jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Odontolabis katsurai

Odontolabis katsurai er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannen 50-68 millimeter), kraftig, matt svart hjortebille. Dekkvingene er gulbrune til brunrøde, svarte ved roten og langs sømmen. Hannen har stort hode og forstørrede kjever, disse er slanke og krumme, med en butt tann nær spissen. Hodet har en butt tann bak fasettøynene. Pronotum er rundet innsnevret bakerst. Dekkvingene er blanke, noe hvelvede, bredest litt bak roten. Undersiden er svart bortsett fra hodets midtparti og bakbrystet, som er mørkt rødlige. Beina er svarte.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.


== Utbredelse ==
Arten har en relativt begrenset utbredelse på det nordlige Borneo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Odontolabini
Slekten Odontolabis Hope, 1842 – 44 arter
Odontolabis katsurai Ikeda, 1998


== Kilder ==
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over artene, foto: Benjamin Harink
Bildegalleri
(en) Odontolabis katsurai i Encyclopedia of Life 
(en) Odontolabis katsurai i Global Biodiversity Information Facility 
Odontolabis katsurai – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Odontolabis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pimansk

Pimansk eller pima-språk er en nord-amerikansk språkgruppe brukt blant amerikanske urfolk i Mexico og USA.


== Språk ==
Språkgruppen består av følgende språk:

O'odham
O'ochkam
O'otham
Tepecano (†)


== Eksterne lenker ==
Piman, Glottolog
The Blue Bird (1918)

The Blue Bird er en stum amerikansk fantasyfilm fra 1918 regissert av Maurice Tourneur. Filmmanuset ble skrevet av Charles Maigne. Det litterære forelegget var Maurice Maeterlincks skuespill L'Oiseau bleu, som ble uroppført på Moskva kunstnerteater den 30. september 1908. Søskenparet Mytyl og Tyltyl blir spilt av den norskfødte, amerikanske skuespilleren Tula Belle og Robin Macdougall.I 2004 ble filmen vurdert som «kulturelt, historisk eller estetisk betydningsfull» av Library of Congress og valgt ut til bevaring i dets National Film Registry.
The Blue Bird ble nyinnspilt av Twentieth Century-Fox i 1940 og 1976.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn i studioene til Famous Players-Lasky i Fort Worth i New Jersey. Filmen er 1 time og 20 minutter lang.


== Filmklipper ==
Ifølge nyere kilder ble The Blue Bird redigert (klippet) av Clarence Brown.


== Handling ==
Feen Berylune oppfordrer søskenparet Mytyl og Tyltyl til å søke etter lykkens blå fugl.


== Rolleliste ==
Tula Belle – Mytyl
Robin Macdougall – Tyltyl
Edwin E. Reed – pappa Tyl
Emma Lowry - mamma Tyl
William J. Gross – Gaffner Tyl
Florence Anderson – bestemor Tyl
Edward Elkas – Berlingot
Katherine Bianchi – Berlingots datter
Lillian Cook – feen Berylune
Gertrude McCoy – Lys
Lyn Donelson – Natt
Charles Ascot – Hund
Tom Corless – Katt
Mary Kennedy – Vann
Eleanor Masters – Melk
Charles Craig – Sukker
Sammy Blum – Brød
S.E. Potapovitch – Ild
Rose Rolanda


== Bevaringsstatus ==
En kopi av filmen befinner seg i George Eastman House Motion Picture Collection.


== Videoversjon ==
Se filmen her:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Blue Bird på Internet Movie Database 
(nl) The Blue Bird på MovieMeter 
(en) The Blue Bird på AllMovie
VM i taekwondo 1993

VM i taekwondo 1993 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i New York i USA i 1993.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 1995

VM i taekwondo 1995 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Manila på Filippinene i 1995.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 1997

VM i taekwondo 1997 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Hongkong i 1997.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 1999

VM i taekwondo 1999 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Edmonton i Canada i 1999.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
Chuathbaluk

Chuathbaluk (alaskayupik: Curarpalek) er en by i den amerikanske delstaten Alaska. I 2010 hadde byen 118 innbyggere.Chuathbaluk ligger i folketellingsområdet Bethel, vest i Alaska. Byen ligger ved elva Kuskokwim, omtrent 160 km oppover elva fra Bethel. Den dekker et område på 13.4 km².


== Referanser ==
VM i taekwondo 2001

VM i taekwondo 2001 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Jeju i Sør-Korea i 2001.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 2003

VM i taekwondo 2003 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Garmisch-Partenkirchen i Tyskland i 2003.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
Dingiso

Dingiso (Dendrolagus mbaiso) er en trekenguru i slekten Dendrolagus. Den er endemisk for et lite område sentralt i den vestlige delen av Ny-Guinea tilhørende Indonesia. 


== Utbredelse ==
Dingisoen lever i skogkledde områder i fjellkjeden Sudirman Range i provinsen Papua i Indonesia.


== Beskrivelse ==
Dingisoen har et karakteristisk mønster med svart og hvit pels, den har hvit mage og svart hode og rygg. I motsetning til andre trekenguruer, tilbringer den lite tid i trærne.


== Eksterne lenker ==
(en) Dingiso i Encyclopedia of Life 
(en) Dingiso i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Dingiso hos ITIS 
(en) Dingiso hos NCBI 
(en) Kategori:Dendrolagus mbaiso – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dendrolagus mbaiso – detaljert informasjon på Wikispecies
Dag Ove Skjold

Dag Ove Skjold (født 1969) er en norsk historiker. Skjold er utdannet ved Universitetet i Oslo og NTNU og arbeider i hovedsak med moderne økonomisk historie. Skjold er ansatt som førsteamanuensis i historie ved Universitetet i Sørøst-Norge, og har tidligere vært ansatt som forsker ved Handelshøyskolen BI.  


== Utvalgte publikasjoner ==
A Wealth of Tradition. Jøtul 1853-2003, Fredrikstad, 2003 (238 s.)
For velferd og industri. Statens kraft 1947-1965, Universitetsforlaget, 2006 (271 s.)
Statens nett. Systemutvikling i norsk elforsyning 1890-2007 (Med Lars Thue), Universitetsforlaget, 2007 (622 s.)
Power for Generations. Statkraft and the Role of the State in Norwegian Electrification, Universitetsforlaget, 2009 (283 s.)
Beyond borders. The internationalisation of Statkraft 1990-2015, Universitetsforlaget, 2015 (271 s.).
Organisering og samarbeid i norsk elforsyning, ca. 1900-1985, doktoravhandling, NTNU, 2015 (333 s.)
Fra vann til velferd. E-CO energi i markedets epoke, 2017


== Referanser ==
Thomas S. Monson

Thomas Spencer Monson (født 21. august 1927 i Salt Lake City i Utah, død 2. januar 2018 samme sted) var den 16. presidenten for Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige (mormonerne), et embede han tiltrådte 3. februar 2008, omtrent en uke etter sin forgjenger Gordon Hinckleys død.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Monson var det andre barnet i en søskenskare på seks og vokste opp i Salt Lake City. I 1944 begynte han å studere ved University of Utah og tok også verving som reserve i den amerikanke flåten. Etter å ha tjenestegjort i flåten i seks måneder vendte han etter krigsslutt tilbake til sine studier og tok eksamen i 1948.
Straks deretter begynte han å arbeide for avisen Deseret News. Han giftet seg i oktober 1948 med Frances Beverly Johnson (død i mai 2013), og de fikk tre barn.


=== Lederskap i mormonkirken ===
I 1950 ble han biskop i kirken. Senere ble han rådgiver til en stavspresident i Salt Lake City og mellom 1959 og 1962 var han leder for kirkens misjon i Canada med hovedkvarter i Toronto. Da han returnerte fra Canada fortsatte han å arbeide for Deseret News og dets trykkeri.
I 1963 ble han kalt til å bli apostel innen kirken. På 1970-tallet var han leder for kirkens Scripture Publication Committee. Han fortsatte også sin utdannelse og tok mastergradseksamen fra Brigham Young University i 1974.
Etter kirkens president Spencer W. Kimballs død i 1985 utnevnte den nye presidenten Ezra Taft Benson Gordon B. Hinckley og Monson til sin første- respektive annenrådgiver. Monson og Hinckley var også rådgivere til Bensons etterfølger, Howard W. Hunter.
Da Hinckley etterfulgte Hunter som president ble Monson dennes førsterådgiver. Samtidig var han president for de tolv apostlers kvorum (Boyd K. Packer var imidlertid tjenestegjørende president for kvorumet da Monson var rådgiver).


=== Sekstende president ===
Etter Hinckleys død ble Monson kirkens 16. president den 3. februar 2008. Som sine rådgivere utnevnte han Henry B. Eyring og Dieter F. Uchtdorf. Foruten innen Jesu Kristi Kirke av siste dagers hellige var Monson også engasjert i Boy Scouts of America.
I juni 2008 sendte Monson direkte brev til lokale mormonmenigheter i California der han oppfordret dem til å støtte Proposition 8, som ville forby homoseksuelle ekteskap i California. Dette utløste en del kritikk.

I 2010 fjernet kirken to rasistisklydende innledninger fra deres versjon av Mormons Bok.
I 2012 ble mormonenes tempelseremonier (ulovlig) filmet for første gang noensinne og lagt på Youtube.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Thomas S. Monson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thomas S. Monson – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thomas S. Monson på Internet Movie Database 
(en) Thomas S. Monson hos The Movie Database 
(en) Thomas S. Monson på Twitter 
(en) Thomas S. Monson på Facebook
VM i taekwondo 2005

VM i taekwondo 2005 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Madrid i Spania i 2005.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 2007

VM i taekwondo 2007 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Beijing i Kina i 2007.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 2009

VM i taekwondo 2009 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i København i Danmark i 2009.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 2011

VM i taekwondo 2011 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Gyeongju i Sør-Korea i 2011.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 2013

VM i taekwondo 2013 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Puebla i Mexico i 2013.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
VM i taekwondo 2015

VM i taekwondo 2015 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i Tsjeljabinsk i Russland i 2015.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==
Carl Løvendal

Carl friherre Løvendal (født 25. september 1660, død 25. september 1689) var en adelsmann og offiser, tvillingebror til den senere stattholder i Norge, Waldemar Løvendal.
Carl var eldste tvillingebarn av Ulrik Fredrik Gyldenløve og hans første hustru Sophie Urne, og dermed barnebarn av kong Frederik III. Da foreldrenes ekteskap var inngått i hemmeliget og uten kongens tilladelse, forlot Gyldenløve Urne og giftet seg kort tid etter guttenes fødsel med adelskvinnen Marie Grubbe. 
Carl ble oppdratt sammen med broren i Nederlandene, hvor han valgte den sjømilitære vei. I 1678 var han adelborst på den nederlandske flåte. Den 1. mai 1682 ble brødrene  oppløftet i den friherrelige stand med navnet Løvendal.I 1686 hadde faren utsett Carl til å tjene venetianerne på Morea, i 1689 gikk han i Ostindisk Kompagnis tjeneste. Her fulgte han med skipet Den flyvende Ulv mot Trankebar. På sin fødselsdag den 25. september 1689 tok han sitt eget liv på São Tomé i Guineabukten, hvoretter han to dager senere ble jordet med militær honnør.


== Referanser ==
St. Lukas medisinske senter

St. Lukas medisinske senter (polsk: Centrum Medyczne Św. Łukasza) er en privatklinikk i den polske byen Gdańsk.
Klinikken er etablert og ledes av den polske legen Krzysztof Majdyło. Han har opprinnelig spesialisering innen behandling av osteoporose, men har senere hospitert hos den amerikanske legen Richard Horowitz som har vært sentral i drakampen om riktig behandling av flåttbårne sykdommer.Siden 2013 har St. Lukas diagnostisert og behandlet pasienter med borreliose basert på retningslinjene til organisasjonen International Lyme and Associated Diseases Society (ILADS) hvor Dr. Majdyło også er medlem. Disse retningslinjene er i strid med den vitenskapelige konsensus som danner grunnlaget for offisielt anbefalt behandling i de fleste lands helsevesen. Pasientene får stilt borreliadiagnose gjennom testmetoder som ikke er vitenskapelig anerkjente grunnet høy andel av falske positiver, og ofte hevdes flåttbittet å ha inntruffet langt tilbake i tid eller at pasienten ikke kan huske å ha blitt bitt av flått. De fleste pasienter settes på langvarig antibiotikabehandling, i mange tilfeller for mer enn ett år. Det finnes ikke vitenskapelig dokumentasjon for at dette er mer effektivt enn standard antibiotikabehandling, og er derimot dokumentert å medføre betydelig helsefare. Behandlingen tiltrekker seg i hovedsak pasienter som det offentlige helsevesenet ikke mener har borreliose, eller som har gått gjennom standard behandling for borreliose og mener seg fortsatt syke. Behandlingene frarådes av det offentlige helsevesenet i Polen som for øvrig benytter samme metoder for diagnostikk og behandling som andre vestlige land. Den norske borrelia-spesialisten Per Harald Bjark har karakterisert behandlingen ved St. Lukas som «helt hinsides all etablert og forsvarlig behandling». Også fra polske eksperter har det kommet skarp kritikk av diagnostikk og behandling som utføres av klinikken.Grunnet økende oppmerksomhet på faren for antibiotikaresistens er det strenge restriksjoner på bruk av antibiotika, og det har blitt vanskelig å få tilbudt behandling for pasienter som mener seg rammet av kronisk borreliose. Dette har ført til økt tilstrømning av internasjonale kunder til St. Lukas, og etter stengingen av Norsk Borreliosesenter i 2013 har det også blitt mange norske pasienter på klinikken. Flere hundre norske pasienter skal ha blitt behandlet ved klinikken. Behandlingen dekkes ikke av det offentlige helsevesenet og pasientene må betale behandlingen selv som kan koste flere hundre tusen kroner. I likhet med Norsk Borreliosesenter har ikke St. Lukas noen systematisk oppfølging av pasientene og har da ikke statistikk som viser hvor mange som blir bedre eller hvor mange som får bivirkninger av behandlingen. Dr. Majdyło hevder imidlertid at ingen pasienter på hans klinikk har dødd av behandlingen.Klinikken tilbyr også hypertermi som alternativ behandling av kreft.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Christiania Teater (figurteaterkompani)

Christiania Teater var et figurteaterkompani etablert av Mona Wiig i samarbeid med den svenske regissøren Gösta Kjellin i 1985.Gruppen ble opprettet for å utvikle et figurteaterrepertoar basert på den fellesnordiske kulturarven, samt å virke for utarbeidelse av ny, nordisk dukketeaterdramatikk.


== Oppsetninger ==
Christiania Teater hadde urpremiere på sin første oppsetning i 1986. Det første stykket het Hans Christian og Hans Christiania.
Fra 1986 til 1992 satte Christiania Teater opp følgende forestillinger:

1986 – Hans Christian og hans Christiania
1987 – Gledestårer og Dukkevals
1988 – Rottefangeren
1989 – Youkiko
1990 – Myten om Orfeus & Eurydike
1992 – Kongesønnen og prinsessen som forsvant i havet
1992 – Fugl Dam


=== Hans Christian og hans Christiania (1986) ===
Stykket tok utgangspunkt i historien om den danske dikteren Hans Christian Andersen og i hans fortellinger. Manus var ved Gösta Kjellin, og dukker og masker var designet av Kari Noreger og Mona Wiig. Wiig hadde også regien og var scenograf for oppsetningen. Musikken var skrevet av Asbjørn Håmo, og dukkespillere var Anne Thomte og Nina Matzow.


=== Gledestårer og Dukkevals (1987) ===
Denne oppsetningen hadde urpremiere i Kunstindustrimuseet i Oslo i 1987. Den ble tatt opp igjen våren og høsten 1988, og ble blant annet vist på Sandvika Kino. Mona Wiig hadde laget dukkene og scenografien, og var også regissør for forestillingen. Dukkespiller og skuespiller var Hanne Dahle, som også fremførte sanger til eget akkompagnement. Stykket ble utarbeidet etter en idé av Anne Thomte, og handlet om en gammel mann som så tilbake på livet sitt. Forestillingen ble betegnet som «et uhøytidelig og humoristisk sørgespill» som passet for barn fra 6 år og oppover.


=== Rottefangeren (1988) ===
I mai 1988 hadde Christiania Teater premiere på sin tredje forestilling. Helge Andersen hadde dramatisert fortellingen om Rottefangeren fra Hameln for ensemblet, og Mona Wiig regisserte stykket. Dukkedesign og scenografi var ved Lisbeth Narud. Det medvirket en skuespiller og tre dukkespillere i oppsetningen. Skuespiller Torstein Kvenås og dukkespiller Anne Thomte medvirket i hele spilleperioden. Frem til august var Marianne Edvardsen og Elin Østraat de to øvrige dukkespillerne, og fra august ble de erstattet av Ragnhild Wang og Ellen Gaulthier Jørgensen.


== Referanser ==
Epler, gips og kjærlighet

Epler, gips og kjærlighet er en norsk TV-serie fra 1995 / 1996 regissert av Finn Krogvig. Manuset ble skrevet av Tone Rønning, Gudny Hagen og Krogvig. I rollene ses blant andre Vilje Kern Vestenfor, Kirsten Vestenfor og Aamund Johannesen.


== Handling ==
Seksåringen Hanne bor sammen med sin mor, Kirsten. Hanne har begynt å bygge en hytte i det største epletreet. Bestevennen, Morten, har reist på ferie, så derfor må hun be moren om hjelp. Kirsten faller ned av treet og brekker benet. Den nye naboen, Jens Eklund, kommer på besøk. Kirstens benbrudd er slik at hun nesten ikke kan gjøre noe selv. Hanne må derfor gjøre det som moren har pleid å gjøre. Hanne og Kirsten har nesten ingen penger igjen. Hvordan skal Hanne hjelpe til med å skaffe penger? I siste episode får verken mor eller datter sove om natten, og skumle ting finner sted i hagen.


== Episodeliste ==


== Kilder ==
«NRK TV – Epler, gips og kjærlighet». tv.nrk.no. Besøkt 4. januar 2017.
Teatrul Țăndărică

Teatrul de animație Țăndărică, vanligvis kalt Teatrul Țăndărică (uttales /tsəndə'rikə/), er et teater for figurteater i București, Romania. Teatret ble grunnlagt i 1945 under navnet «Teatrul de Păpuși și Marionete Țăndărică».
Teatret får økonomisk støtte fra byrådet i București.


== Historikk ==
Teatret ble grunnlagt i 1945, først som et marionetteater, og hadde skuespillerinnen Lucia Calomeri som sin første teatersjef. I 1949 ble Margareta Niculescu ansatt som ny teatersjef, og hun etablerte et dukketeaterensemble ved teatret.
Teatret var vert for fire utgaver av Den internasjonale dukke- og marionettfestivalen (1958, 1960, 1965 og 1998).Margareta Niculescu var teatersjef til 1985. Mellom 1986 og 1999 var Michaela Tonitza-Iordache teatersjef. Siden 2000 er det Călin Octavian Mocanu som er teatersjef. I 2004 ble teatrets «Lahovari»-sal oppusset og utvidet, slik at det kan ta imot 75 000 besøkende per år. I 2008 skiftet teatret navn fra «Teatrul de Păpuși și Marionete Țăndărică» til det nåværende navn.Norske Mona Wiig, som i sin tid blant annet ledet Riksteaterets dukketeater, har hatt et langt samarbeid med Țăndărică-teatret. Blant rumenske regissører som ikke først og fremst er kjent som dukketeaterregissører, men som har samarbeidet med teatret, er Radu Penciulescu og Liviu Ciulei.
Teatret har vært på turné i inn- og utland, og organiserer tre festivaler hvert år: 

ImPuls-festivalen, en internasjonal dukketeaterfestival; det nåværende navnet fikk festivalen i 2015
«Țăndărică Altfel»-festivalen, der det også tilbys en workshop for barn og ungdom
«Teatru, stradă și copil», som er en familiefestival


== Priser og utmerkelser ==
Teatret har mottatt en lang rekke priser, bl.a. Erasmusprisen (1978), Gulliver-prisen og Puck-prisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Țăndărică Theater – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Two for Danger

Two for Danger er en britisk kriminalkomedie fra 1940 regissert av George King. Manuset ble skrevet av Hugh Gray, Brock Williams og Basil Woon. I rollene ses blant andre Barry K. Barnes og Greta Gynt.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn i Teddington Studios som en B-film.


== Handling ==
Diana er kurator ved et kunstmuseum. Advokaten Tony Grigson, som er sønn av en politimann, hjelper henne med å finne ut hvem som har stjålet verdifulle malerier fra muséet. De hovedmistenkte er en australiener, en tysker og en amerikaner.


== Rolleliste ==
Barry K. Barnes - Tony Grigson
Greta Gynt - Diana
Ian McLean - Australiener
Gordon McLeod - Tysker
Tony Shaw - Amerikaner
David Keir - Professor Shaw
Vera Bogetti - Lady
Peter Glenville - Ung latiner
Peter Gawthorne - Assisterende politimester
George Merritt - Politibetjent Canway
Wilfrid Caithness - Meason
Cecil Parker - Sir Richard
Kynaston Reeves - Doktor George Frencham
Henry Oscar - Claude Frencham
Gus McNaughton - Braithwaite


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Two for Danger på Internet Movie Database 
(en) Two for Danger på AllMovie
Hostages

Hostages er en dramafilm fra 2017 regissert og skrevet av Rezo Gigineishvili i samarbeide med Lasha Bugadze. Den ble vist i Panaromadelen under den 67. internasjonale filmfestivalen i Berlin. Filmen er basert på en virkelig historie om en georgisk terroristgruppe som forsøkte å kidnappe et fly i 1983.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hostages på Internet Movie Database 
(fr) Hostages på Allociné 
(nl) Hostages på MovieMeter 
(en) Hostages på Rotten Tomatoes
Vainosjärvi

Vainosjärvi (skoltesamisk: Vainosjäuʹrr, enaresamisk: Vannjiikeessimjävri) er en innsjø i Enare kommune i Finland. Den ligger rundt 12 kilometer øst for Sevettijärvi og omtrent like langt fra riksgrensa mot Norge. Sjøen har utløp mot nord til Vainosjoki og er en del av Neidenvassdraget.En esker går gjennom innsjøen i retning sørvest-nordøst og danner i nordenden en 1,5 kilometer lang og smal halvøy, som bare er 10-50 meter bred. Eskeren er totalt 13 kilometer lang. Den starter ved Sollomusjärvi i sør og ender et par kilometer nord for Vainosjärvi.


== Referanser ==
Achillea maritima

Achillea maritima er en flerårig urt i kurvplantefamilien. Den er nå plassert i ryllikslekta, men den var tidligere den eneste arten i slekta Otanthus med det vitenskapelige navnet Otanthus maritimus.Den er lav og hvitfiltet. Stenglene er tykke, 10–40 cm lange, oppstigende og forgrenet øverst. Bladene er spredte, avlange til lansettformede, helrandete eller bukttannede, kjøttfulle og sittende. Blomsterkurvene sitter i tette halvskjermer. Kurvene er kulerunde, 7–10 mm i diameter med gule rørkroner og ingen tungekroner. Kurvdekkbladene er ovale og hvitfiltete.Achillea maritima vokser på stabil grus og sand ved havet og er vanlig på sjøsiden av sanddyner. Arten er utbredt rundt hele Middelhavet inkludert øyene, ved det sørlige Svartehavet i Bulgaria, Tyrkia og Georgia, og langs atlanterhavskysten fra Marokko nordover til sørlige Irland og Cherbourg i Frankrike. Den vokser på Kanariøyene, men forekommer neppe naturlig der. Arten regnes som utdødd i Storbritannia. Den ble sist funnet på Scillyøyene i 1936 og i Cornwall i 1933. På Kanaløyene ble den sist funnet i 1926.Plantene i Irland, Storbritannia og langs den franske atlanterhavskysten skilles ut som en egen underart, subsp. atlantica. Denne underarten er dekket av grågule hår, ikke gråhvite.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Achillea maritima – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Achillea maritima i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Achillea maritima hos NCBI 
(en) Achillea maritima hos The International Plant Names Index 
(en) Kategori:Achillea maritima – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Achillea maritima – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Achillea maritima – detaljert informasjon på Wikispecies