jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kjell Veine

Kjell Sverre Veine (født 17. mars 1934 i Gressvik, Fredrikstad) er en norsk arkitekt som har tegnet og vært med i flere byggeprosjekter til bygg og bolighus i Fredrikstad, Sarpsborg og flere steder i Østfold. 
Han hadde i mange år arkitektkontoret sitt i Gamlebyen i Fredrikstad.


== Oppvekst ==
Kjell Sverre Nicolaysen, som var hans opprinnelige navn, vokste opp i Storveien 22 på Gressvik. Da han vokste opp under andre verdenskrig ble det reist flere hus i nabolaget. Han var rundt på og så byggeplassene og fattet interesse for bygningsfaget. Etter han var ferdig på Fredrikstad Høyere Allmennskole i 1951, begynte han i lære på Fredrikstad Mekaniske Verksteds snekkerverksted. Her gjorde han svennestykket i møbelsnekkerfaget, et skrivebord for kapteinen på et skip, i 1957. 
Deretter studerte han to år med bygningsteknikk på Göteborgs tekniska institut. Som 17–18-åring bygde han en seilbåt, en Grimstadjolle, hjemme i hagen. Da den kjente båtbyggeren Bjarne Aas fikk se båten skal han ha blitt svært begeistret.
Planen var egentlig å bli interiørarkitekt, men tilfeldigheter førte han til arkitekt Aksel Fronth, som hadde behov for en medarbeider på kontoret. Han begynte som assistent i 1959 og arbeidet der i fire år. Hans oppgaver var i stor grad å lage arbeidstegninger og modeller til de ulike prosjektene.
En av hans første oppgaver var å utarbeide tegninger til barnehjemmet «Harald» i Labråten. I tiden hos Fronth laget han blant annet arbeidstegninger, detaljer og beskrivelser for Norske Folk-gården i Nygaardsgata 3, Hotel City, Onsøy Sparebank på Ørebekk og flere industrianlegg. 


== Offisielle bygg ==
Mal:Utvid seksjon

Fredrikstad Frikirke
Bethel
Stene R-bygget 
Kongstenhallen
Gressvik Menighetssenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://leksikon.speidermuseet.no/wiki/Frikirken,_Fredrikstad
https://www.f-b.no/nyheter/nyheter/byggesaksgebyret-ble-dyrere-enn-bygningen/s/2-2.952-1.8452258
https://www.f-b.no/nyheter/nyheter/arne-borresens-jernbaneimperium-vokser/s/2-2.952-1.6611471
I all sin glans nu stråler solen

I all sin glans nu stråler solen (dansk: I al sin glans nu stråler solen) er en dansk salme, som er skrevet av den danske dikterpresten og folkeopplyseren N.F.S. Grundtvig (1783–1872) før 1843/1853. Melodien er komponert av Henrik Rung (1807–71) i 1859.
Salmen er en typisk pinsesalme og omhandler det kommende Guds rike (himmelriket) som allerede nå blir virkelig gjennom pinseunderet. 


== Tekst ==
Grundvigs første utkast til salmen er fra 1843, hvor den het «Opblomstrer nu Guds Kirkevange». Den var med i hans lille salmebokstillegg, «Psalmeblade til Kirkebod». Det første vers lød:

Salmen fra 1843 handler om håp om ny vekst for kirken, som skal igjen blomstre. Den endrer de neste 10 år karakter, til nå nå å handle om at Den hellige ånd er kommet i pinsen og virkeliggjør Guds rike her og nå. I 1853 har den fått navnet «I al sin Glands nu straaler Solen».

De tre første vers i salmen er rik på naturbilder: sol, sommer, nattergaler, løv, sky og bekk. Naturbildene viser til en dypere realitet. Solen for eksempel  et bilde på Kristus, som er livslyset som fornyer naturen, dvs. livet. Han bringer pinseliljetid og sommer. Og f.eks. i vers 3 er løvet et bilde på menigheten.
I de følgende vers kommer tettere på den kristne trosbekjennelse. Skapelse, inkarnasjon og himmelfart trer i forgrunnen: «Ordet er det ord, som Gud skabte med i begyndelsen og som kom ind i verden ved Guds søn: Jesus Kristus. Og som lige før pinsen for til himmels».De to siste vers har «karakter av en vækkelse til lovsang». En lovsang til Kristus som har forsonet mellom mennesker og Gud. Menneskespråkene skal samles i lovprisningen, motsatt Babelsforvirringen. Lovprisningen er den eneste offergave mennesket kan tilbyde Gud. Når lovprisningen lyder i Jesu navn, vil alle de forskjellige modersmål smelte sammen i lovprisningen som et evigt lydende halleluja.
Grundtvigs salme er å finne i den norske salmebok på nummer 232, under pinse, i salmeboken fra 1985 på nummer 222 og i Den Danske Salmebog på nummer 290 . Der har den 7 vers, mot 6 vers i den norske oversettelse. Det siste vers, som den norske oversettelse fra 1979 mangler er:

Salmen har seks verselinjer. Rimmønstret er AABBCC.


== Melodi ==


== Vurdering ==
Salmen kom inn i den norske salmebokstradisjon med Norsk salmebok 1985, og er raskt blitt en av de store pinsesalmer.


== Innspillinger og versjoner ==
Sparbu songlag fremførte salmen i forbindelse med NRKs utsendelse Salmeboka minutt for minutt i 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
I all sin glans nu stråler solen, Salmebloggen
In all its Splendour now the Sun shines, masteravhandling av Maarten Diepenbroek
SIAI-Marchetti S.205

SIAI-Marchetti S.205 er et italienskbygd fireseters enmotors propelldrevet fly designet og bygd av SIAI-Marchetti. S.205 fløy for første gang i 1965. Varianten bygd for det italienske flyvåpenet hadde typebetegnelse S.208.


== Historikk og konstruksjon ==
Sjefdesigneren for SIAI-Marchettis luftfartøykonstruksjonsgruppen, Alexander Brena, ønsket å utvikle et universalt lettvektet enmotors fly for ulike oppdrag innenfor det militært og det sivilt. Ferdigresultatet i 1965 var S.205 som lavvinget fireseters fly med kabin i en konstruksjon av metall, som enten kan ha fast eller opptrekkbar understell. Disse med fast understell er betegnet med «F» i sin typebetegnelse mens disse med opptrekkbar understell har bokstaven «R». En ny variant med sterkere motor og opptrekkbar understell, S.208, var senere utviklet, med kapasitet for en femte ekstra seter.
Det italienske flyvåpenet bestilte 45 fly for liaisonoppdrag, tauing av glidefly og treningsoppdrag. Den militære varianten dermed hadde typebetegnelsen S.208M ved å ha to dør for cockpiten og slepekrok.
65 S.205-22/R fly var sendt til USA for sammensetning av flyprodusenten Waco på Syracuse, New York. Disse var markedsført først som Waco Sirrus, deretter som Vela S220. I juni 2010 var det fremdeles 50 S.205 og 1 S.208 fly på det amerikanske registreringslisten over fly. Produksjonen fortsatt fram til 1975, men ble gjenstartet for tre år i 1977 til 1980 for varianten S.205-20R.


== Variantene ==
S.205
grunnleggende variant med fire seter, fast (F) eller flyttbare (R) understell med nesehjul ble tilbudt med tre motorvarianter
S.205 F/R-18
med en Avco Lycoming O-360 motor
S.205 F/R-20
med en Avco Lycoming 360-A1B6D motor
S.205 F/R-22
med en Franklin 6A - 350C 1 motor
S.206
variant med seks seter, ikke realisert
S.208A
variant med fem seter, uttrekkbar understell og 260 hk motor
S.208 M
variant for det italienske flyvåpenet
S.208AG
variant for landbrukstjeneste og som ambulansefly
S.210
tomotors variant, 12 ble bygget


== Produksjon ==
(Ikke komplett)
S.205-18/F
34 produsert
S.205-18/R
35 produsert
S.205-20/F
12 produsert
S.205-20/R
126 produsert
S.205-22/R
88 produsert
S.208
88 produsert
S.208A
Ukjent


== Operatører ==


=== Militære operatører ===
Etiopia EtiopiaDet etiopiske flyvåpenetItalia ItaliaDet italienske flyvåpenet opererte 44 SIAI-Marchetti S.208M siden 1968Tunisia TunisiaDet tunisiske flyvåpenet


== Spesifikasjoner ==
Type:Enmotors propelldrevne lavvinget monoplan med kabin


=== Dimensjoner ===
Lengde: 8,00 m
Vingespenn: 10,26 m
Høyde: 2,89 m
Vingeflate: 16,09 m²
Tomvekt: 730 kg
Maksvekt: 1 250 kg
Besetning:


=== Ytelser ===
Motorer: 1 Lycoming O-360-A1A boksermotor på 149 kW/200 hk i ytelseskraft
Topphastighet: 280 km/t
Marsjhastighet: 255 km/t
Maksimal operativ høyde:
Tjenestehøyde: 5 380 m
Stigeevne:
Rekkevidde: 1 500 km


== Referanser ==


== Litteratur ==
Taylor, John W. R. Jane's All The World's Aircraft 1966–67. London:Sampson Low, Marston & Company, 1966.


== Eksterne lenker ==
http://www.airliners.net/aircraft-data/siai-marchetti-s-205208/356
http://www.aviastar.org/air/italy/siai_s-205.php
Oftedal (slekt)

Oftedal er norske slekter som stammer fra gårdene Oftedal i Gjesdal i Rogaland. Gårdene har tradisjonelt vært delt i nedre og øvre Oftedal.


== Familietre ==

Nils/Njell Iversen (c. 1654–1739)
Ivar Njellson Oftedal (c. 1714–) g. Astrid Ravndal
Sven Ivarson Oftedal (1737–1818), g. 2) Ragnhild Larsdtr Oftedal (1757–1818; se under).
Ivar Svendsen Oftedal (1780–1842), lensmann, eide Paradis (Stavanger) fra 1825 og Madlagården
Lars Svendsen Oftedahl (1782–1851), postbonde og skysskaffer, g. Mari Oftedal (datter av Peder Oftedal)
Svend Larsen Oftedahl (1812–83), lærer og bankkasserer i Stavanger,
Lars Oftedal (1838–1900) prest og stortingsmann, g. Olava Ohlsen
Lars Oftedal (1877–1932) redaktør og statsråd, g. Alice Stephansen
Sven Oftedal (1905–48) lege og sosialminister, g. Laura Philippa Merete Ziesler
Christian Stephansen Oftedal (1907–55) redaktør og stortingsmann, g. Anne Louise Thomsen
Mathilde Oftedal (1909–98) g. jurist Theodor Broch av Broch (slekt)
Lars Oftedal Broch (1939–2017) jurist, g. jurist Kjersti Graver
Per Oftedal (1919–92) genetiker
Sven Oftedal (1844–1911), kirkeleder, g. Marie Gjertsen. Til USA 1873.
Peder Larsson Oftedal (1822–90) g. Anne Werner
Johan Werner Oftedal (1857–1926) lektor g. Anna Marie Strandenæs
Ivar Werner Oftedal (1894–1976) professor i geologi, g. Marie Hellesen.
Johan Werner Oftedal (1898–1981) redaktør, g. redaktør Lilly Oftedal


=== Også fra Oftedal ===

Njell Vølstad (1704–67) fra Oftedal.Ragnhild (1727–93) g. Lars Larsson, fosterbarn av Njell
Ragnhild Larsdtr (1757–1818) g. Sven Ivarson Oftedal (1737–1818; se over)
Sven Njellson Oftedal (1743–1820)
Nils/Njell Svenson Oftedal (1815–69) g. Gurine Gjesdal
Sven Njellson Oftedal (1842–1925), smed g. Rachel Rage
Thorvald Oftedal (1878–1967) musiker Sandnes, g. Ragna Forus
Finn Audun Oftedal (1914–2005), pianist og komponist
Sven S. Oftedal (1882–1956) materialforvalter g. Dorthea Nygaard
Magne Oftedal (1921–85) professor filologi, g. oversetter Eli Oftedal
Hans Larsson Oftedal/Madland (1753–1834) fra GjesdalEinar Hansson Oftedal (1785–1860)
Ole Martinius Oftedal (1824–1900)
Tønnes Oftedal (1855–1951)
Olav Magnus Oftedal (1882–1912)
Torfinn Oftedal (1909–89) diplomat
Tjøl Oftedal (1893–1972)
Tor Oftedal (1925–80) redaktør


=== Andre Oftedal ===
Lars Andreas Oftedahl (1781–1843) prest og eidsvollsmann
Åsmund Oftedal (1924–88), kultursjef
Alfred Oftedal Telhaug (1934–2016) pedagog
Hallgeir Oftedal (1952–) journalist
 Willy Oftedal (1957–2010) festivalsjef
Stine Bredal Oftedal (1991–) håndballspiller
Hanna Bredal Oftedal (1994–) håndballspiller
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Trogstad, Sissel (1993). Mathilde og Lars Oftedal: etterslekt og aner. Sandefjord: S. Trogstad. 


== Referanser ==
Bodibekken

Bodibekken (også skrevet Boddibekken) er ei elv i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Pasvikelva og er 4,0 kilometer lang. Elva har utspring fra Store Fiskevatnet og renner først mot nord og passerer gjennom Lille Fiskevatnet. Ved Rundmyra mottar den en sidebekk fra nordøst og snur deretter mot sørøst og fortsetter ned til munningen i Fossevatn i Pasvikelva.


== Referanser ==
Store Fiskevatnet

Store Fiskevatnet (nordsamisk: Oaggunjávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den ligger rundt 7 kilometer sørøst for Bjørnevatn og har et areal på 2,57 km². Innsjøen har utløp mot nord til Bodibekken.


== Referanser ==
Ivar Werner Oftedal

Ivar Werner Oftedal (født 25. februar 1894 i Larvik, død 30. mai 1976) var en norsk professor i mineralogi og geologi som skrev flere lærde bøker.Etter examen artium fra Arendal gymnas i 1912 var han 1918–20 assistent ved mineralogisk-geologisk museum, fra 1920 tilsatt som konservator. han fikk sin cand.real. i 1925 og innledet i 1929 et forskeropphold i Cambridge (Massachusetts), fulgt av et hos sin tidligere kollega Victor Goldschmidt som fra 1929 hadde blitt kallet til Göttingen.
Han mottok en  dr.philos. i 1941 fra Universitetet i Oslo for en avhandling om spormetaller i norske mineraler.  I 1948 ble han førstekonservator og rapporterte i en bokutgivelse at det i Norge fantes 315 ulike mineraler. Allerede året efter ble han bestyrer, samt professor i  mineralogi og geologi ved Universitetet i Oslo.  Han satt der til i 1964.
Av mineralogiske verv kan nevnes at Oftedal var sekretær for Norsk geologisk forening 1932–35, redaktør for Norsk geologisk tidsskrift 1944–51, og at han i 1960 ble innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi.
Han var av Oftedal-slekt, sønn av lektor Johan Werner Oftedal (1857–1926) og Anna Marie Strandenæs (1857–1934).  I 1926 giftet Ivar seg med Marie Elise (Mosse) Hellesen (1902–96) fra Moss. Kona var kjent som pianist i stumfilm.


== Utgivelser ==
Se digitale bøker av Oftedal tilgjengelig hos NasjonalbiblioteketOftedal, Ivar (1941). Untersuchungen über die Nebenbestandteile von Erzmineralien norwegischer Zinkblendeführender Vorkommen. Oslo: I kommisjon hos Dybwad.  [Dr.gradsavhandling]
Oftedal, Ivar (1948). Oversikt over Norges mineraler. Oslo: I kommisjon hos Acshehoug. 
Oftedal, Ivar (1957). Krystallografi: forelesninger for studerende i mineralogi og petrografi ved universitetet i Oslo. Oslo: Universitetsforlaget. 
Oftedal, Ivar (1961). Steiner i farger. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203065856. 
Oftedal, Ivar (1986). Steiner. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203150675. 


== Referanser ==
Institut aéronautique Jean Mermoz

Institut aéronautique Jean Mermoz (IAJM) er et treningssenter for piloter og bakkepersonell i flybransjen. Den er oppkalt etter den franske flyveren Jean Mermoz. Instituttet er en privat utdanningsinstitusjon til flyselskapet pilot handler og kabinansatte etablert i 1957 og ligger i Rungis, i nærheten av Orly lufthavn. En tredjedel av franske piloter har blitt utdannet ved instituttet.


== Historie ==
1957: Grunnlagt 24. april av André Ramondo, tidligere sjefspilot for flyselskapet Air France.
2016: Editor luftfarts verk i fransk, signert instituttet et partnerskap med ENAC til å omfatte publisering av bøker i engelsk språkskole.
2017: De første bøkene på engelsk, utviklet i samarbeid med Airbus, dukker opp på Flystevnet i Paris. Til denne datoen, signerer et partnerskap med IPSA Aeronautical Engineering Skole Institute for å tilby en dual læreplan ingeniør / pilot.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ropelva

Ropelva (skoltesamisk: Jurânjokk; nordsamisk: Juranjohka) er ei elv i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den renner fra Lille Ropelvvatnet til Ropelvbukta i Bøkfjorden. Elva er 1,2 kilometer lang.


== Referanser ==
Hans Daae (1865–1926)

Hans Daae (født 15. oktober 1865 i Kragerø, død 10. desember 1926 i Oslo) var en norsk lege og militær offiser (generalmajor). Han var sønn av lege og fengselsdirektør Anders Daae, og Anne Honorie Hanssen (1846-1875). Onkelen Iver Munthe Daae var tolldirektør i Kina. Han var gift med Anna Helene Alm.Han tok medisinsk eksamen i 1890 og var assistentlege på øre-, nese-, halsavdelingen på Rikshospitalet fra 1891, senere privat praksis. Daae var sjef for hærens sanitet fra 1909, med rang som generalmajor fra 1917 og arbeidet under første verdenskrig for å styrke saniteten.). Daae tok initiativet til og redigerte Norsk Tidsskrift for Militærmedicin. Daae var som sanitetsoffiser med i den gresk-tyrkiske krig i 1897.  Han drev vitenskapelige undersøkelser av soldatenes høyde, vekt og hørsel, og forskjeller i høyde mellom landsdeler.Daae var leder av Centralforeningen for utbredelse af idræt 1916-1920.Han medvirket til stamtavle over familien Daae.


== Dunant og Røde Kors ==
I 1898 var han i Heiden der han ble kjent med Henri Dunant og de to ble gode venner. Dunant var på den tiden gammel, fattig og glemt. Dunant skal ha gjort et sterkt inntrykk på Daae som senere ivret for å tildele Dunant Nobels fredspris. En stor samling brev fra Dunant til Daae ble gitt til Norges røde kors. Dunant brukte bare noe av prispengene og overlot resten til Daae for humanitært arbeid i Norge. En del norske kvinneforeninger støttet Daaes innsats for Dunant, blant annet Fredrikke Marie Qvam i Sanitetsforeningen, mens for eksempel Bjørnstjerne Bjørnson ville gi prisen til Frederic Passy. Det var på den tiden mange som ikke betraktet Røde Kors som en fredsinstitusjon. Sammen med professor Rudolf Müller i Stuttgart hadde Daae hovedæren for tildelingen til Dunant. Daae var tilhenger av Røde Kors blant annet på bakgrunn av erfaringene fra gresk-tyrkiske krig. Daaes engasjement for Dunant medvirket til å redde fra Dunant fra glemsel og fattigdom.Daae var Norges utsending til konferansen i 1906 for revidering av Genevekonvensjonen av 1864.


== Utmerkelser ==
Han ble utnevnt til Ridder av St. Olavs Orden (1911, for embetsfortjenste) og av Dannebrogordenen. Han var innehaver av de tyrkiske Osmanic- og Medjiordnene.


== Verk ==
Daae, Hans (red.)) (1925). Fra militærmedicinens omraade ved chefen for armeens sanitet. Oslo: Grøndahl. 
Daae, Hans (1909). Rekrutternes vægt ved skolens begyndelse og slutning: samt vægtens forhold til høiden og taljemaalet. Christiania: Videnskabs-selskabet. 
Daae, Hans (1903). Genfer-konventionen: historisk-kritisk studie. Kristiania. 
Daae, Hans (1907). Militærlægers bidrag til norsk anthropologi. Kristiania. 
Daae, Hans (1899). Henri Dunant: en kulturhistorisk skitse. Kristiania: Cammermeyer. 
Daae, Hans (1899). Notes et impressions de la guerre Turco-Grecque en 1897. Christiania: Imprimerie centrale. 


== Referanser ==
Svartbrun rørsopp

Svartbrun rørsopp (Imleria badius) er en sopp i fløyelsrørsoppfamilien (imleria). Den ble først klassifisert som en steinsopp (bolete), men i 1931 ble den plassert i fløyelsrørsoppfamilien (xerocomus) av Édouard-Jean Gilbert. I 2014 ble den klassifisert som en egen familie, imleria, av Alfredo Vizzini. Siden det er en rørsopp har svartbrun rørsopp et mykt, svampaktig lag under hatten.


== Kjennetegn ==
Svartbrun rørsopp er en middels stor rørsopp med en 5 til 12 cm stor hatt med filtet hud. Hatten er, som navnet indikerer, brun til svartbrun. Den blir gjerne klebrig i fuktig vær. Hatten er ofte halvkuleformet tidlig, men blir etter hvert hvelvet. Rørmunningen, altså den synlige delen på undersiden av hatten, er som oftest gul eller grønngul, men blir blågrønn under trykk. Rørene inne i hatten er også gule til grønngule.
Stilken er 5-10 cm høy og 1-2 cm tykk. Den er ofte jevn, men kan være tynnere nederst mot roten. Den er typsik rød eller rødbrun av farge. Kjøttet er mykt, hvitt eller blekgult. Kjøttet blir blått om man skjærer det opp.Dersom svartbrun rørsopp har noen typiske forvekslingssopper, er det fløyelsrørsopp (xerocomus ferrugineus) i ung alder, da begge har lodden hatt. Imidlertid er fargen blekere på svartbrun rørsopp. Ettersom begge er spiselige uten krav til behandling, er det av liten gastronomisk betydning hvilken sopp det er snakk om. Den kan også minne om orerørsopp (gyrodon lividius), men denne er gulere og blekere enn svartbrun rørsopp. Orerørsopp er omtalt som spiselig av enkelte, men uspiselig av andre.


== Utbredelse ==
Svartbrun rørsopp finnes vanligvis under furu, men kan finnes i både løv- og barskog. Den finnes i Europa, Nord-Amerika og Asia. I Norge er den funnet særlig på kysten. Flest eksempler er observert rundt Oslofjorden, på kysten i Aust-Agder, ved Stavanger, i Hordaland og i Møre og Romsdal, samt flere i Trondheim. Den er sjelden nord for Trondheim, men den er observert i nærheten av Harstad.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svartbrun rørsopp i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Svartbrun rørsopp i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Svartbrun rørsopp hos Artsdatabanken 
(sv) Svartbrun rørsopp hos Dyntaxa 
(en) Svartbrun rørsopp hos Index Fungorum 
(en) Svartbrun rørsopp hos MycoBank 
(en) Svartbrun rørsopp hos MycoBank 
(en) Svartbrun rørsopp hos NCBI 
(en) Kategori:Imleria badia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Imleria badia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Imleria badia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Soppen er «spiselig» i normlisten for soppkontrollører. (2022) Fagmykologisk råd på vegne av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
Magne Oftedal

Magne Oftedal (født 10. mars 1921 i Sandnes, død 26. mai 1985 i Oslo) var en norsk professor i keltiske språk.Etter examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1940,tok han magistergrad i 1947 innen språkfaget og avhandlingen Ordstruktur i Gjestalmålet; Gjesdal i Rogaland er der Oftedal (slekt) er fra.  Året efter oppholdt han seg ved University of Wisconsin, før han frem til 1954 var universitetsstipendiat ved Universitetet i Oslo, mye stasjonert på Lewis (Hebridene), et arbeide som munnet ut i doktorgrad på avhandlingen The Gaelic of Leurbost, Isle of Lewis  i 1956. Året etter etterfulgte han Carl Marstrander (1883–1965) som professor ved Keltisk institutt.
I 1958  ble han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Han var i Norsk språknemnd 1956–65, leder for Norsk Forening for Språkvitenskap 1956–57, medlem av styret for Det Norske Teatret 1967–73 og i Kringkastingsrådet 1959–66.  I tiden 1969–74 var han redaktør for Lochlann – A Review of Celtic Studies, et tidsskrift.


== Familie ==
Han var av Oftedal (slekt), sønn av materialforvalter Sven S. Oftedal (1882–1956) og Dorthea Nygaard. Magne var gift med oversetteren Eli Oftedal (1921–).


== Referanser ==
Henrik, hertug av Cornwall

Henrik, hertug av Cornwall (engelsk: Henry, Duke of Cornwall) av huset Tudor var den førstefødte sønnen til Henrik VIII av England og Katarina av Aragón. Han ble født 1. januar 1511, og stor var gleden i England over den nye tronarvingen, og til hans ære ble det skutt med kanoner fra Tower of London og gitt en rekke andre markeringer rundt omkring i landet. Den unge prinsen ble døpt 6. januar samme år, i Richmond Palace. Han døde imidlertid 22. februar, bare 52 dager gammel, angivelig av fordøyelsesbesvær.
Altrua

Altrua er en liten landsby, på den sør-østre kysten av Loch Lochy, langs veien A82, i nærheten av Letterfinlay ved Spean Bridge i det historiske fylket Inverness-shire i Skottland, i den skotske regionen Highland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Altrua i Open Directory Project
Highland Council (Comhairle na Gaidhealtachd)
Highland council-området i Gazetteer for Scotland-nettsted
Karen Kvalevåg

Karen Kvalevåg (født 1966) er en norsk næringslivs- og idrettsleder som fra oktober 2017 er generalsekretær i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité. Hun overtok etter at Inge Andersen måtte fratre sin stilling i mars samme år.Kvalevåg er utdannet statsautorisert revisor fra Norges handelshøyskole, og har bakgrunn fra blant annet Maxbo, Starbucks, Løvenskiold Handel, Oslo Maraton og Sportsklubben Vidar.


== Referanser ==
Storvatnet (Sortland)

Storvatnet (Sortland) er en 0,73 km² stor innsjø i Sortland kommune. Storvatnet ligger 152 moh på Hinnøya og er en del av Djupfjordvassdraget. Kraftverket Djupfjord I kraftverk utnytter et fall på 144 meter fra Storvatnet til havnivå i Djupfjorden. Før reguleringa var Storvatnet et ørretvatn, men etter reguleringen forsvant gytemulighetene for ørret. I stedet har røye overtatt vannet.
Storvatnet er oppdemmet og reguleres 19 meter mellom 152 og 133 moh. Opprinnelig konsesjon er fra 1951. Den ble revidert i 1955. 


== Kilder ==
Om Storvatnet hos vann-nett.no
Engelske kongehus

Engelske kongehus er en oversikt over kongehus eller dynastier som har innehatt den engelske og senere den britiske kongetrone.


== Kongehus ==
Huset Wessex, 871-1013, 1014-16, 1042-66
Jellingdynastiet, 1013-14, 1016-42
Normannere, 1066-1135
Huset Blois, 1135-41
Huset Anjou, 1154-1217
Huset Plantagenet, 1216-1399
Huset Lancaster, 1399-1461, 1470-1
Huset York, 1461-70, 1471-85
Huset Tudor, 1485-1603
Huset Stuart, 1603-1714
Huset Hannover, 1714-1901
Huset Saxe-Coburg og Gotha, 1901-17
Huset Windsor, 1917-nåtidKnapt noen rekke av kongehus har gitt opphav til litterære suksesser som det engelske, fra Shakespeare, til Lord of the Rings og Game of Thrones.