jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Yabello nasjonalpark

Yabello nasjonalpark er en nasjonalpark som ligger i Etiopia omkring 565 kilometer sør for hovedstaden Addis Abeba. Parkens areal er 2 496 km², og ligger i regionen Oromia omtrent 120 kilometer fra grensen til Kenya. Nærmeste by og opphav til navnet er Yabello 10 kilometer sørvest for parken. Verneområdet ble opprettet i 1985 som viltfredningsområde, og fikk status som nasjonalpark i 2011. Terrenget er hovedsakelig savanner bevokst med akasietrær og gresskledde sletter. Høyden over havet varierer fra 1 400 til 2 000 meter, med gjennomsnittlig høyde omtrent 1 700 meter. Årlig nedbørsmengde er normalt 700 mm, med april og mai som de mest nedbørsrike månedene. Årlig middeltemperatur er 19 grader, mens maksimum og minimum middeltemperaturer er henholdsvis 25 og 13 grader. De høyeste temperaturene opptrer normalt i januar og februar.


== Dyreliv ==
Beskyttelse av den stedegne swaynes kuantilope var motivasjonen for opprettelsen av viltfredningsområdet i 1985, men den er pr. 2014 sjelden å se i Yabello nasjonalpark. Av de omkring 25 større Pattedyrartene  som lever her er vanlig sebra, sjiraffantilope, grants gaselle, dik-dik, gullsjakal, stor og liten kudu.
Minst 210 forskjellige fuglearter er registrert her. Av Etiopias stedegne fuglearter lever hvithalesvale og den truede boranakråken i parken. Særlig for boranakråkene er Yabello nasjonalpark et viktig verneområde, siden de anslagsvis 9 000 hekkende parene bare finnes i det sørlige Etiopia. Svalefalk er en annen art som finnes i Yabello. Den er ikke en stedegen art, men er definert som sårbar (kategori VU) av Verdens naturvernunion (IUCN). Andre fuglearter som lever i parken er struts, krattdunrygg, korthalelerke, miombomeis, somaliirisk, gribbperlehøne, somalispurv, svarthettevever, tornattravn, stjernenattravn, gråkronevever og skjærestær.


== Historie ==
Nedgangen i bestanden av swaynes kuantilope var bakgrunnen for at etiopiske myndigheter opprettet viltfredningsområdet Yabello Wildlife Sanctuary i 1985. Underbemanning og manglende investeringer i infrastruktur gjorde at driften og håndhevelsen av verneområdet ble forsømt. Resultatet var at Yabello viltfredningsområde i praksis kun eksisterte på papiret, og det lokale Borana-folket brukte det relativt uhindret til beiteland for buskapen sin og til vedhogst. Nye bosetninger ble bygd inne i fredningsområdet, og byen Yabello vokste seg også etterhvert inn på området. De knappe vannressursene ble i økende grad brukt til vanning av dyrket mark. I 2010 ble lokale myndigheter og lokalbefolkningen enige med føderale myndigheter om å oppgradere fredningsområdet til nasjonalpark, men med reduksjon av arealet. I 2011 fikk området formelt status som nasjonalpark, men arbeidet med å måle opp og stake ut grensene er pr. 2014 ikke fullført.


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Ethiopian Wildlife Conservation Agency: Yabello National Park Besøkt 15. oktober 2014
Ethiopian Wildlife and Natural History Society: A Glimpse at Biodiversity Hotspots of Ethiopia - side 59. (pdf) - (publisert 2011) Besøkt 14. oktober 2014
Gyronotus

Gyronotus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 15 millimeter), brede, hvelvede, svarte skarabider. Hodet er bredt skovlformet med to små tenner på forkanten. Dekkvingene har fine punktstriper. De mangler flygevinger og dekkvingene er sammenvokste.


== Levevis ==
Artene lever på møkk i skog eller skogkanter, sjeldnere på savanner. Fordi de ikke kan fly har de liten spredningsevne og er svært utsatte for habitatødeleggelse. Artene i denne slekten er derfor regnet som truede.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i høyereliggende områder i det sørlige Afrika, nord til det sørlige Tanzania.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Gyronotus van Lansberge, 1874
Gyronotus carinatus Felsche, 1911
Gyronotus dispar Felsche, 1911
Gyronotus fimetarius Kolbe, 1894
Gyronotus glabrosus Scholtz & Howden, 1987
Gyronotus mulanjensis Davis, Scholtz & Harrison, 1999
Gyronotus perissinottoi Moretto, 2013
Gyronotus pumilus (Boheman, 1857)
Gyronotus schuelei Moretto, 2013


== Kilder ==
Moretto, P. og Perissinotto, R. (2013) Description and ecology of two new species of Gyronotus van Lansberge, 1874 (Coleoptera, Scarabaeidae) from Southern Africa. ZooKeys 344: 73-82. [1]
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Gyronotus – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Gyronotus i Encyclopedia of Life 
(en) Gyronotus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Gyronotus hos NCBI 
(en) Kategori:Gyronotus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gyronotus (Lansberge) – detaljert informasjon på Wikispecies
Sylvicanthon

Sylvicanthon er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Middelsstore, brede, metallisk fargede skarabider. Oversiden er ganske fint punktert og blank. Hodet er bredt skovlformet med to små tenner ved forkanten, fasettøynene sitter nær bakkanten, er omsluttet av hodet og nærmest kileformede. Pronotum har sider som er vinklet i eller foran midten og er mye bredere enn langt. Dekkvingene har fine, tynne lengdefurer.


== Levevis ==
Lite informasjon ser ut til å være tilgjengelig om biologien til disse sjeldne billene.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Sylvicanthon Halftter & Martínez, 1977
Sylvicanthon bridarollii (Martínez, 1949)
Sylvicanthon candezei (Harold, 1869)
Sylvicanthon foveiventris (Schmidt, 1920)
Sylvicanthon furvus (Schmidt, 1920)
Sylvicanthon machadoi (Pereira & Martínez, 1967)
Sylvicanthon obscurus (Schmidt, 1920)
Sylvicanthon securus (Schmidt, 1920)
Sylvicanthon xanthopus (Blanchard, 1846)


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Sylvicanthon i Encyclopedia of Life 
(en) Sylvicanthon i Global Biodiversity Information Facility 
Sylvicanthon – detaljert informasjon på Wikispecies
Anonthobium

Anonthobium er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Små, bredt ovale, blanke, brunsvarte skarabider. Oversiden er hvelvet og har rader av korte børster.
Hodet er bredt skovlformet med to tenner på forkanten.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Ny-Caledonia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Anonthobium Paulian, 1984
Anonthobium fauveli Paulian, 1984
Anonthobium micros Paulian, 1984
Anonthobium monteithi Paulian, 1987
Anonthobium moui Paulian, 1984
Anonthobium muticum (Fauvel, 1903)
Anonthobium tibiale (Fauvel, 1903)


== Kilder ==
Liste over artene
endemia.nc - Anonthobium tibiale. Med bilde.


== Eksterne lenker ==
(en) Anonthobium i Encyclopedia of Life 
(en) Anonthobium i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anonthobium hos NCBI 
Anonthobium – detaljert informasjon på Wikispecies
Monoplistes

Monoplistes er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Levevis ==
Artene finnes gjerne i tropisk regnskog. De lever trolig av møkk.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Monoplistes van Lansberge, 1874
Monoplistes curvipes Lea, 1923
Monoplistes haroldi van Lansberge, 1874
Monoplistes leai Paulian, 1934
Monoplistes occidentalis MacLeay, 1888
Monoplistes phanophilus Lea, 1923
Monoplistes tropicus Lea, 1923


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Monoplistes i Encyclopedia of Life 
(en) Monoplistes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Monoplistes hos NCBI 
Monoplistes – detaljert informasjon på Wikispecies
Fotograffirmaet Iver Olsen

Fotograffirmaet Iver Olsen ble etablert på Røros i 1868, og var i virksomhet fram til 1970. 
Det var fargeren Iver Olsen (1827-1884) som startet fotografvirksomheten i 1868. I 1884 tok sønnen Ole Iversen Buck (1867-1961) over virksomheten. Ole var utdannet hos Hans Holtermann Abel i Christiania og faren, og han drev firmaet fram til 1949 da hans datter Bodil Buck Wivelstad (1909-1999) som tok over. I 1951 giftet hun seg med Arne Einarsen Wivelstad som arbeidet i firmaet sammen med henne. Bodil drev det til 1970, da forretninga ble kjøpt av Anders Galåen (f. 1929) og navnet ble forandret til Galåen Foto.
Etter avtale med Bodil Buck ble hele fotoarkivet etter bedriften innkjøpt av Røros kommune i 1986. Kommunen kjøpte samlingen for å sikre at den ble bevart for ettertiden og for å unngå at den ble spredd og forsvant fra Røros. Det ble etter hvert klart at kommunen ikke hadde egnede lokaler for å lagre materialet. Dette ble løst ved et samarbeid mellom Røros kommune, Rørosmuseet og Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana. Nasjonalbiblioteket tok på seg å arkivere og sikkerhetskopiere den delen av samlingen som er av nasjonal kulturhistorisk verdi. I tillegg skulle alle nitratbilder oppbevares i brannsikre magasiner i Mo i Rana på grunn av brann- og eksplosjonsfare. Rørosmuseet oppbevarer resten av samlingen i sine magasiner. 


== Oversikt over fotografene, leveår og driftsperiode ==
Iver Olsen (1827-1884): 1868-1884
Ole Iversen Buck (1867-1961): 1884-1949
Bodil Buck Wivelstad (1909-1999): 1949-1970
Arne Einarsen Wivelstad (f. 1930) Bodil Bucks mann, arbeidet i firmaet i den siste perioden sammen med henne.


== Litteratur ==
Trøen, Linda: «47600 øyeblikk. Iver Olsens fotosamling – en kulturskatt» i Fjell-Folk, Årbok for Rørosmuseet nr 37. 2012


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Iver Olsen i Fotografregisteret.
Et utvalg av bilder fra arkivet etter Iver Olsen kan sees på digitaltmuseum.no
Ebolautbruddet i Kongo i 2014

Ebolautbruddet i Kongo i 2014 er et utbrudd knyttet til to dødsfall forårsaket av ebolavirus den 24. august 2014 i provinsen Équateur i Den demokratiske republikken Kongo i Sentral-Afrika. Helseeksperter mener at sannsynligheten for at utbruddet ikke på langt nær vil kunne få en så dramatisk spredning som utbruddet i Vestafrika.
WHO regner en gravid kvinne fra landsbyen Ikanamongo nær Boende som indekstilfelle. Hun hadde slaktet et villdyr (bushmeat), og ble syk like etter av ebola og døde 11. august 2014. Til 18. august ble det identifisert 24 mistenkte tilfeller med 13 dødsfall i Kongo. Sykdomstilfellene kunne tilbakeføres til menneske-til-menneske-smitte, med utgangspunkt i indekspersonen og kontaktpersoner ved det sykehus hun var innlagt på.Etter en genomanalyse av virusisolatene i Centre International de Recherches Médicales de Franceville (Gabon) kunne WHO tidlig september tilordne viruset til de i 1995 i Kikwit isolerte Zaire-ebolavirus-isolater. En epidemiologisk sammenheng med den vestafrikanske epidemien ble dermed ansett som usannsynlig. 
Frem til 7. oktober 2014 var det registrert 71 sykdomstilfeller i Kongo, hvorav 43 dødsfall.


== Referanser ==
Venstøp

Venstøp er et område i Skien kommune og også navnet på flere historiske gårder i Skien. Bydelen Venstøp består av grunnkretsene Søndre Venstøp og Nordre Venstøp. Venstøp skole ligger her.
Venstøp var opprinnelig en gård, og bestod etterhvert av en rekke bruk. Navnet kommer fra vin – engslette og staup – stup. Stupet som trolig har gitt navn til området, befinner seg rett nord for Ibsens barndomshjem «Ibsens Venstøp».


== «Ibsens Venstøp» og Henrik Ibsen Museum ==

I 1833 kjøpte Knud Ibsen den ene av Venstøpgårdene, nærmere bestemt gården som den gang ble kalt «Erlands Venstøp» og senere også «Ibsens Venstøp». «Ibsens Venstøp» var en tidstypisk borgerlig lystgård med en stor, representativ hovedbygning, og Ibsenfamilien brukte den de første årene som landsted. Familien bodde der fast fra 1835/1836 til 1843, altså fra Henrik Ibsen var 7–8 år til han var rundt 15 år. Her gjorde Ibsen sine første dramatiske forsøk med dukketeater. I dag tilhører gården Telemark Museum og er åpen for publikum.
Loftet på gården kan ha vært inspirasjon til loftet i Ibsens stykke Vildanden, der Hedvig Ekdal har villanden sin.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Christensen, Terje (1928-) (1971). Gjerpen bygds historie: bygdehistorie. Skien: Skien kommune.
Boende

Boende er en by i Kongo-Kinshasa ved elven Tshuapa øst for Mbandaka. Det er hovedstaden i provinsen Tshuapa. Det er en havneby hvorfra man kan seile til Kinshasa.  Språket som benyttes lokalt er lingala men på veien mot Wema tales longombe-dialekten av mongo. I nærheten er det også  flyplass.Etter en beregning fra 2010 var innbyggertallet på 33.765.


== Referanser ==
Henry Johnsrud

Henry Leonard Johnsrud (født 26. desember 1911 på Lillestrøm, død 21. mai 1973 i Oslo) var en norsk fiolinist, filharmoniker og kammermusiker  Han var 1. fiolinist og konsertmester i Filharmonien i 28 år.
Henry Johnsrud ble som ung gutt elev av Øivin Fjeldstad og debuterte i Universitetets aula som den første av Fjeldstads elever. I 1937 ble han ansatt som leder av NRKs radioorkester i Trondheim hvor han virket i en årrekke. I 1945 prøvespilte han og ble ansatt som 1. fiolinist i Oslo Filharmoniske Orkester hvor han virket i 28 år fram til sin død i 1973. I årene 1950 - 1966 var Henry Johnsrud 3. konsertmester og tidvis alternerende konsertmester i Filharmonien. Han etablerte Johnsrud-kvartetten med Kåre Fuglesang på 2. fiolin, Arne Sletsjøe på bratsj og Arne Novang på cello. I sin korte virketid ga Johnsrud-kvartetten flere radiokonserter og konserter i blant annet Kvartettforeningen.
Johnsrud huskes av eldre filharmonikere som en meget begavet fiolinist som i sine beste år løste krevende oppgaver på konsertmesterpulten - ofte på svært kort varsel når de øvrige konsertmestrene Ernst Glaser og Oscar Holst meldte forfall. Legendarisk er Henry Johnsruds utførelse av fiolinsoloene i Nikolaj Rimskij-Korsakovs Scheherazade som han løste glimrende på en dags varsel. Johnsruds siste leveår sto ikke mål med hans beste periode, og kollegene var vitne til et både faglig og menneskelig forfall.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kai Angel Næstebys minneord i Konsertnytt 1973
Scybalophagus

Scybalophagus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.


== Utseende ==
Middelsstore (6-15 millimeter), brede, ovale, matt brunsvarte skarabider, noen ganger med noe bronseglans. Hodet er skovlformet uten horn, med to tenner på forkanten. Dekkvingene er hvelvede og mer eller mindre knudrete.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Stammen Deltochilini Lacordaire, 1856
Slekten Scybalophagus Martínez, 1953
Scybalophagus lacordairei (Laporte de Castelnau, 1840)
Scybalophagus patagonicus Martínez, 1953
Scybalophagus pilosus (Felsche, 1910)
Scybalophagus plicatipennis (Blanchard, 1846)
Scybalophagus rugosus (Blanchard, 1846)


== Kilder ==
Ocampo, F.C. og Molano, F. (2011) Revision and biogeopgraphy of the Neotropical dung beetle genus Scybalophagus (Coleoptera: Scarabaeidae). Rev. Soc. Entomol. Argentina 70 (3-4): 231-253. [1]
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Scybalophagus i Encyclopedia of Life 
(en) Scybalophagus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Scybalophagus hos NCBI 
Scybalophagus – detaljert informasjon på Wikispecies
BG Group

BG Group plc er et britisk multinasjonalt olje- og gasskonsern med hovedkontor i Reading. 
Konsernet har virksomhet i 25 land i Afrika, Asia, Australasia, Europa, Nord-Amerika og Sør-Amerika og produserer om lag 680 000 oljefat per dag. 
Konsernet har en betydelig våtgassvirksomhet og er største eksportør av LNG til USA.BG Group er notert på London Stock Exchange og er en del av FTSE 100 Index. Per 6. juli 2012 hadde konsernet en markedsandel på 44,9 milliarder pund, det 7. største selskap som noen gang har vært listet på London Stock Exchange.BG Group ble etablert i 1997 da British Gas plc skilte ut Centrica og ble BG plc, som ble reorganisert i 1999 som BG Group plc.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) BG Group plc – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kornhaug

Kornhaug fra 1892 er en av Norges første privatboliger i fullt utviklet dragestil. Huset ligger i Follebu i Gausdal kommune, og ble fredet av Riksantikvaren 16. juni 2014. Arkitekten var Holm Munthe. Oppdraget var finansiert av Thomas Heftye og oppført for hans datter og svigersønnen Fritz Hansen. Hansen var da lærer ved Vonheim folkehøyskole.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Kornhaug». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Eldar Sætre

Eldar Sætre (født 8. februar 1956 i Ørsta) er en norsk næringslivsleder som var konsernsjef i Equinor fra 2014 til 2021.


== Bakgrunn og virke ==
Han vokste opp på Vartdal i Ørsta. Sætre er utdannet siviløkonom fra Norges handelshøyskole.Eldar Sætre begynte å arbeide i Statoil i 1980, og har siden da hatt ulike posisjoner i konsernet. Han var finansdirektør i Statoil fra 2003 til 2010, konserndirektør for forretningsområdet «Marketing, Processing and Renewable energy» fra 2010 til 2014 og konstituert konsernsjef fra 2014, etter at Helge Lund sluttet. Det ble 4. februar 2015 klart at han ble permanent konsernsjef i Statoil, til tross for uttalelser da han ble konstituert konsernsjef at han ikke ønsket å være det på permanent basis . Sætre gikk av som konsernsjef 1. mars 2021.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eldar Sætre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eldar Sætre på Internet Movie Database 
(no) Eldar Sætre overtar som konserndirektør
Sudan ebolavirus

Sudan ebolavirus er et virologisk taxon under genus Ebolavirus, familien Filoviridae, orden Mononegavirales. Speciet har kun et eneste virus som medlem, Sudanvirus (SUDV).


== Nomenklatur ==
Navnet Sudan ebolavirus kommer fra Sudan (det land der sudanvirus først ble oppdaget) og det taksonomiske suffiks ebolavirus betyr at det er et ebolavirusspecie.Spesiet ble først introdusert i 1998 som Sudan Ebola virus. I 2002 ble navnet endret til Sudan ebolavirus.Et virus av genus Ebolavirus er et medlem av speciet Sudan ebolavirus dersom:
det er endemisk i Sudan og/eller Uganda
det har et genom med tre genoverlappinger (VP35/VP40, GP/VP30, VP24/L)
det har en genomisk sekvens forskjellig fra Ebolavirus med ≥30% men forskjellig fra Sudanvirus med <30%


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
ICTV Files and Discussions - Discussion forum and file distribution for the International Committee on Taxonomy of Viruses Arkivert 7. oktober 2011 hos Wayback Machine.
Skippergata 43 (Kristiansand)

Skippergata 43 er et toetasjes trehus fra første halvdel av 1700-tallet i Skippergata i Kristiansand. I januar 1814 kjøpte eidsvollsmannen Peder Johnsen huset og bodde der til han døde i 1836. På 1700-tallet var huset en enetasjes tømmerbygning med to værelser og kjøkken, men i Johnsens tid ble det utvidet til to etasjer. 
Skippergata 43 ble fredet i forbindelse med grunnlovsjubileet i 2014. Da ble også den originale bakgården restaurert.
I april 2014 åpnet Det Lille Konditori i lokalene. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lundemo, Mari Olafson: "Peder Johnsen og Skippergata 43 i Kristiansand - klassisk sørlandsidyll i Kvadraturen". I: Jørn Holme (red.), De kom fra alle kanter - eidsvollsmennene og deres hus. Oslo: Cappelen Damm, 2014


== Eksterne lenker ==
«Skippergata 43 (Kristiansand)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
BCX4430

BCX4430 er et antiviralt middel utviklet av BioCryst Pharmaceuticals med finansiering fra NIAID, opprinnelig ment for behandling av hepatitt C, men senere utviklet for potensiell behandling av dødelige filovirusinfeksjoner som ebolafeber og marburgfeber. Middelet oppviser også brespektrert antiviral effektivitet mot en rekke andre RNA-virusfamilier, som bunyavirus, arenavirus, paramyxovirus, koronavirus og flaviviruset. 
BCX4430 er blitt demonstrert som virksom mot både Ebola- og Marburg-virus i smågnagere og i aper, også når det gies opptil 48 timer etter infeksjon, og utvikling for bruk på mennesker er blitt fremskyndet i lys av ebolaepidemien i Vestafrika.


== Referanser ==
Nils Kristian Bogen

Nils Kristian Bogen (født 14. april 1955) er prorektor ved Universitetet i Sørøst-Norge fra 2016. Bogen var rektor ved Høgskolen i Telemark fra 2011 og frem til fusjonen med Høgskolen i Buskerud og Vestfold som førte frem til den nye institusjonen i Sørøst-Norge. 
Bogen er cand.philol. med hovedfag i amerikansk samfunnsliv og politikk. Han har også studert nordisk og kunsthistorie, samt tatt kurs innenfor strategi og styreledelse. Han har erfaring som lektor i videregående skole og har også undervist ved Handelshøyskolen BI og i engelsk grunnfag ved Høgskolen i Telemark (1991-1992).
Bogen har tidligere arbeidet som direktør på BI i Telemark og senere divisjonsdirektør ved BI Oslo sentralt.


== Referanser ==
Erik Røste

Erik Røste (født 30. april 1960 på Gjøvik) er en norsk skitrener, forretningsmann og idrettsleder. Fra 2012 til 2022 var han president i Norges Skiforbund.Røste vokste opp på Gjøvik hvor han fullførte examen artium i 1979. Deretter fulgte studier ved Norges idrettshøgskole.
Han ble ansatt som trener for skiforbundets junior- og rekruttlandslag i langrenn i 1990. I 1994 tok han over som sportssjef for langrennslandslaget, etter Inge Bråten. Han sluttet i jobben i 1998, men fortsatte som konsulent i Olympiatoppen fram til 2003.
Etter årene på landslaget gikk Røste over i næringslivet, først i Adidas Norge. I 2001 ble han administrerende direktør for Sport 1-gruppen. Han hadde en kort periode i Gjelsten Holding i 2007, før han ble administrerende direktør for Bjørn Dæhlies klesmerke Bj Sport i 2008.Røste ble i 2008 visepresident i Norges skiforbund. Han ble valgt til president i Norges Skiforbund i 2012 og er gjenvalgt flere ganger siden. Den 17. mars 2022 uttalte han at han ikke ville stille til gjenvalg som skipresident.Røste har også hatt verv i Det internasjonale skiforbundet (FIS). Han ble i 2018 valgt som styremedlem i FIS.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Røste – kategori av bilder, video eller lyd på Commons