jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fylt av glede over livets under

«Fylt av glede over livets under» er en norsk salme, som er skrevet av den norske billedkunstner og salmedikter Svein Ellingsen (1929–2020) før 1971. Melodien er komponert av Egil Hovland (1924–2013) i 1976.
Salmen er en dåpssalme og handler om dåpens betydning.


== Tekst ==
Ellingsens dåpssalme, som er kanskje hans meste kjente salme, ble skrevet til sønnen Eystins dåp i 1976.
I 1969 mistet Svein Ellingsen sin eldste datter, Margrethe, i en ulykke. «Teksten blir skrevet i spennet mellom sorgen og savnet etter Margrethe og gleden over at et nytt barn er på vei». «Fylt av glede over livets under» har derfor en underliggende alvorstone:

Salmen er å finne i den norske salmebok på nummer på nr. 586, under dåp, og i salmeboken fra 1985 på nummer 618. Salmen er oversatt til svensk, dansk, engelsk og tysk


== Melodi ==
Egil Hovlands melodi fra 1976 er valgt i Norsk Salmebok. Hovland  har selv fortalt om hvordan melodien ble til: 

Svein og hans hustru Ingegjerd fikk et nytt barn. Svein skrev «Fylt av glede over livets under», (Norsk Salmebok 618). Min melodi til denne teksten ble til i et øyeblikk da jeg så meg selv sittende tilbaketrukket og skjult på galleriet i en kirke. Plutselig ser jeg et ungt ektepar komme gående i prosesjon oppover kirkegolvet. Moren bærer et lite barn i armene. Jeg trekker skoene av, jeg er på hellig grunn. Den lyseste og mildeste tonearten jeg vet er E-dur. Stillheten og andektigheten i kirkerommet siver inn mellom notelinjene, jeg prikker ned melodien mens den lille prosesjonen lydløst skrider fremover. Resultatet blir en enkel og stillferdig sang. Den legger seg som en aura over døpefonten, barnet, foreldrene, presten og menigheten. En aura fra Guds fremtid.


== Referanser ==
Eocypridina tonkinensis

Eocypridina tonkinensis er en art av slekten Eocypridina i familien Cylindroleberididae som er den ene av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Denne familien har 23 slekter og 70 arter. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gruppen Cylindroleberididae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.


== Taksonomisk plassering av gruppen ==
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på  morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Rekke: krepsdyr (Crustacea) - 67 000 arter Brünnich, 1772
Klasse muslingkreps (Ostracoda) - 4 ordener, 13 000 arter Latreille, 1802
Underklasse Myodocopa  Sars, 1866
Orden Myodocopida - 3 overfamilier, 5 familier, 228 arter Sars, 1866
Underorden Myodocopina Sars, 1866
Overfamilie Cylindroleberidoidea Müller, 1906
Familie Cylindroleberididae - 70 arter Müller, 1906
Underfamilie Cyclasteropinae Poulsen, 1965
Slekt Eocypridina Kesling & Ploch, 1960 †
Eocypridina tonkinensis Patte, 1926


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Nedre Urdalen kraftverk

Nedre Urdalen kraftverk er et vannkraftverk i Hovin, på østsiden av Tinnsjøen i Tinn kommune i Vestfold og Telemark.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 82 meter i Urdalsåe.
Det er installert 4 aggregater. En plateturbin (francis) på 500 kW, og tre peltonturbiner på 80 kW hver.
Samlet installert effekt er 740 kW. Årsproduksjon er 1,3 GWh.
Kraftverket eies av lokal grunneier.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Asteropteroninae

Asteropteroninae er en underfamilie av familien Cylindroleberididae som er den ene av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Denne underfamilien har 10 slekter og 58 arter. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gruppen Cylindroleberididae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.


== Taksonomisk plassering av gruppen ==
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på  morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Rekke: krepsdyr (Crustacea) - 67.000 arter Brünnich, 1772
Klasse muslingkreps (Ostracoda) - 4 ordener, 13.000 arter Latreille, 1802
Familie Leguminocythereididae - 2 arter
Slekt Leguminocythereis
Orden Palaeocopida - 1 art
Familie Punciidae
Slekt Puncia N. de B. Hornibrook, 1949
Underklasse Myodocopa  Sars, 1866
Orden Myodocopida - 3 overfamilier, 5 familier, 228 arter Sars, 1866
Underorden Myodocopina Sars, 1866
Overfamilie Cypridinoidea Baird, 1850
Familie Cypridinidae - 27 arter Baird, 1850
Overfamilie Cylindroleberidoidea Müller, 1906
Familie Cylindroleberididae - 70 arter Müller, 1906
Underfamilie Asteropteroninae Kornicker, 1981
Slekt Actinoseta Kornicker, 1958
Slekt Asteropteron Skogsberg, 1920
Slekt Asteropterygion Kornicker, 1981
Slekt Microasteropteron Poulsen, 1965
Slekt Omegasterope Kornicker, 1981
Slekt Pteromeniscus Kornicker, 1981
Slekt Siveterella Kornicker & Sohn, 2000 †
Slekt Triadocypris Weitschat, 1983 †
Slekt Triadogigantocypris Monostori, 1991 †
Slekt Asteropella Poulsen, 1965 (nomen nudum)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Asteropteroninae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Asteropteroninae hos Fossilworks
Daleelva kraftverk

Daleelva kraftverk er et vannkraftverk i Myklebustdalen i Gloppen kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 97 meter i Daleelva.
Installert effekt er 2,5 MW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 9 GWh.
Kraftverket eies av ni lokale grunneiere, organisert i Myklebust Energi AS.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Strupen kraftverk (Gloppen)

Strupen kraftverk (Gloppen) er et vannkraftverk i Myklebustdalen i Gloppen kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 77 meter i Strupen.
Installert effekt er 1,9 MW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 5 GWh.
Den opprinnelige søknaden var å utnytte 390 meter av elva inkludert Strupenfossen. Planlagt effekt var 6,9 MW og årlig produksjon på 27 GWh. Et så stort kraftverk ble avslått av naturvernhensyn.
Strupen Kraft AS eies 100% av OBOS Energi AS.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Forte vannkraft - våre kraftverk
Cloudberry
Cyclasteropinae

Cyclasteropinae er en underfamilie av familien Cylindroleberididae som er den ene av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Denne underfamilien har 9 slekter og 24 arter. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gruppen Cylindroleberididae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.


== Taksonomisk plassering av gruppen ==
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på  morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Rekke: krepsdyr (Crustacea) - 67.000 arter Brünnich, 1772
Klasse muslingkreps (Ostracoda) - 4 ordener, 13.000 arter Latreille, 1802
Familie Leguminocythereididae - 2 arter
Slekt Leguminocythereis
Orden Palaeocopida - 1 art
Familie Punciidae
Slekt Puncia N. de B. Hornibrook, 1949
Underklasse Myodocopa  Sars, 1866
Orden Myodocopida - 3 overfamilier, 5 familier, 228 arter Sars, 1866
Underorden Myodocopina Sars, 1866
Overfamilie Cypridinoidea Baird, 1850
Familie Cypridinidae - 27 arter Baird, 1850
Overfamilie Cylindroleberidoidea Müller, 1906
Familie Cylindroleberididae - 70 arter Müller, 1906
Underfamilie Cyclasteropinae Poulsen, 1965
Slekt Alphaleberis Kornicker, 1981
Slekt Amboleberis Kornicker, 1981
Slekt Cyclasterope Brady, 1897
Slekt Cycloleberis Skogsberg, 1920
Slekt Eocypridina Kesling & Ploch, 1960 †
Slekt Leuroleberis Kornicker, 1981
Slekt Mesoleberis Kornicker, van bakel, Fraaije & Jagt, 2006 †
Slekt Radiicypridina  Bless, 1973 †
Slekt Tetraleberis Kornicker, 1981


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cyclasteropinae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Cyclasteropinae hos Fossilworks
Léon Frapié

Léon Eugène Frapié (født 27. januar 1863 i Paris, død 29. september 1949 i Paris) var en fransk forfatter som i 1904 mottok Goncourtprisen for romanen La Maternelle. Hans verker tilregnes den realistiske romans tradisjon.
Gaten Rue Léon Frapié i Paris er oppkalt etter ham.


== Verker ==
L’Institutrice de province (1897)
Marcelin Gayard (1902)
La Maternelle (prix Goncourt 1904)
Les Obsédés (1904)
L’Écolière (1905), recueil de contes
La Boîte aux Gosses (1907)
La Figurante (1908)
Les Contes de la maternelle (1910)
Les Contes de la guerre (1915)
Les Bonnes Gens (1918)
Nouveaux Contes de la maternelle (1919)
Les Amies de Juliette (1922)
Les Filles à marier (1923)
La Divinisée (1927)
Gamins de Paris - Librairie Baudinière
Les contes de Paris - Librairie Baudinière


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Léon Frapié i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Rue Léon Frapié
Biografi hos www.babelio.com; lest 23. februar 2013
Harbitz (slekt)

Harbitz er en norsk slekt med tysk opphav.

Johan Harbist (–1695), kannestøper i Trondheim, g. Kjerstine Hansdtr.Kirsten  Harpiks (1683–1742) g. Anders Bach
Johan Harbitz (1707–81) g. Gjertrud Nilsdatter
Niels Harbitz (1742–1810), gjestgiver på Haus ved Bergen, g. Elisabeth Ibsen av Ibsen (slekt)
Jens Harbitz (1790–) g. Johanne Nilsen
Nils Andreas Harbitz (1824–85) malermester g. Elisabeth Harbitz
Julie Harbitz (1856–1923) kvinneaktivist, g. Emil Mohr
Nicoline Harbitz (1861–1926) g. skolebestyrer Edvard Isak Hambro
Se Hambro for kjente efterkommere som Carl Joachim Hambro d.e. 
Georg Prahl Harbitz (1802–89) prest og stortingspresident, ga navn til President Harbitz' gate (Oslo) g. Mariken Hof (1806–39)
Johannes Winding Harbitz (1831–1917), skipsreder og stortingsrepresentant, ga navn til Harbitz gate (Tønsberg), g. Louise Lunnevig
Georg Prahl Harbitz (1871–1960) oberst, g. Aagot Midelfart.
Christian Fr. Gottfr. Bohr Harbitz (1833–1916) grosserer, ga navn til Harbitzalléen (Oslo), g. briten Frances Theobald (1839–72)
Edmund Harbitz (1861–1916), jurist og politiker, g. Helga Fredrikke (1870–1947)
Francis Gottfr. Harbitz (1867–1950), patolog og medisinprofessor, g. Alma Borchgrevink (1871–1952)
Hans Fredrik Harbitz  (1900–71), overlege, g. Elise Bache.
Sophie Harbitz (1901–89) g. ing. Jacob Dahl
Hans Fredrik Dahl (1939–) historiker
Nicoline Harbitz (1903–2006) g. h.r.adv. Fredrik Sejersted av slekten Sejersted
Francis Sejersted (1936–2015) historiker g. Hilde Robberstad
Fredrik Sejersted (1965–) jusprofessor, regjeringsadvokat
Georg Prahl Harbitz (1906–2000), direktør g. Anna Blom (1906–)
Georg Prahl Harbitz (1872–1950) byråsjef
Georg Prahl Harbitz (1837–1911) sokneprest g. forfatter Nikoline Dahl (1841–98), søster til ordf. Walter Scott Dahl og forf. Konrad Dahl
Alf Harbitz (1880–1964), forfatter og journalist, g. forfatter Rakel Hall (1887–1944), datter av Birger Anneus Hall og 2) 1945 m Else Dahm


== Andre Harbitzer ==
Ingrid Harbitz (1894–1968) g. dobbeltagenten Otto Robsahm (1890–1969).
Ole Harbitz (1950–) direktør i Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Francis Sejersted, Harbitz-slekten, 1967
Claude Farrère

Claude Farrère, egentlig Frédéric-Charles Bargone (født 27. april 1876 i Lyon i Frankrike, død 21. juni 1957 i Paris) var en fransk forfatter. Hans romaner utspiller seg blant annet på steder som Istanbul, Saigon og Nagasaki.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Farrère kom fra en gammel militærfamilie. Hans far var oberst og sønnen gikk i hans fotspor og begynte sin militære karriere i 1894 da han ble opptatt på École navale.


=== Offiser ===
Han ble forfremmet til enseigne de vaisseau i 1899, ble løytnant i 1906, kjempet i første verdenskrig og ble korvettkaptein i 1918.


=== Forfatter ===
Året etter forlot han den franske flåte for å helt vie seg til sitt forfatterskap. Han hadde da allerede mottatt Goncourtprisen for sin roman Les Civilisés.
Farrère var i sitt forfatterskap influert særlig av Pierre Louÿs og Victor Segalen. Hans eget forfatterskap influerte i din tur blant annet Pierre Loti.Parfymeselskapet Guerlain i Paris lot seg inspirere av Farrères roman Die Marquise Yorisaka (La Bataille) og kreerte en parfyme oppkalt etter verkets protagonist «Mitsouko».I 1933 engasjerte Farrère seg i Comité français pour la protection des intellectuels juifs persécutés, en organisasjon som arbeidet for å besskytte jødiske intellektuelle fra forfølgelse, og krevde at Frankrike skulle ta i mot jøder som flyktet fra Tyskland, såvel av barmhjertighetsgrunner som for Frankrikes eget beste; det skulle være til gagn for Frankrike å ta imot dem på samme vis som Tyskland hadde tatt imot franske protestanter (hugenotter) som hadde dratt sin vei i samband med opphevelsen av ediktet i Nantes i 1685.
Den 6. mai 1932, da den mentalt ustabile russiske emigrant Paul Gorgulov myrdet Paul Doumer ved åpningen av en bokmesse i Hôtel Salomon de Rothschild, kastet Farrère seg i veien og ble skuddskadet i den ene armen av to kuler. Doumer døde dagen etter.
Farrère ble innvalgt i det franske akademi den 28. mars 1935, samtidig som André Bellessort og Jacques Bainville og slo sin konkurrent til den avdøde politiker Louis Barthous plass 28, Paul Claudel, med fem stemmer.


== Bibliografi (i utvalg) ==
Fumée d'opium, roman (1904)
Les civilisés, roman (1905)
L'homme qui assassina, roman (1907)
La bataille, roman (1909)
La maison des hommes vivants, roman (1911)
La marche funèbre, novellesamling (1929)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Claude Farrère – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Claude Farrère på Internet Movie Database 
(sv) Claude Farrère i Svensk Filmdatabas 
(fr) Claude Farrère på Allociné 
(en) Claude Farrère på AllMovie 
(en) Claude Farrère hos The Movie Database 
(en) Claude Farrère hos Internet Broadway Database 
(sv) Bargone, Frédéric Charles i Nordisk familjebok (2. utgave, 1922)
(fr) Claude Farrere  på Librairie Marine
(fr) Claude Farrère på webstedet Lettres du Mékong
(fr) Biografi Det franske akademi
John Antoine Nau

John Antoine Nau, egentlig Eugène Léon Édouard Torquet (19. november 1860 i San Francisco i USA, død 17. mars 1918 i Tréboul i Frankrike) var en fransk forfatter innen symbolismens tradisjon, som i 1903 ble den første overhodet som mottok Goncourtprisen, for sin roman Force ennemie.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hans far, som var ingeniør og forretningsmann, hadde emigrert fra Frankrike til California rundt 1845 og ble naturalisert amerikansk borger; sønnen var i kraft av å ha blitt født i USA også amerikansk statsborger.  Faren fikk tyfus og døde i 1864, og etterlot seg enke og tre barn. I 1866 vendte de tilbake til Frankrike, først til Le Havre og så til Paris. 


=== Karriere ===
I 1881, i en alder av 21 år, dro Nau ut med en tremaster og virket i Haiti og de vestindiske øyer som losassistent. Senere ble han assisterende kommissær og reiste til Colombia, Venezuela og New York.
Han vendte tilbake til Frankrike i 1883 og giftet seg i 1885. Det nygifte paret dro på bryllupsreise til Martinique, og ville gjerne ha blitt der. Men familieforpliktelser gjorde at de måtte vendte tilbake til Europa. Nau skulle andri se Martinique igjen.  I 1886 bodde han i San Raphaél; i 1887 i [[]]Piriac[[]]; så annetsteds. 
Mens han bodde i Carteret i La Manche skrev han sitt første poetiske verk, Au seuil de l’espoir (På håpets terskel), som han utgav på egen bekostning i 1897. Han var da 37 år gammel. Så dro han til Mallorca i 1898, og så til Tenerife (Kanariøyene).  I Puerto de la Orotava påbegynte han sin prisvinnende roman som han etterhvert fullførte i Andalucía.  Mellom 1903 og 1906 bodde han i Saint-Tropez.  I 1903 utgav han, atter på egen bekostning, romanen Force ennemi.  Den ble et økonomisk tapsprosjekt; den ble ikke engang anmeldt ettersom forfatteren ikke hadde sendt eksemplarer til litteraturkritikere. Men så skrev han ikke for å ha det som levebrød, kun for egen glede. 
Han mottok imidlertid Goncourtprisen for boken.
Han flyttet så til Alger, og så til Korsika der han bodde i syv år (det ble hans rekord på ett og samme sted). Verdenskrigen tvang ham til å dra til Paris 1916–17, så til Tréboul i Bretagne, og der døde han i 1918, i en alder av 57 år.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Éléments biographiques d'après l'« article inédit libre de droit » de Catherine Harlé-Conard, « John-Antoine Nau (1860-1918) », 30 septembre 2003. Texte en ligne consulté le 3 mai 2007
Éléments biographiques et critiques d'après la préface de Lucien Descaves à l'édition de Force ennemie publiée par Ernest Flammarion en 1918.Texte en ligne consulté le 3 mai 2007
Eugène F.-X. Gherardi, Tournant de la Marine. La Corse de John-Antoine Nau, Ajaccio, Albiana, 2016.
Pepperrørsopp

Pepperrørsopp (chalciporus piperatus) er en sopp i pepperrørsoppfamilien (calchiporus = kopperrød pore). Den har tidligere vært assosiert med steinsoppfamilien, skrubbfamilien og smørsoppfamilien, før Bataille ga den en egen familie i 1908. I Norge finnes to arter, pepperrørsopp og mild pepperrørsopp.


== Kjennetegn ==
Pepperrørsopp har en hatt som er 3-8 cm bred, og dermed er soppen en liten sopp. Soppens hode er flat og hvelvet. I tørt vær er den glinsende, i vått være klebrig. Fargen er gulbrun, ofte med rødbrun tone. Rørene er ntilvokst eller noe nedløpende, det vil si at de går noe nedover stilken. Rørmunningen, og dermed fargen under hatten, er rustfarget til oransjebrun. Stilken er mellom 4 og 7 cm høy og mellom 0,5-1 cm tykk. Stilken er brungul bortsett fra nederst, derden er sitrongul. Stilken er bar, uten ringer eller krager, og glatt.  Kjøttet er blekgult i stilken bortsett fra nederst, der den er sitrongul. Den har en brennende skarp smak.


== Utbredelse ==
Pepperrørsopp finnes mest i barskog, men også i løvskog og i fjellet. Den er svært utbredt i Norge og Sverige, men også funnet på Island, i Tyskland, Danmark og til dels ved Seattle i USA, sørøst i Australia og i Skottland. I Norge er den funnet i hele landet.


== Bruksområder ==
Pepperrørsopp regnes ikke som spiselig, men kan brukes som krydder. Den kan også brukes til farging av garn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) pepperrørsopp i Encyclopedia of Life 
(en) pepperrørsopp i Global Biodiversity Information Facility 
(no) pepperrørsopp hos Artsdatabanken 
(sv) pepperrørsopp hos Dyntaxa 
(en) pepperrørsopp hos Index Fungorum 
(en) pepperrørsopp hos MycoBank 
(en) pepperrørsopp hos NCBI 
(en) Kategori:Chalciporus piperatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Chalciporus piperatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chalciporus piperatus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Soppen er «ikke en matsopp» i normlisten for soppkontrollører. (2022) Fagmykologisk råd på vegne av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
Svein-Erik Fevolden

Svein-Erik Fevolden (født 1946 i Sør-Fron) er en norsk professor med spesialfelt innen populasjonsgenetikk og arktisk marinbiologi. Han er tilknyttet institutt for marin- og ferskvannsbiologi ved Universitetet i Tromsø. Fevolden viste gjennom studier av DNA i 2002 at kysttorsk og skrei ikke er av samme art.
Fevoldens forskning har tyngdepunkt i populasjonsgenetikk hos marine og limniske arktiske organismer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Google Scholar
Alangium

Alangium er en planteslekt som i APG IV-systemet regnes til kornellfamilien. Den ble tidligere ofte regnet til en egen familie, Alangiaceae.
Artene er løvfellende eller eviggrønne trær, busker eller lianer. Bladene er hele med buete nerver og sitter spredt. Blomstene er tvekjønnede og sitter i sidestilte kvaster. Det er 4–10 begerblad og like mange kronblad. Frukten er en steinfrukt med ett eller to frø.
De fleste artene vokser i tropiske og subtropiske deler av Øst- og Sørøst-Asia. Fem arter finnes utenom dette området. Alangium platanifolium har en utbredelse som strekker seg fra Øst-Asia inn i Russlands fjerne østen. Alangium chinense (i vid betydning) er utbredt fra Sørøst-Asia til Afrika. Alangium salviifolium har den største utbredelsen, fra Afrika til Australia, Fiji og Ny-Caledonia. Alangium villosum forekommer fra Sørøst-Asia til Australia og de vestlige stillehavsøyene. Alangium grisolleoides er endemisk for Madagaskar.
I tertiær hadde slekta en vid utbredelse på den nordlige halvkule, og pollen og fruktrester er funnet i Europa og Nord-Amerika. I Mellom-Europa døde Alangium ut i tidlig pliocen, men i Georgia overlevde slekta til calabrium i pleistocen.


== Litteratur ==
«Alangiaceae». Flora of China. Besøkt 2. juli 2017. 
C.M. Feng, S.R. Manchester og Q.Y. Xiang (2009). «Phylogeny and biogeography of Alangiaceae (Cornales) inferred from DNA sequences, morphology, and fossils». Mol. Phylogenet. Evol. 51 (2): 201–214. ISSN 1055-7903. PMID 19405190. doi:10.1016/j.ympev.2009.01.017. 
«Alangiaceae». L. Watson og M.J. Dallwitz (1992–) The families of flowering plants. Besøkt 2. juli 2017. 
W. Krutzsch (1989). «Paleogeography and historical phytogeography (paleochorology) in the Neophyticum». Plant Syst. Evol. 162 (1–4): 5–61. ISSN 1615-6110. doi:10.1007/BF00936909. 
V. Teodoridis, Z. Kvaček og D. Uhl (2009). «Pliocene palaeoenvironment and correlation of the Sessenheim-Auenheim floristic complex (Alsace, France)» (PDF). Palaeodiversity. 2: 1–17. ISSN 1869-4802. 
I. Shatilova og I. Kokolashvili (2014). «The pollen of genus Alangium in cenozoic deposits of Georgia» (PDF). Bulletin Of The Georgian National Academy Of Sciences. 8 (3): 80–86. ISSN 0132-1447. 


== Eksterne lenker ==
(en) Alangium i Encyclopedia of Life 
(en) Alangium i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Alangium hos Fossilworks 
(en) Alangium hos NCBI 
(en) Alangium hos The International Plant Names Index 
(en) Alangium hos Tropicos 
(en) Kategori:Alangium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Alangium – detaljert informasjon på Wikispecies