør ved forlaget Plon. Han regnes til bevegelsen Husarene (les Hussards), der han og en kjernegruppe bestående av Roger Nimier, Antoine Blondin og Jacques Laurent i 1950- og 1960-årene ble betraktet som en motvekt mot eksistensialister som Jean-Paul Sartre og deres venstreradikalisme.I 1978 ble Michel Déon innvalgt i Det franske akademi, der han etterfulgte Jean Rostand på stol åtte. Han er blitt utnevnt til kommandør av Æreslegionen, offiser av Ordre des Arts et des Lettres og ble æresdoktor ved såvel National University of Ireland som Universitetet i Athen.


== Utgivelser ==
Adieux à Sheila, roman, Robert Laffont, 1944
Amours perdues, roman, Bordas, 1946
Je ne veux jamais l’oublier, roman, Plon, 1950
La Corrida, roman, Plon, 1952
Le Dieu pâle, roman, Plon, 1954 (Prix des Sept)
Tout l'amour du monde, I, noveller, Plon, 1955
Plaisirs, roman, Editions de Paris, 1955 (som Michel Férou)
Lettre à un jeune Rastignac, pamflett, Fasquelle, 1956
Les trompeuses espérances, roman, Plon, 1956
Les Gens de la nuit, roman, Plon, 1958
L'Armée d'Algérie et la pacification, Plon, 1959
La Carotte et le Bâton, roman, Plon, 1960
Tout l'amour du monde, II, noveller, Plon, 1960
Le Balcon de Spetsai, noveller, Gallimard, 1961 (Prix Kauffmann)
Louis XIV par lui-même, Librairie Académique Perrin, 1964
Le rendez-vous de Patmos, noveller, Plon, 1965
Mégalonose, La Table Ronde, 1967
Un parfum de jasmin, noveller, Gallimard, 1967
Les poneys sauvages, roman, Gallimard, 1970 (Interalliéprisen)
Un taxi mauve, roman, Gallimard, 1973 (Grand Prix du roman de l'Académie française)
Le Jeune Homme vert, roman, Gallimard, 1975
Thomas et l'infini, saga, Gallimard, 1975 pour la jeunesse
Les Vingt ans du jeune homme vert, roman, Gallimard, 1977
Mes Arches de Noé, noveller, La Table Ronde, 1978
Un déjeuner de soleil, roman, Gallimard, 1981
Je vous écris d'Italie, roman, Gallimard, 1984
Bagages pour Vancouver, noveller, La Table Ronde, 1985
Ma vie n'est plus un roman, drama, Gallimard, 1987
La Montée du soir, roman, Gallimard, 1987
Un souvenir, roman, Gallimard, 1990
Le Prix de l'amour, noveller, Gallimard, 1992
Ariane ou l'oubli, drama, Gallimard, 1993
Parlons-en..., samtal med Alice Déon, Gallimard, 1993
Pages grecques, noveller, Gallimard, 1993
Je me suis beaucoup promené, diverse, La Table Ronde, 1995
Une longue amitié, brevveksling med André Fraigneau, La Table Ronde, 1995
Le Flâneur de Londres, Robert Laffont, 1995
Orphée aimait-il Eurydice?, Séguier, 1996
La Cour des grands, roman, Gallimard, 1996
L'Enfant et la sorcière, roman pour la jeunesse, Gallimard, 1998
Madame Rose, roman, Albin Michel, 1998
Pages françaises, noveller, Gallimard, 1999
Taisez-vous, j'entends venir un ange, Gallimard, 2001
Mentir est tout un art, novelle, Éditions du Rocher, 2002
Le poète, Éditions Sigalla, 2003
Sarah, Éditions Sigalla, 2003
Larbaud, heureux Larbaud, Éditions Sigalla, 2003
La Chambre de ton père, minner, Gallimard, 2004
Guerres et roman, samtaler med Lakis Proguidis, Flammarion, 2005
Cavalier, passe ton chemin !, noveller, Gallimard, 2005
Œuvres, Gallimard, coll. « Quarto », 2006
Lettres de château, Gallimard, 2009 (Prix Coup de Cœur de l'Essai du Point, 2009 )
Cahier Déon, L'Herne, 2009. Tekster om Déon av Fernando Arrabal, Nicolas Briançon, Philippe Le Guillou, Frédéric Vitoux, Milan Kundera, Emmanuel Carrère, Yasmina Reza, Jean d'Ormesson og Xavier Darcos).
Journal 1948-1983, L'Herne, 2009
De Marceau à Déon, De Michel à Félicien, Lettres 1955- 2005, brevveksling med Félicien Marceau, 2011
Partir ! ..., Nicolas Chaudun, 2012
A la légère, noveller, Finitude, 2013


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pol Vandromme, "Le Prince du bonheur" i La Droite buissonnière, Paris, Les Sept Couleurs, 1960. "Michel Déon" i Littérature de notre temps, Paris, Casterman, 1970.
André Thérive, "Michel Déon" i Livres de France, Paris, 1962.
Kléber Haedens, Une histoire de la littérature française, Paris, Grasset, 1970.
Matulu n° 27, juillet août 1973. Texter av Pierre de Boisdeffre, André Fraigneau, Roland Laudenbach, Eric Lestrient, Jacques Perret, Philippe Sénart, Paul Sérant, Pol Vandromme och Michel Déon.
Michel Mourlet, "Le Calender Michel Déon" i Écrivains de France XXe siècle, Paris, France Univers, 2011.


== Eksterne lenker ==
(en) Michel Déon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michel Déon på Internet Movie Database 
(en) Michel Déon hos The Movie Database