jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Wolfgang Schneiderhan

Wolfgang Schneiderhan (født 26. juli 1946) er en tysk general. Han var Tysklands forsvarssjef fra 2002 til 2009.


== Karriere ==
Schneiderhan ble født i Riedlingen i Baden-Württemberg og startet sin militære karriere som offiserskadett i Hæren i Bundeswehr i 1966. I 1968 ble han forfremmet til løytnant.
Han ble utnevnt til forsvarssjef og full general 27. juli 2002. Før dette var han direktør for planlegging i Forsvarsdepartementet.Schneiderhan gikk av som følge av kritikk av hans håndtering av en hendelse i Kunduz i Afghanistan der 90 sivile ble drept i en bombing. I 2014 ble han valgt til visepresident i Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge.


== Utmerkelser ==
Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden
Ehrenkreuz der Bundeswehr in Gold
Æreslegionen (Frankrike)
Legion of Merit (USA)
Storoffiser av Kroneordenen (Belgia)
Ørnekorsets orden 1. klasse (Estland)
Fortjentmedaljen 1. klasse (Tsjekkia)
Militærfortjenstkorset (Jordan)


== Referanser ==
Jürgen Brandt

Jürgen Brandt (født 19. oktober 1922 i Kiel, død 26. juli 2003 i Meckenheim) var en tysk general, som var generalinspektør for Bundeswehr, dvs. Forbundsrepublikken Tysklands forsvarssjef, fra 1978 til 1983.


== Karriere ==
Brandt startet sin militære karriere som vernepliktig soldat i Hæren under andre verdenskrig. Han ble forfremmet til løytnant i 1944. Etter krigen jobbet han en periode som journalist. I 1950 ble han ansatt i Bundeskanzleramt som rådgiver ved kontoret til forbundskanslerens militærrådgiver Gerhard Graf von Schwerin. Dette kontoret ble senere kalt Amt Blank og var forløperen til Forsvarsdepartementet som ble opprettet i 1955. Etter etableringen av Bundeswehr i 1955 ble Brandt i 1957 ansatt som kaptein i Hæren. Han tok generalstabsutdanning og jobbet ved NATO-hovedkvarteret i Paris som nær medarbeider av general Johann von Kielmansegg, som da var øverstkommanderende for NATOs bakkestyrker i Sentral-Europa.
Etter dette jobbet han vekselvis med sikkerhetspolitikk i Forsvarsdepartementet og hadde militære kommandoer i Bundeswehr. I 1978 ble han utnevnt til generalløytnant og ble medlem av NATOs militærkomité med sete i Brussel. Etter få måneder ble han kalt hjem for å bli Vest-Tysklands forsvarssjef, med rang som full general. Han gikk av med pensjon 1. april 1983.


== Utmerkelser ==
Storkors av Republikken Italias fortjenstorden (1979)
Stort fortjenstkors med stjerne av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (1981)
Stort ærestegn i sølv i bånd (1982)


== Referanser ==
Armin Zimmermann

Armin Zimmermann (født 23. desember 1917 i Blumenau i Brasil, død 30. november 1976 i Bonn) var en tysk admiral som var generalinspektør for Bundeswehr, det vil si Forbundsrepublikken Tysklands forsvarssjef, fra 1972 til 1976.


== Karriere ==
Zimmermann ble ansatt som fenrik i Kriegsmarine i april 1937 og tjenestegjorde under daværende orlogskaptein Ruge, som senere ble den første sjefen for sjøforsvaret i Vest-Tyskland. Han ble i 1940 kapteinløytnant og kommanderte de første årene av andre verdenskrig ulike minesveipere. Etter et kort opphold ved krigsakademiet ble han utnevnt til Tysklands yngste flotiljesjef som sjef for 46. minesveiperflotilje som opererte i Den engelske kanal. Der deltok han i en ledende rolle i planleggingen av en av Kriegsmarines siste offensive aksjoner, et coup de main i Granville i Normandie 9. mars 1945.Fra 1945 til 1947 jobbet han i Den tyske mineryddingstjenesten som drev rydding av sjøminer i tyske farvann, som kommandant, flotiljesjef og liaisonoffiser til den britiske marinen Royal Navy. Fra 1948 til 1951 var han ansatt i mineryddingstjenesten i Cuxhaven. Etter oppløsningen av denne organisasjonen ble han leder for en ekspertgruppe i Royal Navy for spørsmål om sjøminer.I 1956 ble Zimmermann orlogskaptein i den vesttyske marinen (nå kjent som Deutsche Marine). Han tjenestegjorde som kommandør for en minesveiperskvadron og som militærattaché ved ambassaden i London. Senere jobbet han i perioder i Forsvarsdepartementet, og som øverstkommanderende for sjøstridskreftene i Nordsjøen og øverstkommanderende for flåten. I 1972 ble han utnevnt til admiral og forsvarssjef i Forbundsrepublikken Tyskland. Han døde i stillingen i 1976.Marinens Admiral-Armin-Zimmermann-Kaserne i Wilhelmshaven bærer hans navn.


== Referanser ==
Geralds lek (film)

Geralds lek (originaltittel Gerald's Game) er en amerikansk psykologisk thriller og skrekkfilm fra 2017, regissert av Mike Flanagan. Manuset ble skrevet av Jeff Howard og Flanagan. Filmen er basert på Stephen Kings roman Geralds lek fra 1992. Carla Gugino og Bruce Greenwood spiller hovedrollene.
Filmen hadde premiere under filmfestivalen Fantastic Fest i Austin i Texas 24. september 2017. Den ble tilgjengelig på strømmetjenesten Netflix 29. september. Filmen fikk god kritikk, blant annet for Guginos rolleskildring og Flanagans regi.


== Handling ==
Ekteparet Jessie (Carla Gugino) og Gerald Burlingame (Bruce Greenwood) tilbringer helgen i et øde hus i Fairhope i Alabama. De forsøker å krydre forholdet sitt med litt rollespill og håndjern, men sexleken tar en uventet vending når Gerald plutselig får hjerteinfarkt og dør. I en kamp mot klokken står Jessie overfor skrudde visjoner, mørke hemmeligheter og et skjebnesvangert valg – mens hun fremdeles er i håndjern festet til sengen.


== Medvirkende ==
Carla Gugino som Jessie Burlingame
Chiara Aurelia som unge Jessie Mahout
Bruce Greenwood som Gerald Burlingame, Jessies ektemann
Carel Struycken som «Moonlight Man»/Raymond Andrew Joubert
Henry Thomas som Tom Mahout, Jessies far
Kate Siegel som Sally Mahout, Jessies mor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Geralds lek på Internet Movie Database 
(fr) Geralds lek på Allociné 
(nl) Geralds lek på MovieMeter 
(en) Geralds lek på AllMovie 
(en) Geralds lek på Rotten Tomatoes 
(en) Geralds lek på Metacritic
Den store forfølgelsen i Persia

Den store forfølgelsen ble igangsatt av den persiske kongen Sjahpur II (309-79) mot kristne i Persia. Den store massakren brukes som et paraplybegrep om vedvarende og sporadiske forfølgelser under Sjahpurs virke, fra ca. 339-79.


== Årsaker til forfølgelsene ==
Ifølge den gresk-romerske kirkefaderen Eusebius av Cæsarea (260/265-339) var påskuddet for forfølgelsene i Persia politisk motivert: Da keiser Konstantin den store omfavnet kristendommen omkring 312, kom følgelig den persiske kongen til å stille spørsmål ved de iranske kristnes lojalitet til Perserriket.En annen kilde hevder at de persiske kristne ble forfulgt fordi biskopen av Seleukia-Ctesiphon, Simeon Bar Sabbae (?-345), nektet, på vegne av hans kristne menighet, å betale en høyere skatt enn resten av befolkningen. I tillegg, og som en ekstra prøvelse av Simeon, hadde Sjahpur beordret at biskopen måtte tilbe solen, som var assosiert med zoroastriske guder som Ahura Mazda og Mithra. Da Simeon nektet på begge punkter, ble han henrettet.Foruten de politiske årsakene, så kan forfølgelsene ha vært et resultat av ulike ideologier og verdensbilder. Innenfor Persia var zoroastrismen de godes og visdommens religion, og det var zoroasternes plikt å bekjempe ondskap. Når kristne ofte gikk hardt ut i sin kritikk av andre religioner, særlig polyteistiske slik som zoroastrismen, kan det ha vært en viktig faktor som endelig ledet til forfølgelser. 


== Omfang og autentisitet ==
Omfanget av forfølgelsene er usikkert, og hendelsen ble i all hovedsak nedskrevet av kristne på gresk-romersk, arameisk eller arabisk språk. Den gresk-romerske historikeren Sozomenos (ca. 400-ca. 450) mente at 16,000 kristne led martyrdøden. Den arabiske historikeren Al-Mas’udi (ca. 896-956) nevner så mange som 200,000. Når det gjelder samtidige persiske kilder, så finnes det ingen som direkte understøtter hendelsen. Østkirken i Seleukia-Ctesiphon brukte også historier om martyer for å legitimere og posisjonere seg sterkere i Persia på 600-tallet, som var vanlig blant kristne i senantikken.Flere av historiene om de kristne martyrene er også fabrikasjoner eller nedskrevet mer enn 300 år etter hendelsen, og det er uvisst hvor omfattende forfølgelsene faktisk var og hvor mye av historiene som ble konstruert av ettertidens kristne for å male et mer idealisert bilde (gitt at martyrdød var et ideal) av fortiden enn hva som var tilfellet. Det er et poeng at etter Romerrikets gradvise overgang til å favorisere kristendommen, med Ediktet av Milan i 313, var det kun utenfor Romerrikets grenser at kristne fortsatt kunne realisere en idealisert martyrdød.


== Referanser ==
Jens Hagerup Krog

Jens Hagerup Krog (født 1792, død 1852) var en norsk handelsmann. Han var ordfører i Lødingen kommune fra 1840 til 1843. Han var gift med Gjertrud Birgitte Lind. 
Jens Hagerup Krog var sønn av Eilert Hagerup Krog (fogd i Lofoten og Vesterålen fra 1787 til 1806 og sønn av Jens Krog og Christine Marie Hegelund) og Gjertrud Magdalena Bruun Irgens (datter av Johannes Irgens og Anne Margrethe Borchgrevink).


== Se også ==
Krog
See How They Run

See How They Run er en britisk filmkomedie fra 1955 regissert av Leslie Arliss. Manuset ble skrevet av Arliss, Roy Miller og Val Valentine. Det var basert på Philip Kings skuespill med same navn, som hadde premiere i 1944. Norskfødte Greta Gynt spiller den kvinnelige hovedrollen som Penelope Toop.


== Rolleliste ==
Ronald Shiner - Wally Winton
Greta Gynt - Penelope Toop
James Hayter - Biskopen av Lax
Wilfrid Hyde-White - Brigader Buskin
Dora Bryan - Ida
Richard Wattis - Reverend Lionel Toop
Viola Lyel - Miss Skilton
Charles Farrell - Basher
Michael Brennan - Sersjant Major Towers
Roddy Hughes - Reverend Arthur Humphrey
Ballard Berkeley - Oberst Warrington


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) See How They Run på Internet Movie Database 
(en) See How They Run på AllMovie
Movementu Kousa Promé

Movementu Kousa Promé (MKP) er et politisk parti på Curaçao. Det ble grunnlagt i 2015 av René Rosalia som tidligere tilhørte partiet Pueblo Soberano (PS). Partiet fikk ikke innvalgt representanter i valget i oktober 2016 og heller ikke i valget i 2017.


== Referanser ==
Aursunda

Aursunda eller Aursundlielva er ei mindre elv i Trøndelag som renner ut i Namsenfjorden, ved Bangsund. Elva ligger sør for Namsos og er lakseførende (Salmo salar). Aursunda har også en meget velstående bestand av elvemusling (Margaritifera margaritifera) og regnes som en av de mest betydningsfulle elvene i verden for å sikre artens framtid. Ved utløpet har elva en vannføring på cirka 6 m³/sekundet.
Elva har god stabilitet i vannføringen og renner gjennom kupert terreng og forholddsvis urørt natur. Den er helst kjent for smålaks, med en snittstørrelse på cirka 1,5 kg.


== Referanser ==
National Archaeological and Anthropological Memory Management Foundation

National Archaeological and Anthropological Memory Management Foundation (NAAM) er en kulturverninstitusjon for Curaçao, Sint Maarten, Bonaire, Saba og Sint Eustatius. Hovedkontoret ligger i Pietermaai i Willemstad på Curaçao.
NAAM ble opprettet i 1998 av myndighetene på De nederlandske Antiller som etterfølger etter Archaeologisch- Anthropologisch Instituut Nederlandse Antillen (AAINA), grunnlagt i 1968. Virksomheten har utviklet seg fra museumsdrift til forvaltning av materiell og materiell kulturarv i bredere forstand, inkludert arkeologisk og antropologisk forskning. Etter å ha vært kalt National Archaeological and Anthropological Museum, ble navnet endret til National Archaeological and Anthropological Memory Management Foundation i 2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Onitsha

Onitsha er en stor by i Nigerdeltaet i det sørøstre Nigeria, beliggende på begge sider av elva Niger. Onitsha er den største byen og kommersielt sentrum for den tett befolkede delstaten Anambra. Innbyggerne tilhører hovedsakelig igbofolket, og byen kan spores tilbake til 1500-tallet.
Byen er et av sentrene i et regionalt olje- og transportdistrikt, og er Nigerias største elvehavn mens Port Harcourt lengre sør er en hovedhavn for havgående skip. Onitsha hadde i 2010 inklusive forsteder, totalt 1 015 000 innbyggere. Den er sammenvokst med forstadskommunene Idemili, Ogbaru (223 217 innbyggere i 2010), Oshimili-Asaba (268 572 innbyggere) på vestsiden av Niger-elva, og Nkpor. Et tettbygd og mer eller mindre sammenhengende storbyområde på 1900 km2 strekker seg over store deler av delstaten og delstaten Delta på vestsiden av Niger, med drøyt 7 millioner innbyggere.
Fitjadalsvatnet

Fitjadalsvatnet er et uregulert fjellvann i Kvam i Hardanger. Det er 1,13 km2 stort og ligger på 266 moh. Den viktigste tilførselselev er Storelva som renner gjennom Fitjadalen i nord, mens det dreneres i syd av Øysteseelva som har sitt utspring i viken Soget.
Gige

Gige (norrønt gígja = muligens «skjærende tone») var et norrønt lite 2-3 strengers strykeinstrument som ble brukt i middelalderen. Instrumentet hadde vanligvis hvelvet bunn, til forskjell fra den ellers nært beslektede fidel. 
Trolig utvikla gige seg fra instrumentet rebec - som også er en tidlig forløper for dagens fiolin
Gige nevnes i norrøne sagaer og var i bruk i Norge, England, Island og Danmark. Det tyske ordet for fiolin (Geige) stammer trolig fra gige, mens ordet fiolin stammer fra fidel.


== Kilder ==
Otto Emanuel Andersson: The Shetland gue, the Welsh crwth, and the Northern bowed harp. s.n., 1956 [1]
Otto Emanuel Andersson: The bowed-harp: a study in the history of early musical instruments, AMS Press, 1973. ISBN 0-404-56503-4, ISBN 978-0-404-56503-9. Pg 258.


== Eksterne lenker ==
Meifu Sieben: «Gige» i Den Store Danske, Gyldendal. Hentet 26. oktober 2017
(no) Gige i Store norske leksikon
Verdenscupen i alpint 2017/18 — Storslalåm kvinner — Sölden

World cup åpning i storslalåm for kvinner i Sölden lørdag 28 oktober 2017. De 30 beste etter 1 omgang fikk starte i 2 omgang.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
FIS sin offisielle resultatside
Hjorterot

Hjorterot (Seseli libanotis) er en to- eller flerårig urt i skjermplantefamilien.
Høyden varierer, men den kan bli 120 cm høy. Den opprette stengelen har furer. Bladene er enkelt- til tredobbeltfinnede. Småbladene er linjeformede til avlange. Blomstene er hvite eller rosa og sitter i skjermer med 20–60 stråler. Det er mange linjeformede storsvøpblad. Frukten er elliptisk med tydelige ribber og er 2,5–4 mm lang. Blomstringstiden er juli–september.
Hjorterot vokser i høyvokst natureng og åpent kratt på tørr, kalkrik jord. Hovedutbredelsen til arten strekker seg gjennom Eurasia fra Tyskland til Sibir og Japan, og den er også vanlig i Kaukasus. Mer spredte forekomster finnes i Vest- og Sør-Europa, Marokko, Tyrkia og Nord-Iran. Hjorterot finnes nordover til Norge, Danmark, Sverige og Finland, men er begrenset til områder med høy sommertemperatur og kalkholdig grunn.
I Norge finnes hjorterot bare ved indre deler av Oslofjorden og nesten utelukkende i kommunene Oslo og Bærum. Innenfor det begrensede norske utbredelsesområdet er den en vanlig plante som vokser i store bestander. Arten er derfor ikke rødlistet i Norge.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding. Teknologisk Forlag. s. 274–275. ISBN 82-512-0355-4. 
«Säfferot». Den virtuella floran. Besøkt 28. oktober 2017. 
R. Hand (2011). «Seseli libanotis». Apiaceae. – In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 28. oktober 2017. 
Ekspertkomité for karplanter (2015). «Rødlistevurdering hjorterot». Artsdatabanken. Besøkt 28. oktober 2017. 


== Eksterne lenker ==

(en) Hjorterot i Encyclopedia of Life 
(en) Hjorterot i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hjorterot hos Artsdatabanken 
(sv) Hjorterot hos Dyntaxa 
(en) Hjorterot hos ITIS 
(en) Hjorterot hos NCBI 
(en) Hjorterot hos The International Plant Names Index 
(en) Hjorterot hos Tropicos 
(en) Kategori:Libanotis pyrenaica – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Seseli libanotis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Libanotis pyrenaica – detaljert informasjon på Wikispecies
Bruno Kahl

Bruno Guntram Wilhelm Kahl (født 12. juli 1962 i Essen) er en tysk embetsmann og etterretningsleder, som fra 2016 er den 12. presidenten for Bundesnachrichtendienst (BND).
Kahl er utdannet jurist og er oberstløytnant av reserven i Bundeswehr. Han har jobbet i den tyske arbeidsgiverforeningen, som rådgiver ved Forbundskanslerens kontor og som rådgiver for CDU/CSUs fraksjon i Forbundsdagen. Der var han en nær medarbeider av Wolfgang Schäuble. Da Schäuble ble føderal innenriksminister i 2005 ble Kahl leder for ministerkontoret, og fra 2006 var han leder for ledelsesstaben i departementet. Han tok i 2008 juridisk doktorgrad om Carl Schmitts statsteori. I 2010 fulgte han Schäuble til Finansdepartementet, der han ble ekspedisjonssjef (Ministerialdirektor) med ansvar for privatisering og statlig eierskap.27. april 2016 ble Kahl utnevnt av den føderale regjeringen til president for Bundesnachrichtendienst. Han tiltrådte 1. juli 2016.
Kahl er medlem av CDU. Han er enkemann og har to døtre.


== Referanser ==
Tectocepheus cervus

Tectocepheus cervus er en midd (art) som er plassert i inndelingen under edderkoppdyr.


== Systematisk inndeling ==
Det er usikkerhet rundt inndelingen spesielt siden en del av framstillingen er fra så langt tilbake som fra 2007. Inndelingen tar utgangspunkt i ITIS 
På de øverste nivåene er WoRMS  benyttet for å identifisere usikkerhet. 

Rekke Leddyr (Arthropoda) von Siebold, 1848
Underrekke Chelicerata
Klasse Edderkoppdyr (Arachnida) Cuvier, 1812
Underklasse Midder (Acari) Leach, 1817
Overorden Acariformes
Orden Sarcoptiformes
usikker Underorden hornmidder, Oribatida Dugès, 1834
usikker Infraorden Brachypylina Hull, 1918
Overfamilie Tectocepheoidea Grandjean, 1954
Familie Tectocepheidae Grandjean, 1954
Slekt Tectocepheus Berlese, 1896
Tectocepheus alatus Berlese, 1913
Tectocepheus americanus Pérez-Íñigo & Baggio, 1989
Tectocepheus cervus Balogh & Mahunka, 1969
Tectocepheus concurvatus Knülle, 1954
Tectocepheus coniunctus Knülle, 1954
Tectocepheus depressus Pérez-Íñigo & Baggio, 1989
Tectocepheus elegans Ohkubo, 1981
Tectocepheus knuellei Vanek, 1960
Tectocepheus latilamellaris Kardar, 1974
Tectocepheus minor Berlese, 1903
Tectocepheus punctulatus Djaparidze, 1985
Tectocepheus sarekensis Trägårdh, 1910
Tectocepheus shirakamiensis Fujikawa, 2001
Tectocepheus spinosus Mahunka, 1984
Tectocepheus tenuis Knülle, 1954
Tectocepheus titanius Ohkubo, 1982
Tectocepheus translamellaris Kardar, 1974
Tectocepheus translamellatus Knülle, 1954
Tectocepheus velatus Michael, 1880
Underart Tectocepheus velatus clavatus Mahunka, 1983
Underart Tectocepheus velatus expansus Berlese, 1914
Underart Tectocepheus velatus granulatus Mihelcic, 1957
Underart Tectocepheus velatus sarekensis Trägårdh, 1910
Underart Tectocepheus velatus tenuis Knülle, 1954
Underart Tectocepheus velatus universitatum  Abdel-Hamid, 1964
Underart Tectocepheus velatus velatus Michael, 1880
Tectocepheus vicarius Balogh, 1958


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
En klassifikasjon av gruppen
(en) Tectocepheus cervus i Encyclopedia of Life 
(en) Tectocepheus cervus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tectocepheus cervus hos ITIS
Tectocepheus depressus

Tectocepheus depressus er en midd (art) som er plassert i inndelingen under edderkoppdyr.


== Systematisk inndeling ==
Det er usikkerhet rundt inndelingen spesielt siden en del av framstillingen er fra så langt tilbake som fra 2007. Inndelingen tar utgangspunkt i ITIS 
På de øverste nivåene er WoRMS  benyttet for å identifisere usikkerhet. 

Rekke Leddyr (Arthropoda) von Siebold, 1848
Underrekke Chelicerata
Klasse Edderkoppdyr (Arachnida) Cuvier, 1812
Underklasse Midder (Acari) Leach, 1817
Overorden Acariformes
Orden Sarcoptiformes
usikker Underorden hornmidder, Oribatida Dugès, 1834
usikker Infraorden Brachypylina Hull, 1918
Overfamilie Tectocepheoidea Grandjean, 1954
Familie Tectocepheidae Grandjean, 1954
Slekt Tectocepheus Berlese, 1896
Tectocepheus alatus Berlese, 1913
Tectocepheus americanus Pérez-Íñigo & Baggio, 1989
Tectocepheus cervus Balogh & Mahunka, 1969
Tectocepheus concurvatus Knülle, 1954
Tectocepheus coniunctus Knülle, 1954
Tectocepheus depressus Pérez-Íñigo & Baggio, 1989
Tectocepheus elegans Ohkubo, 1981
Tectocepheus knuellei Vanek, 1960
Tectocepheus latilamellaris Kardar, 1974
Tectocepheus minor Berlese, 1903
Tectocepheus punctulatus Djaparidze, 1985
Tectocepheus sarekensis Trägårdh, 1910
Tectocepheus shirakamiensis Fujikawa, 2001
Tectocepheus spinosus Mahunka, 1984
Tectocepheus tenuis Knülle, 1954
Tectocepheus titanius Ohkubo, 1982
Tectocepheus translamellaris Kardar, 1974
Tectocepheus translamellatus Knülle, 1954
Tectocepheus velatus Michael, 1880
Underart Tectocepheus velatus clavatus Mahunka, 1983
Underart Tectocepheus velatus expansus Berlese, 1914
Underart Tectocepheus velatus granulatus Mihelcic, 1957
Underart Tectocepheus velatus sarekensis Trägårdh, 1910
Underart Tectocepheus velatus tenuis Knülle, 1954
Underart Tectocepheus velatus universitatum  Abdel-Hamid, 1964
Underart Tectocepheus velatus velatus Michael, 1880
Tectocepheus vicarius Balogh, 1958


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
En klassifikasjon av gruppen
(en) Tectocepheus depressus i Encyclopedia of Life 
(en) Tectocepheus depressus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tectocepheus depressus hos ITIS
Tectocepheus tenuis

Tectocepheus tenuis er en art av underordenen midder som igjen er plassert i inndelingen under edderkoppdyr.


== Systematisk inndeling ==
Det er usikkerhet rundt inndelingen spesielt siden en del av framstillingen er fra så langt tilbake som fra 2007. Inndelingen tar utgangspunkt i ITIS 
På de øverste nivåene er WoRMS  benyttet for å identifisere usikkerhet. 

Rekke Leddyr (Arthropoda) von Siebold, 1848
Underrekke Chelicerata
Klasse Edderkoppdyr (Arachnida) Cuvier, 1812
Underklasse Midder (Acari) Leach, 1817
Overorden Acariformes
Orden Sarcoptiformes
usikker Underorden hornmidder, Oribatida Dugès, 1834
usikker Infraorden Brachypylina Hull, 1918
Overfamilie Tectocepheoidea Grandjean, 1954
Familie Tectocepheidae Grandjean, 1954
Slekt Tectocepheus Berlese, 1896
Tectocepheus alatus Berlese, 1913
Tectocepheus americanus Pérez-Íñigo & Baggio, 1989
Tectocepheus cervus Balogh & Mahunka, 1969
Tectocepheus concurvatus Knülle, 1954
Tectocepheus coniunctus Knülle, 1954
Tectocepheus depressus Pérez-Íñigo & Baggio, 1989
Tectocepheus elegans Ohkubo, 1981
Tectocepheus knuellei Vanek, 1960
Tectocepheus latilamellaris Kardar, 1974
Tectocepheus minor Berlese, 1903
Tectocepheus punctulatus Djaparidze, 1985
Tectocepheus sarekensis Trägårdh, 1910
Tectocepheus shirakamiensis Fujikawa, 2001
Tectocepheus spinosus Mahunka, 1984
Tectocepheus tenuis Knülle, 1954
Tectocepheus titanius Ohkubo, 1982
Tectocepheus translamellaris Kardar, 1974
Tectocepheus translamellatus Knülle, 1954
Tectocepheus velatus Michael, 1880
Underart Tectocepheus velatus clavatus Mahunka, 1983
Underart Tectocepheus velatus expansus Berlese, 1914
Underart Tectocepheus velatus granulatus Mihelcic, 1957
Underart Tectocepheus velatus sarekensis Trägårdh, 1910
Underart Tectocepheus velatus tenuis Knülle, 1954
Underart Tectocepheus velatus universitatum  Abdel-Hamid, 1964
Underart Tectocepheus velatus velatus Michael, 1880
Tectocepheus vicarius Balogh, 1958


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
En klassifikasjon av gruppen
(en) Tectocepheus tenuis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Tectocepheus tenuis i Global Biodiversity Information Facility