jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tore Tveit

Tore Tveit (født 2. februar 1941 på Voss) er en norsk forfatter med en allsidig produksjon for voksne og barn.
Tore Tveit arbeidet som journalist i Varden i Skien 1968–1975. Siden ble han forfatter på heltid. Han har gitt ut flere novellesamlinger, romaner og barne- og ungdomsbøker, ved siden av dramatiske arbeider for radioteater og scene samt historiske og dokumentariske bøker. Han står også bak flere cabareter og vise- og sangtekster. Blant novellesamlingene kan nevnes Men noen fryser (1977), Hemmeligheter (1984), Medialiv i blått (1990) og Jegeren (1992), mens romanene blant annet omfatter Balladen om Lasse og Live (1978), Amarita (1987), Elvene vasker klovnene rene (2000) og York Pub (2002).Tore Tveit var formann i Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere (NBU) 1989–1991.


== Bibliografi ==
Hvorfor banker ingen på? noveller, Aschehoug (1974)
I overmorgen er alt over, noveller, Aschehoug (1976)
Men noen fryser, noveller, Aschehoug (1977)
Balladen om Lasse og Live, roman, Samlaget (1978)
Ut og leve livet, ungdomsbok, Samlaget (1978)
Vi ville heller dø, sakprosa, Aschehoug (1979)
Å elske en løvetann, roman, Aschehoug (1980)
Meld deg Morten, ungdomsbok, Samlaget (1981)
Hemmeligheter, noveller, Aschehoug (1984)
Etter den store krigen, ungdomsbok Samlaget, (1985)
Amarita, roman, Solum (1987)
Min vesle storebror, ungdomsbok, Aschehoug (1988)
Halte sølvrev, ungdomsbok, Tiden (1988)
Russisk rulett, ungdomsbok, Samlaget (1989)
Medialiv: blått, noveller, Solum (1990)
Jegeren, noveller, Solum (1992)
En kenguru med baklomme, barnebok, Solum (1993)
Hoppsasa hopper høyere, barnebok, Solum (1994)
Den syvende natten, roman, Solum (1995)
Henrik – en gutt fra Skien, barnebok (1997)
Sjøormen Selma, barnebok, Skau Forlag (2000)
Elvene vasker klovnene rene, roman, Cappelen (2000)
York pub, Cappelen (2002)
Min mor døde barnløs, Liv Forlag (2019)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Tore Tveit i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Tore Tveit i BIBSYS
Telemarksportalen om Tore Tveit
Trampolino Gigante Corno d’Aola

Trampolino Gigante Corno d'Aola, opprinnelig kalt Trampolino del Littorio, er en hoppbakke i Ponte di Legno i Italia.  Nettstedet Skisprungschanzen-Archiv oppgir størrelsen til K90. Bakken var i sin tid landets største, og er fremdeles (pr. 2015) blant de største i Italia, etter de moderne storbakkene i Pragelato og Predazzo. Den er eid av Sci Club Ponte di Legno.
Fritz Kainersdorfer (Sveits) satte verdensrekord der med 99,5 meter 17. mars 1935. Dette var den siste verdensrekorden for menn som ikke er satt i en av de klassiske skiflygingsbakkene (Planica, Oberstdorf, Bad Mitterndorf (Kulm), Vikersund og Harrachov). Samme dag ble Olav Ulland (Norge) den første til å hoppe over 100 meter da han landet på 103,5 meter, men han falt, og hoppet ble ikke godkjent som verdensrekord. Italienske Bruno Da Col nådde 100 meter året etter, kort tid etter at Sepp Bradl (Østerrike) hadde satt verdensrekord med 101 meter i Planica.
Hoppbakken, som da bar navnet Trampolino del Littorio, ble bygd i 1928 og åpnet med internasjonalt hopprenn 24. februar 1929. Etter 2. verdenskrig ble navnet på bakken endret til Trampolino Gigante Corno d'Aola, og det ble også bygd to mindre bakker med størrelse K60 og K30. Hoppanlegget var i drift til 1966, da bakken var arena for det internasjonale rennet Kongsberg Cup, som vesttyske Henrik Ohlmeyer vant. Siden ble bakken liggende ubrukt i mange år, men den ble ikke revet. I forbindelse med feiringen av Sci Club Ponte di Legnos 100-årsjubileum i 2011 ble hoppbakken ryddet og satt i stand igjen.
Ulike kilder oppgir forskjellige opplysninger om den siste bakkerekorden. Skisprungschanzen-Archiv oppgir rekorden til 109 meter, satt av Giacomo Aimoni (Italia) i 1965. En artikkel om bakken på nettstedet Terrazzani Zoanno oppgir at Bruno Da Col har rekorden med 110,5 meter. Ifølge en artikkel i avisen Il Giorno er den anerkjente rekorden 110,5 meter, satt av Henrik Ohlmeyer, mens Giacomo Aimoni skal ha hoppet 114 meter på trening.


== Kilder ==
Skisprungschanzen-Archiv: Ponte di Legno (besøkt 16. februar 2015)
Terrazzani Zoanno: Trampolino del Littorio (poi Gigante) (besøkt 16. februar 2015)
Il Giorno: Ponte di Legno, luci e festa per il Trampolino Gigante (9. august 2011, besøkt 16. februar 2015)
Bennett Miller

Bennett Miller (født 30. desember 1966 i New York City  ) er en amerikansk filmregissør, kjent for regisseringen av blant annet Capote (2005), Moneyball (2011), og Foxcatcher (2014). Han har blitt nominert to ganger til Oscar for beste regi.


== Filmografi ==
The Cruise (1998)
Capote (2005)
Moneyball (2011)
Foxcatcher (2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bennett Miller på Internet Movie Database 
(sv) Bennett Miller i Svensk Filmdatabas 
(da) Bennett Miller på Filmdatabasen 
(da) Bennett Miller på Scope 
(fr) Bennett Miller på Allociné 
(en) Bennett Miller på AllMovie 
(en) Bennett Miller hos The Movie Database
Dalselva (Aurskog-Høland)

Dalselva er ei elv i Aurskog-Høland og Lillestrøm kommuner i  Viken, og er en del av Haldenvassdraget. Den har utspring fra Veintjenn (277 moh.) rundt to kilometer nordvest for Hølands varde, og som Veintjennbekken renner den mot sør ned til Dalatjern (172 moh.). Fra Dalatjern renner selve Dalselva mot sørøst i et rolig løp til den munner ut lengst nord i Øgderen (133 moh.). På de første par kilometerne fra Dalatjern danner elva kommunegrensa mellom Aurskog-Høland og Lillestrøm. Elva er 12,3 kilometer lang.


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Referanser ==
Eidselva (Stad)

Eidselva  er ei elv i Stad kommune i Vestland. Den er hovedelva i Hornindalsvassdraget og renner fra Hornindalsvatnet til Eidsfjorden ved Nordfjordeid. Elva er 10,8 km lang med et fall på 52 meter (58,9 km medregnet Horndøla og Terdøla), og har et nedbørfelt på 427,83 km². Middelvannføringen ved munningen er 25,9 m³/s.
Hornindalsvatnet har ikke tilsig av smeltevann fra isbreer som de andre innsjøene i Nordfjord (som Oldevatnet) og er innsjøen har derfor svært klart vann, 17-22 meter siktedybde om sommeren. Vannet i Eidselva er tilsvarende klart. Når sommeren er varm og nedbørsfattig synker vannstanden i Hornindalsvatnet og vannet i Eidselva blir varmere. I Oldevatnet og andre innsjøer som mottar smeltevann skjer det motsatt: I varmt vær øker avsmeltingen og vannføringen øker, og vannet forblir kaldt.Vassdraget ble i 1973 vernet mot videre kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.


== Hornindalsvassdraget ==

Hornindalsvassdraget omfatter en rekke mindre elver som samles i Hornindalsvatnet. Horndøla har størst vannføring. Hornindalsrokken er nedbørsfeltets høyeste punkt. Ved Kviafossen i hovedelva (nedenfor innsjøen) er det kraftverk opprinnelig fra 1915.Hver linje i lista inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva.

Eidselva – i Eidsfjorden fra øst, ved Nordfjordeid
Leivdøla – 4 km øst for Nordfjordeid, fra nord
Melheimselva (Heggjadalselva) – i Hornindalsvatnet fra nord, ved Heggja
Vikaelva – i Hornindalsvatnet fra sør, 5 km vest-sørvest for Grodås
Sindreelva – i Hornindalsvatnet fra sørøst, 4 km sør for Grodås
Horndøla – i Hornindalsvatnet fra øst, ved Grodås
Hjortedøla – 4 km nordøst for Grodås, fra nord
Guridøla – 5 km nordøst for Grodås, fra nordvest
Knutsdøla – 8 km øst-nordøst for Grodås, fra sør
Sætreelva – 10 km øst-nordøst for Grodås, fra nord
Terdøla – 10 km øst-nordøst for Grodås, fra øst


== Referanser ==
Reichsarzt-SS

Reichsarzt-SS («Rikslege-SS») var embetstittel innen Schutzstaffel (SS) mellom 1935 og 1945. Stillingen rapporterte direkte til Reichsführer-SS Heinrich Himmler. Stillingsinnehaver var Ernst-Robert Grawitz, som ble utnevnt av Himmler i 1935. 
I 1935 ble han av Reichsführer-SS Heinrich Himmler utnevnt til leder for SS-Sanitätsamtes og Reichsarzt der SS. Reichsarzt-SS var den høyeste faglige myndighet i alle medisinske og medisinske saker innenfor SS. Reichsarzt-SS var medisinsk ansvarlig for massedrapene gjennom eutanasiprogrammet Aktion T4 og de medisinske programmene på innsatte i konsentrasjonsleirene. Grawitz hadde graden SS-Obergruppenführer, og hans direkte underordnede var Karl Genzken og senere Karl Gebhardt.
Einar Hopp

Einar Meidell Hopp (født 1. desember 1899 i Bergen, død 18. mai 1956 i Bergen) var en norsk kringkastingsmann, og leder for NRKs avdeling i Bergen fra 1933 til sin død i 1956.Han var utdannet ved handelshøyskolen i Berlin og ble i 1926 ansatt som programsekretær ved det nystiftede private Bergen Kringkastingselskap AS. Da NRK ble etablert i 1933, fortsatte han som NRKs avdelingsleder/programredaktør i Bergen.Han var gift to ganger, sist 1932-56 med forfatteren Zinken Hopp (1905–87). Han var sønn av overlærer Kristian L. Hopp (1870–1954), som var ordfører i Bergen 1918–19.


== Referanser ==
Johannes Brochmann

Bodvar Fredrik Johannes Brochmann (født 19. april 1852 i Kvinesdal, død 25. mars 1930) var prest, forfatter, dramatiker og skribent. Han bodde i Ullensvang, Røldal og Sogndal.
Johannes Brochmann ble cand.theol. i 1876, og arbeidet som lærer i Oslo fra 1877 til han i 1885 av helbredsgrunner flyttet til Vestlandet. Han bodde i Ullensvang fra 1885, ble sogneprest i Røldal i 1900 og i Sogndal fra 1908 til 1923. I Ullensvang arbeidet han som fri skribent, journalist, prestevikar og foredragsholder. I denne tiden bidro han til å stifte ungdomslag i bygda. I Røldal skal han ha bidratt til å bevare Røldal stavkirke.Han skrev dikt og en komedie allerede i studietiden. Dramaet Haakon Adelsteinsfostre (1878) er basert på Heimskringla, og er aldri oppført. Hans forfatterskap omfatter ellers polemikk med Bjørnson om Over Ævne, biografier over teologene E.F.B. Horn og Anton Christian Bang, dikt, sanger og eventyr.Han var sønn av sogneprest Diderik Hegermann Brochmann (1808–1875) og Sara Jessine Louise Brock (1811–1891) fra Nannestad. Han giftet seg i 1878 med Elisabeth Falsen Smith (1855–1915) fra Molde, som også var litterært interessert og oversatte Sherlock Holmesbøker. De var foreldre til Diderik Brochmann og Georg Brochmann, og gjennom Diderik besteforeldre til Zinken Hopp og Odd Brochmann Også onkel til Bertram Dybwad Brochmann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Johannes Brochmann i BIBSYS
Georg Brochmann

Georg Jacob Brochmann (født i Ullensvang 15. mai 1894, død i Oslo 5. januar 1952) var en norsk sakprosaforfatter. Han var nestformann i Den norske Forfatterforening 1938–1945, og deler av tiden fungerende formann.
Han tok artium i 1913, var ferdig utdannet ingeniør fra NTH 1918. Etter fem års arbeid som skipsingeniør 1918–1922, begynte han å arbeide som journalist og forfatter. Bokdebut i 1923 med Onkel ingeniør fortæller. Et hovedverk var De store opfindelser. Forskning og fremskridt i seks bind (1929–1930). Han skrev også skuespill, og oversatte Vidunderlige nye verden av Aldous Huxley til norsk i 1948. Jubileumsberetningen Den norske Forfatterforening gjennom 50 år ble delvis skrevet på Grini under krigen, men utkom først posthumt i 1952.
Han var sønn av Johannes og Elisabeth Brochmann, bror av Diderik Brochmann og onkel til Zinken Hopp og Odd Brochmann, og fetter av Bertram Dybwad Brochmann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Georg Brochmann i Norsk biografisk leksikon
(no) Publikasjoner av Georg Brochmann i BIBSYSGeorg Brochmanns private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Phillyrea

Phillyrea er en slekt i oljetrefamilien.
De er eviggrønne busker. Bladene er motsatte, og fruktene er en steinfrukt som er blåsvart når den er moden. De vokser i åpen skog, maquis og på steinete steder. Slekta har to arter som er vanlige i middelhavsområdet.
I eldre litteratur nevnes også en tredje art, Phillyrea media, men den regnes nå som et synonym for Phillyrea latifolia. I Kaukasus vokser Osmanthus decorus, som tidligere ble regnet til denne slekta som Phillyrea decora.


== Kilder ==
«Phillyrea». Flora Europaea. Besøkt 16. februar 2015. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 141–142. ISBN 82-562-0490-7. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 174. ISBN 0-7136-7015-0. 
«Phillyrea». Flora iberica (PDF) (spansk). XI. Madrid: RJB/CSIC. s. 139–143. 


== Eksterne lenker ==
(en) Phillyrea i Encyclopedia of Life 
(en) Phillyrea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Phillyrea hos NCBI 
(en) Phillyrea hos The International Plant Names Index 
(en) Phillyrea hos Tropicos 
(en) Kategori:Phillyrea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phillyrea – detaljert informasjon på Wikispecies
Vegard Bjerkreim Nilsen

Vegard Bjerkreim Nilsen (født 2. september 1993 i Kristiansand) er en norsk langrenns- og orienteringsløper, som representerer henholdsvis Lillehammer Skiklub og Lillehammer Orienteringsklubb.
Han er lillebror til tidligere landslagsløper Betty Ann Bjerkreim Nilsen og Inger Liv Bjerkreim Nilsen som blant annet har vunnet Norseman, Oslos Bratteste og Holmenkollmarsjen to ganger.


== Langrenn ==
Under Junior-NM i langrenn 2012 på Fauske tok Bjerkreim Nilsen gull i klassisk sprint, etter å ha kvalifisert seg fra prologen som sistemann.11. januar 2014 debuterte Bjerkreim Nilsen i verdenscupen i langrenn under sprinten i Nové Město na Moravě, hvor han endte på en 19.-plass etter å ha røket ut i kvartfinalen.
Bjerkreim Nilsen ble tatt ut i troppen til U23-VM på ski 2015 i Almaty, men stilte ikke til start i sprintrennet, som forøvrig endte dobbelt norsk med Sondre Turvoll Fossli foran Sindre Bjørnestad Skar og russeren Ermil Vokuev.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vegard Bjerkreim Nilsen – FIS (langrenn) 
Profil Arkivert 15. august 2020 hos Wayback Machine. hos Team Veidekke
Krigene i Lombardia

Krigene i Lombardia betegner en rekke konflikter mellom Republikken Venezia og Hertugdømmet Milano, samt deres respektive allierte. Krigene var en maktkamp over hegemoniet i Nord-Italia. Krigene ble utkjempet i fire større felttog, som blant annet ødela økonomien i Lombardia, og svekket Republikken Venezia. Krigene varte fra 1423, helt til Freden i Lodi ble underskrevet i 1454.Gjennom krigenes gang ble Italia politisk omstrukturert: fra mange små konkurrerende kommuner og italienske bystater vokste det seg frem fem store stater som ville utgjøre Italia gjennom hele 1400-tallet og frem til de italienske kriger ved begynnelsen av 1500-tallet. Disse var: Republikken Firenze, Kirkestaten, Republikken Venezia, Hertugdømmet Milano, og Kongedømmet Napoli. Det viktige kulturelle sentret i Toscana, samt de i Nord-Italia (Siena, Pisa, Urbino, Mantova og Ferrara) mistet innflytelse og ble politisk marginalisert. 
Krigene var et resultat av venetiansk innblandning i Fastlands-Italias politikk, men forårsaket også mer av dette. I løpet av krigen kom Venezia til å utvide seg helt til breddene av elven Adda. Konfliktene involverte resten av Italia i skiftende allianser, men kun i mindre sammenstøt. 
Venezia underla seg Verona i 1402, Padova i 1405, og resten av Øst-Lombardia (det venetianske terra ferma, «fastland») året etter. Før hadde Venezia kun vært en maritim makt, og dens tidligere konflikt med Republikken Genova hadde blitt utelukkende utkjempet til sjøs. 
Den skiftende motvekten i krigen var Firenze som vekslet mellom å støtte Venezia og Milano. Først var de alliert med Venezia mot Milano, men senere allierte de seg med Francesco Sforza mot den voksende trusselen Venezia.
Freden i Lodi, undertegnet i 1454, førte til 40 år med fred i Nord-Italia da venetianske interesser endret seg. Det var en gjensidig avtale om ikke-aggresjon mellom de fem nye italienske maktene som og ble kalt «Den italiske liga». Selv om gnisningene mellom Milano og Napoli skapte uro i området, holdt freden seg helt fram til utbruddet av de italienske kriger i 1494, da Milano kalte inn kongen av Frankrike for å hevde sine krav over Kongedømmet Napoli.


== Se også ==
Venezia#Historie
Italias historie


== Referanser ==
Riksreformene

Riksreformene (tysk: Reichsreform) er navnet gitt til forsøkene i det 15- og 16-århundre i det tysk-romerske keiserriket ved å endre grunnloven (tysk: Verfassungsordnung) for å innfri kravene til en moderne stat ved å gi keiserriket et forent styre enten under riksstanden (tysk: Reichsstände) eller under keiserens makt.


== Kilder ==
Karl Zeumer: Quellensammlung zur Geschichte der deutschen Reichsverfassung in Mittelalter und Neuzeit. Andre utvidede versjon. Mohr, Tübingen,1913. (Full tekst hos Wikisource)
Lorenz Weinrich (ed.): Quellen zur Reichsreform im Spätmittelalter = De reformando regni Teutonici statu in medioaevo posteriore fontes selectae. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt, 2001, ISBN 3-534-06877-7 (Ausgewählte Quellen zur deutschen Geschichte des Mittelalters 39).
Inger Liv Bjerkreim Nilsen

Inger Liv Bjerkreim Nilsen (født 12. april 1988 i Kristiansand) er en norsk motbakke-, langrenns- og orienteringsløper, samt triatlet, som har representert Bækkelagets Sportsklub, Lillehammer Orienteringsklubb, Rustad Idrettslag og Team United Bakeries, og er søsteren til landslagsløperne Vegard Bjerkreim Nilsen og Betty Ann Bjerkreim Nilsen.Bjerkreim Nilsen har blant annet vunnet Norseman, Oslos Bratteste, Skåla Opp, Marka Rundt, Fagervann Opp og Holmenkollmarsjen to ganger.


== Langrenn ==
Under Ski-NM 2007 på Meråker tok Bjerkreim Nilsen sølvmedalje på stafetten for Bækkelagets Sportsklub, sammen med søsteren Betty Ann Bjerkreim Nilsen og Siri Halle.
Bjerkreim Nilsen ble tatt ut i troppen til U23-VM på ski 2009 i franske Praz de Lys, hvor hun endte på 23.-plass under 10 kilometer klassisk og to dager senere på 20.-plass under 15 kilometer jaktstart.
12. mars 2009 debuterte Bjerkreim Nilsen i verdenscupen i langrenn under sprinten i Trondheim, hvor hun endte på en 49.-plass i prologen og to dager senere på 35.-plass på tremila.
Hun endte på en 7.-plass under Vasaloppet 2014; 9 minutter og 13 sekunder bak vinneren Laila Kveli.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inger Liv Bjerkreim Nilsen – FIS (langrenn)
Fjodor Sjaljapin

Fjodor Ivanovitsj Sjaljapin (russisk: Фёдор Иванович Шаляпин, født 13. desember 1873 i Kazan i Russland, død 12. april 1938 i Paris) var en russisk operasanger. Sjaljapin var den mest feirede bassangeren i verden i første halvdel av 1900-tallet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Foreldrene til Fjodor Sjaljapin var fattige bønder. Han fikk ingen regelbunden skolegang og bare i liten grad musikals trening. Men han fikk en åpning og trening i og med at han ble kirkekorsanger. 


=== Sanger ===
År 1894 debuterte han i Tbilisi som yppersteprest i Giuseppe Verdis opera Aida, og spilte senere rollen på Mariinskijteateret i St. Petersburg. I 1896 ble han invitert til en privatdrevet operascene i Moskva, der han framstilte hovedrollene i Boris Godunov og Ivan den grusomme.
I 1901 reiste Sjaljapin til Vest-Europa. Han sang så på operascenen La Scala i Milano, og fra 1907 ved operahuset Metropolitan i New York City. Her fikk han ikke den helt store suksessen og reiste derfor i 1908 til operaen i Paris. De kommende årene var han engasjert på de store scenene i Moskva og St. Petersburg.
Sjaljapin reiste på turne rundt om i Sovjetunionen siste gang i 1921. Siden turnerte han ikke der, ettersom han mislikte det nye politiske maktapparatets fremferd. En opptreden i New York samme år fikk store følger. Han ble da værende i byen og sang der i seks sesonger. I 1926 reiste han på turne i Australia, før han forflyttet seg til Covent Garden i London.
Ved siden av sitt russiske repertoar framstilte han Mefistofeles i Faust, Don Basilio, Leporello i Don Giovanni og kong Filip i Don Carlos av Verdi. Sjaljapin var stor av vekst og sang med en mørk, kraftfull bass. Han var en av de første sangerne som la vekt på å gi en dypere psykologisk forståelse av de figurene han framstilte i operaene. Hans fremste egenskap som sanger var den dramatiske intensitet han fremkalte, som lenge bare Maria Callas og få andre oppnådde.
I 1910 fikk Sjaljapin i Monte Carlo hovedrollen i urfremføringen av Don Quixote av Jules Massenet. I 1933 spilte han hovedrollen i tre filmer regissert av Georg Wilhelm Pabst, Don Quixote. Alle filmene var bygd over samme manuskript og samme kulisser, men skuespillerne, utenom Sjaljapin, og språkføringen var på henholdsvis engelsk, fransk og tysk.
Sjaljapin var den mest celebre bassangeren i verden i første halvdel av 1900-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Feodor Chaliapin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Feodor Chaliapin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fjodor Sjaljapin på Internet Movie Database 
(sv) Fjodor Sjaljapin i Svensk Filmdatabas 
(da) Fjodor Sjaljapin på Filmdatabasen 
(fr) Fjodor Sjaljapin på Allociné 
(en) Fjodor Sjaljapin på AllMovie 
(en) Fjodor Sjaljapin hos The Movie Database 
(en) Fjodor Sjaljapin på Discogs 
(en) Fjodor Sjaljapin på MusicBrainz 
Fjodor Schaljapin singt: Вниз по матушке по Волге
Det langobardiske kongerike

Det langobardiske kongerike (latin: regnum Langobardorum), senere Kongedømmet over [hele] Italia (latin: regnum totius Italiae), var en tidlig middelalderstat etablert av langobardene, et germansk folkeslag med opphav fra Skandinavia, på Den italienske halvøy mellom 568–569. Kongen var tradisjonelt valgt ut blant de gjeveste aristokratene – hertugene – og alle forsøk på å etablere en arverekke feilet. Kongedømmet var delt i forskjellige hertugdømmer, styrt av semi-autonome hertuger, som igjen var delt opp i gastalder på bynivå. Hovedstaden til kongedømmet og sentret for politikk var Pavia.Langobard-invasjonen møtte motstand i Østromerriket, som hadde beholdt kontroll over mye av halvøya fram til 700-tallet. Eksarkatet Ravenna og Hertugdømmet Roma skilte de nordlige hertugdømmene, eller Langobardia major, fra de to større sydlige hertugdømmene Spoleto og Benevento, som utgjorde Langobardia minor. På grunn av dette skillet var de sørlige hertugdømmene mer selvstyrte enn de mindre nordlige hertugdømene.Langobardene tok gradvis til seg romerske titler, navn og tradisjoner. Innen Paulus Diaconus' tid hadde langobardernes språk, klesdrakt og hårstil forsvunnet. Opprinnelig var langobardene arianere, og var mot paven både religiøst og politisk. Innen slutten av 600-tallet hadde nærmest alle konvertert til katolisisme. Konflikten med Vatikanet fortsatte derimot, og var delaktig i deres makttap mot frankerne, som erobret kongedømmet i 774. Karl den store, frankernes konge, tok til seg tittelen «langobardenes konge», men klarte aldri å oppnå kontroll over Benevento. Et mindre regnum Italiae, en arverekke av langobardene, fortsatte å eksistere i århundrer. Den såkalte Jernkronen av Lombardia, som kan ha blitt laget i det langobardiske Italia så tidlig som 600-tallet, fortsatte å krone Italias konger helt frem til Napoléon Bonaparte.


== Se også ==
Det italienske kongeriket (tysk-romerske riket)


== Referanser ==
Alex Horwath

Alexander Stephen Horwath (født 27. mars 1987) er en amerikansk fotballspiller som for tiden er klubbløs.


== Karriere som klubbspiller ==


=== SK Brann ===
Horwath, som har spilt profesjonell fotball for en rekke klubber i USA, samt for svenske Ljungskile SK, signerte 9. januar 2015 for SK Brann. Kontrakten løper ut etter 2016-sesongen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alex Horwath – Major League Soccer 
(en) Alex Horwath – Transfermarkt 
(en) Alex Horwath – Soccerway 
(en) Alex Horwath – FBref 
«Alex Horwath», profil på SK Branns hjemmeside