jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ingebrigtsenbukta

Ingebrigtsenbukta er en 4 km lang bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden på det sentrale Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta avgrenses av Kapp Toscana mot bukta Bourbonhamna (og videre Fleur de Lyshamna) i vest, og Ålesundneset mot Levinbukta i øst. I sør er det en bred kystslette som skråner jevnt mot Aldegondaberget (596 m) og Foldaksla (903 m). Fra disse løper en rekke nærliggende bekker, og det er ingen øyer eller andre vern mot fjorden i nord. 
Ingebrigtsenbukta er en sørøstlig del av Ahlstrandhalvøya, har rike kulturminner, og er kjent for Kvitfiskstranda - ei strand med anslagsvis 550 skjelett etter kvithval som minner om den unike fangststasjonen for denne hvalarten her. Her ligger store båter opp-ned, de har vært brukt i hvalfangsten.
Regnet fra vest til øst er kulturminnene og severdighetene:
Bamsebu på Kapp Toscana, hovedhus reist av Ingvald Svendsen omkring 1930 som Svendsens kvitfiskstasjon, den eneste av sitt slag på Svalbard - og muligens flyttet fra Camp 2 på Lægerneset i østre Recherchefjorden. Dette har i etterkrigstiden vært den eneste private hytta i Sør-Spitsbergen nasjonalpark, med to mindre hytter:«Kjeftausa» på østkysten av Kapp Toscana, reist av en hvelvet hvalbåt omkring 1930 som Svendsens kvitfiskstasjon, like ved siden av Bamsebu.
«Skarpsyn» på østkysten av Kapp Toscana, hytte reist omkring 1930 som Svendsens kvitfiskstasjon, muligens basert på en eldre hytte, og brukt av Ingvald Svendsen både til kvithval- og generell pelsdyrfangst i mellomkrigstiden. Her lå også et stillas til tørking av selkjøtt.Russisk pomor-stasjon fra 1700-tallet, hustufte bevart 2 km vest for Ålesundneset
Camp Violet, engelsk sommerhus oppført i mellomkrigstiden av Northern Exploration Company for Ernest Mandfield. Huset ligger ved en elvevifte, og 120 meter fra kystlinjen. Overtatt av Staten i 1932. Her fant Orvin i 1936 rester av ærfugldun som var sanket inn av Svendsens mannskaper på kvitfiskstasjonen lenger vest.Alle disse basene ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).
Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ingebrigtsenbukta Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Bamsebu, anleggets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Russisk hustuft vest for Ålesundneset, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Ahlstrandhalvøya Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine., med beskrivelse av Kvithvalstrendene, Norsk polarinstitutt: Cruisehåndbok for Svalbard.
Marianne Kvamme Amengual

Marianne Kvamme Amengual (født 27. mars 1967) er en norsk programleder fra Oslo, bosatt i Drøbak. Hun er kjent for sin rolle som programleder for NRK Sport og Sportsrevyen på NRK TV. Tidligere har hun jobbet i P4 Radio Hele Norge 


== Eksterne lenker ==
Har eget OL i hagen
Bøndene leverte en sterk prestasjon
Riksretten 1926–1927

Riksretten 1926–1927 var en riksrettssak mot statsminister Abraham Berge og statsrådene Odd Klingenberg, Christian Fredrik Michelet, Cornelius Middelthon, Johan Rye Holmboe, Anders Venger og Karl Wilhelm Wefring. Riksrettssøksmålet ble vedtatt av Odelstinget 14. juli 1926.

Riksrettsøksmålet ble reist fordi de
a. ved ei ordning, som dei fekk til eller var med på i tidi 25-31. mai 1923, let A/S Den norske handelsbank få eit innskot stort 25 millionar kronur i statsvekslar, og at dei ved dette gjekk fram på ein måte som ikkje er samhøveleg med riksskipnaden;b. i statsråd hjå Kongen den 19. januar 1924 ikkje kom fram med upplysning um innskotet på 25 millionar krunor i A/S Den norske handelsbank og let Kongen vedtaka ei misvisande uppgåve til Stortinget yver dei innskot staten hadde i innanlandske bankar;
c. den gongen dei ved fyrehavingane i Stortinget 7. og 8. april 1924 fekk vedteke framlegget um statsgaranti for A/S Den norske handelsbanken for upp til 15 millionar krunor, dulde for Stortinget, at banken tidlegare hadde fenge statsstunad på 25 millionar krunor, som då framleis var ståande i banken.

Medlemmer til riksretten ble valgt ved loddtrekning blant Lagtingets medlemmer. I tillegg besto retten av høysterettsjustitiarius Herman Scheel og åtte andre høyesterettsdommere. Rettssaken begynte 4. september 1926 og retten ble hevet 25. mars 1927, de tiltalte ble frifunnet. 


== Referanser ==
Malbukta

Malbukta er en 5 km lang bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Den ligger helt nord i landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta avgrenses av Reinodden mot bukta Recherchefjorden i vest, og Ahlstrandhalvøya mot Fleur de Lyshamna (og videre Ingebrigtsenbukta) i øst. I sør er det en bred kystslette med endemorene mot Antoniabreen som kommer sørfra, og mot dens omkransende fjellvegger Maria Theresiatoppen (653 m) og Berzeliuseggene (1054–1211 m). Fra disse løper en rekke nordgående bekker, og det er ingen øyer eller andre vern mot fjorden i nord. 
Malbukta har mulighet for strandhogg fra lettbåt, og litt vestover mot Lineneset på kystlinjen er det funnet et skipsvrak.


== Eksterne lenker ==
Malbukta Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Malbukta, skipsfunnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Bamsebu

Bamsebu er en privat hytte på Kapp Toscana helt vest i Ingebrigtsenbukta på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Stedet tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Stedet brukes mye i turismen og er kjent for Kvitfiskstranda - ei strand med anslagsvis 550 skjelett etter kvithval som minner om den unike fangststasjonen for denne hvalarten her. Her ligger store båter opp-ned, de har vært brukt i hvalfangsten administrert fra Bamsebu.

Bamsebu ble etablert av Ingvald Svendsen omkring 1930 som Svendsens kvitfiskstasjon, den eneste av sitt slag på Svalbard - og muligens flyttet til dette stedet fra Camp 2 på Lægerneset i østre Recherchefjorden. Bamsebu-anlegget har i etterkrigstiden vært den eneste private hytta i Sør-Spitsbergen nasjonalpark, med to mindre hytter umiddelbart ved Bamsebu:

«Kjeftausa» like i sørøst, reist av en hvelvet hvalbåt omkring 1930 for kvitfiskstasjonen.
«Skarpsyn», også denne reist omkring 1930 for Svendsens kvitfiskstasjon, muligens basert på en eldre hytte, og brukt av Ingvald Svendsen både til kvithval- og generell pelsdyrfangst. Her lå også et stillas til tørking av selkjøtt.
«Hotæl Blanke Kniven», et utkikkstårn for å oppdage kvithval, som Svendsen anla på en odde lengre nede i Ingebrigtsenbukta, et par km fra Camp Violet i sørøst.Alle disse hyttene ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).Man kommer seg til kulturminnene på Kapp Toscana enten fra lettbåt som kjøres nesten helt til land fra øst, eller fra vest via den meget gode ankringshavna Bourbonhamna på vestkysten av Kapp Toscana. Derfa er det bare et par hundre meters gange mellom de ulike hustuftene og fangstanleggene.
Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark. Bamsebu og området er automatisk vernet, og det er restriksjoner på ferdselen her. Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bamsebu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bamsebu Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Bamsebu, anleggets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Ahlstrandhalvøya Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine., med beskrivelse av Kvithvalstrendene, Norsk polarinstitutt: Cruisehåndbok for Svalbard.
Camp Violet

Camp Violet var en britisk-norsk hytte i litt øst Ingebrigtsenbukta på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Stedet tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land.
Camp Violet var et engelsk sommerhus oppført i mellomkrigstiden av Northern Exploration Company for Ernest Mandfield. Stedet ligger ved en elvevifte, og 120 meter fra kystlinjen vest for Ålesundneset. Hytte ble overtatt av Staten i 1932, og her fant Orvin i 1936 en hytte som relativt kunne settes i stand. Den hadde betydelige rester av ærfugldun som var sanket inn av Svendsens mannskaper på kvitfiskstasjonen lenger vest.Hytta ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).
Hytta ble av Mansfield oppkalt etter hans elskerinne i London, kontordamen Violet som arbeidet ved et hotell i byen. Camp Violet finnes ikke lenger, og er (2013) ikke oppført i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Stedet ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Camp Violet Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Ahlstrandhalvøya Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine., med beskrivelse av Kvithvalstrendene, Norsk polarinstitutt: Cruisehåndbok for Svalbard.
Bourbonhamna

Bourbonhamna er en 500 x 600 meter stor, triangelformet bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Den tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta er en østlig innsnevring i Ahlstrandhalvøya og avgrenses av Kapp Madrid i vest og Kapp Toscana i øst, hvor Bamsebu ligger. Bourbinhamna er en meget god ankringshamn, og et alternativ for atkomst til Bamsebu med lettbåt eller seilbåt. Høyden Polahøgda på sletta i vest rager 42 moh.
Av kulturminner kan evnes to revefeller på Kapp Madrid i nord, videre spor av hvalfangst, fiske, teltring (lagerbygg?) og andre rester av uviss alder - formodentlig fra hvalfangsttiden - helt sør Bourbonhamna på vestbredden av Kapp Toscana.
Revefellene og kystene her ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark. Det har navn etter prins Henri de Bourbon som drev kartlegging av området på slutten av 1800-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bourbonhamna Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Ahlstrandhalvøya Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine., med beskrivelse av Kvithvalstrendene, Norsk polarinstitutt: Cruisehåndbok for Svalbard.
Fleur de Lyshamna

Fleur de Lyshamna er en 500 × 300 meter stor bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Den tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta er en nordøstlig innsnevring i Ahlstrandhalvøya og avgrenses av Ahlstrandodden i nordvest og Pitnerodden i sørøst, hvor et nyere oppført landsted ligger. To hytter ligger i dag i Fleur de Lyshamna, den ene eies av Sysselmesteren på Svalbard og den andre brukes tidvis av russiske geologer.
Bukta er en meget god ankringshavn. Av kulturminner er revefeller, og et skipsvrak helt i nord på Ahlstrandodden.Revefellene og kystene her ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark. Det har navn etter skipet til Henri de Bourbon, som drev kartlegging av dette området sent på 1800-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fleur de Lyshamna Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Ahlstrandhalvøya Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine., med beskrivelse av Fleur de Lyshamna, Norsk polarinstitutt: Cruisehåndbok for Svalbard.
Grafisk Revy

Grafisk Revy var et teknisk tidsskrift som ble utgitt i fellesskap av Norsk Centralforening for Boktrykkere, Svenska Typografförbundet og Dansk Typograf-forbund. Første utgave er datert mai 1930. I nummer fire for 1935 gis følgende melding: «Med detta nummer upphör Grafisk revy att vara en interskandinavisk tidskrift.» Bladet kom ut med fire utgaver per år. Som hovedredaktør og ansvarlig utgiver står Nils Wessel (Stockholm) for alle utgaver. Bladet ble trykket i ulike trykkerier i de tre hovedstedene der hvert trykkeri stod for produksjonen av to påfølgende utgaver.
I første hefte skriver redaksjonen blant annet:
«Till de skandinaviska kollegerna!
Härmed utlämnas första häftet av den bebådade tekniska tidsskriften till medlemmerna i de skandinaviska typografförbunden.
Med denna tidskrifts start beträda även de nordiska typografförbunden en väg, som förut med framgång beträtts av våra broderförbund i Tyskland, Österrike m. fl. länder. I det förstnämnda landet har Typografernas bildningsförbund sedan mera än 25 år tilbaka utgivit tidsskrifter, som skaffat sig ett alltmera ökat inflytande på de typografiska stilriktningerna i detta land för att i närvarande tid rent av vara utslagsgivande.
För att så vitt sig göra låter säkerställa framgången för en teknisk tidsskrift, ha de tre skandinaviska förbunden slagit ihop om företaget. Vi ha skridit till verket i den övertygelsen, att våra medlemmar skola visa sig uppskatta syftet och genom att i stor utsträckning abonnera på tidskriften säkerställa dess framtid.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen Den nye typografiens gjennombrudd i Norge – 3 - Fra høydepunktet i 1930 – til ettertanken inneholder noen referanser og informasjoner om Grafisk Revy
Rodisme

Rodisme (russisk språk: родянство), eller Rodnoveri (engelsk språk: Rodnovery, russisk: родноверие / rodnoverie) er en neo-etnisk religion som ser seg selv i tradisjonen av slaviske natur-religion, avhengig av slavisk kultur, mytologi og religiøse forestillinger.


== Se også ==
Nyhedendom


== Litteratur ==
Aitamurto, Kaarina (2007). Neoyazychestvo or rodnoverie? : reflection, ethics and the ideal of religious tolerance in the study of religion, Omsk: Aleksanteri Institute (Finnish Centre for Russian and East European Studies). ISBN 978-5-98867-009-4
Ivakhiv, Adrian (2005). In Search of Deeper Identities Neopaganism and Native Faith in Contemporary Ukraine, in Nova Religio.
Potrzebowski, Stanisław (1982). Eine völkische Bewegung in Polen, in Zadruga, Bonn: Institut für Angewandte Sozialgeschichte.
Shnirelman, Victor (2002). "Christians, Go Home!": A Revival of Neo-Paganism Between the Baltic Sea and Transcaucasia (An Overview), in Journal of Contemporary Religion, Vol. 17, No. 2.
Shnirelman, Victor (1998). Russian Neo-pagan Myths and Antisemitism, in Acta no. 13, Analysis of Current Trends in Antisemitism, The Vidal Sassoon International Center for the Study of Antisemitism, Hebrew University of Jerusalem.
Simpson, Scott (2000). Native Faith: Polish Neo-Paganism At the Brink of the 21st Century. ISBN 83-88508-07-5
Wiench, Piotr (1997). Neo-Paganism in Central Eastern European Countries, in New Religious Phenomena in Central and Eastern Europe. ISBN 83-85527-56-7


== Eksterne lenker ==
rodnovery.ru
velesovokrug.ru
alatyr.org.ua
rodnoverie.org
Walchensee

Walchensee er en innsjø i Bayern-Alpene i Oberbayern i den tyske delstaten Bayern. Den er med 189 meters dybde en av Tysklands dypeste og med en overflate på 16,4 km² også en av de største i landet. Innsjøen ligger i kommunen Kochel am See og grenser i sør til kommunen Jachenau. Innsjøen inneholder den ubebodde øya Sassau. Walchensee dreneres naturlig i øst av elven Jachen som munner ut i Isar i Lenggries. Walchensee vannkraftverk er etablert med grunnlag i høydeforskjellen mellom Walchensee og Kochensee i nordlig retning.

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Walchensee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Walchensee – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Måseneset

Måseneset er et naturlig nes under fjellet Midterhuken ved Mariasundet midt imot Akseløya (Mariaholmen), vest i Nathorst Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. I nord ligger sletta Mariaholmen og Akseløya i Van Mijenfjorden, i øst Lågkollane.
På stedet ligger en norsk fangsthytte (bistasjon) 4–500 meter øst for pynten som antakelig ble oppført i 1927 av Ole Mortensen på den tiden han overvintret i Camp Morton i tjeneste for Northern Exploration Company. Det ble trolig oppført for dette selskapet, og ble i så fall statlig i 1932. Huset lå på en sju meter høy terrasse over Mariasundet.her er det også et lite gravfelt.
Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Måseneset Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Måseneset, gravminnets beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Collinderodden

Collinderodden er et naturlig nes under Wahlenbergfjellet og Hisingerfjellet der gamle endemorener av Krylbreen og Leineggbreen bygger ut denne odden. Stedet ligger på sørbredden av Van Mijenfjorden nordvest i Nathorst Land på det sentrale Spitsbergen, Svalbard.
På stedet ligger en restene av en britisk sommerhytte (claim house) som trolig ble bygget under navnet Camp Light for Northern Exploration Company. Den ble brukt som fangsthytte ii den norske pelsdyrfangsten i mellomkrigstiden, men Orvin nevnte i 1936 at den var revet eller blåst bort og bare tuften står (2013) igjen på stedet.Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Collinderodden Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Collinderodden, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Fuglen (Hinnøya)

Fuglen er et fjell i Sortland kommune i Nordland. Det ligger mellom Blokkendalen og Fiskfjorddalen på vestsida av Hinnøya. Fjellet ligger ut mot Sortlandsundet og synes godt fra Sortland. Det har en høyde på 874 meter over havet.


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fuglen, Vesterålen.org
Nipilodden

Nipilodden er et naturlig nes under fjellene Nipilen og Knøsen der gamle elvemasser fra Nipilbreen via Nipildalen bygger ut denne odden. Stedet ligger på sørbredden av Van Mijenfjorden nordvest i Nathorst Land på det sentrale Spitsbergen, Svalbard.
På stedet ligger en nyere jakthytte (bistasjon) som er oppført i tredje kvartal av 1900-tallet (dvs i etterkrigstiden), men som likevel har fått lokalt bygningsvern. Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken) i den norske fangstadministrasjonen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nipilodden Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Nipilodden, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
En sterk reise med Morgan og Ola-Conny

En sterk reise med Morgan og Ola-Conny er en svensk dokumentarserie som gikk på Kanal 5 fra 2012 til 2014. Serien følger Morgan og Ola-Conny, kjent fra den svenske TV-serien Ullared, på reise til forskjellige land.
I Norge er det TVNorge som har sendt serien.


== Sesonger ==


=== Sesong 1 (på reise jorden rundt) ===


=== Sesong 2 (på reise i USA) ===


=== Sesong 3 (på reise i Europa) ===


=== Sesong 4 (en eventyrreise) ===


=== Sesong 5 (på reise i Norge) ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Ferjesambandet Dale–Eikenes

Dale–Eikenes var et ferjesamband som krysset Dalsfjorden mellom Dale i Fjaler kommune og Eikenes i Askvoll kommune i Sogn og Fjordane. Ferjesambandet bandt sammen fylkesveg 609 og fylkesveg 57. Dette ferjesambandet ble erstattet av Dalsfjordbrua den 14. desember 2013.
Istind

For andre fjell med samme eller lignende navn, se Istinden.Istind (nordsamisk: Jiekŋačohkka) er et fjell på grensen mellom kommunene Bardu i Troms og Finnmark og Narvik i Nordland. Fjellet ligger mellom Salangsdalen i Bardu og Vassdalen i Ofoten. Selve toppen, som er 1 455 moh., ligger på bardusiden av grensen, rundt 300 meter fra denne.
Istind kan bestiges både fra Stordalen i øst og fra Vassdalen i vest.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Øyvind Haugen

Øyvind Haugen (født 26. august 1949, død september 2009) var en norsk lastebilsjåfør, papirarbeider og forfatter.
Med bakgrunn i sin jobb i papirindustrien skrev han to bøker og flere artikler om sin arbeidsplass. Han skrev også artikler om papirhistorie og andre emner – så som skytevåpen, ammunisjonsteknologi og teori, publisert i norske tidsskrifter.


== Biografi ==
Haugen vokste opp på Sysle i nærheten av Vikersund i Sørøst-Norge.
Hans første jobb var som lastebilsjåfør - på en tankbil med løs-cement til forskjellige steder i Sør-Norge. Da han var 28 år ble han ansatt på Katfos Fabriker på Geithus - som hjelperuller. Etter endt opplæring gikk han videre som ruller.
Da Katfos Fabriker ble nedlagt gikk Haugen igjen over til lastebilen, men bare for et års tid. I mai 1983 ble han ansatt på Union Geithus (Drammenselvens Papirfabrikker) som hjelperuller - og siden ruller - på PM 3. Senere ble han - av helsemessige årsaker - flyttet fra skiftarbeid på rullmaskinen over til fabrikkens verksted der han fikk hånd om inspeksjon og mindre reparasjoner på rullmaskiner, skjæremaskiner og forskjellig annet hjelpemaskineri. Samtidig ble han bedriftens «historiker».
Interessen for Pusey & Jones Company dukket opp da Haugen så merkene på tørkecylinderene på PM 3. På spørsmål om noen kjente dette firmaet, viste det seg at ingen visste noe annet enn at det var nedlagt. Han bestemte seg for å grave mer i dette og det var det som fikk snøballen til å rulle. Ettersom Haugen arbeidet på en papirfabrikk var det naturlig for ham å fokusere på historie om papir og papirmaskineri.
Haugen ble gravlagt den 15. september 2009 på Vestre Spone kirke.


== Bibliografi ==
Union-Geithus, A/S Drammenselvens papirfabrikker : en lokal hjørnestensbedrift gjennom 120 år (Espa : Lokalhistorisk forlag 1993) ISBN 8274040759
PM 3 - 100 år : et tilbakeblikk (1997) ISBN 82-994257-0-0
PM 3 : fra begynnelse til slutt 1897-2002 (2003) ISBN 8299425719


== Eksterne lenker ==
«Union Geithus's No. 3 P & J Paper Machine», et sammendrag av Haugens første bok på paperindustryweb.com
Taizo Kawamoto

Taizo Kawamoto (født 17. januar 1914, død 20. september 1985) er en tidligere japansk fotballspiller.


== Japans herrelandslag ==
Taizo Kawamoto spilte 9 landskamper for Japans herrelandslag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Taizo Kawamoto – Olympedia 
(en) Taizo Kawamoto – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Taizo Kawamoto – FIFA 
(en) Taizo Kawamoto – Transfermarkt 
(en) Taizo Kawamoto – Transfermarkt (manager) 
(en) Taizo Kawamoto – national-football-teams.com 
(en) Taizo Kawamoto – WorldFootball.net 
Japan National Football Team Database
Marteinn Einarsson

Marteinn Einarsson (død 7. oktober 1576) var en luthersk biskop på Skálholt helt sør på Island. Han var Islands andre lutherske biskop. 


== Familie ==
Han var sønn av presten Einar Snorrason og Ingiríður Jónsdóttir. Morbroren Stefán Jónsson hadde også vært biskop på Skálholt, fra 1491 til 1518.


== Virke som prest og biskop ==
Marteinn Einarsson tilbragte ni år som istudent i England, der en av hans søstre bodde sammen med sin engelske ektemann. Da han kom tilbake til Island, begynte han som handelsmann. Han ble prest på Island i 1533.
Han ble tidlig en tilhenger av Martin Luthers reformlinje, og i 1548 ble han valgt til biskop av Skálholt etter at Gissur Einarsson var død. Gissur var Islands aller første lutherske biskop.
Våren 1549 var Marteinn Einarsson i Danmark, der han den 7. april 1549 viet til biskop av Skálholt. Han utgav 1555 den første islandske salmeboken, som inneholdt 35 salmer. I 1557 frasa han seg sitt geistlige embete i protest mot at kongen la beslag på det kirkelyden hadde innbetalt i tiender til kirken. Han vendte tilbake til presteembetet i Staðarstaður, og forble prest der frem til han trakk seg helt tilbake fra prestegjerningen i 1569.
Akira Nishino

Akira Nishino (født 7. april 1955) er en tidligere japansk fotballspiller og nåværende trener.


== Japans herrelandslag ==
Akira Nishino spilte 12 landskamper for Japans herrelandslag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Akira Nishino – Olympedia 
(en) Akira Nishino – FIFA 
(jp) Akira Nishino – J.League Data (manager) 
(en) Akira Nishino – Transfermarkt 
(en) Akira Nishino – Transfermarkt (manager) 
(en) Akira Nishino – national-football-teams.com 
(en) Akira Nishino – WorldFootball.net 
(en) Akira Nishino – Soccerway 
Japan National Football Team Database
Brúará

Brúará er en elv på Island som renner fra østsiden av fjellet Högnhöfði sør til juvet Brúararskörð. Etter  fossen Brúarfoss følger Miðfoss og Hlauptungufoss. Elven munner nordøst for Sólheimar til elven Hvítá.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brúará – kategori av bilder, video eller lyd på Commons