jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Flechtmanniella

Flechtmanniella er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
En middelsstor (5 - 6  millimeter), nokså bred, blank, svart gjødselbille. Hodet er stort og skovlformet uten knøler eller horn, litt innbuet i midten foran, betydelig innsnevret bakerst. Pronotum er rundet med litt avsatte sidebremmer, grovt og ujevnt punktert. Dekkvingene er rundede med fine punktstriper. Beina er nokså spinkle, for-leggene med tre korte tenner.


== Levevis ==
Forholdsvis lite er kjent om biologien til denne arten. Den skal være funnet mellom kolonier av maur i slekten Acromyrmex.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
Stammen Eupariini Schmidt, 1910
Slekten Flechtmanniella Stebnicka, 1999
Flechtmanniella laticollis (Petrovitz, 1973)


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Flechtmanniella [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Flechtmanniella i Global Biodiversity Information Facility 
Flechtmanniella – detaljert informasjon på Wikispecies
Jean-Christophe Lagarde

Jean-Christophe Lagarde (født 24. oktober 1967 i Châtellerault i Vienne) er en fransk politiker. Han ble innvalgt til Frankrikes nasjonalforsamling første gang i 2002, hvor han siden har vært medlem. Lagarde ble i 2014 valgt som leder av Union des démocrates et indépendants.


== Referanser ==
Lomanoxoides

Lomanoxoides er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Små (3,5 - 5,5  millimeter), nokså brede, halvmatte, rødbrune til svarte gjødselbiller. Hodet er stort og skovlformet uten knøler eller horn, noe innbuet i midten foran, betydelig innsnevret bakerst. Pronotum er firkantet, fint og middels tett punktert. Dekkvingene er litt rundede med fine punktstriper. Beina er nokså spinkle, for-leggene med tre korte tenner.


== Levevis ==
Forholdsvis lite er kjent om biologien til denne slekten. Den er funnet mellom kolonier av bladskjærermaur i slekten Atta.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt fra Honduras i nord til Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
Stammen Eupariini Schmidt, 1910
Slekten Lomanoxoides Stebnicka, 1999
Lomanoxoides bitubericollis (Schmidt, 1909)
Lomanoxoides herediae Stebnicka & Skelley, 2005
Lomanoxoides mapitunari Stebnicka & Skelley, 2005
Lomanoxoides nigrolineatus (Hinton, 1938)
Lomanoxoides selviriaensis Stebnicka, 1999
Lomanoxoides setosus (Balthasar, 1941)
Lomanoxoides tesari (Balthasar, 1963)


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Lomanoxoides [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Lomanoxoides i Encyclopedia of Life 
(en) Lomanoxoides i Global Biodiversity Information Facility 
Lomanoxoides – detaljert informasjon på Wikispecies
En plass i solen

En plass i solen (originaltittel A Place in the Sun) er en amerikansk dramafilm fra 1951. Den er basert på Theodore Dreisers roman En amerikansk tragedie fra 1925, samt skuespillet An American Tragedy fra 1926. Filmen ble regissert av George Stevens, mens manuset ble skrevet av Harry Brown og Michael Wilson. Montgomery Clift, Elizabeth Taylor og Shelley Winters spiller hovedrollene, mens Anne Revere og Raymond Burr har andre roller.
En plass i solen fikk god kritikk og ble en stor kinosuksess. Filmen vant seks Oscar-priser for beste regi (Stevens), beste filmatisering (Brown og Wilson), beste kinematografi, sort-hvitt (William C. Mellor), beste filmklipp (William Hornbeck), beste musikk i en komedie eller dramafilm (Franz Waxman) og beste kostymedesign, sort-hvitt (Edith Head).  Den ble i tillegg nominert til beste film, beste mannlige hovedrolle (Clift) og beste kvinnelige hovedrolle (Winters). En plass i solen ble også den første vinneren av Golden Globe for beste dramafilm, og Stevens ble belønnet med en Directors Guild of America Award for regiarbeidet.
Filmen ble innlemmet i National Film Registry i 1991, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». I 1998 ble den kåret til filmhistoriens 92. beste spillefilm fra USA på listen «AFI's 100 Years...100 Movies».


== Handling ==
George Eastman (Montgomery Clift) er en fattig, ung mann som er fast bestemt på å jobbe hardt for å få en respektert plass i samfunnet. Takket være en rik slektning får han jobb i en fabrikk. Etter hvert utvikler det seg et farlig trekantdrama som det blir stadig vanskeligere for George å håndtere.


== Medvirkende ==
Montgomery Clift som George Eastman
Elizabeth Taylor som Angela Vickers
Shelley Winters som Alice Tripp
Anne Revere som Hannah Eastman
Keefe Brasselle som Earl Eastman
Fred Clark som Bellows
Raymond Burr som R. Frank Marlowe
Herbert Heyes som Charles Eastman
Shepperd Strudwick som Anthony «Tony» Vickers
Frieda Inescort som Mrs. Ann Vickers
Kathryn Givney som Louise Eastman
Walter Sande som Art Jansen
Ted de Corsia som R.S. Oldendorff
John Ridgely som Coroner
Lois Chartrand som Marsha
Paul Frees som Morrison
Kathleen Freeman som bedriftsarbeider
Ian Wolfe som Dr. Wyeland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) En plass i solen på Internet Movie Database 
(no) En plass i solen hos Filmfront 
(sv) En plass i solen i Svensk Filmdatabas 
(da) En plass i solen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) En plass i solen på Allociné 
(nl) En plass i solen på MovieMeter 
(en) En plass i solen på AllMovie 
(en) En plass i solen på Turner Classic Movies 
(en) En plass i solen på Rotten Tomatoes 
(en) En plass i solen på Metacritic
Napoa

Napoa er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
En liten (ca. 5  millimeter), bred, nokså blank, svart gjødselbille. Hodet er stort og skovlformet uten knøler eller horn, noe innbuet i midten foran, betydelig innsnevret bakerst. Pronotum er firkantet, ganske fint punktert foran, men punktene blir gradvis større bakover og er ganske store og tette ved bakkanten. Dekkvingene er litt rundede med fine punktstriper, mellom disse med rundede, oppbrutte lengdekjøler. Beina er nokså spinkle, for-leggene med tre korte tenner.


== Levevis ==
Forholdsvis lite er kjent om biologien til denne arten. Den er funnet mellom kolonier av termitterr og mellom løvstrø under nedfallen frukt.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Colombia, Ecuador og Peru.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
Stammen Eupariini Schmidt, 1910
Slekten Napoa Stebnicka, 1999
Napoa peckorum Stebnicka, 1999


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Napoa [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Napoa i Global Biodiversity Information Facility 
Napoa – detaljert informasjon på Wikispecies
Fort Detrick

Fort Detrick er en viktig militær installasjon i USA. Det ligger i Frederick i Maryland og ble etablert i 1931. Blant de enheter som holder til der er United States Army Medical Research Institute of Infectious Diseases (USAMRIID) og National Interagency Confederation for Biological Research, og her er også National Interagency Biodefense Campus. 
Fra 1943 til 1969 ble Fort Detrick benyttet for utvikling og testing av biologiske våpen. Senere har man her utforsket farlige stoffer med tanke på forsvar. Det er blitt hevdet at man også etter 1969 har fremstilt biologiske våpen her.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettside
Aaron Davis, Michael E. Ruane, Nelson Hernandez, Washington Post,(engl. Saturday, August 2, 2008; Page A10) Lab and Community Make for Uneasy Neighbors
David Wood, The Baltimore Sun, (engl. August 2, 2008) Variety of research carried out at Fort Detrick
Selviria

Selviria er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Små (ca. 5  millimeter), spinkle, blanke, rødlige gjødselbiller. Hodet er stort og skovlformet uten knøler eller horn, betydelig innsnevret bakerst. Pronotum er rundet, med bredt avsatte sidekanter. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper. Beina er ganske spinkle.


== Levevis ==
Forholdsvis lite er kjent om biologien til disse artene. De er funnet mellom kolonier av maur i slekten Solenopsis.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
Stammen Eupariini Schmidt, 1910
Slekten Selviria Stebnicka, 1999
Selviria anneae Stebnicka, 2005
Selviria matogrossensis Stebnicka, 1999


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Selviria [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Selviria i Encyclopedia of Life 
(en) Selviria i Global Biodiversity Information Facility 
Selviria – detaljert informasjon på Wikispecies
Per Borin

Per Borin (født 1954 i Fellingsbro, Sverige) er en svensk dirigent.


== Biografi ==
Borin, som er oppvokst i Lindesberg, har studert ved Kungliga Musikhögskolan og ved Sibelius-Akademiet hos blant annet Eric Ericson og Jorma Panula. Han har også studert med Herbert Blomstedt og Franco Ferrara. Som operadirigent debuterte Borin i 1985 ved Norrlandsoperan. Han har deretter vært engasjert ved Vadstena-Akademien, Folkoperan og Kungliga Operan. Siden 1980-tallet har han jobbet med samtlige profesjonelle orkestre og kor i Sverige. Han har vært dirigent for Musikaliska sällskapet, Linköpings Akademiska Orkester, S:t Jacobs motettkör, Stockholms motettkör og S:t Jacobs ungdomskör. Fra 1981 til 1986 underviste han i dirigering ved Kungliga Musikhögskolan.
I 1996 ble han Generalmusikdirektor i Mecklenburg-Vorpommern, sjef og kunstnerisk leder for symfoniorkesteret og operaen. I 1998 ble han sjefsdirigent for Schleswig-Holsteins symfoniorkester i Flensburg. Borin har vært professor i dirigering ved musikkhøgskolen i Stuttgart siden 2002, og dessuten gjesteprofessor ved konservatoriet i Xi'an i Kina siden 2009. Per Borin har siden 2017 vært professor ved Operahögskolan - Stockholms Konstnärliga Högskola. Han har den siste tiden blant annet samarbeidet med og dirigert Kungliga Filharmonien Stockholm. På agendaen for 2020/21 har han samarbeid med Wermlandsoperan samt flere CD-innspillinger og korproduksjoner.  


== Utmerkelser ==
1982 – BBC «Let the people sing», The Silver Bowl, førstepris i alle kategorier
1985 – Stora Sten Frykberg-stipendiet
1983, 1985 – Musikaliska Akademiens stipendiat
1988 – Prinsessan Christina-stipendiet
1991 – Crusellstipendiet
2010 – H.M. Konungens medalj av 8. størrelse i høyblått bånd for fremragende innsats i svensk musikkliv


== Diskografi ==
1992 – Det brinner en stjärna - Jacobs motettkör, Lena Willemark, Olle Persson, Stefan Therstam
1995 – Karólína Eiríksdóttir: Portrait
1997 – Missilen (Bo Nilsson) Sveriges radios symfoniorkester
1998 – Svit ur Birgitta – Stockholms filharmoniska orkester
1999 – Katolsk mässa (August Söderman). Ann-Christine Biel, Birgitta Svendén, Claes-Håkan Ahnsjö, Curt Appelgren, Kungliga Musikhögskolans stora kör
2004 – Sinfonie A-dur (August Halm), Württembergische Philharmonic Reutlingen
2006 - Der Auftrag. Uraufführungen Rheinland-Pfälzischer Komponisten zum Mozartjahr 2006 mit dem SWR Rundfunkorchester Kaiserslautern
2007 - Festkonzert zum 150. Jubiläum der Musikhochschule Stuttgart


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vita auf der Webseite der Musikhochschule Stuttgart
Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet

Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet (Ugetsu Monogatari, 雨月物語) er en japansk film fra 1953 regissert av  Kenji Mizoguchi.


== Handling ==
I landsbyen Nakanogō, ved bredden av innsjøen Biwa i løpet av Sengoku-perioden. Genjūrō, en pottemaker, frakter sine varer til den nærliggende byen Ōmizo. Han blir ledsaget av Tōbei, som drømmer om å bli samurai. En respektert vismann forteller Genjūros kone Miyagi at hun burde advare ektemannen sin om å blant annet forberede seg på et sannsynlig angrep mot landsbyen. En kveld feier Shibata Katsuie og hans hær gjennom Nakanogō. Genjūrō ​​samler all sin keramikk, og frakte til en annen markedsplass.
Når de reiser over en innsjø, ser de en båt i tykk tåke. Den eneste passasjeren forteller at han ble angrepet av pirater, og advarer om at de burde reise hjem, før han dør. Tobeis kone Ohama nekter å reise sin vei. Miyagi ber Genjūrō ​​om ikke å forlate henne, men blir satt av ved kysten sammen med deres unge sønn, Genichi. På markedet selger Genjūros keramikk godt. Etter å ha fått sin andel av fortjenesten, kjøper Tōbei samurai-rustning, og sniker seg inn i rekkene til en  samurai-klam. Ohama leter etter Tōbei, men blir voldtatt av en gruppe soldater.
Genjūrō ​​får besøk av en adelskvinne og hennes kvinnelige tjener, som bestiller keramikk og ber ham levere il Kutsuki-herskapshuset. Genjūrō ​​får vite at soldater har angrepet herregården og drept alle som bodde der, bortsett fra fru Wakasa og hennes tjener. Genjūrō ​​blir forført av Wakasa, og hun overbeviser ham om å gifte seg med henne. I mellomtiden er Nakanogō under angrep. Miyagi og sønnen hennes gjemmer seg for soldater, og blir funnet av en eldre kvinne som får dem i sikkerhet. I skogen leter soldater desperat etter mat, og de oppdager Miyagi og sønnen hennes.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet på Internet Movie Database 
(sv) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet i Svensk Filmdatabas 
(da) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet på Allociné 
(nl) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet på MovieMeter 
(en) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet på AllMovie 
(en) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet på Turner Classic Movies 
(en) Fortellinger om en blek og mystisk måne etter regnet på Rotten Tomatoes
Reinfjellet (Kvæfjord)

Reinfjellet er et fjell i Kvæfjord kommune i Troms og Finnmark. Høyden på fjellet er 907 moh. Fjellet ligger på Hinnøya, mellom Gullesfjorden og Austerfjorden, på østsiden av Gullesfjorden.Fjelltoppen ligger på en vidde, i motsetning til mange andre tinder og egger langs Gullesfjorden. Dette viser at fjellet har ligget høyere enn isen under siste istid.På østsiden av fjellet, mot Austerfjorden, ligger et område som NGU overvåker som et potensielt ustabilt fjellområde. En to meter bred sprekk, med ukjent dybde, viser at det tidligere har vært bevegelse i en fjellblokk her.I Juvikdalen, nord for Reinfjellet, kan man finne spor etter gruvedrift fra starten av 1900-tallet.Man kan bestige Reinfjellet fra Kjengsnes, ved veiens ende, enten langs Hellaksla eller gjennom Juvikdalen. Fra toppen har man utsikt til Reinspælen og Møysalen i sørvest, og utover Gullesfjorden, Kvæfjorden og Andfjorden i nord.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Daintreeola

Daintreeola er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia (Queensland).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
Stammen Stereomerini Howden & Storey, 1992 – ikke i Europa
Slekten Daintreeola Howden & Storey, 2000
Daintreeola grovei Howden & Storey, 2000


== Kilder ==
Howden, H.F. og Storey, R.I. (2000) New Stereomerini and Rhyparini from Australia, Borneo and Fiji (Coleoptera: Scarabaeidae: Aphodiinae). Memoirs of the Queensland Museum 46( 1): 175-182. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Daintreeola i Global Biodiversity Information Facility 
Daintreeola – detaljert informasjon på Wikispecies
Skjelltindan

Skjelltindan er et fjell på grensen mellom Kvæfjord kommune i Troms og Finnmark og Sortland kommune i Nordland. Fjellet ligger på Hinnøya, like vest for Gullesfjorden. Høyden på den største tinden er 923 moh., og den nest høyeste tinden er 875 moh.Skjelltindan overvåkes av NGU som et potensielt ustabilt fjellområde. Undersøkelsen viser at det er to blokker på henholdsvis 400 meter ganger 200 meter og 400 meter ganger 100 meter, som har vært i bevegelse etter siste istid. Det er sannsynligvis lenge siden blokkene har beveget seg, men om det skulle skje igjen er det fare for at de raser ut i Gullesfjorden og forårsaker en flodbølge.Man kan bestige Skjelltindan fra Holandsdalen, nord for Flesnes. I nærheten av toppen er det et hull i fjellet, og gjennom hullet kan man se til Kveøya og Borkenes.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Mette Brandt Bjerknæs

Mette Brandt Bjerknæs (født 22. januar 1989 i Oslo) er en norsk båtracefører bosatt i Drøbak. Hun er utdannet adjunkt ved Høgskolen i Oslo og Akershus og jobber som lærer, i tillegg til å drive racingteamet Mette Bjerknes Racing.


== Racing ==
Bjerknæs vokste opp i en båtracefamilie. Faren Morten Bjerknæs konkurrerte i Formel 1 på 80-tallet og moren Lene Brandt Bjerknæs konkurrerte i klassen V-25 som ung. Mette Bjerknæs begynte med båtsport i 2009. Allerede året etter tok hun steget opp i klassen Formel 2. I 2011 kjørte hun sin første sesong i VM-serien til Formel 2 og konkurrerer i dag som én av bare tre kvinnelige førere på verdensbasis.

I 2011 signerte Bjerknæs kontrakt med det svenske teamet Lundin F1 Racing og konkurrerte for teamet i F2 VM i årene 2011 til 2016. I 2017 kjører hun for sitt eget team i VM-serien.
Bjerknæs ble i 2012 headhuntet til å kjøre for det franske teamet OTR i det legendariske enduranceracet 24h of Rouen (båtsportens svar på Le Mans 24t). Teamet, bestående av fire kvinnelige førere fra Sverige, Canada, Frankrike og Norge, endte på en fjerdeplass. I 2014 konkurrerte Bjerknæs sammen med det franske teamet Navikart Racing. Teamet tok en andreplass i Rouen og to førsteplasser i Polen. Bjerknæs ble tidenes første og eneste kvinnelige verdensmester i Class 2 sammen med Navikart Racing i 2014.


=== Meritter ===
4.-plass sammenlagt - Nordisk mesterskap F2 2010
4.-plass sammenlagt - Scandinavian Open F2 2010
3.-plass sammenlagt - Norgesmesterskap F2 2011
4.-plass - 24h of Rouen 2012
2.-plass - 24h of Rouen 2014
1.-plass - 6h of Augustow 2014 (race 1)
1.-plass - 6h of Augustow 2014 (race 2)
UIM Endurance Class 2 verdensmester 2014
3.-plass - 24h of Rouen 2015
Nominert til årets kvinnelige motorsportsutøver i 2015
Nominert til årets båtsportsutøver i 2015


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mette Bjerknæs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Fjelldal; Griffith Brænde «Mette (23) vil banke verden i båtracing» VG 6. mai 2012
Thommessen «Båtsølv til Mette Bjerknæs i 24-timersløp» Arkivert 6. april 2017 hos Wayback Machine. Båtliv 8. mai 2014
Løken «Nesten til topps i 24-timers løp» Arkivert 6. april 2017 hos Wayback Machine. Båtmagasinet 12. mai 2014
«Mette Bjerknæs» UIM F2 World Championship (f2worldchamp.com)
Moore «DRYU Waterproof Bags team up with UIM F2 driver Mette Brandt Bjerknæs» Powerboat Racing World 8. juni 2016
«- Å kjøre i mørket var helt nytt for meg» Akershus Amtstidene 8. mai 2014
Gjellestad «Revansje i Rouen» Arkivert 7. april 2017 hos Wayback Machine. Utdrag fra artikkel i Båtens Verden nr 2-2013
Den svarte pyramide

Den svarte pyramide, også kalt Amenemhet er mektig (Amenemhet is Mighty) er en pyramide  i Dahshur i Egypt, cirka 40 kilometer sør for det sentrale Kairo. Den var opprinnelig 75 meter høy, bygd i leirstein og dekket av kalkstein. Nå gjenstår bare ruiner av leirsteinene, noe som gjør at pyramiden fremstår som svart silhuett mot himmelen.
Det var farao Amenemhat III som under Egypts tolvte dynasti, omkring 1991–1783 f.Kr, lot bygge pyramiden i nærheten av Den røde pyramide og Den hvite pyramide.


== Referanser ==


== Bilder ==

		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Black Pyramid of Amenemhat III – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Den hvite pyramide

Den hvite pyramide, også kalt farao Amenemhat IIs pyramide, ligger i pyramideområdet i Dahshur i Egypt. Den er nå intet mer enn en haug av steinrester, som følge av at den i lang tid er blitt benyttet som steinbrudd. Den kalksteinen som dominerer blant restene har gitt pyramiden sitt navn.
Pyramiden var omgitt av en rektangulært anlagt muromkranset område. Flere intakte graver ble funnet innenfor murene. Her var det flere av Amenemhat IIs slektninger, blant annet gravkamrene til prins Amenemhatankh og prinsessene Ita, Khnumet, Itiueret og Sithathormeret. Gravmøblement av mange slag ble funnet der under utgravninger, som trekister, parfymekrukker av alabaster og kanopiske kister. Det var også store mengder av vakre smykker i Itas og Khnumets graver.
I 1894 og 1895 gravde Jacques de Morgan i pyramidekomplekset. Han konsentrerte seg om kongegravemne, og lot andre områder forbli urørte.


== Litteratur ==
Verner, Miroslav, The Pyramids - Their Archaeology and History, Atlantic Books, 2001, ISBN 1-84354-171-8
Lehner, Mark, The Complete Pyramids, Thames & Hudson ISBN 0-500-05084-8
Monteitheolus

Monteitheolus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En liten, knudrete gjødselbille. Hodet er kort og bredt, snuten (clypeus) litt framskytende, fasettøynene litt utstående. Pronotum har en dyp, vid tverrfure og sju høye, opphøyde lengdekjøler som er avbrutte av tverrfuren. De ytterste kjølene ligger langs ytterkanten. Dekkvingene er avmalnende bakover, nokså knudrete, hver dekkvinge med to kraftige lengderibber i hele lengden. Forbeina er ganske små og spinkle, uten tenner på leggen, bakbeina derimot store og kraftige, lårene med en "knekk" på midten, leggene ser vridde ut.


== Levevis ==
I alle fall noen av Rhyparini lever sammen med termitter. De voksne billene kommer ofte til lys om natten.


== Utbredelse ==
Arten lever på Fiji.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
Stammen Rhyparini Schmidt, 1910
Slekten Monteitheolus Howden & Storey, 2000
Monteitheolus fijiensis Howden & Storey, 2000


== Kilder ==
Howden, H.F. og Storey, R.I. (2000) New Stereomerini and Rhyparini from Australia, Borneo and Fiji (Coleoptera: Scarabaeidae: Aphodiinae). Memoirs of the Queensland Museum 46: 175–182.
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
Tegning av arten
(en) Aphodiinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(en) Monteitheolus i Global Biodiversity Information Facility 
Monteitheolus – detaljert informasjon på Wikispecies
Oxyataenius

Oxyataenius er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).  Slekten omfatter bare én art, som bare er kjent i ett eneste eksemplar.


== Utseende ==
En liten (ca. 5 millimeter), avlang, svart gjødselbille. Oversiden er tett punktert og tett hårete. Hodet er kort, bredt og nesten flatt. Dekkvingene har en opphøyd kant ved roten, hvert stripemellomrom med en knøl i spissen.


== Levevis ==
Ingenting er kjent om biologien til denne arten, som det bare er kjent ett eneste eksemplar av.


== Utbredelse ==
Arten er funnet i Chile.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
Stammen Eupariini Schmidt, 1910
Slekten Oxyataenius Dellacasa & Stebnicka, 2001
Oxyataenius morosus (Harold, 1869)


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Oxyataenius [1]
biolib.cz - Oversikt over stammer og slekter


== Eksterne lenker ==
(en) Oxyataenius i Global Biodiversity Information Facility 
Oxyataenius – detaljert informasjon på Wikispecies