jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
I spøkelyset

I spøkelyset var et norsk underholdningsprogram av og med KLM og ble sendt på NRK fra 29. oktober 1983 til 7. januar 1984.


== Om serien ==
Programmets tittel er en parodi på Ingrid Espelid-programmet I søkelyset (1972–1975) og besto av seks programmer som hadde et bestemt tema: Total-trim, Postordre, E.T. - etterretningstjenesten, Høysommer II (Norsk filmproduksjon), Speidere og Broderskapet Norsktoppen (parodi på Frimurerlosjen). I programmet hadde KLM med seg Kjersti Døvigen, som Trond Kirkvaag samarbeidet med i Å, langt i fra! i 1974, på noen av de kvinnelige rollene. Total-trim-sketsjen er forøvrig inspirert av Monty Python-sketsjen The Ministry of Silly Walks og KLM fikk en liten radiohit i sangen Høysommer II, eller På en bondegård som den også kalles, som er en norsk versjon av Mungo Jerry-låta In the Summertime.


== Medvirkende ==
Trond Kirkvaag - Dr. med. Leif Coma/speider/Johannes Kompostplassen/hemmelig agent
Knut Lystad - Fredrik Sykkeltasker/Gullreinen/Matteus Sidevign/Johan Badehåndkle/speider
Lars Mjøen - Programleder/Reporter/speider
Kjersti Døvigen - Heidi og andre kvinnelige roller


== Bak kamera ==
Regi: Liv Clemens
Fotograf: Leif Erik Bye
Redigering: Lillian Fjellvær
Rekvisitter: Terje Johannesen, Tom Kull
Scenograf: Kjell Haldaas
Koreograf: Runar Borge
Kostymer: Runa Fønne, Else Lund
Sminke: Janine Strand
Produksjonsleder: Lisbeth Larness Roås


== Eksterne lenker ==
(en) I spøkelyset på Internet Movie Database 
(no) I spøkelyset på NRK TV
Den blå planeten (album)

Den blå planteten er et musikkalbum av Terje Formoe som ble utgitt på Kaptein Sabeltann AS 14. oktober 2014. 
Albumet er i første rekke beregnet på barn, men som andre utgivelser av Terje Formoe tas det sikte på å nå frem til hele familien. Det musikalske språket er pop og rock, vår tids folkemusikk med bred appell til både små og store. Temaene er undring og lek rundt aktuelle og livsviktige tema som truede dyrearter og en klode som endres og raseres. Hvem er vi som tror vi er alene i universet og kan ture frem uten å respektere og ta hensyn til det store samspillet?
Albumet inneholder nyoppussede versjoner fra familieforestillingen Vår Dyreverden og noen andre sanger. 


== Sporliste ==
«Overtyre til den blå planeten»
«Det var engang»
«Hokus pokus»
«Dyreparaden»
«Den blå planeten»
«Bambus er bra»
«Tiger, tiger»
«Tigerjakt»
«Apekongen Bomba Daa»
«Lufta er fri for alle»
«Hvem bor på stjernene?»
«Barn er det beste vi har»
«Vår dyreverden»


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Terje Formoe - sang, låtskriver
Alf Emil Eik - produsent, arrangør, lydtekniker, div. instrumenter
Stein Austrud - tangenter
Stene Osmundsen - trommer/perkusjon
Eirik Are Oanæs Andersen - bass
Bernt Rune Stray - gitarer
Svein Dag Hauge - gitarer
Rolf Graf - bass
Per Hillestad - trommer
Hans Fredrik Jacobsen - fløyte
Marian Lisland - kor/sang
Per Øystein Sørensen - kor/sang
Håkon Iversen - kor/sang


=== Øvrige ===
Roald Råsberg - tekniker


== Kilder ==
Radio Ludo
Terje Formoes hjemmeside
Auburn Cord Duesenberg Automobile Museum

Auburn Cord Duesenberg Automobile Museum, også kjent som Auburn Cord Duesenberg Automobile Facility, er et museum for biler i Auburn i Indiana i USA. Det har som oppgave å bevare biler bygget av Auburn Automobile, Cord Automobile og Duesenberg.


== Historie ==
Auburn Cord Duesenberg var en fabrikk hvor biler ble bygget for hånd, heller enn masseprodusert. Utstillingslokalene og administrasjonsbygningen ble tegnet av arkitekt Alvin M. Strauss i Art Deco-stil og ble bygget i 1930. Anlegget med utstillingsrom og administrasjonsblokken sammen med verksteder ble i 2005 erklært som National Historic Landmark.


== Utstilling og samlinger ==
Museet er organisert i syv gallerier, hvor det er utstilt om lag 125 biler og andre relaterte objekter, slik som det restaurerte kontoret til Auburn Automobile Company. Noen av objektene har interaktive kiosker hvor den besøkende kan høre lyden fra de produserte biler, eller se relaterte videoer og bilder av det som skjuler seg under panseret på bilene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Auburn Cord Duesenberg Automobile Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisielle nettsider
Kryptologi

Kryptologi er vitenskapen om sikker (vanligvis hemmelig) kommunikasjon. Den omfatter kryptografi (utvikling av kryptosystemer, metoder for å forvrenge meddelelser så at uvedkommende ikke kan lese dem) og kryptoanalyse (metoder for å forsere, «knekke», kryptert tekst).I moderne tid anser man også metoder for autentisering å være en del av kryptologien, da disse anvender lignende metoder og har lignende formål som kryptologien forøvrig. Koder og metoder for å gjemme meddelelser, steganografi inngår ikke i kryptologiens område.


== Kryptografi ==
Det er umulig å med sikkerhet vite når kryptografi ble anvendt for første gang. For eksempel anvendte Lysander av Sparta kryptografi da han i 404 f.Kr. fikk vite at Farnabazos i Persia planla å angripe Sparta. I dette tilfellet ble det anvendt en scytale som er en trestav som man vikler en lær- eller pergamentremse rundt. På remsen kan man siden skrive meddelelsen og når man vikler av remsen så er bokstavene omrokert slik at kun en person med en lik trestav kan lese meddelelsen.


== Kryptoanalyse ==
Kryptoanalyse er mye yngre. Et lenge anvendt verktøy var frekvensanalysen.


== Referanser ==
Enamillus

Enamillus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Systellopini Sharp, 1877
Slekten Enamillus Sharp, 1877
Enamillus basalis Blackburn, 1907
Enamillus bicolor (Blackburn, 1905)
Enamillus clevensis Allsopp, 1989
Enamillus mauricei Blackburn, 1907
Enamillus pilicollis Sharp, 1877
Enamillus rectus Allsopp, 1989
Enamillus septus Allsopp, 1989
Enamillus striatus Sharp, 1877


== Kilder ==
Allsopp, P.G., 1989. Revision of the Systellopini (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Invertebrate Taxonomy 3(2):197-227 Sammendrag: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Enamillus i Global Biodiversity Information Facility 
Enamillus – detaljert informasjon på Wikispecies
Chilodiplus

Chilodiplus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 12-13 millimeter), gul-brunlige oldenborrer. Hudskjelettet er forholdsvis tynt.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Systellopini Sharp, 1877
Slekten Chilodiplus Sharp, 1877
Chilodiplus albertisi Sharp, 1877
Chilodiplus galiwinku Allsopp, 1993
Chilodiplus weiri Allsopp, 1993
Chilodiplus yadhaykenu Allsopp, 1993


== Kilder ==
Allsopp, P.G., 1989. Revision of the Systellopini (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Invertebrate Taxonomy 3(2):197-227 Sammendrag: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Chilodiplus i Encyclopedia of Life 
(en) Chilodiplus i Global Biodiversity Information Facility 
Chilodiplus – detaljert informasjon på Wikispecies
Prochelyna

Prochelyna er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, brede, noe matte, gråsvarte oldenborrer. Antennene er ni-leddete med en vifte av seks lange blader.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Western Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Systellopini Sharp, 1877
Slekten Prochelyna Erichson, 1847
Prochelyna heterodoxa Burmeister, 1855
Prochelyna houstoni Allsopp, 1989
Prochelyna velutina (Sharp, 1877)


== Kilder ==
Allsopp, P.G., 1989. Revision of the Systellopini (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Invertebrate Taxonomy 3(2):197-227 Sammendrag: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Prochelyna i Encyclopedia of Life 
(en) Prochelyna i Global Biodiversity Information Facility 
Prochelyna – detaljert informasjon på Wikispecies 
Friends of Queens Park Bushland - Prochelyna heterodoxa. Med bilder
Sphyrocallus

Sphyrocallus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Systellopini Sharp, 1877
Slekten Sphyrocallus Sharp, 1877
Sphyrocallus brunneus Sharp, 1877
Sphyrocallus desertus Allsopp, 1990
Sphyrocallus lloydi Allsopp, 1989


== Kilder ==
Allsopp, P.G., 1989. Revision of the Systellopini (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Invertebrate Taxonomy 3(2):197-227 Sammendrag: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Sphyrocallus i Global Biodiversity Information Facility 
Sphyrocallus – detaljert informasjon på Wikispecies
Sarothromerus

Sarothromerus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Systellopini Sharp, 1877
Slekten Sarothromerus Blackburn, 1907
Sarothromerus aranda Allsopp, 1989
Sarothromerus niger Allsopp, 1989
Sarothromerus sharpi (Blackburn, 1905)


== Kilder ==
Allsopp, P.G., 1989. Revision of the Systellopini (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Invertebrate Taxonomy 3(2):197-227 Sammendrag: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Sarothromerus i Global Biodiversity Information Facility 
Sarothromerus – detaljert informasjon på Wikispecies
Metascelis

Metascelis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 15 millimeter), blank, brun oldenborre. Antennene er ni-leddete med en fem-leddet vifte. Arten mangler flygevinger. De to bakerste beinparene er korte og tykke. 


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Systellopini Sharp, 1877
Slekten Metascelis Westwood, 1842
Metascelis flexilis Westwood, 1842


== Kilder ==
Allsopp, P.G., 1989. Revision of the Systellopini (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Invertebrate Taxonomy 3(2):197-227 Sammendrag: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Metascelis i Global Biodiversity Information Facility 
Metascelis flexilis – detaljert informasjon på Wikispecies
NOU 2017: 8, Graver-utvalget

Graver-utvalget av 2015 var et norsk statlig utvalg nedsatt av Erna Solbergs regjering 7. mai 2015 for å utrede etablering av nye særdomstoler. Utvalget hadde sitt navn fra utvalgslederen, Hans Petter Graver.
Utvalget utredet særdomstoler for barne- og familiesaker og for utlendingssaker. Utvalget skulle også se på hurtigspor i de alminnelige domstolene for enkelte straffesakstyper. Utvalget skulle levere sin sluttrapport, en såkalt norsk offentlig utredning (NOU), innen 31. januar 2017. Rapporten, «NOU 2017: 8 Særdomstoler på nye områder?», ble overlevert i mars 2017.


== Medlemmer ==
Hans Petter Graver (leder)
Anne Margrethe Lund
Tore Roald Riedl
Brynjulf Risnes
Christofer Eriksen
Geir Kjell Andersland
Hanne Merete Jendal
Karl Otto Thorheim
Kristin Otterlei
Stig Hjalmar Torsteinson
Solveig Moen
Hilde Stoltenberg
Siv Hallgren
Kirsti Ramberg


== Referanser ==
Systellopus

Systellopus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Systellopini Sharp, 1877
Slekten Systellopus Sharp, 1877
Systellopus obtusus Sharp, 1877


== Kilder ==
Allsopp, P.G., 1989. Revision of the Systellopini (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Invertebrate Taxonomy 3(2):197-227 Sammendrag: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Systellopus i Encyclopedia of Life 
(en) Systellopus i Global Biodiversity Information Facility 
Systellopus obtusus – detaljert informasjon på Wikispecies
Mars-programmet

Marsprogrammet var et romfartsprogram startet av Sovjetunionen i tidsrommet 1960 til 1973. Formålet var å sende romsonder forbi, i bane og på overflaten til Mars.
De første fartøyene var små, og ble sendt opp med Molniya-raketten. Proton-K-raketten ble brukt til å skyte opp større fartøy på fem tonn. Proton-K feilet på de første to oppskytningene i 1969. Pålitelighet var et problem i det russiske programmet fra slutten av 60-tallet til tidlig 70-tallet. Dette ble derimot endret på da videreutvikling av raketter og fartøyer ble prioritert over å introdusere helt nye. 
I tillegg til Mars-programmet hadde Sovjetunionen allerede sendt en sonde til Mars igjennom Zond-programmet Zond 2, men sonden feilet på veien. To fartøy til ble sendt i løpet av Phobos-programmet. I 1996 skjøt Russland fart Mars 96, det første interplanetariske oppdraget siden oppløsningen av Sovjetunionen. Oppdraget ble mislykket da sonden ble ødelagt under oppskyting. 


== Romskip ==


=== Mars 1M ===
De første sovjetiske forsøkene på å sende sonder til Mars var med to Mars 1M-fartøy som begge veide ca. 650 kg. Begge ble skutt opp i 1960, men mislykket å komme i bane. Romfartøyet ble omtalt som Marsnik av vestlig media.


=== Mars 3MV ===
Mars 1 ble skutt opp i 1962, men feilet på veien til Mars. Mars 2MV-4 No.1 og Mars 2MV-3 No.1 på om lag 900 kg ble skutt opp samme år, men kom ikke ut av jordas bane på grunn av feil med bærerakettens øvre steg. 


=== Mars 2M ===
Mars 2M No.521 og Mars 2M No.522, kjent som Mars 1969A og B var tyngre fartøy på henholdsvis 4,9 og 5,5 tonn. De ble skutt opp med Proton-K raketter og besto av banefartøy. Begge ble ødelagt under oppskytning.


=== Mars 4M ===
Mars 4M-fartøyet ble brukt i både Mars 2 og Mars 3 -oppdragene. Fartøyene var identiske, og bestod av et banefartøy, og en landingsenhet. Mars 4M var det første fartøyet som nådde overflaten på Mars igjennom Mars 3-oppdraget.
Primæroppdragene var å avbildet overflaten og skyer, måle temperatur, studere topografien, sammensetningen og de fysiske egenskapene til overflaten, overvåke solvinder og de interplanetariske magnetfeltene samt fungere som en kommunikasjonsrelé fra landingsfartøyene til jorda.


==== Mars 2 ====

Oppskyting:
Mars 2: 19. mai 1971 kl 16:22:44 UTC
Oppskytingsmasse (inkludert drivstoff):
Kombinert: 4 650 kg
Banesonde: 3 440 kg
Landingsfartøy: 1 210 kg
Dimensjoner: 4,1 meter høy, 2 meter bred (5,9 meter med utfoldet solpanel)Mars 2 slapp løs nestigningsmodulen 4,5 timer før den nådde Mars 27. november 1971. Nedstigningsmodulen nådde atmosfæren med en fart på ca. 6 km/s med en langt brattere vinkel enn planlagt. Nedstigningssystemene feilet, og landeren krasjet på 45°S 30°V, som førte til at Sovjetunionen hadde første ubemannede landing på Mars. I mellomtiden forflyttet banefartøyet seg til en bane på 1 380 x 24 940 km, en 18-timers bane rundt Mars med en helling på 48,9 grader. Vitenskapelige instrumenter ble tatt i bruk i en periode på 30 minutter hver gang fartøyet nådde periapsisen.


== Referanser ==
Service hydrographique du Canada

Service hydrographique du Canada (fransk) eller Canadian Hydrographic Service (engelsk) er Canadas sjøkartverk. Verket ble opprettet i 1883 og er en del av vitenskapsdivisjonen i Pêches et Océans Canada. Det har omkring 300 ansatte.
Sjøkartverket undersøker og måler Canadas navigable innsjøer og elver, De store sjøer, og Atlanterhavets, Stillehavets og Nordishavets kyster. Slike hydrografiske undersøkelser omfatter dybder, geografiske fenomener, farer mot seiling, menneskeskapte og naturlige sjømerker, tidevann, havstrømmer og havnivåer og beskrivelser av sjøbunnen.
Service hydrographique du Canada distribuerer 300 000 sjøkart, tidevannstabeller og andre nautiske publikasjoner hvert år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Walter Hines Page

Walter Hines Page (født 15. august 1855 i Cary i Nord-Carolina i USA, død 21. desember 1918 i Pinehurst i North Carolina) var en amerikansk publisist og diplomat.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Page var bror av kongressmedlemmet Robert N. Page. Han studerte ved Trinity College (Duke University), Randolph-Macon College og fra 1871 til 1878 ved Johns Hopkins University.
Page viet seg etter universitetsstudier fra og med 1880 til journalistisk virksomhet og vant stor oppmerksomhet. I 1880-årene ble han betraktet som en av USAs fremste publisister. I årene 1900–1913 utga han magasinet World's Work.


=== Ambassadør ===
Forut for valgkampen i 1912 engasjerte han seg tidlig for Woodrow Wilson som presidentkandidat og ble etter dennes valg i 1913 utnevnt til USAs ambassadør i London. Som sådan virket den siden ungdommen sterkt britiskorienterte Page fra 1915 ivrig for USAs inngripen i første verdenskrig på ententens side.I Washington ble Pages pro-britiske virke oppfattet som anglofil propaganda. Det førte til at det ble et brudd med president Wilson og bragte ambassadøren i miskreditt i hjemlandet. Til slutt fikk USA uansett inn på britisk side i krigen.
Selv om han på dette tidspunkt var av svekket helse, fikk Page forbli på sin ambassadørpost til oktober 1918. Han døde fire måneder etter.
Han ble i 1918 innvalgt i  American Academy of Arts and Sciences.
Page ble begravet på Old Bethesda Cemetery i Aberdeen i North Carolina.


== Skrifter i utvalg ==
1902: The Rebuilding of Old Commonwealths
1905: A Publisher’s Confession
1909: The Southerner, Novelle, Neuauflage: University of South Carolina Press, 2008, ISBN 978-1-57003-729-0


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ross Gregory: Walter Hines Page: Ambassador to the Court of St. James’s. (1970) The University Press of Kentucky, Lexington 1982, ISBN 0-8131-1198-6
Carlquist, Gunnar, red. (1937). Svensk uppslagsbok. Bd 20. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1126. 


== Eksterne lenker ==
(en) Walter Hines Page – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Walter Hines Page – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Melt sandwich

En melt sandwich, også kalt toasted cheese sandwich (toastie), er en sandwich laget med brød og en form for fyll med ost, i blant revet, som grilles eller stekes til osten er smeltet.
Et vanlig fyll er tunfisk med majones, som da kalles tuna melt sandwich. Andre populære varianter har skinke, roastbiff, kyllingkjøtt, kalkunkjøtt eller karbonadekjøtt (hamburger patty, som da kalles patty melt).
Retten kan serveres som et smørbrød, og det er fyllet som skiller den fra et ostesmørbrød.
Spirit of Manila Airlines

Spirit of Manila Airlines er et lavprisflyselskap på Filippinene, med hovedkontor i Pasay i Metro Manila.  Hovedbasen er Clark internasjonale lufthavn, nord for byen.


== Destinasjoner ==
Spirit of Manila Airlines betjener følgende destinasjoner:

Filippinene
Angeles City - Clark internasjonale lufthavn Hovedbase
Kalibo - Kalibo internasjonale lufthavn
Manila - Ninoy Aquino internasjonale lufthavn
Taiwan
Taipei - Taiwan Taoyuan internasjonale lufthavn
Palau 
Koror - Roman Tmetuchl internasjonale lufthavn
Macau
Macau - Macau internasjonale lufthavn


== Flåte ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Spirit of Manila Airlines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisielle nettsider
Skurken i Mummihuset

Skurken i mummihuset (svensk: Skurken i muminhuset) er en fotobildebok fra 1980 skrevet av den finlandssvenske forfatteren Tove Jansson. Boken er den fjerde bildeboken med fortellinger om Mummitrollet og hans familie og venner i Mummidalen; det er den eneste av Janssons mummibøker som ikke er illustert med hennes egne illustrasjoner.

Fotografiene er tatt av broren Per Olov Jansson. Den to meter høye modellen av mummihuset er modellert av Tove Janssons samboer Tuulikki Pietilä og Pentti Eistola med bistand fra Tove Jansson. Hans Kling og Tove Jansson laget figurene. Arbeidet ble gjort i løpet av 1970-tallet.   Eistola hadde tidligere, i 1958, laget en første, mindre modell av mummihuset. Huset befinner seg siden 2012 i Mummimuseet.Handlingen i boken er at Stinky sniker seg inn i mummihuset en natt, «en måneskinnsnatt om høsten». Lille My hører lyder som han lager, og det meste av fortellingen går ut på at beboerne i huset går rundt og leter etter inntrengeren som har gjemt seg. «Den korte teksten er mest en guide for betrakterens oppdagelsesferder,» skriver Boel Westin i sin biografi om Jansson.


== Referanser ==
Alvin M. Strauss

Alvin M. Strauss (født 1895 i Kendallville, død 1958) var en amerikansk arkitekt fra Indiana av tysk opphav, kjent for å ha tegnet flere betydningsfulle bygninger tidlig på 1900-tallet. Bygninger som står som landemerker i Indiana og Ohio. Han gikk i lære hos kjente arkitekter i Chicago og Fort Wayne. Strauss starte sin egen praksis i Fort Wayne i 1918. Blant hans arbeider er Allen County War Memorial Coliseum, Clyde Theatre, Lincoln Bank Tower, Embassy Theatre og Indiana Hotel i Fort Wayne så vel som Brokaw Theatre i Angola.Hans arbeider omfatter også utstillingslokaler og administrasjonsbygning i Art Deco-stil til Auburn Cord Duesenberg Automobile Museum, som i 2005 ble erklært som National Historic Landmark.


== Referanser ==
Jens Lippestad

Jens Lippestad (født 16. august 1960) er en norsk flyger og fagforeningsmann, første formann i LO-forbundet Norsk Cockpitforbund.
Lippestad er odelsgutt til gården Huul i Hobøl. Han valgte imidlertid en utdannelse i en litt annen lei, da han dro til USA og utdannet seg til jagerflyger. 
Han var i USA som utvekslingsoffiser da Gulfkrigen startet i 1990, men ble forhindret fra deltagelse i krigen. Først ble han  stanset, da han som norsk offiser ikke fikk delta i amerikanernes strid så lenge det ikke forelå FN-mandat. Da mandatet etter hvert forelå tok krigen slutt akkurat i det han skulle reise.
Tilbake i Norge ble han etter krigsskole og stabsskole beordret nordover, og var en periode skvadronsjef ved 334 skvadronen på Bodø hovedflystasjon. Etter 18 år i Luftforsvaret vendte han tilbake til det sivile liv og gården i Hobøl.
I det sivile begynte han en ny karriere som flyger i SAS, i et yrke som i utgangspunktet var både trygt og lukurativt. Snart møtte imidlertid både bransjen, SAS og Lippestad en ny virkelighet, der SAS gikk fra krise til krise mens lavprisselskapene fikk en mer dominerende rolle. Lippestad engasjerte seg i 2004 i fagforeningssammenheng, og ble valgt til leder i Norske SAS-flygeres Forening i 2007. I 2014 ble NSF tatt opp som selvstendig medlemsforbund i Landsorganisasjonen, og fra 2015 ledet Lippestad flygerne i LO, organisert i eget forbund under navnet Norsk Cockpitforbund.
Han er gift og har tre døtre. 


== Kilder ==
Line Scheistøen: «Kampflygeren», LO-aktuelt nr. 8 2015, side 20-22.