jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hearts of Iron III

Hearts of Iron III er et strategispill utviklet av Paradox Development Studio og utgitt av Paradox Interactive. Spillet er oppfølgeren av tidligere Hearts of Iron spill, og ble utgitt 7. august 2009.En Mac OS X versjon av spillet ble utgitt av Virtual Programming 7. desember 2009.


== Spillstil ==
Hearts of Iron III lar spilleren ta kontroll over nærmest ethvert land som fantes fra 1936 til 1948, og lar spilleren lede landet gjennom andre verdenskrig. Spillet fokuserer på landets produksjon, forskning, diplomatiske forhold, politikk og spionasje.
Spillet sentreres rundt tre grupper: Aksemaktene (ledet av Nazi-Tyskland), De allierte (ledet av Storbritannia) og Komintern (ledet av Sovjetunionen). Alle andre land kan sakte, ved hjelp av politikk og diplomater, justeres mot disse gruppene. Land som har lik ideologi som lederen av gruppene, har enklere for å justere mot de gruppene.
Militær-fokuset spillet har, går fra små divisjoner til store hærgrupper. 


== Utvidelsespakker ==
6. juni 2010 kom en utvidelsespakke som her Semper Fi ut. Dette ble etterfulgt av Hearts of Iron III: For the Motherland 27. januar 2011. Den siste utvidelsespakken som kom ut, var Hearts of Iron III: Their Finest Hour som kom ut 29. september 2012.


== Nedlastbart innhold ==
Ved siden av utvidelsespakkene kom flere Nedlastbare innhold ut.

Hearts of Iron III: Dies Irae Götterdämmerung
Hearts of Iron III: Mega German Spritepack
Hearts of Iron III: German Spritepack 2
Hearts of Iron III: US Pack
Hearts of Iron III: Soviet Music Pack
Hearts of Iron III: Japanese Infantry Spritepack
Hearts of Iron III: German Infantry Spritepack
Hearts of Iron III: Soviet Spritepack
Hearts of Iron III: German Spritepack
Hearts of Iron III: Soviet Infantry Spritepack
Hearts of Iron III: Dies Irae Stars and Stripes Spritepack
Hearts of Iron III: US Infantry Spritepack
Hearts of Iron III: Sounds of Conflict
Hearts of Iron III: British Vehicle Spritepack
Hearts of Iron III: Japanese Vehicle Spritepack
Hearts of Iron III: Italian Vehicle Pack
Hearts of Iron III: Axis Minors Vehicle Pack


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hearts of Iron III på Steam 
(en) Hearts of Iron III på GOG.com 
(en) Hearts of Iron III hos MobyGames 
(en) Hearts of Iron III hos MobyGames 
(en) Hearts of Iron III hos MobyGames 
(en) Hearts of Iron III hos MobyGames 
(en) Hearts of Iron III på Metacritic 
(en) Hearts of Iron III hos Giant Bomb 
(en) Hearts of Iron III hos Internet Game Database
Grünenthal

Grünenthal Gmbh er et tysk legemiddelfirma.
I Norge selges kun et fåtall av deres egne legemidler under eget navn. Grünenthal var selskapet bak Thalidomid.
Selskapet selger blant annet annet: 

TramadolPalexia
Tolstojanere

Tolstojanerne (russisk: Толстовцы, Tolstovtsy) var tilhengerne av en ved århundrestiftet til den 20. århundre utbredt for kristen anarkisme og pasifisme. 


== Historie ==
Tolstojanerne var inspirert av forfatteren Leo Tolstojs verker, i særdeleshet av boken Himmelriket i dere (Царство Божие внутри вас, Tsarstvo Bozjije vnutri vas). Som grunnlegger av tolstojanismen regnes Vladimir Grigorjevitsj Tsjertkov (1854–1936). Tolstoj selv distranserte seg fra tolstojanismen. 
Tolstojanernes lære bygde fremfor alt på kristent fundament, og særlig på Bergprekenen. Statlige institusjoner, privateiendom og verdslig rettsorden ble avvist.  Tolstojanerne ernærte seg som regel utelukkende vegetarisk eller vegansk og mange av dem slo seg sammen i landkommuner. Såvel i tsartiden som under  Sovjetstyret ble tolstojanerne forfulgt på grunn av deres anarkistiske og radikal-pasifistiske tankegods.
Tolstojanismen hadde tidlig på 1900-tallet sterk innflytelse på intellektuelle som Pierre Ramus, John Ruskin ogr Mohandas Gandhi, og på den israelske kibbutz-bevegelse.
De ble ofte kritisert som verdensfremmede idealister. Fra kristent hold kritiserte Vladimir Solovjov den tolstojanske «rettsnihilisme».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tolstoyan movement – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
LGA 2011

LGA 2011, også kalt Socket R, er en prosessorsokkel for Intel-prosessorer. Den erstattet Intels LGA 1366 sokkel og LGA 1567 sokkelen for prosessorer med høy ytelse for entusiaster og servere. Sokkelen har 2011 små metallpinner som lager kontaktpunkter mellom prosessoren og sokkelen for overføring av data og strøm.
Sokkelen ble lansert 14. november 2011, og støtter opptil fire DDR3 eller DDR4 RAM kanaler med opptil tre ikkebuffrede DIMMer per kanal, i tillegg til opptil 40 PCI Express 2.0 eller 3.0 kanaler.Den originale LGA 2011 sokkelen blir brukt med Sandy Bridge-E/EP og visse Ivy Bridge prosessorer med X79 brikkesettet for entusiaster, og C600 brikkesettet for serverprosessorer. 
LGA 2011-1 er en oppgradert versjon av LGA 2011 Sokkelen og er etterfølgeren til LGA 1567 sokkelen, som ble brukt for Ivy Bridge-EX (Xeon E7 v2) prosessorer, og ble lansert i februar 2014.LGA 2011-v3, også kjent som LGA-2011-3 er enda en oppgradert versjon av sokkelen, og blir brukt med Haswell-E og Haswell-EP prosessorer, som ble lansert i august og september i 2014. De oppdaterte soklene ser like ut i fysisk form, men er ikke kompatible med eldre prosessorer som ville passet i eldre LGA 2011 sokler.


== Fysisk design og sokkel generasjoner ==
Intel LGA prosessorsokler bruker en såkalt «Independent Loading Mechanism» eller ILM retensjonsenhet som holder prosessoren på plass og samtidig legger en nøyaktig mengde trykk på prosessoren for at den skal sitte riktig.
De forskjellige variantene eller generasjonene av LGA 2011 sokkelen og de assosierte prosessorene ser like ut, men har små forskjeller som gjør det umulig å installere en prosessor designet for en annen generasjon sokkel. Prosessorene er mekanisk kompatible, men ikke elektronisk. Den originale LGA 2011 sokkelen er kompatibel med Sandy Bridge prosessorer, LGA 2011-v1 er kompatibel med Ivy Bridge prosessorer, og LGA 2011-v3 er kompatibel med Haswell prosessorer.


== Referanser ==
Maassluis

Maassluis er en by og kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.


== Kjente personer fra Maassluis ==
Maarten 't Hart, etolog og forfatter
Khalid Boulahrouz, fotballspiller
Tonny Trindade de Vilhena, fotballspiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Maassluis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maassluis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ann-Mari Brubakk

Ann-Mari Brubakk (født 9. november 1943) er professor emerita ved Det medisinske fakultet ved NTNU og overlege ved Barne- og ungdomsklinikken ved St. Olavs hospital. 
Brubakk er spesialist i barnesykdommer. Hennes fagfelt er nyfødtmedisin, for tidlig fødte barn, og barn med svært lav fødselsvekt. Hun har også vært opptatt av konsekvenser rusmiddelbruk blant gravide kan ha for barn som har vært eksponert for rusmiddel i fosterlivet.Brubakk tok medisinutdanningen ved Universitetet i Leiden, og arbeidet deretter som barnelege ved universitetssykehuset i Leiden. Fra 1981 til 1984 var hun ansatt ved Brown University i Providence, USA, som assistant professor (tilsvarer amanuensis i Norge). Hun ble ansatt som overlege ved barneklinikken ved Regionsykehuset i Trondheim i 1985, med særlig ansvar for nyfødtmedisin. Brubakk ble ansatt som førsteamanuensis ved NTNU i 1998, og professor i 2001.I februar 2015 ble Ann-Mari Brubakk utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for nyfødtmedisin.


== Publikasjoner ==
(no) Publikasjoner av Ann-Mari Brubakk i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Ann-Mari Brubakk i BIBSYS


== Referanser ==
Georg Arbogast von und zu Franckenstein

Georg Arbogast von und zu Franckenstein (født 2. juli 1825 i Würzburg, død 22. januar 1890 i Berlin) var en tysk jurist og politiker (Deutsche Zentrumspartei). Franckenstein var første visepresident i Riksdagen. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Franckenstein utdannet seg som jurist og arbeidet deretter med forvaltningen av sitt store gods, Schloß Ullstadt ved Langenfeld i Mittelfranken.


=== Politisk karrière ===
Franckenstein var fra 1847 arveberettiget medlem av det bayerske riksrådet. Han stemte mot Bayerns inntreden i den fransk-tyske krig 1870-71 og senere også mot Bayerns inntreden i keiserriket. Etter kort ha trukket seg ut av politikken, ble han i 1872 innvalgt i Riksdagen. Han var i perioden fra 1879 til 1887 Riksdagens første visepresident, og fra 1881 til 1887 også president i Bayerns Riksrådskammer.I Bayerns finansreform 1881 arbeidet Franckenstein for å frita de laveste lønningene for de nye inntektsskatten. Han advarte også mot de indirekte skatters virkning for de med lavest inntekt. I Riksdagen deltok han i arbeidet for de nye tyske alderspensjoner og ulykkesforsikringer. Den katolske embetsmann Franckenstein viste betydelig evne til å utjevne politiske motsetninger, blant annet mellom de høykonservative fra sør, med de liberale og demokratiske sentrumspolitikerne nord i Tyskland.
Georg Franckenstein knyttes også til den katolske side i den såkalte Kulturkampf mellom Bismarck og den katolske kirke.


=== Den franckensteinske klausul ===
Franckensteins navn er forbundet med riksfinans- og tollfinansreformen av 1879. Etter forhandlinger mellom Bismarck på den ene siden og lederne av Deutsche Zentrumspartei Windthorst og Franckenstein på den andre siden, inngikk partene et kompromiss om utformingen av tolloven, og som siden ble kalt Den franckensteinske klausul (tysk: Klausel Franckenstein). Bestemmelsen gikk ut på at dersom føderalstatens nettoinntekter av toll og tobakkavgifter oversteg 130 millioner riksmark, skulle dette overskuddet videreføres til de tyske delstatene i forhold til deres folketall. Den frankensteinske klausul skulle etter Franckensteins formål binde føderalstaten til delstatene. Franckenstein var opptatt av at de føderale skattene ikke skulle frata de enkelte delstatene deres inntektskilder og dermed deres økonomiske selvstendighet. Det er hevdet at kompromisset tvert i mot styrket ledelsen av den føderale stat, slik Aretin i Neue Deutsche Biographie.En rekke personer, blant dem Windthorst, var delaktig i utformingen av kompromissforslaget, men Franckenstein lot sitt gode navn virke til støtte for det.Den frankensteinske klausul ble opphevet i ved lov i 1904 (Lex Stengel (Stengelloven)), oppkalt etter daværende finansminister Hermann von Stengel.


== Referanser ==
Hallingnatten

Hallingnatten er et fjell i Nesbyen kommune i Buskerud. Det har en høyde på 1 314 meter over havet og er det høyeste punktet i kommunen, og også det høyeste fjellet i området mellom Tunhovdfjorden og Hallingdal, nordvest for Norefjell.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Topptur til Hallingnatten». Ut.no. 1. juni 2014. Besøkt 7. juni 2015.
Felix von Wimpffen

Felix von Wimpffen-Berneburg (født 5. november 1744 i Zweibrücken, død 23. februar 1814 i Bayeux) var en fransk revolusjonsgeneral.


== Liv og virke ==
Wimpffen ble tidlig fenrik i Regiment Zweibrücken, som stod i fransk tjeneste. Han ble så kaptein i Regiment Lamark.
I 1769 hadde han befalet for et frikorps i Korsika som kjempet mot Pascal Paoli. Han ble så oberstløytnant og kommanderte Regiment Bouillon, og med dette utmerket han seg i 1782 ved beleiringen av Gibraltar. Etter freden trakk han seg tilbake til et gods i Normandie.
Fra dette området ble han i 1789 deputert for adelen til riksstendenes forsamling, og der sluttet han seg som en av de første til tredjestanden og forfattet protesten mot flertallet av adelen som ønsket å forbi atskilt fra tredjestanden. Dette skritt førte ham inn i de revolusjonæres rekker, men han forble moderat og gikk inn for at landet skulle ha et demokratisk monarki. Han var medlem av komiteen for det militære og for pensjonene og var med på å offentliggjøre den røde bok, men han motsatte seg den fullstendige avskaffelse av adelen, selv om han stemte for opphevelsen av deres privilegier.I 1792 gikk Wimpffen atter inn i hæren, som general, og forsvarte i september samme år Thionville mot Preussen. Etter beleiringens opphevelse ble han kalt til krigsministeriet, men avslo og fikk i stedet påta seg i stedet kommandoen over kystarmeen ved Cherbourg.
Etter girondistenes fall den 31. mai 1793 erklærte han seg imot nasjonalkonventet, arresterte dets deputerte i Caen og kalte de nordlige departementene til våpen. Han hadde liten fremgang, ble slått ved Vernon og flyktet til England.
I 1799 vendte han tilbake og fikk av Napoléon Bonaparte en stilling som divisjonsgeneral. Senere fikk kan stilling ved det keiserlige stutteri, som han beholdt i til sin død i 1814 i en alder av 69 år.
Han var gift med Therese (født Bayeule de St. Germain).
Han forfattet blant annet verket Manuel de Xépholius (Paris 1788).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wimpffen 2. I: Meyers Konversations-Lexikon, 4. Auflage, 1885-92, 16. Bd., S. 659f. (online)
Alfred Börckel (1913). Mainz als Festung und Garnison von der Römerzeit bis zur Gegenwart. Verlag von J. Diemer, Mainz.
Vardetinden

Vardetinden er et fjell som ligger vest i Bø kommune i Vesterålen, mellom Straume og Åsandfjorden. Burnestinden, rett nordvest for Vardetinden er det høyeste punkt i Bø kommune, på 693 moh .  


== Referanser ==
Alphons Victor Müller

Alphons Victor Müller (eller Müller-Rom; født 1867 i Diedenhofen i Lorraine, død 14. februar 1930 i Roma) var en katolsk prest tilhørende dominikanerordenen, journalist og historiker. Han konverterte til protestantismen.


== Liv og virke ==
Müller gikk på gymnas i Diedenhofen og i Montigny ved Metz. I 1885 trådte han i Venlo inn i dominikanerordenen og ble etter studiet presteviet i 1891. Året etter begynte han ved Institut für österreichische Geschichtsforschung i Wien.
Allerede etter seks år forlot han ordenen, og konverterte til protestantismen - ifølge vennen Edmund Freiherr Raitz von Frenz etter at han var blitt kritisert i noen katolske aviser.
Han arbeidet så for Monumenta Germaniae.
Deretter slo han seg ned i Roma, og arbeidet som forfatter og journalist for Tägliche Rundschau. I sine skrifter ytret han seg tildels sterkt kritisk til Madonna-andaktene i katolisismen; senere skrev han om Martin Luther og de teologiske kilder han hadde benyttet.
Müller gikk for å være dannet og beskjeden, og også etter sin uttreden fra den katolske kirke nøt han en høy anseelse i enkelte kretser i Vatikanet.


== Verker ==
Die hochheilige Vorhaut Christi im Kult und in der Theologie der Papstkirche. Berlin 1907.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Archiv des Dominikanerklosters St. Paulus, Berlin
Brief und Abschrift einer Grabrede von Dr. Edmund Freiherr Raitz von Frentz an P. Sinnigen in Rom vom 15. Februar 1930
Brief von Dr. Edmund Freiherr Raitz von Frentz an einen Prior in Rom vom 18. Februar 1930.
(de) Christian Tapp: «Müller (OP), Alphons Victor» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 24, Nordhausen 2005, ISBN 3-88309-247-9, sp. 1113–1115.
Religion in Geschichte und Gegenwart, 2. Auflage, Sp. 256
Wilhelm Kosch, Sp. 3100
Adolar Zumkeller: Alfons Victor Müller und seine Forschungen über die Theologie Luthers. In: Carolin M. Oser-Grote • Andreas E. J. Grote (Hrsg.): Simon Fidati von Cascia OESA. Augustinische Theologie und Philosophie im späten Mittelalter, Würzburg 2006, S. 399-402
Ole Bernt Skarstein

Ole Bernt Skarstein (født 5. mai 1945) er en norsk arkitekt og tidligere friidrettsutøver som vant flere norske mesterskap i sprint på 1960-tallet. Han var med i Idrettslaget Stålkameratene fra Mo i Rana og tegnet i 1965 dens nye klubbmerke. Han ble i 1985 æresmedlem av klubben.
Skarstein var Nordkalottmester på 100 og 200 meter i årene 1964–72 og vant seksten seire i landskamper mot Sverige.Som junior var han fra 1961 blant de tre beste i alle år frem til og med 1965. Hans første seniormedalje ble bronse på 200 meter under NM i friidrett 1964. I NM i friidrett 1964  vant han gull på 100 meter og sølv på 200 meter, da Carl-Fredrik Bunæs (født 1939) tok de andre to.  Dette gjentok seg ved NM i friidrett 1965 da han altså fikk henholdsvis gull og sølv. Han ble nordisk mester på 100 meter i 1965, som ble arrangert på Olympiastadion i Helsingfors. Ved NM i friidrett 1966 ble det bare sølv på disse to sprintene med tap for henholdsvis nykommeren Nils Petter Guldseth (født 1947) og nevnte Bunæs.  Året etter ble det igjen gull og sølv på henholdsvis 100 og 200 meter under NM i friidrett 1967, før han under NM i friidrett 1968 kapret begge gullene, foran Stavangermannen Jostein Førland (født 1958) som fikk begge sølvene.  Gull og sølv ble byttet ved NM i friidrett 1969 da Guldseth tok de to andre, og ved NM i friidrett 1970 ble det bare sølv og bronse på 100 og 200 meter da Richard Simonsen (født 1945) vant begge gulla. 
På 4x100 meter stafett vant han NM-gull i 1969 sammen med Stein Hanssen, Trond Furuly og Tor Klaussen.  Samme gjeng ble nummer to på 4x1000 meter stafett samme året.  Neste år ble de nummer tre på begge stafettene med Olav Jacobsen inn for Hanssen, mens i 1971 ble det bronse bare på 4x100 meter, da med Jacobsen, Harald Ekker og Knut Kjølsøy.
Under EM i friidrett 1969 – 100 meter herrer ble Skarstein slått ut i innledende heat
Han er arkitekt, utdannet ved det amerikanske universitetet University of Notre Dame i 1970, og etablerte i 1985 Nord-Norsk Plangruppe A/S i Bodø sammen med Oddvin Hordeland. Senere ble han ansatt som fylkesarkitekt i Nordland, slik at han i 1998 ble prosjektleder for Hamsunsenteret som ikke stod ferdig før i 2009.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Utmerkelser ==
1962 «Nord-Norges beste idrettsutøver», delt ut av Lofotposten.


== Se også ==
Medaljevinnere fra NM i friidrett på 100 meter


== Referanser ==
Anatole Litvak

Anatole Litvak (født 10. mai 1902 i Kiev, død 15. desember 1974 i Neuilly-sur-Seine ved Paris i Frankrike) var en amerikansk filminstruktør.Han innledet sin karriere i russisk film og teater, og debuterte som filminstruktør i 1923. Han var deretter virksom i Berlin, blant annet som klipper for Georg Wilhelm Pabst, og i Paris og London. I Frankrike instruerte han kinosuksessen Mayerlingdramaet (1935) med Charles Boyer og Danielle Darrieux - basert på skandalen som skjedde da kronprins Rudolf av Østerrike og hans 17-årige elskerinne Maria von Vetsera døde på jaktslottet Mayerling utenfor Wien 1889. Han arbeidet i Hollywood fra 1937-56, hvor thrilleren Beklager, feil nummer (1948) ble en av hans største suksesser. Han fikk også meget oppmerksomhet med The Snake Pit (1949), om en sinnslidende kvinnes skjebne. Under annen verdenskrig samarbeidet han med Frank Capra på dokumentarserien Why We Fight (1942-43). Blant hans senere filmer kan nevnes Anastasia (1956).


== Filmer i utvalg (regi) ==
1931 – Eneste kvinne ombord
1931 – Lilas' hjerte
1935 – Fristelsen
1936 – Mayerlingdramaet
1938 – Underverdenens diktator
1938 – Søstrene
1940 – Alt dette og himlen også
1941 – Out of the Fog
1942 – Over all fornuft
1948 – Den lange natten
1948 – Beklager, feil nummer
1949 – Hennes annen verden
1953 – Avgjørelse før daggry
1953 – De møtte kjærligheten
1956 – Anastasia
1961 – Liker De Brahms?
1962 – Fem mil til midnatt
1967 – Generalenes natt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anatole Litvak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anatole Litvak på Internet Movie Database 
(sv) Anatole Litvak i Svensk Filmdatabas 
(da) Anatole Litvak på Filmdatabasen 
(fr) Anatole Litvak på Allociné 
(en) Anatole Litvak på AllMovie 
(en) Anatole Litvak hos Turner Classic Movies 
(en) Anatole Litvak hos The Movie Database
Andrej Vasilevskij

Andrej Andrejevitj Vasilevskij (født 25. juli 1994 i Tjumen) er en russisk ishockeymålvakt som spiller for Tampa Bay Lightning i National Hockey League (NHL).
Han har representert Russland på internasjonalt nivå. Han deltok i U18-VM 2010 og 2011.  Vasilevskij fikk søvmedaljer i junior-VM i 2012 og bronse i 2013.
På seniornivå debuterte han internasjonalt i Ishockey-VM 2014 hvor han var med på å vinne gull. I sin første VM-kamp som senior stoppet han 39 av 40 skuddf mot USA og ble kåret til Russlands beste spiller i kampen. Vasilevskij har broren Aleksej som også spiller ishockey.
Han ble draftet som nr 19 i NHL Entry Draft 2012 av Tampa Bay Lightning, og debuterte for farmerklubben Syracuse Crunch i AHL 27. september 2014. 6. desember 2014 ble han kalt opp til Tampa Bay Lightning. Han spilte samme kveld i sin NHL-debut mot Philadelphia Flyers, en kamp de vant 3-1.Vasilevskij  debuterte i Stanley Cup-sluttspillet 6. juni 2015, da han kom inn i andre kamp, og reddet de fem skuddene som ble skutt må mål i den perioden han var inne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Andrej Vasilevskij – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Andrej Vasilevskij – National Hockey League (NHL) 
(en) Andrej Vasilevskij – Kontinental Hockey League (KHL) 
(en) Andrej Vasilevskij – Eurohockey.com 
(en) Andrej Vasilevskij – Hockeydb.com 
(en) Andrej Vasilevskij – Hockey-Reference.com 
(en) Andrej Vasilevskij – Eliteprospects.com
HKB 68/977 Artilleriegruppe Haugesund

HKB 68/977 Artilleriegruppe Haugesund var en tysk kystfestning i innseilingen til Haugesund. Festningen ble anlagt i 1943 og besto av to fort; det ene sto på Storøya (Karmøy) på sørsiden, det andre på Kvala, på nordsiden av innseilingen. Hvert av fortene ble utstyrt med to Cockerill 7,5 cm L/50 tårnkanoner hver. Dette var skyts som var blitt demontert fra Fossumstrøkets festning samme år. Hvert av kanontårnene ble montert på en underjordisk, gasstett bunker. På Storøya var det i tillegg et ammunisjonslager.
Festningen ble etter krigen overtatt av Sjøheimevernet, og ble nedlagt ca. 1960. Kanontårnene på Kvala står fortsatt. Området på Storøy ble utplanert i 2010. I forbindelse med det ble tårnkanonene hentet tilbake og i 2014 ble de igjen montert på Høytorp fort.


== Referanser ==
Hakastein kirke

Hakastein kirke var en middelalderkirke under Gimsøy kloster ved Skien i Telemark. Kirken ble første gang omtalt i et manuskript fra 1354.På begynnelsen av 2000-tallet ble det ved Faret i Skien avdekket stolpehuller og andre funn som kan ha forbindelser til kirken. Dateringer viser at den første kirke på stedet ble bygget mellom 1010 og 1040, hvilket gjør området til et av Norges eldste daterte kirkesteder. Sten som ble funnet øst for koret av de første kirkebygninger, kan tyde på at det også har ligget en tredje kirke her. 
Rundt stolpekirkene ble det registrert en kristen gravplass, hvorav to av gravene ble datert til første halvdel av 900-tallet. I mai 2015 åpnet Hakastein kulturpark på utgravningsområdet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Hakastein kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Deutsches Alpenkorps

Deutsches Alpenkorps var en alpejegerdivisjon i det tyske keiserriket under den første verdenskrig.


== Opprettelse ==
Den tyske hæren bestemte seg for å opprette egne spesialiserte alpejegere, etter å ha hatt betydelige vanskeligheter under kampene mot det franske Chasseurs Alpins i Vosges.
Dermed ble Königlich Bayerisches Schneeschuhbattalion I & II opprettet i München 21.november 1914. I 1915 ble det opprettet enda en bataljon, bestående av 4. og 5. kompani av 2.bataljon.
Senere samme år ble de tre bataljonene, pluss en fjerde fra de bayerske Landwehr-troppene, slått sammen til Jäger Regiment Nr.3.
1. , 2. og 2. reserve Jäger-bataljon slo seg sammen tl Königlich Bayerisches Jäger Regiment Nr.1, i tillegg til den prøyssiske 10. og 10. og 14. reserve Jäger-bataljon ble Jäger Regiment Nr.2.
Disse tre regimentene og Infanterie-Leib Regiment utgjorde Alpenkorps.