Club Nacional de Football

Club Nacional de Football (Nasjonal Fotballklubb) er en uruguayansk fotballklubb fra Montevideo. Klubben har totalt 46 nasjonale ligaer, samt 21 internasjonale turneringer, inkludert tre Libertadores og tre Interkontinentale pokaler.


== Historie ==
Klubben ble grunnlagt ved sammenslåing av to eksisterende klubbene, Montevideo Football Club og Uruguay Athletic Club. Klubbens grunnleggere var en gruppe av universitetsstudenter som handlet som en reaksjon på engelsk dominans av idrettsmiljøets.
Derfor anses Nacional å være den første kreolske klubben, ikke bare i Uruguay, men også i Sør-Amerika. Bestemte Nacionals grunnleggere fra begynnelsenat klubbens farger ville være de som ble tatt fra den nasjonalhelten José Gervasio Artigas flagg: rød, hvit og blå. Mottok Nacional medlemmer av to andre klubber, Defensa Football Club og Universitario Football Club i 1900, blant annet brødrene Céspedes. Ble det året nektet medlemskap i den nylig skapte Uruguay Football League av de kontrollerende utenlandske klubber. Det neste året ble de akseptert i League, og i 1902 og 1903 vant Nacional sine to første mesterskap.
Den 13. september 1903 Nacional fullt ut representerte det Uruguayansk fotballaget mot det Argentinske laget, etter at de andre klubber nektet å gi sine spillere. Den trefargede seieren med 3-2 var den første internasjonale seieren for den uruguayanske fotballen.
Inntil 1912 vunnet Nacional ikke noen ligamesterskap, men det vunnet klubbens første internasjonale turnering, de Copa de Honor Rioplatense (Río de la Plata Ære Pokal), mot Alumni Athletic Club, i 1905. Det året led klubben dødsfall av to av de tre brødrene Céspedes, Bolívar og Carlos, på grunn av en kopperepidemi. Påvirkningen på klubben var svært anstrengende, hvilket utgjorde begynnelsen på en sportslig og institusjonell krise, som ble forverret av en bitter konflikt mellom elitistiske og populistiske grupper. I 1911 overtok den populistiske flertallet ledet av José María Delgado, gjenåpning av klubbens dører til spillere fra de lavere klasser, blant annet Abdón Porte, som ville bli lagets kaptein og senere en av klubbens symboler. Nacional fra da av gjenvant styrke både på nasjonalt og internasjonalt nivå. Den vant Uruguays mesterskap i 1912, 1915, 1916, 1917, 1919, 1920, 1922, 1923 og 1924, samt tre Río de la Plata Pokaler (1916, 1919 og 1920), tre Río de la Plata Ære Pokaler (1915, 1916 og 1917) og to Río de la Plata Konkurranse Pokaler (1913 og 1915), etter å ha beseiret de beste lagene i Argentina, som River Plate, Boca Juniors, Racing, Independiente, San Lorenzo, Rosario Central, Newell's, etc.
I 1925 reiste Nacional til Europa for å delta i tur som brakte den til ni forskjellige land. Teamet bodde i det gamle verden i 190 dager, spilte trettiåtte kamper, hvorav det vant tjueseks, uavgjorde syv og tapte bare fem. Nacionals europeiske tur anses fortsatt som den største i historien om verdensomspennende fotball.
Nacional vant mesterskapene av 1933 og 1934. 1933-mesterskapet var den lengste noensinne, Nacional ble mester den 18. november 1934, etter en serie av finale kamper mot Peñarol. Den første ble suspendert på grunn av en konfrontasjon mellom et par Nacional-spillere og dommeren, etter et ugyldig mål tildelt sine motstandere. Nacional måtte møte resten av spillet og overtid (totalt over 80 minutter) med bare ni spillere. Dette kampen, spilt i august, endte i en 0-0 uavgjort, og huskes som "9 mot 11". I 1938 kom den argentinske angriper Atilio García til klubben, som markerte begynnelsen på en av Nacionals gullaldrene. García fortsatte å spille til 1950, og ble mestscorende i klubbens historien. I løpet av denne perioden vant Nacional de mesterskap fem ganger på rad fra 1939 til 1943, deretter 1946 og 1947, og til slutt 1950-mesterskapet. I perioden 1939-1943 markerte Nacional en rekke rekorder. For eksempel hadde den ti derby seire på rad og den største derby-seieren: 6-0 i desember 1941. Det året vant Nacional de tjue kampene i mesterskapet.
I løpet av de neste tiårene ble nasjonalmesterskapet vanskeligere å oppnå. Nacional vant 1952, 1955, 1956, 1957, 1963 og 1966 turneringer. På denne tiden hadde Libertadores Pokal blitt opprettet. Nacional deltok først i 1962-utgaven, og kom til finalen for første gang i 1964, og tapte mot Independiente. Klubben kom til finalen igjen to ganger, i 1967 og 1969, men tapte mot henholdsvis Racing og Estudiantes de La Plata.
I 1969 hadde situasjonen endret seg, når Miguel Restuccia tok presidentskapet, og under hans ledelse styrket laget seg. I 1971 kom det en ny trener, Washington Etchamendi, og Nacional endelig vant sin første Libertadores Pokal, etter seire mot Estudiantes. Denne prestasjonen var høydepunktet i en epoke der Nacional vant fire uruguayanske mesterskap på rad mellom 1969 og 1972, samt Intercontinental Pokal og Interamericanske Pokal. Laget var også grunnlaget for Uruguayansk fotballaget som kom til semifinalen av VM i fotball 1970. Toppscorer var argentinsk Luis Artime.
I 1980 vant Nacional sin andre Libertadores og Intercontinental Pokalene. Klubben ble ledet av Dante Iocco, som mottar en rekke 1971 veteraner som Víctor Espárrago, Juan Carlos Blanco og Julio César Morales, samt en annen veteran, Juan Martín Mugica, for å trene laget. I de Libertadores finalen slo Nacional ut brasiliansk Inter, og engelsk Nottingham Forest i Intercontinental finalen.
Den tredje Libertadores og Intercontinental Cups ble vunnet i 1988, mot henholdsvis argentinsk Newell's Old Boys og nederlandsk PSV Eindhoven. Den sesongen Nacional vant også Interamerikanske Pokale, og den første Søramerikanske Recopa. Laget ble ledet av 1980-veteranen Hugo de León.
Bortsett fra å vinne Uruguays mesterskap i 1992, så de fleste 90-årene Nacional-spill uregelmessige sesonger, og lider av deres rivaler Peñarol vinner fem år på rad fra 1993 til 1997. For å berge tilbake, snakket medlemmer igjen til Dante Iocco for å presidere klubben, og han brakte Hugo de León til å trene et nytt lag i 1998. Nacional vant det uruguayanske mesterskapet fra begynnelse til slutt. Grunnlaget for det 1998-laget vant også 2000 og 2001-mesterskap, samt 2002-en, denne gangen trent av en annen 1988 veteran, Daniel Carreño. Med sine oppturer og nedturer Nacional har vist seg å være den aller mest solide klubben i Uruguays i det 21. århundre, etter å ha vunnet 9 mesterskap mot 4 vunnet av Peñarol, 3 av Danubio og 1 av Defensor Sporting.


== Stadion ==

Gran Parque Central (norsk: Store sentralpark) stadionet er hjemmearenaen til Nacional. Stadionet ligger ved La Blanqueada i Montevideo. Den totale tilskuerkapasiteten er 26 500.


== Meritter ==


=== Uruguayansk mesterskap (46) ===
1902, 1903, 1912, 1915, 1916, 1917, 1919, 1920, 1922, 1923, 1924, 1933, 1934, 1939, 1940, 1941, 1942, 1943, 1946, 1947, 1950, 1952, 1955, 1956, 1957, 1963, 1966, 1969, 1970, 1971, 1972, 1977, 1980, 1983, 1992, 1998, 2000, 2001, 2002, 2005, 2005-06, 2008-09, 2010-11, 2011-12, 2014-15 og 2016.


=== Internasjonale ===


==== Libertadores (3) ====
1971, 1980, 1988.


==== Intercontinental (3) ====
1971, 1980, 1988.


==== Interamerikanse (2) ====
1972, 1989.


==== Søramerikanske Recopa (1) ====
1989.


==== Rioplatense pokalen (12) ====
Ære Pokal (4)
1905, 1915, 1916, 1917.
Konkurranse Pokal (2)
1913, 1915.
Río de la Plata Pokal (6)
1916, 1919, 1920, 1940, 1942, 1946.


== Kjente spillere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted