jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Beleiringen av Svetigrad (1448)

Beleiringen av Svetigrad begynte den 14. mai 1448, da det osmanske rikets hær, ledet av Sultan Murad II, beleiret Svetigrad-festningen (dagens Kodžadžik i Makedonia). Etter flere mislykka ekspedisjoner i Albania mot Lezhaligaen, en konføderasjon av De albanske fyrstedømmene som ble opprettet i 1444 og ledet av Skanderbeg, valgte Murad II å marsjere mot Skanderbegs territorium for å innta den albanske nøkkelfestningen i Svetigrad. Den var strategisk viktig ettersom den kontrollerte rutene fra Makedonia inn til Albania, som var et nøkkelpunkt for det osmanske riket.


== Referanser ==
Liste over Mordovias regjeringssjefer

Under følger en liste over Mordovias regjeringssjefer. Navnene er transkribert fra russisk.


== Kilder ==
«Ispolnitelnyje i rasporjaditelnyje organy gosudarstvennoj vlasti Mordovskoj ASSR – SSR». Spravotsjnik po istorii Kommunistitsjeskoj partii i Sovetskogo Sojuza 1898 – 1991. knowbysight.info. Besøkt 18. mars 2018. 
«Russian S.F.S.R. Autonomous Republics». World Statesmen.org. Besøkt 18. mars 2018. 
«Administrative divisions of the Russian Federation». World Statesmen.org. Besøkt 18. mars 2018.
Karpulijoki

Karpulijoki (nordsamisk: Gárbbojohka, enaresamisk: Kaarbuljuuhâ) er ei elv i Enare og Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den renner fra Karpulijärvi til Nikolasjärvi og er en del av Neidenvassdraget.Elva er 10,3 kilometer lang, eller 19,2 kilometer medregnet tilløpselvene nord for Karpulijärvi. Sideelva Juohkešlaijohka er dog 3,2 km lengre enn hovedelva, så regnet fra Juohkešlaijohkas kilder har vassdraget en lengde på 22,4 kilometer.


== Referanser ==
Karpulijärvi

Karpulijärvi er en innsjø i Utsjok kommune i Finland. Den ligger rundt 15 kilometer nordvest for Iijärvi, og har utløp mot sør til Karpulijoki. Innsjøen er en del av Neidenvassdraget.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Fartsgrenser i Armenia

Fartsgrenser i Armenia er normalt 60 km/t innen tettbygd strøk og 90 km/t utenfor tettbygd strøk, med mindre noe annet er skiltet.På motorveier er fartsgrensen 110 km/t. Den generelle fartsgrensene på 110 km/t gjelder for personbiler og motorsykler, men kan avvike for bestemte typer kjøretøy, for eksempel biler med tilhenger. I boligområder er det normalt redusert fartsgrense til 20 km/t.


== Referanser ==
Fartsgrenser i Sveits

Fartsgrenser i Sveits er 50 km/t innen tettbygd strøk og 80 km/t utenfor tettbygd strøk, med mindre noe annet er skiltet.På motorveier er fartsgrensen 120 km/t om ikke lavere fart er skiltet, mens motortrafikkveier har generell fartsgrense på 100 km/t om ikke annet er skiltet. For tyngre kjøretøy og visse andre spesielle grupper kjøretøy, gjelder ytterligere fartsbegrensninger.


== Referanser ==
Konsument (biologi)

Konsumenter eller forbrukere er i biologisk sammenheng heterotrofe organismer som ikke kan danne sin egen energi, men må konsumere andre organismer for å dekke energibehovet. Dyr som primært eter produsenter kalles herbivore, mens dyr som primært eter konsumenter kalles karnivorer, og dyr som eter både produsenter og konsumenter kalles omnivorer.Konsumentene inngår i en næringskjede som enten primærkonsumenter, sekundærkonsumenter eller tertiærkonsumenter. Primærkonsumentene utgjør cirka 10 prosent av næringskjeden og består av planteetere (herbivorer), alt fra dyreplankton og insektlarver til sauer og geiter, store hestedyr og hjortedyr. Sekundær- og tertiærkonsumentene er enten kjøttetere (karnivorer) eller altetere (omnivorer). Om det er en sekundær- eller tertiærkonsument bestemmes av det trofiske nivået dyret befinner seg på i næringskjeden. Sekundærkonsumentene utgjør cirka 1 prosent av næringskjeden, mens tertiærkonsumentene kun utgjør cirka 0,1 prosent. Noen legger også til et nivå med toppkonsumenter øverst i kjeden, som et femte nivå. De utgjør knapt 0,01 prosent og består store alfapredatorer, som spermhval, spekkhogger, hvithai, isbjørn, tiger, løve, puma, ulv, kongeørn, saltvannskrokodille, anakonda osv. Når dette nivået legges til består tertiærkonsumentnivået stort sett av mellomstore mesopredatorer.

– eksempler på konsumenter og ulike kombinasjoner
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Se også ==
Næringsvev
Næringspyramide
Nedbryter
Produsent
Toppkonsument
Trofisk nivå


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Neoplan Centroliner

Neoplan Centroliner er lavgulvbusser bygget av Neoplan først og fremst beregnet på bytrafikk.
De finnes som korte busser, som normalt lange busser, som boggibusser og som leddbusser med uike lengder.
Det finnes også varianter med to etasjer (dobbeltdekkere).
Modellen ble bygget mellom 1997 og 2009 og var de første to årene en testbuss/prototyp. På slutten av 1998 begynte modellen å bygges i serier og kalt Neoplan N44xx. I 2003 kom en ny generasjon kalt Neoplan N45xx som erstatter de normalt lange og leddede versjonene av N44xx. De korte versjonene av N44xx ble ikke bygget etter 2006, mens 45xx ble ikke bygget etter 2009.
Den siste generasjonen, som er basert på MAN Lion's City, kalles også Centroliner Evolution.
Chassiser er på den første generasjonenen samme som på de siste årsmodellene av Neoplan N4016/N4021, og på den siste generasjonen er det samme som på MAN Lion's City.


== Galleri ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
Centroliner, på Neoplans webbplats
Kontrollert fylling

Kontrollert fylling var en metode for deponering av avfall. Metoden ble i Norge også kalt «Bradford-metoden», fordi teknikken ble hentet fra Bradford i England.


== Fremgangsmåte ==
Fremgangsmåten var slik at avfallet, både organisk og ikke-organisk som glass og hermetikk, ble lagt i såkalte «floer», det vil si rabatter som ikke skulle overstige en høyde på 2,5m. Disse «floene» ble deretter dekket til med stein, jord, slam og sand. Når dette var gjort skulle fyllinga presses sammen med tilgang på oksygen.Nyvinningen med denne metoden å deponere avfall på, var at oksygenet i fyllingen vil starte en forråtnelsesprosess, der det organiske avfallet blir til jord. Andre fordeler var lite eller ingen lukt, på grunn av tettingen ovenfra etter hver arbeidsdag. Samtidig gjør forråtnelsesprosessen temperaturen så høy at det ikke blir problemer med skadedyr som fluer og rotter. Den store baksiden med den høye temperaturen er faren for branner og eksplosjoner.


== Bruk i Norge ==
I Norge ble metoden tatt i bruk i flere byer, Trondheim, Agder, Stavanger og Oslo. I Oslo ble metoden tatt i bruk allerede på 1930-tallet.Den kontrollerte fyllingen fungerte fint før forbrukersamfunnet endret volumet og sammensetningen av avfallet som måtte håndteres. En kontrollert fylling krevde et nøye utført arbeid, noe som gikk greit for seg der avfallsmengdene ikke var for store. Et slikt deponi krevde store, ubrukte arealer som ikke var i tilknytning til vannkilder. En kontrollert fylling ble full i løpet av 10-12 år og ble deretter brukt som fundament for ulike samfunnsprosjekter, som sivil flyplass på Fornebu, militær flyplass på Kjeller, Rommensletta idrettspark.


== Avvikling ==
Metoden var arealkrevende og dermed vanskelig å bruke i byer med befolkningsvekst, med mindre og mindre arealer tilgjengelig. For Oslos del var arealmangel en av grunnene til avviklingen. Kombinert med at avfallet fikk større andel plast, papp og pair og industriavfall som egnet seg dårlig i fyllinger. Disse materialene brytes sakte ned eller ikke i det hele tatt. Samtidig ble manuell arbeidskraft dyrere enn maskinell arbeidskraft. Dette gjorde at avfallet ikke ble pakket effektivt sammen, men fikk store mengder oksygen. Lokket med jord og sand ble på sin side pakket så hardt sammen at det ikke ble noen lufting, dermed startet en anaerob forråtnelse som igjen skaper metangass.I Oslo ble disse fyllingene, på grunn av lettantennelig avfall, industriavfall, papp og papir, stadig utsatt for branner. Løsningen ble forbrenningsanlegget på Haraldrud, som med tiden fikk avansert rensing av utslippene.I Bergen gikk Renovasjonsverket over til det som blir kalt DANO-anlegget. Der ble avfallet kvernet og i stor utstrekning brukt som kompostjord.


== Ettervirkninger ==
Mye avfall som ikke burde blitt deponert har i mange tilfeller blitt det, noe som igjen har skapt problemer med sigevann og skadelige gassutslipp, hovedsakelig av metangass.Gassproblematikken har gjort seg gjeldende for blant annet beboerne i leilighetene som er bygget oppå den gamle kontrollerte fyllinga på Skedsmo.


== Referanser ==
Webutvikler

En webutvikler er en programmerer som er spesialisert eller spesifikt interessert i utvikling av nettsider og webapplikasjoner, eller av applikasjoner som kjører over HTTP mot en nettleser. 


== Utviklingssyklus ==
Webutviklere jobber ofte i forskjellige typer små til mellomstore bedrifter, men kan også være ansatt i store konsern, i myndighetsorganer eller arbeide som frilanser. Noen webutiklere jobber for en bedrift på permanent basis, men andre ofte jobber som konsulenter, eller som innleide for en begrenset periode. Webutiklere jobber ofte med både frontend og backend på servernivå. Dette inkluderer implementering av visuelle elementer som sluttbrukeren kan benytte på nettsiden/webapplikasjonen, så vel som API-er (grensesnitt) som er nødvendig for frontend. Lønnsnivået for en webutvikler kan variere veldig, avhengig av hvilken type utvikling det er snakk om, hvor de jobber og vanskelighetsgraden på arbeidet.
Torry Larsen

Torry Larsen (født 11. april 1971 i Ålesund) er en norsk eventyrer og polarfarer.
I 1992 møtte han eventyrlystne Rune Gjeldnes, også han fra Møre og Romsdal. Både Gjeldnes og Larsen tjenestegjorde i Marinejegerkommandoen.
Sammen med Gjeldnes krysset Torry Larsen Grønland i 1996 med ski og pulk. En reise på 1914 km som varte i 79 dager uten støtte av helikoptre. I 2000 fullførte de "Arctic Ocean 2000" ekspedisjonen - en 109 dagers, 2 100 kilometer lang reise som startet i Sibir, de krysset Nordpolen og endte i Canada. De ble de første til å krysse Polhavet uten etterforsyninger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettsted Arkivert 11. september 2017 hos Wayback Machine.
Gullsnutten

Gullsnutten er en norsk prisutdeling til norske youtubere. Den sendes på NRK. Prisen ble delt ut første gang i 2015.


== Historie ==


=== 2015 ===
Gullsnutten ble første gang sendt på TVNorge 15. februar 2015 dagen etter at YouTube kunne feire tiårsjubileum som kanal. Prisutdelingen var første gang Norges beste «youtubere» ble hedret på TV.
Bak initiativet stod det norske YouTube-nettverket Nordic Screens, som er bygget opp av tidligere kanaldirektør i TV 2 Nils Ketil Andresen.De nominerte var enten norske eller bosatt i Norge, og vinnerne ble plukket ut av en uavhengig komite. Utdelingen ble ledet av Odd-Magnus Williamson og Henrik Thodesen. Det ble delt ut priser i syv kategorier.Programmet ble sendt samtidig med Hvem tror du at du er på NRK1 og Robinsonekspedisjonen og TV 2 Nyhetene på TV 2 og hadde 130.000 seere søndag kveld. Gullsnutten ble også strømmet direkte på TV Norges YouTube-kanal og hadde 16. februar 2015 hatt i underkant av 4000 visninger. Prisutdelingsshowet ble karakterisert som «en gedigen flopp» og TV-ekspert Ruben Solbak Lisøy i mediebyrået MEC uttalte til Nettavisen at «[d]et er første og sannsynligvis siste gang vi ser dette TV-programmet».


=== 2016 ===
Gullsnutten 2016 ble dette året sendt på NRK og progammet ble ledet av Christian Mikkelsen og Kristine Riis fra Underholdningsavdelingen.


=== 2017 ===
Gullsnutten 2017 ble ledet av komiker Lars Berrum. I 2017 prøvde de seg på å også nominere Instagram- og Facebook-kjendiser, uten at dette ble noen stor suksess.


=== 2018 ===
I 2018 uttalte Andreas Hatlevik, innholdsansvarlig i Nordic Screens og styreleder i stiftelsen Gullsnutten, at det hadde vært en tydelig utvikling fra starten i 2015 hvor gamerne dominerte. Feltet hadde blitt større og i 2018 kom jentene[hvilke?] for fullt på YouTube i Norge. Innholdet var blitt mer variert og originalt.Gullsnutten 2018 ble sendt av NRK 14. april fra Store Studio i Oslo. Martin Holmen var programleder.
I 2018 ble kategorien «årets serie» introdusert.


=== 2019 ===
Gullsnutten 2019 ble avholdt på Gjøvik 15. august med Lydia Gieselmann, Stian Sandø og Shafqat, aka. Arman Surizehi som programledere. Ved en feil ble Murdrocks lest opp som vinner av årets serie, men dette ble rettet opp etter sendingen. Før utdelingen var Gullsnutten på turné i Norge. Deltakere på turnéen var blant annet Agnetesh, Dennis Vareide, Kattekryp, Kristine Bremnes, Kong Halvor, Mina Jacobsen, Murdrocks, RobTheSir, Nellie, Sandra Thoen og Woldelige Ole.


== Prisutdelinger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gullsnutten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gohar Gasparjan

Gohar Gasparjan  (armensk: Գոհար Գասպարյան; født 14. desember 1924, død 16. mai 2007) var en armensk operasanger, også kjent som «den armenske nattergalen».
Hun ble født i en armensk familie i Kairo og studerte musikk der. I 1948 emigrerte hun til Armenia sammen med tusenvis av andre armenere fra Midtøsten. I sin lange karriere sang hun i 23 operaer på Jerevanoperaen i tillegg til å synge på konserter. Hun underviste også ved det statlige musikkonservatoriet i Jerevan.


== Heder ==
Hun fikk flere hedersbevisninger, blant annet Helt av det sosialistiske arbeid (Sovjetunionen) og Sankt Mesrop Mashtots-ordenen.
Hun er begravet på æreskirkegården Komitas Pantheon.


== Referanser ==


== Kilder ==
Davt'yan, R. G.: Hayots' sokhake: Gohar Gasparyan. Vol. 1. Erevan 2008. ISBN 978-99941-42-87-3 (In Armenian)


== Eksterne lenker ==
(en) Gohar Gasparyan (singer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gohar Gasparjan på Internet Movie Database 
Gohar Gasparyan deceased, A1+ News
Gohar Gasparyan died, PanArmenian.Net
Gohar Gasparyan singing Anush på YouTube
Bondage Fairies

Bondage Fairies (ボンデージフェアリーズ, Bondage Fairies) er en erotisk manga som handler om seksualiserte alver. Den ble først gitt ut i Young Lemon i 1990, og het der Insect Hunter. Den ble tegnet av Teruo Kakuta under pseudonymet «Kondom». Serien ble siden publisert i USA med engelsk oversettelse, og var en av de første seksuelt eksplisitte mangaene som ble sluppet ut kommersielt i USA, i 1994. Det var også den første oversatte voksenmangaen som ble en suksess i USA.


== Referanser ==
Kim Kashkashian

Kim Kashkashian (født 31 august 1952 i Detroit) er en amerikansk bratsjist av armensk opphav. Foruten solokarriere spiller hun i en duo med Robert D. Levin og i en strykekvartett med Gidon Kremer, Daniel Phillips og Yo-Yo Ma. I 2013 ble hun tildelt en grammy for beste klassiske soloinstrument. i 2014 ble hun tildelt «den gyldne bue» av Geigenbauschule Brienz (fiolinmakerskolen i Brienz), Sveits.Hun er utdannet ved Peabody Institute i Baltimore med Karen Tuttle og Walter Trampler som lærere.Kashkashian har undervist ved New England Conservatory of Music siden 2000. Hun har tidligere undervist i Freiburg im Breisgau og Berlin. Hun introduserte den armenske musikeren Tigran Mansurian i Vest-Europa og USA.
Miss Kashkashian hardly needs to grow much in technical matters. She can make the viola produce a characteristically rich, mellow timbre, but more unusually, she also maintains an impressive accuracy of pitch and fullness of tone in the upper positions.


== Heder ==
Fellow of the American Academy of Arts and Sciences (2016)


== Referanser ==


== Kilder ==
Kim Kashkashians hjemmeside


== Eksterne lenker ==
(en) Kim Kashkashian på Internet Movie Database 
(en) Kim Kashkashian på Discogs 
(en) Kim Kashkashian på MusicBrainz 
(en) Kim Kashkashian på AllMusic
Sivert Urne

Sivert Knudsen Urne til Raarup (født 14. april 1603 på Halsted kloster, død 6. februar 1661 i Vindekilde) var en dansk riksråd og officer, fra 1650–1655 lensmann (lensherre) i Norge. 


== Lensherre ==
Han var sønn av lensmann Knud Axelsen Urne (1564–1622) og hustru Margrethe Eilertsdatter Grubbe (1568–1654). I 1624 ble han hoffjunker hos Christian IV og til like kammerjunker hos den udvalgte prins. I 1628 ble han overskjenk hos kongen, men fratrådte samme år fordi han var blitt utnevnt til høvedsmann på Malmøhus. I 1632 fikk han Roskildegård i forlening som han i 1641 ombyttet med Tryggevælde Len. I 1650 fratrådte han dette for i stedet å overta Bratsberg og Gimsø kloster i Norge, hvor han tok opphold på Søboden eller Tollboden ved Eidet, Skien. Han beholdt de norske lenene frem til 1655 hvor han vendte tilbake til Danmark som lensmann på Odensegård som han i 1658 endelig ombyttet med Dragsholm Len.


== Militær karriere ==
I 1632 ble han løytnant ved Niels Trolles kompani av den sjællandsje rosstjeneste. Året etter ble han rittmester på Sjælland hvilket han var frem til 1643, hvor han som marskalk ledsaget grev Valdemar Christian på dennes frierferd til Moskva. Året etter vendte han tilbake hvor han som oberstløytnant deltok i krigen med Sverige. I 1650 var han oberst ved rosstjenesten mens han i 1660 ble opptatt i Rigsrådet. Heretter ble han ridder av elefantordenen og rigsstaldmester. Sistnevnte embete ble nedlagt ved Urnes død i 1661. Han ble begravet i Sengeløse kirke på Sjælland og har fått oppkallt Sivert Urnesvei  i Skien etter seg.


== Ekteskap ==
Urne var gift to ganger: Første gang med Helvig Hansdatter Lindenov til Juulskov (d. 1646), datter av riksråd Hans Johansen Lindenov (d. 1642), annen gang med en venninne av dronningen, Cathrine Caisdatter Sehested fra Petersdorf (d. 1670).


== Referanser ==
Varghammartunnelen

Varghammartunnelen er en ca. 300 meter lang nedlagt veitunnel i Rauma kommune, på tidligere E136 (daværende E69). Tunnelen ble stengt i 1989 etter at et steinskred tok et menneskeliv ved utgangen av Runehamartunnelen. Steinskredet ble aldri ryddet, og veien ble stengt for godt. Den er i dag brukt til oppbevaring av matriell for Statens vegvesen, og som adkomst til Runehamar testtunnel, som ligger 200 meter fra Varghammartunnelen.
Den var den midterste tunnelen på den gamle veien rundt Innfjordtunnelen.
Denne rasfarlige strekningen, som også omfattet Skafonntunnelen og Runehamartunnelen, ble erstattet av den 6,6 kilometer lange Innfjordtunnelen som åpnet i  1991. Under byggingen av den nye tunnelen ble det opprettet et midlertidig fergesamband mellom Innfjorden og Veblungsnes.    


== Se også ==
Innholmtunnelen
Veitunneler i Norge


== Kilder ==
Vegvesenets vegkart
Runehamar testtunnel PDF hos vegvesenet Arkivert 20. juli 2018 hos Wayback Machine.
https://www.nb.no/items/URN:NBN:no-nb_digibok_2008101304018 (s.361-363)


== Eksterne lenker ==
Varghammartunnelen på Norgeskart
Aleksandr Ptusjko

Aleksandr Ptusjko (Алекса́ндр Луки́ч Пту́шко på russisk, født 19. april 1900 i Luhansk, død 6. mars 1973 i Moskva) var en sovjetisk animatør, illustratør og filmregissør. Han var blant annet tilknyttet det russiske animasjonsfilmstudioet Sojusmultfilm. Han har blitt omtalt som "Sovjetunionens Walt Disney". Etter andre verdenskrig forlot han animasjonsfaget og gikk over til å regissere spillefilmer for produksjonsselskapet Mosfilm.


== Filmografi (regi) ==
1928  – Hendelsen på stadion (Sluchay na stadione (stumfilm)
1928 – Et dokument i kode (Shifrovanny dokument) (animasjonsfilm)
1929 – Sto priklyucheni
1930 – Gjør dere klare til å forsvare dere (Krepi oboronu) 
1930 – Kino til bygda! (Kino v derevnyu) (kortfilm)
1932 – Livets herre (Властелин быта) (animasjonsfilm i stop motion-teknikken)
1935 – Gullivers reise til Lilleputland
1937 – Historien om fiskeren og den vesle fisken (animasjonsfilm i stop motion-teknikken)
1938 – Glade muskanter eller Musikantene fra Bremen (animasjonsfilm i stop motion-teknikken)
1939 – Gullnøkkelen (Zolotoj kljutsjik) (animasjonsfilm i stop motion-teknikken)
1942 – Paren iz nasjego goroda
1944 – Sindbad sjøfareren (tegnet animasjonsfilm, 21 minutter lang)
1945 – Det forsvunne brevet (Propavshaya gramota) (tegnet kortfilm)
1945 – Det lille huset (Teremok) (animasjonsfilm)
1946 – Stenblomsten (spillefilm)
1948 – Tre møter (Три встречи) (spillefilm)
1952 – Sadko - sjøfareren (spillefilm) 
1956 – Ilja Muromets (spillefilm) 
1959 – Sampo (spillefilm)
1961 – De røde seil (spillefilm)
1964 – Da tiden ble forhekset (spillefilm)
1966 – Historien om tsar Saltan (Skazka o tsare Saltane) (spillefilm)
1972 – Ruslan og Ludmilla (spillefilm)


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksandr Ptusjko på Internet Movie Database 
(sv) Aleksandr Ptusjko i Svensk Filmdatabas 
(da) Aleksandr Ptusjko på Filmdatabasen 
(fr) Aleksandr Ptusjko på Allociné 
(en) Aleksandr Ptusjko på AllMovie 
(en) Aleksandr Ptusjko hos The Movie Database
Ingrid Ovedie Volden

Ingrid Ovedie Volden (født 9. september 1981) er en norsk forfatter. Hun debuterte med barne-/ungdomsromanen Alt som teller i 2016, og fulgte opp med Hjertet er en knyttneve i 2017. Begge er utgitt på Aschehoug forlag. For «Alt som teller» ble Volden nominert til Kulturdepartementets debutantpris.Om Alt som teller skrev Dagbladets kritiker Maja Troberg Djuve at Volden er et nytt fortellertalent, mens Adresseavisens Ørjan Greiff Johnsen omtalte boken som en «sterk, morsom, sår og svært godt fortalt barnebokdebut». Under overskriften Leselykke! skrev forfatter Bjørn F. Rørvik at «dette er en av de bøkene som gjør det verdt å holde på med nettopp lesing». Også Hjertet er en knyttneve høstet strålende anmeldelser. NRKs Anne Cathrine Straume skriver at boken er «en kjærlighetsroman å elske» og at «dette er litteratur som slår». Dagbladets Cathrine Krøger fremhever Voldens originale bildebruk og skriver at boken er «den fineste ungdomsromanen jeg har lest på lenge». Adresseavisens Ørjan Greiff Johnsen mener at Volden med denne romanen markerer seg som en av de virkelig gode og viktige stemmene i norsk barne- og ungdomslitteratur.
Voldens bøker er solgt til flere land, deriblant Danmark, Sverige, Tyskland, Færøyene, Russland, Makedonia og Bulgaria.
Volden er utdannet statsviter, og har i flere år vært musikkspaltist og -anmelder i blant annet Klassekampen og Morgenbladet .


== Bibliografi ==
2016: Alt som teller, Aschehoug
2017: Hjertet er en knyttneve, Aschehoug
2020: Et sted bak sola, Aschehoug


== Priser og utmerkelser ==
Nominert til Kulturdepartementets debutantpris 2016 for Alt som teller
Bokhandelens barne- og ungdomsbokstipend 2018
Die Zeit og Radio Bremens Kinder- und jugendbuchpreis LUCHS i januar 2019 for Unendlich mal, unendlich mal mehr - den tyske oversettelsen av debutboken "Alt som teller"


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Ingrid Ovedie Volden i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Ingrid Ovedie Volden hos Aschehoug forlag
Ingrid Ovedie Volden hos Oslo Literary Agency
Ingrid Ovedie Volden Arkivert 19. mars 2018 hos Wayback Machine. som musikkritiker i Morgenbladet
Noemi Ewa Ristau

Noemi Ewa Ristau (født 23. september 1991 i Grossostheim) er en tysk alpinist som representerte Tyskland under Paralympiske vinterleker 2018. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Noemi Ewa Ristau – Paralympic.org
Liste over Zambias statsministre

Zambias statsminister var leder for landets regjering.  

██ UNIP


== Kilder ==
«Zambia». World Statesmen.org. Besøkt 20. mars 2018.
Santa Cristina Gela

Santa Cristina Gela (arbëresh: Sëndahstina) er en arbëreshë-landsby i storbyområdet Palermo på Sicilia. Denne landsbyen og bosetningene Contessa Entellina og Piana degli Albanesi er de eneste tre bosetningene på Sicilia der språkvarianten arbëresh-albansk fortsatt blir benyttet.


== Historie ==

Santa Cristina Gela ble etablert i 1691 av 82 personer fra landsbyen Piana degli Albanesi. De inngikk en kontrakt med erkebiskopen av Palermo om at de skulle betale føydalskatt for noen offentlige tjenester, men slapp andre skatter og hadde lov til å oppføre private bygninger.


== Administrasjon ==
Oversikt over partier i kommunen


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Santa Cristina Gela – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Santa Cristina Gela – galleri av bilder, video eller lyd på Commons