jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Willingdon Island

Willingdon Island er den største kunstige øya i India, som utgjør en del av byen Kochi i delstaten Kerala. Mye av Willingdon Island ble bygget med masse fra sjøen i Kochi som ble mudret og lagt rundt en allerede eksisterende, men liten, naturlig øy. Mudringen ble gjort i forbindelse med byggingen av Kochi havn. På Willingdon Island ligger Kochi Naval Base (den indiske sørlige sjømilitære kommando) og sentral-instituttet for fiskeritkknologi, en enhet av Indian Council of Agricultural Research.
Øya huser også andre virksomheter forbundet med havnen, nemlig Office of Cochin Port Trust (som styrer havnebyen Kochi), Tollvesenet, og mer enn to dusin bedrifter  forbundet med shipping, eksport og import samt to hoteller og forretningssentre.


== Navn og historie ==
Øya ble opprettet under bygging av den nye Kochi havn i 1936 med jord mudret opp fra Vembanad Lake for tilstrekklig dybde for skipstrafikken. Den ble oppkalt etter den 1. Jarl av Willingdon, visekonge av India på den tiden som hadde iverksatt prosjektet. Ingeniør Robert Bristow var byggeleder for prosjektet, som også bygde det første huset på øya, sin egen bolig. I dag tilhører hele området Cochin-Port Trust og den indiske marinen.


== Beliggenhet ==
På Willingdon Island ligger to store hoteller, Malabar hotel og Hotel Mascot..
Willingdon Island har forbindelse til fastlandet og byen Kochi med vei- og jernbanebroen Venduruthy Bridge.
Prosjektet stod ferdig i 1939, like før andre verdenskrig. Foruten dyphavnen og marinebasen ble det også anlagt en flyplass, denne var i bruk frem til 1999 da den nye Cochin internasjonale lufthavn ble bygget i Nedumbassery, om lag 30 km nord for Kochi. 
Under andre verdenskrig ble det også bygget landgangsfartøy for en forventet invasjon av Japan.
Da britene trakk seg tilbake fra India etter uavhengigheten i 1947, etterlot de et uunnværlig og betydelig transportknutepunkt. I løpet av dens korte koloniale periode håndterte Willingdon nesten en million tonn gods. I 1960 var denne trafikken nesten doblet. Det er en hel-værs naturlig havn. (en av de største havnene i India) og et landemerke i byen Kochi i Kerala. Øya fungerer også som en lenke mellom India og andre havner i verden.


== Referanser ==
Herkulesisfugl

Herkulesisfugl (Alcedo hercules) er en fugl i isfuglfamilien. Den lever i Sørøst-Asia og Sør-Asia, hovedsakelig i landene Bangladesh, Myanmar, India, Kina, Bhutan, Laos og Vietnam.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Herkulesisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Herkulesisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Herkulesisfugl hos ITIS 
(en) Herkulesisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Alcedo hercules – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Alcedo hercules – detaljert informasjon på Wikispecies
Bukketinden

Bukketinden er et fjell på Hinnøya, mellom Øksfjorden og Kanstadfjorden. Toppen danner grensepunkt mellom Lødingen kommune i Nordland og Kvæfjord kommune i Troms. Toppen er 980 meter over havet. 
Dette var det sørligste punktet i Troms fylke til 1. januar 2020. Da ble Tjeldsund slått sammen med Evenskjær og innlemmet i Troms og Finnmark fylke. Tjeldodden er noe sydligere enn Bukketinden.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Ferrero Bay

Ferrero Bay er en rundt 15 nautiske mil bred bukt som ligger like vest for Cosgrove-isbreen. Den utgjør den vestlige delen av en bukt som ligger mellom King Peninsula og Canisteo Peninsula. Bukten ble kartlagt fra flyfoto tatt av U.S. Navy Operasjon Highjump i desember 1946 og ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter kapteinløytnant H.H. Ferrero, en sambandsoffiser for U.S. Navy Support Force i Antarktis i 1966-68.


== Kilder ==
«Ferrero Bay». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey. Besøkt 30. november 2012.
Skiskyting under Vinter-OL for ungdom 2012

Skiskyting under Vinter-OL for ungdom 2012 ble arrangert på Seefeld Arena i Innsbruck.


== Medaljer ==


=== Beste nasjon ===


=== Medaljevinnere ===


==== Jenter ====


==== Gutter ====


==== Mikslag ====


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Skiskyting under Vinter-OL for ungdom 2012 – Sprint jenter

6 km sprint jenter i Skiskyting under Vinter-OL for ungdom 2012 ble arrangert 15. januar på Seefeld Arena. 48 utøvere fra 27 ulike nasjoner sto på startstreken. Franziska Preuß fra Tyskland vant foran Galina Visjnevskaja fra Kasakhstan og Uljana Kajsjeva fra Russland.


== Resultat ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Storhøe (Folldal)

Storhøe er et fjell rett nord for Folldalbygda i Innlandet. Det har en høyde på 1 605 meter over havet og er det 18. høyeste fjellet i Hedmark.


== Se også ==
Fjell i Hedmark


== Referanser ==
Indigoisfugl

Indigoisfugl (vitenskapelig navn: Alcedo quadribrachys) er en fugl i isfuglfamilien. Den lever i Afrika sør for Sahara helt sør til Zambia.


== Eksterne lenker ==
(en) Indigoisfugl i Encyclopedia of Life 
(en) Indigoisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Indigoisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Indigoisfugl hos ITIS 
(en) Indigoisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Alcedo quadribrachys – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Alcedo quadribrachys – detaljert informasjon på Wikispecies
Koboltisfugl

Koboltisfugl (Alcedo semitorquata) er en fugl i isfuglfamilien. Den finnes i Sør- og Øst-Afrika. Den holder til i elver.
Koboltisfuglen har tre underarter:

Koboltisfugl (Alcedo semitorquata)
Alcedo semitorquata semitorquata
Alcedo semitorquata heuglini
Alcedo semitorquata tephria


== Eksterne lenker ==
(en) Koboltisfugl – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Koboltisfugl i Encyclopedia of Life 
(en) Koboltisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Koboltisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Koboltisfugl hos ITIS 
(en) Koboltisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Alcedo semitorquata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Alcedo semitorquata – detaljert informasjon på Wikispecies
Lakmusisfugl

Lakmusisfugl (Alcedo meninting) er en fugl i isfuglfamilien. Den finnes i Sør-Asia og Sørøst-Asia. Den holder til i elver i skoger. Den er nesten identisk med isfuglen, men er mørkere.


== Eksterne lenker ==
(en) Lakmusisfugl – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Lakmusisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Lakmusisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Lakmusisfugl hos ITIS 
(en) Lakmusisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Alcedo meninting – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Alcedo meninting – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Alcedo meninting – detaljert informasjon på Wikispecies
Kongsten Hageby

Kongsten Hageby er en hageby i Fredrikstad.


== Hageby-bevegelsen ==
Hageby-bevegelsen startet i England med Ebenezer Howard som bevegelsens fremste ideolog. Også i Norge ble hageby-konseptet populært over store deler av landet. Fra Arctanderbyen ble bygget i Oslo på begynnelsen av 1900-tallet og frem til 1960-årene ble det anlagt mange boligområder der det i tråd med hageby-prinsippene ble lagt vekt på at folk fra arbeiderklassen skulle kunne bo i småhusbebyggelse med mye frisk luft og vegetasjon rundt seg, ha mulighet for å dyrke nyttevekster i egne hager og ha kort vei til jobb, skole og butikker.
Også i Østfold ble det anlagt en rekke boområder etter denne modellen. Det kan være verdt å merke seg at foretaket DeNoFa – De Norske Fabrikker A/S – i 1912 kjøpte opp et område på Øra i dagens Fredrikstad kommune, for å bygge fabrikk. Kort tid etter tomtekjøpet ble deler av foretaket kjøpt opp av britiske Lever Brothers. Allerede på midten av 1850-årene hadde Lever Brothers gått i bresjen for sunne boforhold for sine fabrikkarbeidere, ved å anlegge «Sun City» som sammen med B var en forløper til den egentlige hageby-ideen.


== Kongsten ==
Kongsten Hageby ble en av hagebyene som ble etablert i Fredrikstad. Fredrikstads kommunes byplanmyndigheter utga i 1997 et skriv som inneholdt et historisk tilbakeblikk:„I gjenreisnings-perioden etter siste krig var det en stor boligproduksjon for å dekke det store behovet for mange og gode boliger.Første del av perioden var preget av hagebyutbygginger etter Sverre Pedersens byplan fra 1926. Eksempler på slike områder er Lundheim, Kongsten Hageby, Trosvik, Kniple. Disse områdene inneholder to etasjes hus mest i treverk med tomannsboliger, åttemanns-boliger og rekkehus.”I 1951 ble det bygget rekkehus i mur i Viggo Hansteens gate og Rolf Wickstrøms gate. Rekkehusene er i tråd med de opprinnelige hageby-prinsippene, og kan minne om den flere tiår eldre bebyggelsen i Ullevål Hageby. Tomannsboligene i Kongsten Hageby er også bygget i 1950-årene, etter typetegninger utarbeidet av Husbankens distriktsarkitekter. De har stående panel, saltak med relativt slak takvinkel, og vinduer med vertikal todeling. Hagebruk var viktig i rasjoneringstiden etter krigen, og i Kongsten Hageby er det godt med hager som ga beboerne muligheten til matauk såvel som lys og luft.


=== Gatene i Kongsten Hageby ===
Følgende gater er adresser i Kongsten Hageby. Personene de er oppkalt etter er angitt i parentes etter gatenavnet.

Viggo Hansteens gate (Viggo Hansteen)
Rolf Wickstrøms gate (Rolf Wickstrøm)
Fru Ingers gate (Inger Jørgensdatter Litle)
Daniel Bildts gate (Daniel Bildt, eier av Sigerstad)
Otte Rømers gate (Otte Rømer, eier av Sigerstad)
Bruberggata
Jens Langs gate (Jens Lang, Fredrikstads første borgermester)


== Referanser ==
Kniple (hageby)

Kniple er en hageby i Fredrikstad.


== Hageby ==
Hageby-bevegelsen startet i England med Ebenezer Howard som bevegelsens fremste ideolog. Også i Norge ble hageby-konseptet populært over store deler av landet. Fra Arctanderbyen ble bygget i Oslo på begynnelsen av 1900-tallet og frem til 1960-tallet ble det anlagt mange boligområder der det i tråd med hageby-prinsippene ble lagt vekt på at folk fra arbeiderklassen skulle kunne bo i småhusbebyggelse med mye frisk luft og vegetasjon rundt seg, ha mulighet for å dyrke nyttevekster i egne hager og ha kort vei til jobb, skole og butikker.

Også i Østfold ble det anlagt en rekke boområder etter denne modellen, og Kniple ble en av hagebyene som ble etablert i Fredrikstad. Fredrikstads kommunes byplanmyndigheter utga i 1997 et skriv som inneholdt et historisk tilbakeblikk:„I gjenreisnings-perioden etter siste krig var det en stor boligproduksjon for å dekke det store behovet for mange og gode boliger.Første del av perioden var preget av hagebyutbygginger etter Sverre Pedersens byplan fra 1926. Eksempler på slike områder er Lundheim, Kongsten Hageby, Trosvik, Kniple. Disse områdene inneholder to etasjes hus mest i treverk med tomannsboliger, åttemanns-boliger og rekkehus.”


== Referanser ==
Lundheim (hageby)

Lundheim er en hageby i Fredrikstad.


== Hageby ==
Hageby-bevegelsen startet i England med Ebenezer Howard som bevegelsens fremste ideolog. Også i Norge ble hageby-konseptet populært over store deler av landet. Fra Arctanderbyen ble bygget i Oslo på begynnelsen av 1900-tallet og frem til 1960-tallet ble det anlagt mange boligområder der det i tråd med hageby-prinsippene ble lagt vekt på at folk fra arbeiderklassen skulle kunne bo i småhusbebyggelse med mye frisk luft og vegetasjon rundt seg, ha mulighet for å dyrke nyttevekster i egne hager og ha kort vei til jobb, skole og butikker.

Også i Østfold ble det anlagt en rekke boområder etter denne modellen, og Lundheim ble en av hagebyene som ble etablert i Fredrikstad. Fredrikstads kommunes byplanmyndigheter utga i 1997 et skriv som inneholdt et historisk tilbakeblikk:„I gjenreisnings-perioden etter siste krig var det en stor boligproduksjon for å dekke det store behovet for mange og gode boliger.Første del av perioden var preget av hagebyutbygginger etter Sverre Pedersens byplan fra 1926. Eksempler på slike områder er Lundheim, Kongsten Hageby, Trosvik, Kniple. Disse områdene inneholder to etasjes hus mest i treverk med tomannsboliger, åttemanns-boliger og rekkehus.”


== Referanser ==
Astrid Tveitan

Astrid Tveitan (født 1974) er en norsk artist og låtskriver, utdannet lektor og cand.philol fra universitetet i Oslo, med hovedfag i kristendomskunnskap fra Det teologiske menighetsfakultet. Hun har tidligere, via MTG-Sony og EMI, utgitt låter som har blitt spilt og playlistet på riksdekkende radio m.m. Astrid Tveitan har deltatt i flere tv-program, blant annet serien Det Store Korslaget (TV 2), Sankthansfeiring fra Stavern (NRK1) og «Sommertoget» (NRK1). I 2000 deltok hun som soloartist i den norske Melodi Grand Prix-finalen med låten «I never stopped loving you» (Sigurd Røsnes/Jimmy James Ekgren). Den senere tid har Astrid Tveitan gitt ut egen musikk på eget plateselskap. Singelen «Dance through the storm» ble sluppet sommeren 2017, "How Do We Deal" i 2018 og "When It's Dark Outside" i 2019. Singlene har blitt spilt og playlistet på en rekke radiostasjoner i Norge.


== Diskografi ==
1999 Millenium Project, Enter 2000 (EP), MTG-SONY (tekstforfatter og vokalist)
2000: Astrid Tveitan, «I never stopped loving you» (singel), EMI (vokalist)
2010 Kay Eide, «The Landfall» (korist)
2013: Tom Hansen, «Standing tall» (tekstforfatter og vokalist)
2015: Tom Hansen, «A taste of California» (tekstforfatter og vokalist)
2017: Gudny Aspaas, «No Stranger» (korist)
2017: Astrid Tveitan, «Dance through the storm», Tveitan Music (tekstforfatter, komponist og vokalist)
2018: Astrid Tveitan, "How Do We Deal", Tveitan Music (Tekst: Astrid Tveitan/Jeff Wasserman/Lars-Erik Dahle, Mel: Astrid Tveitan/Lars-Erik Dahle)
2019: Astrid Tveitan, "When It's Dark Outside", Tveitan Music (tekst/mel/vokal: Astrid Tveitan/Jonny Sjo)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Buggi-buggi

Buggi-buggi er en sanglek. Melodien og opphavet er det samme som den engelske varianten «Hokey Pokey.»


== Tekst ==
Så tar vi høyre hånden fram
Så tar vi høyre hånden bak
Så tar vi høyre hånden fram
Og rister litt på den
Å danser buggi buggi
Å snur oss omkring

Så er vi her igjen.
Å, buggi buggi buggi
Å, buggi buggi buggi
Å buggi buggi buggi
Så er vi her igjen

Så tar vi venstre hånden frem
Så tar vi venstre hånden bak
Så tar vi venstre hånden fram
Og rister litt på den
Å danser buggi buggi
Å snur oss omkring
Så er vi her igjen.

Å, buggi buggi buggi osv...

Så tar vi høyre foten frem osv...

Så tar vi venstre foten frem osv...

Så tar vi nesa frem osv...

Så tar vi rompa frem osv...

Så tar vi tunga frem osv...

Så tar vi hodet frem osv...

Så tar vi hele kroppen frem osv...
Microcarbo

Microcarbo (småskarver) er én av to slekter i skarvefamilien (Phalacrocoracidae), en familie som inngår blant sulefuglene (Suliformes). Slekten omfatter de mindre skarvene og teller kun fem nålevende arter, med tilsammen åtte taxa. Artene regnes som kystbundne dykkende sjøfugler med både marin og limnisk tilknytning, og de er utbredt i deler av Afrika, Eurasia og Australasia.


== Biologi ==
Småskarvene måler omkring 45–65 cm og veier gjerne cirka 360–900 g, avhengig av arten. Vingespennet måler 80–91 cm, avhengig av arten. Alle har i hovedsak sort fjærdrakt, men én art kan ha hvit underside eller hvit framhals (fargevarianter) og flere av de andre har enten innslag av blågrønt eller grått i det svart på oversiden av vingene. En art har dessuten små avlange spetter på kroppen. Hodet og øvre del av halsen kan dessuten være mørkebrun eller mørkt olivenfarget hos flere arter.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til J. Orta (2018). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn i parentes er uoffisielle midlertidige beskrivelser, som endres når nye offisielle navn foreligger.

Suliformes, sulefugler
Phalacrocoracidae, skarvefamilien
Microcarbo, (småskarver)
M. corontatus, kronskarv
M. africanus, langhaleskarv
M. pygmaeus, dvergskarv
M. niger, orientdvergskarv
M. melanoleucos, kortnebbskarv
Poikilocarbo
Urile
Phalacrocorax (storskarver)
Gulosus
Nannopterum
Leucocarbo


== Fotogalleri ==

		
		
		
		
		
		


== Fossiler ==
M. serventyorum er en fossil småskarv funnet i Bullsbrook i delstaten Vest-Australia i 1994. Den stammer fra holocen.


== Se også ==
Sjøfugler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Microcarbo – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Microcarbo i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Microcarbo hos Artsdatabanken 
(sv) Microcarbo hos Dyntaxa 
(en) Microcarbo hos Fossilworks 
(en) Microcarbo hos ITIS 
(en) Microcarbo hos NCBI 
(en) Kategori:Microcarbo – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Microcarbo – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Microcarbo – detaljert informasjon på Wikispecies
Nina Malterud

Nina Malterud (født 28. oktober 1951 i Oslo) er norsk keramiker og professor i kunst. Hun er utdannet ved Statens Håndverks- og kunstindustriskole (1971–74), og arbeidet deretter i 20 år som kunstner ved Frysja Kunstsenter i Oslo. Hun har siden 1994 vært professor og leder av keramikklinjen ved Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, i tillegg til sitt kunstneriske virke. I årene 1999–2002 var hun viserektor og fra 2002–2010 rektor ved Kunsthøgskolen i Bergen. 
Som kunstner har hun produsert en lang rekke utstillinger og bestillingsverk. De første 20 årene av sin karriere jobbet hun ved Frysja Kunstsenter in Oslo, hvor hun blant andre gjorde flere utstillinger og prosjekter i samarbeid med Beth Wyller og Lisbet Dæhlin. Hun er kjent for å basere sin kunst på velkjente keramiske former som kopper, boller, fat og fliser, og mens hennes tidligere arbeider bestod av forsiktig ornamentering, matte flater og jordfarger, er hennes senere verk mer fargerike med glaserte flater og et mer abstrakt uttrykk. Mange av hennes arbeider er i årenes løp innkjøpt av de norske kunstindustrimuseene og andre norske samlinger.
Nina Malterud var i 1979 initiativtager til tidsskriftet Kunsthåndverk og var medlem av redaksjonen fram til 1987. Hun har skrevet en rekke tekster til utstillinger og kataloger, og er også en aktiv kunstkritiker. I tillegg har hun i en årrekke vært svært sentral i diskursen omkring kunstnerisk utviklingsarbeid i akademia, og har i den forbindelse publisert flere artikler i vitenskapelige tidsskrifter. 
Malterud var sentral i opprettelsen av Program for kunstnerisk utviklingsarbeid i 2003 og har sittet i styret i programmet fram til 2014. Hun har også medvirket i en rekke ulike oppdrag i forbindelse med utredninger om og evalueringer av høyere kunstutdanning. 
Hun har mottatt flere utmerkelser og stipender, blant annet Statens treårige arbeidsstipend i 1979–1981, Anton Chr. Houens legat i 1985, Norske Kunsthåndverkeres vederlagsstipend i 1989 og Norske Kunsthåndverkeres ærespris i 2005. I 2022 mottok hun Ulrik Hendriksens ærerspris fra Bildende Kunstneres Hjelpefond, en pris som tildeles en billedkunstner, kunsthåndverker eller kunstfotograf som har gjort en spesielt fortjenstfull og uegennyttig innsats til beste for kunstnere og det visuelle kunstfeltet i Norge.


== Publikasjoner ==
Malterud, Nina (2013). Supervisors’ Support – Some Specific Challenges. SHARE Handbook for Artistic Research Education, p.60-65
Malterud, Nina og Anne Britt Ylvisåker (2002). Brennpunkt Bergen. Keramikk 1950–2000. Kunsthøgskolen i Bergen/ Permanenten Vestlandske Kunstindustrimuseum. Bergen.
Malterud, Nina (2009). Can You Make Art without Research? I Art and Art Research, Zürich University of the Arts.
Malterud, Nina (2012). Kunstneriske utviklingsarbeid – nødvendig og utfordrende. Information. Nordic Journal of Art and Research. Vol 1/2012

(no) Publikasjoner av Nina Malterud i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nina Malterud i Norsk kunstnerleksikon
Hjemmeside
Intervju med Malterud
Kunsthåndverk, tidsskrift
Back Off Boogaloo

«Back Off Boogaloo» er Ringo Starrs tredje single, og den andre vellykkede, siden oppbruddet med The Beatles. Starr var inspirert av glamrockeren Marc Bolan, som ofte brukte uttrykket «Boogaloo». Starr ga senere ut en annen versjon med mer soul og med Beatles-tekster i 1981 til plata Stop and Smell the Roses.
Sangen er tillagt å være et spark mot Paul McCartney - som skulle ha brukt kallenavnet «Boogaloo», hans bruk av narkotika og hans kommentarer mot de andre Beatles-medlemmene. Imidlertid har Starr selv sagt at det var fra Marc Bolan som sto bak ordet, og at det var slik det ble til. I tillegg har McCartney selv omtalt sangen som en av hans favorittsanger av Starr.


== Referanser ==
Blast From Your Past

Blast From Your Past er det første samlealbumet fra Ringo Starr etter suksessene til Ringo, Goodnight Vienna og singlene «Back Off Boogaloo» og «It Don't Come Easy». Albumet ble gitt ut i en periode der Starr selv var involvert med skilsmisse fra Maureen Cox, og inneholdt ingen nye sanger. 
Albumet hadde begrenset suksess, og fikk bare en 30.-plass i USA, mens den ikke kom inn på listene i Storbritannia. Dette ble hans siste album på Apple, og EMI ga ham ikke fornyet kontrakt.


== Sporliste ==


=== Side 1 ===
«You're Sixteen (You're Beautiful And You're Mine)» (Bob Sherman, Richard Sherman) - 2:47
«No No Song» (Hoyt Axton, David Jackson) - 2:29
«It Don't Come Easy» (Richard Starkey) - 3:02
«Photograph» (Starkey, George Harrison) - 3:55
«Back Off Boogaloo» (Starkey) - 3:18


=== Side 2 ===
«Only You (And You Alone)» (Buck Ram, Ande Rand) - 3:23
«Beaucoups of Blues» (Buzz Rabin) - 2:32
«Oh My My» (Vini Poncia, Starkey) - 4:17
«Early 1970» (Starkey) - 2:19
«I'm the Greatest» (John Lennon) - 3:22


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blast From Your Past på Discogs 
(en) Blast From Your Past på MusicBrainz 
(en) Blast From Your Past på AllMusic
Ringo’s Rotogravure

Ringo's Rotogravure er det femte studioalbumet til Ringo Starr. Det er også det siste der alle de tre andre tidligere medlemmene av The Beatles hjalp til. McCartney bidro med sangen «Pure Gold», Lennon med «Cookin' (In the Kitchen of Love)» og Harrison med «I'll Still Love You». Lennon og McCartney deltok også som sangere på sine egne sanger, og i tillegg deltok Dr. John, Peter Frampton, Eric Clapton (som også skrev en av låtene), Klaus Voormann, Harry Nilsson, Levon Helm og Jim Keltner. Albumet solgte ikke spesielt godt.


== Sporliste ==
Side en«A Dose of Rock 'n' Roll» (Carl Groszman) – 3:24
med Peter Frampton på gitar og Dr. John på keyboard
«Hey! Baby» (Margaret Cobb, Bruce Channel) – 3:11
"Pure Gold» (Paul McCartney) – 3:14
med Paul og Linda McCartney som backingvokalister
«Cryin'» (Vini Poncia, Richard Starkey) – 3:18
"You Don't Know Me at All" (Dave Jordan) – 3:16Side to«Cookin' (In the Kitchen of Love)» (John Lennon) – 3:41
med John Lennon på piano, Dr. John på gitar og orgel og Melissa Manchester som backingvokalist
«I'll Still Love You» (George Harrison) – 2:57
«This Be Called a Song» (Eric Clapton) – 3:14
med Eric Clapton på gitar og Melissa Manchester som backingvokalist
«Las Brisas» (Nancy Andrews, Starkey) – 3:33
«Lady Gaye» (Poncia, Starkey, Clifford T. Ward) – 2:57
med Dr. John på keyboards og Harry Nilsson som backingvokalis
«Spooky Weirdness» – 1:26
Ikke med på sporlisten, og inneholder studiolyder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ringo's Rotogravure på Discogs 
(en) Ringo's Rotogravure på MusicBrainz 
(en) Ringo's Rotogravure på Spotify 
(en) Ringo's Rotogravure på AllMusic