jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Progressive Conservative Association of Alberta

Progressive Conservative Association of Alberta (også kjent som Progressive Conservative Party of Alberta) er et politisk parti i provinsen Alberta i Canada. Partiet er et sentrum-høyre-parti, og regjerte i Alberta sammenhengende fra 1971 til 2015. Ingen andre partier på provinsnivå har styrt sammenhengende så lenge.I motsetning til i de fleste land er partier på føderalt nivå bare løst tilknyttet partier på provinsnivå, sjøl om navnene er like.
Partiet ble stiftet utfra Northwest Territories Liberal-Conservative Party, som eksisterte fra 1898 til 1905. Partiet var i opposisjon de første 70 årene, selv med gode valg i blant annet 1913 (45% av stemmene) og 1917 (41% av stemmene). I valget i 1963 fikk de ingen representanter, men under partileder Peter Lougheed, som tok over i 1965, snudde ting. I 1967 fikk de valgt inn seks representaner i den lovgivende forsamlingen i Alberta, og i 1971 vant de valget for første gang, med 46 prosent av stemmene og 49 av 75 seter.


== Partiledere ==

Northwest Territories Liberal-Conservative Party

Frederick Haultain (1897–1905)Alberta Conservative Party

Richard Bedford Bennett (1905)
Albert Robertson (1905–1909)
Richard Bedford Bennett (1909–1910)
Edward Michener (1910–1917)
George Hoadley (1917–1920)
James Ramsey (1920–1921)
Albert Ewing (1921)
John Smith Stewart (1921-1923) (husleder)
William John Blair (1923-1925)
Alexander McGillivray (1925–1930)
David Milwyn Duggan (1930–1942)
Ledighet (1942-1952) (i koalisjon med Liberal Party)
John Percy Page (1952-1958)Alberta Progressive Conservative Party

Cam Kirby (1958-1959)
Ernest Watkins (1959–1962) midlertidige
Milt Harradence (1962–1965)
Peter Lougheed (1965–1985)
Don Getty (1985–1992)
Ralph Klein (1992–2006)
Ed Stelmach (2006–2011)
Alison Redford (2011–2014)
Dave Hancock (fung.) (2014)
Jim Prentice (2014-2015)
Ric McIver (2015-2017) midlertidige
Jason Kenney (2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Kulob

Kulob (tadsjikisk: Кӯлоб, russisk: Куляб, persisk: ‏کولاب‎ og engelsk: Kulob) er en by i Tadsjikistan. Den ligger i provinsen Khatlon i vestre del av landet, om lag tre mil nord og vest for grensen mot Afghanistan. Byen ligger ved elven Jaksu, som senere munner ut i elven Amu Darja. Innbyggertallet er cirka 82.000. Byen sier seg å være fra ca 700 år før Kristus. Det finnes et universitet i byen.
Bynavnet før ca 1750 var Khatlān.


== Historie ==
Byen nevnes i en kilde i 737 e.Kr., av historikeren Muhammad ibn Jarir al-Tabari. Byen var et betydelig kulturelt, vitenskapelig og åndelig sentrum i Sentral-Asia og viktig handelsby på den såkalte Silkeveien. Den var del av Bukhara-khanatet (1500–1785) og Bukhara-emiratet (1785–1920). 
Den 15. mars 1921 inntok russiske styrker byen. I 1934 ble Kulob hovedstad for en provins av samme navn. Etter Sovjetunionens oppløsning og sammenslåingen av provinsene Kulob og Qurghonteppa til den nye provinsen Chatlion i 1992 gikk denne status over til Qurghonteppa.Byens mest kjente landemerke og attraksjon er mausoleet til den muslimske dikter og lærde Mir Sayyid Ali Hamadani.


== Litteratur ==
Habib Borjian: Kulab, i Encyclopædia Iranica (https://web.archive.org/web/20090105160404/http://iranica.com/%29.
Kulob. I: Kamoludin Abdullaev, Shahram Akbarzadeh: Historical Dictionary of Tajikistan. Scarecrow Press, Lanham (Maryland), 2010, s. 211
Baymirza Hayit: Turkestan im XX. Jahrhundert, Darmstadt 1956
Michael Kemper, Anke von Kügelgen, Dmitriy Yermakov: Muslim Culture in Russia and Central Asia from the 18th to the Early 20th Centuries. Klaus Schwarz, Berlin 1996
Nordåssløyfa (Oslo)

Nordåssløyfa (1A–37C, 2–52D) er en vei på Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går fra Nordåsveien til Lusetjernveien. Det meste av veien er gangvei.
Navnet ble vedtatt i 1982 og viser til Nordre Ås gård.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nordåssløyfa». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 395. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nordåsveien (Oslo)

Nordåsveien (1–173, 72–422) er en vei på Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går fra Holmliaveien og ender i en snuplass et stykke etter Åsbråten.
Veien fikk navn i 1982 etter Nordre Ås gård.
Lusetjern skole er i nr. 1 og Holmlia skole i nr. 3. For øvrig har veien en rekke OBOS-blokker i borettslagene Søndre og Nordre Åsgården (oppført 1985–87).


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nordåsveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 395. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Noreveien (Oslo)

Noreveien (15A–27, 10–26) er en vei på Montebello i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Ullernchausseen til Husebybakken.
Veien fikk navn i 1935 inspirert av Oslo Lysverkers mottaksstasjon for kraft fra Nore I kraftverk i Numedal (i nr. 24–26).


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Noreveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 395. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nuggerudveien (Oslo)

Nuggerudveien (1–23E, 2A–38) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Høybråtenveien til forbi Ellingsrudveien.
Veien fikk navn i 1952 etter den tidligere husmannsplassen Nuggerud (gnr./br. 109/1) i Mariholtveien. Før dette het den Elveveien.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nuggerudveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 402. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nybrottveien (Oslo)

Nybrottveien (1–7B, 2–12B) er en vei på Stovner (bydel Stovner) i Oslo. Den går fra Stovnerveien til Hagaveien.
Navnet ble vedtatt i 1928.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nybrottveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 402. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nyjordeveien (Oslo)

Nyjordeveien (1–15, 2–54) er en vei på Bjørndal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går østover fra Slimeveien og ender i en snuplass der Nyjordstubben fortsetter sørøstover.
Veien fikk navn i 1985 etter Nyjordet, tidligere en husmannsplass under Slime.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nyjordeveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 406. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nyjordstubben (Oslo)

Nyjordstubben (1–173, 2–172) er en vei på Bjørndal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørøstover og deretter sørover fra Nyjordeveien.
Veien fikk navn i 1985 etter Nyjordet, tidligere en husmannsplass under Slime.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nyjordstubben». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 406. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nypeveien (Oslo)

Nypeveien (1–9, 2–8) er en vei på Nordberg i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Nilserudkleiva til Østhornveien.
Navnet ble vedtatt i 1939. I området finnes også andre veier med plantenavn.
Veien har villabebyggelse fra 1950-årene.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nypeveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 406. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommune – Bydelsoversikt
Nyquistveien (Oslo)

Nyquistveien (1–31, 2–32H) er en vei på Nordseter i bydel Nordstrand i Oslo. Den går i vinkel fra Ekebergveien til Lambertseterveien.
Den (nord)vestre delen mot Ekebergveien het Lambertstien inntil 1989, men er nå skiltet som Nyquistveien, og husene regnes deretter. Det gamle navnet finnes imidlertid fortsatt i kartverk, f.eks. Goggle Maps og Finn Kart. Denne delen av veien er todelt på langs og har fartshumper i kjøredelen.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nyquistveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 406. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nøttekneika (Oslo)

Nøttekneika (3–5; ingen partallsadresser) er en vei på Nordstrandshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Rosendalsvveien til Midtåsen.
Navnet ble vedtatt i 1952.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nøttekneika». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 407. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Nøtteveien (Oslo)

Nøtteveien (1–11A, 2–8B) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Kristian Auberts vei til Finnhaugveien.
Navnet ble vedtatt i 1936 og viser til en tidlligere hasselskog i området.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nøtteveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 407. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Vekterveien (Oslo)

Vekterveien (1A–101, 6A–32B) er en vei på Manglerud i bydel Østensjø i Oslo. Den går for en stor del parallelt med Enebakkveien, fra Havreveien til Plogveien.
Navnet ble vedtatt i 1955 og har sin bakgrunn i at bebyggelsen i veien ble oppført av et byggelag tilknyttet politiet.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Vekterveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 611. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (V)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Rabakken (Oslo)

Rabakken (1–5, 2–6B) er en vei på Korsvoll i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Tåsenveien til Korsvollbråtan.
Veien fikk navn i 1954 etter raet som det er rester av i området.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Rabakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 457. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Rabbeveien (Oslo)

Rabbeveien (1B–21, 4–12C) er en vei på Risløkka i bydel Bjerke i Oslo. Den går fra Risøkkveien til Nordalveien.
Navnet ble vedtatt i 1920.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Rabbeveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 457. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Radioveien (Oslo)

Radioveien (3–29; ingen partallsadresser) er en vei på Brekke i bydel Nordre Aker i Oslo. Den begynner og slutter i Brekkeveien og går i bue på sørsiden av denne.
Veien fikk navn i 1951 etter Tandbergs Radiofabrikk, som ble oppført ved Kjelsåsveien i 1952.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Radioveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 459. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Hypopholis

Hypopholis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Nylig har disse artene blitt ført til slekten Pegylis.


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 18 millimeter), blanke,  brunlige oldenborrer. Oversiden er hvelvet, tett og fint punktert.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda. De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. De kan gjære en del skade ved å gnage på bladene på hageplanter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Artene er nylig plassert i slekten Pegylis.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Hypopholis Erichson, 1847
Hypopholis sommeri Burmeister, 1855
Hypopholis uelensis Burgeon, 1946
Hypopholis vittata Fåhraeus, 1857


== Kilder ==
Harrison, J. du G. 2014: Review of the South African species of Pegylis Erichson, 1847 (Coleoptera: Scarabaeidae: Melolonthinae) commonly known as large wattle chafers. African entomology, 22(4): 685-713. doi: 10.4001/003.022.0416.


== Eksterne lenker ==
Bilde av Hypopholis sommeri
(en) Hypopholis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hypopholis hos NCBI 
Hypopholis – detaljert informasjon på Wikispecies
Da er det skjønt å være til

«Da er det skjønt å være til» (Schön ist es auf der Welt zu sein) er en sang skrevet av David Hall, Elisabeth Bertram og Werner Twardy som ble spilt inn og gitt ut på singel med Anita Hegerland og Roy Black i 1972. Singelen lå 30 uker på VG-lista og hadde 3.-plass som beste plassering.
Loppersum

Loppersum er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Marum

Marum er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside Arkivert 13. februar 2015 hos Wayback Machine.
Menterwolde

Menterwolde er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Gyasi Zardes

Gyasi Zardes (født 2. september 1991) er en amerikansk fotballspiller som spiller for Colorado Rapids. 
Den 28. januar 2015 fikk han sin debutkamp for USA mot Chile.
20. januar 2018 signerte Zardes kontrakt med Columbus Crew i en avtale for 2018 sesongen hvor han ble byttet med Ola Kamara som gikk til Zardes gamle lag LA Galaxy.
Avtalen innebar at Columbus Crew mottok Zardes og US$ 400 000, LA Galaxy fikk Ola Kamara og i tillegg ville Columbus Crew motta US$ 100 000 hvis Kamara skoret 12 eller flere mål for LA Galaxy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gyasi Zardes – Major League Soccer 
(en) Gyasi Zardes – Transfermarkt 
(en) Gyasi Zardes – national-football-teams.com 
(en) Gyasi Zardes – WorldFootball.net 
(en) Gyasi Zardes – FootballDatabase.eu 
(en) Gyasi Zardes – Soccerway 
(en) Gyasi Zardes – FBref
Nita Englund

Nita Englund (født 10. juni 1992 i Iron Mountain) er en amerikansk skihopper, som representerer Steamboat Springs Winter Sports Club og trenes av nordmannen Kjell Ivar Magnussen.
Etter flere sesonger i kontinentalcupen debuterte Englund i verdenscupen den 12. januar 2014 i Sapporo, hvor hun endte nest sist på en 48. plass. Et drøyt år senere tok hun sin første pallplass i verdenscupen, etter et hopp på 94 meter i normalbakken i Râșnov i Romania, som resulterte i en andreplass bak japanske Sara Takanashi.
Hun deltok ved Ski-VM 2015, der hun kom på 7. plass i laghopp mixlag og 12. plass i normalbakke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nita Englund – Olympedia 
(en) Nita Englund – USAs olympiske komité 
(en) Nita Englund – FIS (skihopping) 
(pl) Nita Englund – skijumping.pl
Musette (musikk)

Musette (fransk også bal-musette) er en fransk folkedans og folkelig musikkform som ble populær i 1880-årene.


== Barokken ==
I barokkmusikken blir mellomspill i gavotter og menuetter iblant kalt musette på grunn av en stående bass-stemme som etterligner bordunen til sekkepipeinstrumentet musette de cour.Musetter for klaver finnes i Johann Sebastian Bachs Engelsk suite nr. 3, «Gavotte I – II (ou la Musette G-dur) – I»  og i Johannes Brahms' «Var. XXII 4⁄4, Alla Musette» av Variasjoner og fuge over et tema av Händel. Tredje sats av Georg Friedrich Händels  orkesterverk Concerto Grosso op. 6 nr. 6 HWV 324 er påskrevet «Musette (Larghetto)».


== Litteratur ==
René Maquet: Im Land der Musett-Musik. Preissler Verlag, München 1961.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bach - English Suite No. 3 in G minor, BWV 808 (Maria João Pires), youtube
Banff Park Museum

Banff Park Museum National Historic Site, ligger i sentrum av Banff, og har utstilt gjenstander knyttet til Banff nasjonalpark. Muséet ble etablert i 1895 for å huse en samling av dyr, planter og mineraler med tilknytning til parken. Museumsbyginingen, som ble reist i 1903 var tegnet ingeniøren John Stocks, og er et tidlig eksempel på den rustikke arkitekturen som begynte å bli populær i parkene i Nord-Amerika.I 1896 ble Norman Bethune Sanson ansatt som muséets kurator.  Han hadde stillingen til 1932, og var ansvarlig for å utvide samlingen fra åtte pattedyr, 259 fugler, en skilpadde og et antall eksemplarer av planter og mineraler til dagens samling på 5000 arter. Bygningen beskrives som «jernbanepagode», og har synlig tømmerramme og rustikke detaljer. Det er den eldste gjenværende bygningen i Banff. Muséet ble erklært som en såkalt National Historic Site of Canada i 1985 og ble klassifisert som et historisk byggverk det påfølgende år.Fra 1905 til 1937 var det en liten dyrehage, med en liten samling dyr, mange av dem eksotiske og ikke stedegne, på området bak muséet. På det meste, i 1914, var det 36 fugler og 50 pattedyr. Dyrehagen minket i 1930-årene, ble stengt i 1937, og ble revet i 1939. Førtiseks dyr ble gitt til Calgary Zoo da dyrehagen i Banff stengte, inkludert ulver, gaupe, svartbjørn, brunbjørn og isbjørn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Banff Park Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Parks Canada
Grødaland

Grødaland er for det meste et jordbruks-område i Hå kommune på Jæren i Rogaland som grenser til Nord-Varhaug i sør og sørøst, - og Sør-Reime i nord og nordøst.
I tillegg til jordbruk finner man også et industriområde nede ved havet.
På Grødaland finner man i tillegg Grødalandstunet, som det er skiltet til ved fylkesveg 44.


== Næring ==
Norsk Protein har ett av sine tre anlegg på Grødaland.IVAR IKS har bygget et biogassanlegg for ulike typer slam, - matavfall, - og annet organisk avfall på Grødaland.Solør Bioenergi har én av sine avdelinger og ett anlegg på Grødaland.
Anlegget på Grødaland i Rogaland ble overtatt i januar 2010, og anlegget leverer i dag damp til Norsk Protein AS. Kapasitet er 45 GWh/år, damp og fjernvarme.


== Museum ==
Hå Bygdemuseum har ansvar for det gamle gårdstunet på Grødaland, som er fra 1700- og 1800-tallet.


== Referanser ==
Senterleder

Senterleder er tittelen til en person som er den daglige lederen for et kjøpesenter.
Betegnelsen benyttes også om

en person som er leder for et forskningsenter tilknyttet en akademisk institusjon.
den indre kjerne i en koaksialkabel
Grønvoll allé (Oslo)

Grønvoll allé (1A–15H; ingen partallsadresser) er en gate på Helsfyr i bydel Gamle Oslo. Den går fra Grenseveien til Malerhaugveien.
Gaten fikk navn i 1969 etter Grønvoll gård (gnr./bnr. 130/93), som har adresse Grenseveien 95, men ligger omtrent midt på sørsiden av Grønvoll allé.
Alle husene med adresse hit er rekkehus nord for østre del av gaten, Grønvold Hageby. De ble tegnet av Magnus Poulsson og oppført som arbeiderboliger for Nitedals Tændstikfabrik i 1912. De hadde tidligere adresse knyttet til Grenseveien.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Grønvoll allé». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 222. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 11. oktober 2015.
Heiloveien (Oslo)

Heiloveien var en vei i Nydalen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den gikk som blindvei nordøstover fra Sandakerveien mot Store ringvei.
Veien fikk navn i 1956 etter fuglen heilo. Utbygging på 2000-tallet har imidlertid endret området dramatisk, og veien er i praksis bortregulert.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Heiloveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 239. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Statens kartverk – faktaark
Hvitveisbakken (Oslo)

Hvitveisbakken er en vei i Voksenåsen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som gangvei og adkomstvei til bebyggelsen mellom Grindbakken og Arnulf Øverlands vei.
Ingen hus har adresse Hvitveisbakken.


== Referanser ==
Vestenghaugen (Oslo)

Vestenghaugen var en vei på Montebello i bydel Ullern i Oslo. Den gikk som blindvei sørover fra Noreveien.Veien fikk navn i 1940 etter haugen den gikk rundt. Selv om flere kartsystemer opererer med nr. 8 ved Radiumhospitalet, er ikke veien lenger å finne i Oslo kommunes oversikt over gater med numre.


== Referanser ==
Lambertstien (Oslo)

Lambertstien var en vei på Nordseter i bydel Nordstrand i Oslo. Den gikk fra Ekebergveien til Nyquistveien.
Navnet ble vedtatt i 1952. I teorien er veien fra 1989 en del av Nyquistveien. Slik er den også skiltet, og husene langs veien har numre knyttet til Nyquistveien. Det gamle navnet brukes imidlertid fortsatt i en rekke kartverk, som f.eks. Google Maps og Finn Kart.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lambertstien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 327. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommune – Bydelsoversikt
Leirskallen (vei i Oslo)

Leirskallen (1–15, 2–18) er en vei på Leirskallen i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra øst mot vest og krysser Leirskallsvingen. Den er blindvei i begge ender.
Navnet ble vedtatt i 1952.
Veien har tomannsboliger i borettslaget Skullerudgrenda (OBOS).


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Leirskallen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 330. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Leirskallhellinga (Oslo)

Leirskallhellinga (1–5, 2–10) er en vei på Leirskallen i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørover fra Nordstrandveien. Det er gangveiforbindelse videre forbi gården Vestre Leirskallen, som har gitt veien navn, og til veier som Rådyrstien og Stenbråtveien.
Navnet ble vedtatt i 1953. Veien var i sin tid gårdsvei.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Leirskallhellinga». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 330. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Leirskallsvingen (Oslo)

Leirskallsvingen (1–27; ingen partallsadresser) er en vei på Leirskallen i bydel Nordstrand i Oslo. Den går sørover fra Nordstrandveien og ender som blindvei med en løkke etter å ha passert Leirskallen.
Navnet ble vedtatt i 1952.
Veien har OBOS-blokker oppført 1949–53 i borettslaget Skullerudgrenda.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Leirskallsvingen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 330. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Lekeplassveien (Oslo)

Lekeplassveien (2–8; ingen oddetallsadresser) er en vei på Risløkka i bydel Bjerke i Oslo. Den går som blindvei østover fra Risløkkalleen på nordsiden av lekeplassen på Sverre Refstads plass.
Veien fikk navn i 1927 etter nevnte lekeplass.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lekeplassveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 330. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Lena Hiorths plass (Oslo)

Lena Hiorths plass er en plass på Malerhaugen i bydel Gamle Oslo. Den ligger i nordvestenden av Lensmann Hiorths allé.
Plassen fikk navn i 1927 etter Maren Helene (Lena) Hiorth (1815–97), som var gift med lensmann Hans Jensenius Hiorth, som har gitt navn til alleen.Ingen hus har adresse Lena Hiorths plass.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lena Hiorths plass». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 330. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Statens kartverks faktaark om Lena Hiorths plass