Maximilian II Emanuel av Bayern

Maximilian II (født 11. juli 1662 i München, død 26. februar 1726 samme sted), også kjent som Max Emanuel eller Maximilian Emanuel, var en Wittelsbach-hersker av Bayern og kurfyrste i Det tysk-romerske rike. Han var også den siste guvernøren i De spanske Nederlandene og hertug av Luxembourg. Han var en dyktig soldat og ambisjonene hans førte han i konflikter som begrenset de ultimate dynastiske målene hans.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble  født i München med Ferdinand Maria av Bayern og Henriette Adelaide av Savoie (d. 1676) som foreldre. Besteforeldrene på morssiden var Victor Amadeus I av Savoie og Christine Marie av Frankrike. Christine Marie var den andre datteren til Henrik IV av Frankrike og hans andre kone. 


=== Militær ===
Maximilian Emanuel etterfulgte faren sin som kyrfyrst i 1679.  Han deltok i 1683 i den store tyrkiske krig utenfor Wien, utmerket seg de følgende årene ved Gran, Buda, Mohács og Beograd, og ble i 1690 den keiserlige general ved Rhinen og kjempet hver etterfølgende sommer helt til freden i Rijswijk (1697) ved Rhinen, i Italia eller i De spanske Nederlandene, hvor han var guvernør fra 1691. I 1698 ble sønnen hans med Maria Antonia av Østerrike, kurfyrsten Joseph Ferdinand, gjennom testamente innsatt som arvtaker av hele det spanske monarkiet, men den unge prinsen døde den 6. februar 1699, og dermed sluttet de strålende utsiktene for familien. I mellomtiden hadde Maximilian Emanuel i 1694 giftet seg med datter til polske kongen Johan III Sobieski, Theresa Kunigunda.
Da den spanske arvefølgekrigen brøt ut (1701), sto han ved siden av broren sin, kurfyrste Joseph Clement av Köln i Frankrike, istedenfor keiseren, lokket av løfter om kongelig aktelse, og om mulig kanskje få overta keiserkronen etter Leopold I døde. I løpet av krigen kommanderte han med stor heder, men ble så i 1704 som følge av den fransk-bayerske nederlaget på ved Höchstadt forvist fra landet sitt, og fra 1706 sammen med broren sin erklært lovløs av den nye keiseren, Josef I. Først ved freden i Baden (1714) ble dette opphevet, og Maximilian Emanuel returnerte til Bayern i 1715. Han ble etterfulgt av sin eldste sønn fra sitt andre ekteskap, Karl Albert.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Johannes Arndt: Max Emanuel, Kurfürst von Bayern – oder Graf von Wittelsbach? Exil und Ächtung eines Barockfürsten in der bayerischen Historiographie. In: Martin Wrede, Horst Carl (Hrsg.): Zwischen Schande und Ehre. Erinnerungsbrüche und die Kontinuität des Hauses. Legitimationsmuster und Traditionsverständnis des frühneuzeitlichen Adels in Umbruch und Krise (= Veröffentlichungen des Instituts für Europäische Geschichte Mainz, Abt. Universalgeschichte. Beiheft 73). Mainz 2007, ISBN 978-3-525-10085-1, S. 65–80.
Reginald De Schryver: Max II. Emanuel von Bayern und das spanische Erbe. Die europäischen Ambitionen des Hauses Wittelsbach 1665–1715. Mainz 1996, ISBN 3-8053-1621-6.
Hubert Glaser (Hrsg.): Kurfürst Max Emanuel. Bd. 1: Zur Geschichte und Kunstgeschichte der Max-Emanuel-Zeit. München 1976, ISBN 3-7774-2790-X; Bd. 2: Katalog der Ausstellung im Alten und Neuen Schloss Schleissheiml. München 1976, ISBN 3-7774-2800-0.
Winfried Gold: Das Zeitalter Max Emanuels und die Türkenkriege in Europa 1683–1687. 2. Auflage. München 1990, ISBN 3-88091-240-8.
(de) Karl Theodor von Heigel: «Maximilian II. Emanuel». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 21, Duncker & Humblot, Leipzig 1885, s. 22–27.
Norbert Hierl-Deronco: Das Oktogon des Max Emanuel. Acht Bemerkungen über seine Zeit. Krailling 1976, ISBN 3-929884-06-2.
Norbert Hierl-Deronco: Es ist eine Lust zu bauen. Von Bauherren, Bauleuten und vom Bauen in Kurbayern-Franken-Rheinland. Krailling 2001, ISBN 3-929884-08-9.
(de) Ludwig Hüttl: «Maximilian II. Emanuel.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 16, Duncker & Humblot, Berlin 1990, ISBN 3-428-00197-4, s. 480–485 (digitalisering).
Marcus Junkelmann: Kurfürst Max Emanuel von Bayern als Feldherr. Herbert Utz, München 2000, ISBN 3-89675-731-8.
Marcus Junkelmann: Max Emanuel. Der "blaue König". Verlag Friedrich Pustet, Regensburg 2018, ISBN 978-3-7917-6144-2.
Albrecht Vorherr (Hg.): François de Cuvilliés: Rokoko-Designer am Münchner Hof. München 2018, ISBN 978-3-96233-022-4.
Manfred Weitlauff: Die Reichskirchenpolitik des Hauses Bayern unter Kurfürst Max Emanuel (1679–1726). Vom Regierungsantritt Max Emanuels bis zum Beginn des Spanischen Erbfolgekrieges (1679–1701). St. Ottilien 1985, ISBN 3-88096-124-7.
Hans-Joachim Böttcher: Die Türkenkriege im Spiegel sächsischer Biographien, Gabriele Schäfer Verlag Herne 2019, ISBN 978-3-944487-63-2, S. 145–157 u. a.