jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Geologsvingen (Oslo)

Geologsvingen (1–67B, 2–8) er en vei på Ullern (bydel Ullern) i Oslo. Den begynner og slutter i Silurveien.
Navnet ble vedtatt i 1955. Veien har blokk- og rekkehusbebyggelse fra 1950-årene tilknyttet Øvre Ullern Boligselskap.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Geologsvingen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 201. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Gamlehagen (Oslo)

Gamlehagen (1–23; ingen partalladresser) er en vei på Lambertseter i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørover fra Lambertseterveien, parallelt med Lambertseterbanen.
Veien fikk i 1958 og har blokkbebyggelse i Gamlehagen borettslag (fullført 1955–56). Fra 2001–2003 har veien også hatt boligsameiet Nyhagen, med Seniorbo som utbygger.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Gamlehagen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 195. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Gamlelinja (Oslo)

Gamlelinja (5A–63B, 4A–52B) er en vei på Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei vestover fra enden av Ravnåsveien og langs bebyggelsen i Gamlelinja borettslag. Veien går på bro over Østfoldbanens tidligere trasé, noe som har gitt navn til veien og borettslaget.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Gamlelinja». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 195. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Gaupefaret (Oslo)

Gaupefaret (1–23, 2–22) er en vei på Holmen i bydel Vestre Akeri Oslo. Den går fra Stasjonsveien til Bjørnveien, parallelt med Styggedalsbekken på vestsiden.
Navnet ble vedtatt i 1952. Veien har blokkbebyggelse fra 1950-årene som sammen med tilsvarende i Vassfaret på østsiden av Styggedalsbekken er regnet som verneverdig.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Gaupefaret». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 199. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Gaustadalléen (Oslo)

Gaustadalléen (5–37B, 28–34) er en vei på Gaustad i bydelene Vestre Aker og Nordre Aker i Oslo. Den går fra Rasmus Winderens vei under Ring 3 og opp til Gaustad sykehus (som riktignok har adresse Sognsvannsveien 21).
Sør for Ringveien går veien gjennom Forskningsparken i Gaustadbekkdalen. Nr. 28 og 30 (Nemko) er i bydel Vestre Aker, mens øvrige adresser er i Nordre Aker. Blant disse er Kristen Nygaards hus (nr. 23A) og Ole-Johan Dahls hus (nr. 23B).


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Gaustadalléen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 199. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
General Krohgs vei (Oslo)

General Krohgs vei (3–13, 2–14) er en vei på Montebello i bydel Ullern i Oslo. Den går som blindvei sørvestover fra Husebybakken, parallelt med Kolsåsbanen ved Montebello stasjon. Det er også en sidegren til/fra Noreveien, men denne er adskilt fra resten av veien etter ombyggingen av Kolsåsbanen til metrostandard, med bare gangveiforbindelse mellom delene.
Veien fikk navn i 1935 etter general Johan Bernt Krohg (1786–1855), som var kommandant på Akershus festning.
En stor eik ved nr. 7 er et fredet naturminne.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «General Krohgs vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 201. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Generallunden (Oslo)

Generallunden (1–27, 8–14) er en vei på Øraker i bydel Ullern i Oslo. Den går som blindvei nordøstover fra Ullern Gårds vei.
Vieen fikk navn i 1988 etter generalguvernør Peter Anker, som bodde på Øraker fra 1806. I 1981–88 het veien Øraker allé.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Generallunden». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 201. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Hortobágy

Hortobágy er en bygd som ligger i Hajdú-Bihar fylke, 36 km fra Debrecen. 
På de store slettene (pusztaen ved Hortobágy har man siden gamle dager drevet kvegdrift på den tradisjonelle måten at flokken ales opp i friluft. I området ble det ungarske gråstorfeet, hester og ursauen racka passet på av gjetere.


== Geografi ==
Hortobágy ligger ved en elv med samme navn. Grunnet bygdens store gegrafisk utstrekning grenser den til en rekke kommuner: Egyek (nordvest), Tiszacsege (nord), Tiszafüred (vest), Balmazújváros (øst), Nagyhegyes (sydøst), Nagyiván (sydvest) og kommunene Nádudvar og Hajdúszoboszló (sør).


== Historie ==
Sommeren 1699 Hortobágyi Csárdá (kro) bygget. Kroen var også stedet hvor man krevde inn toll av handelsreisende for byen Debrecen. I 1785 ble en ny bygning ble reist, i dag gjetermuseet (Pasztormuzeum). Den kjente broen med syv pilarer ble bygget i tidsrommet 1827 og 1833 etter tegninger av Ferenc Povolni, og var den gang Sentral-Europas lengste steinbro med sine 167,3 m. 5. august 1891 ble jernbanelinjen åpnet, noe som medførte en økt interesse for området, spesielt for den årlige sammenkomsten for gjetere og markedet på broen.
Hortobágy ble administrert fra Debrecen til 1952, da administrasjonen av bygden ble flyttet til Balmazújváros. Bygden ble egen kommune i 1966.


== Transport ==
Hortobágy ligger ved riksvei 33 og har en egen jernbanestasjon på linjen MÁV 108 Debrecen–Füzesabony.


== Severdigheter ==
Hortobágy nasjonalpark
Hortobágy smalsporjernbane
Hortobágy viltpark
Hortobágy fuglesykehus
Broen med syv pilarer
Hortobágyi nasjonale hestedager (første helg i juli)


== Vennskapsbyer ==
 Pressath, Tyskland
 Kazimierz Dolny, Polen
 Ţeţchea, Romania


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hortobágy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Morten Strømsodd

Morten Strømsodd (født 1976) er en norsk kunstmaler med atelier i Strømsoddbygda grendehus, i Strømsoddveien 46, 3534 Sokna.


== Utdannelse og praksis ==
Etter grunnleggende yrkesfaglig utdannelse ved Hønefoss videregående skole 1993-1994, Namdals folkehøgskole 1994-1995 og Verdal videregående skole 1995-1996 studerte han akt og portrett ved Charles H Cecils Studios i Firenze, Italia 1997-1998 og 2001, samt tredje år ved Oslo tegne- og malerskole 1999-2000. 
Strømsodd maler lokale landskap og interiører, portretter og stilleben. Han har fra midten av 1990-tallet foretatt mange studieopphold i Europa og Norge for å studere fortidens mestre og maleteknikker. I senere arbeider er hans behandling av lyset i motivene spesielt fremtredende. Han maler ofte portretter og stilleben i en tradisjon med røtter i renessansens teknikk og formspråk. Blant Morten Strømsodds mest særpregede bilder er det et kjennetegn at han tar opp urgamle og evige esoteriske tema. Disse maleriene er med sin dype symbolikk spennende å betrakte, men samtidig krevende å tolke.


== Innkjøp, utsmykninger og oppdrag ==
Strømsodds bilder er kjøpt inn av flere offentlige institusjoner, for bruk i offentlige rom og av private. 
I 2005 fikk Morten Strømsodd i oppdrag å fullføre et maleri av «Oppstandelsen» i Lunder kirke. En rekke malerier var funnet på kirkeloftet under restaureringsarbeider i kirken og var i svært dårlig forfatning. De ble restaurert og satt i ramme, for siden å bli plassert på kirkeveggene. Anders Bugge mener at de kunne stamme fra siste halvdel av 1700-tallet, men kunstner(ne) er ukjente.  Motivene omfatter kjente faser fra Kristi liv, men Oppstandelsen manglet. Strømsodds bilde henger nå på sørveggen i skipet, der det kompletterer rekken av malerier om Kristi liv.
Kunstmaler Morten Strømsodd malte i 2009 interiøret på Riddergården og var den første som fikk male Riddergårdens indre rom. Riddergården er en svært godt bevart løkkegård fra 1700-tallet og ble fredet av Riksantikvaren i 1923.


== Utstillinger ==
Morten Strømsodd debuterte ved Kunstnernes Hus i 1996 og har hatt arbeider ved en rekke utstillinger i fra omkring 1995 og framover. Han har blant annet deltatt flere ganger i «Kunst Rett Vest» ved Henie Onstad Kunstsenter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Kunst rett vest
Ringerikets blad
Ringerikets blad
Journalistikkens norske klassikere

Journalistikkens norske klassikere …ved noen av dem er en norsk sakprosabok utgitt 2014 med biografier av fremtredende norske journalister siden 1700-tallet. Boka var redigert av Martin Eide.


== Litteratur ==
Martin Eide (red.) Journalistikkens norske klassikere ...ved noen av dem Universitetsforlaget 2014 ISBN 9788215023762
Inherent Vice

Inherent Vice er en amerikansk kriminal-, komedie- og dramafilm fra 2014, regissert og tilrettelagt for filmatisert av Paul Thomas Anderson, basert på romanen med samme navn av Thomas Pynchon. Filmen har Joaquin Phoenix, Josh Brolin, Owen Wilson, Katherine Waterston, Reese Witherspoon, Benicio del Toro, Jena Malone, Maya Rudolph og Martin Short i de øvrige rollene. Det er den første spillefilmen som noensinne er basert på et av Pynchons verk.
Filmen hadde verdenspremière på filmfestivalen i New York 2014 og ble utgitt på kino i USA den 12. desember 2014. Norgespremièren er satt opp til 6. mars 2015.


== Handling ==
Den rusglade detektiven Larry «Doc» Sportello (Joaquin Phoenix) forsøker å finne ut hva som skjedde etter at hans eks-kjæreste forsvinner på mystisk vis. Handlingen foregår i 1970 i Los Angeles.


== Medvirkende ==


== Priser og nominasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Inherent Vice (film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Inherent Vice på Internet Movie Database 
(no) Inherent Vice hos Filmfront 
(sv) Inherent Vice i Svensk Filmdatabas 
(da) Inherent Vice i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Inherent Vice på Allociné 
(nl) Inherent Vice på MovieMeter 
(en) Inherent Vice på AllMovie 
(en) Inherent Vice på Rotten Tomatoes 
(en) Inherent Vice på Metacritic 
(en) Inherent Vice på Box Office Mojo
En eventyrbok-serien

En eventyrbok-serien (engelsk: A Puppet Storybook) er en populær eventyrbokserie for de yngste med kjente eventyrfortellinger som ble gitt ut fra slutten av 1960-tallet og frem til 1980-tallet. 
Hver bok fortalte et kjent eventyr og hadde flotte fargebilder med ulike dukkefigurer på hver side med litt tekst til. Et 3-dimensjonalt bilde var klistret på forsiden og ved å bevege litt på boka kunne man se figurene på bildet bevege seg. 
Bøkene ble utgitt av A/S Forlagshuset i Oslo og kommer opprinnelig fra Japan der bøkene ble gitt ut av Zokeisha Publications Ltd. Tadazu Izawa og Shigemi Hijikata har illustrert bøkene som er oversatt til mange ulike språk. På engelsk ble bøkene gitt ut av amerikanske Grosset & Dunlap, Inc.


== Bøker utgitt i En eventyrbok-serien på norsk ==
Askepott
Den lille røde høna
Den stygge andungen
De tre små griser
Hans og Grete
Lille Rødhette
Møte med julenissen
Snehvit og de syv dvergene
Så går vi rundt om en enebærbusk
Tass og vennene hans
Ti små indianerbarn
Tornerose
Tre små katter


== Bøker utgitt i En eventyrbok-serien på engelsk ==
A Child's Garden of Verses (A Puppet Storybook, 1968)
Baby Animals (A Puppet Storybook, 1968)
Bedtime Stories (a 3D Puppet Wonder Book, 1970)
Cinderella (A Puppet Storybook, 1968)
Counting Rhyme(A Puppet Storybook, 1968)
Fun With the Alphabet (A Puppet Storybook, 1968)
Goldilocks and the Three Bears (A Winker Puppet Storybook, 1970)
Hansel and Gretel (A Puppet Storybook, 1970)
Happy Birthday (A Puppet Storybook, 1968)
Henny Penny (A Puppet Storybook)
Here We Go Round the Mulberry Bush (A Puppet Storybook, 1968)
Jack and the Beanstalk (A Puppet Storybook)
Little Nursery Rhymes (A Puppet Storybook, 1968)
Little Red Riding Hood (A Puppet Storybook, 1968)
Mother Goose (A 3D Puppet Wonder Book, 1969)
Peter Rabbit (A Puppet Storybook)
Pinocchio (A 3D Puppet Wonder Book, 1970)
Puss in Boots (A Puppet Storybook, 1968)
Rumpelstiltskin (A 3D Puppet Wonder Book, 1975)
Sleeping Beauty (A 3D Puppet Wonder Book, 1972)
Snow White and the Seven Dwarfs (A Puppet Storybook, 1968)
Teddy Goes To the Doctor (A 3D Puppet Wonder Book, 1973)
The House That Jack Built (A Puppet Storybook, 1968)
The Little Red Hen (A Puppet Storybook)
The Night Before Christmas (A Puppet Storybook, 1969)
The Real Princess (A 3D Puppet Wonder Book, 1975)
The Three Little Kittens (A Puppet Storybook, 1968)
The Three Little Pigs (A Puppet Storybook, 1968)
The Ugly Duckling (A Puppet Storybook, 1968)
What Time Is It? (A 3D Puppet Wonder Book, 1968)


== Eksterne lenker ==
Children's Vintage Fairytale Books by T. Izawa & S. Hijikata
Woman Is the Nigger of the World

«Woman Is the Nigger of the World» er en sang av John Lennon og Yoko Ono fra deres 1972-album Some Time in New York City. Den ble gitt ut som singel, og teksten var kontroversiell på grunn av tittel og innhold.
Moskusurtslekta

Moskusurtslekta (Adoxa) er en slekt i moskusurtfamilien. 
De er flerårige urter med jordstengel. Det er tre blader ved basis av stengelen og to motsatte, eller en sjelden gang spredte, blader lenger opp på stengelen. De gulgrønne blomstene sitter i endestilte, akslignende kvaster. Frukten er bæraktig. Moskusurt (Adoxa moschatellina) er sirkumpolart utbredt på den nordlige halvkule og finnes også i Norge. De andre én eller to artene vokser bare i Kina.
Adoxa omeiensis ble i 1981 beskrevet fra den kinesiske Sichuan-provinsen. I nyere litteratur blir den ofte flyttet til en egen slekt, Tetradoxa, men Flora of China beholder den i Adoxa.


== Kilder ==
«Adoxa». Flora of China. Besøkt 28. desember 2014. 


== Eksterne lenker ==
(en) Moskusurtslekta i Encyclopedia of Life 
(en) Moskusurtslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Moskusurtslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Moskusurtslekta hos Dyntaxa 
(en) Moskusurtslekta hos ITIS 
(en) Moskusurtslekta hos NCBI 
(en) Moskusurtslekta hos The International Plant Names Index 
(en) Moskusurtslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Adoxa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Adoxa – detaljert informasjon på Wikispecies
Lavangsvatnet

Lavangsvatnet er en innsjø i Tjeldsund kommune i Troms og Finnmark og Evenes kommune i Nordland, like vest for Harstad/Narvik lufthavn, Evenes. Den har et areal på 1,56 km² og ligger 4 meter over havet.Lavangsvatnet har utløp mot sør gjennom Tårstadelva. Området ved utløpet og Vassbotn helt sør i vatnet omfattes av Kjerkvatnet naturreservat.


== Referanser ==
Vill, Villere, Villaveien

Vill, Villere, Villaveien er en norsk komiserie som gikk på NRK i 1985 og Vill, Villere, Nye Villaveien i 1988. Serien handler om familien Frank og deres krangler og intriger, både dem imellom og med naboene i Villaveien. Serien ble sendt som føljetong i magasinprogrammene Halvsju og Midt i smørøyet i 1985 og 1988. Serien dannet grunnlaget for filmen Viva Villaveien! (1989).  
Serien ble innspilt i Søndre Rød boligsameie på Røa og Skogen boligfelt på Lørenskog.


== Roller ==
Brasse Brännström som Reidar Frank
Anne Marie Ottersen som Bente Frank
Elin Thoresen som Trine Frank, datter
Erik Libæk Hansen som Nils Frank, sønn
Mads Hilden som Arne Frank, sønn
Sverre Hansen som Sigurd Watne
Vibeke Falk som Synnøve Watne
Elsa Lystad som fru Lindeblad
Bernhard Ramstad som far i Badefamilien (1985)
Maryon Eilertsen som mor i Badefamilien (1985)
Mads Ousdal som barn i Badefamilien (1985)
Kenneth Magnussen som barn i Badefamilien (1985)
Emil Kristiansen som barn i Badefamilien (1985)
Hans Krøvel som barn i Badefamilien (1985)
Rune Jerud som barn i Badefamilien (1985)
Lars Andreas Larssen som mann i Elskerparet (1985)
Frøydis Armand som dame i Elskerparet (1985)
Ulf Wengård som Finn (1988)


== Eksterne lenker ==
(en) Vill, Villere, Villaveien på Internet Movie Database 
(no) Vill, Villere, Villaveien hos Filmfront 
(no) Vill, Villere, Villaveien på NRK TV
Tjáhtjejuohkam

Tjáhtjejuohkam (lulesamisk nominativ; nordsamisk nominativ (historisk): Čaccijuokkam) er et eide på Saltfjellet i Rana kommune, på Helgeland i Nordland. Eidet befinner seg ca 680 meter over havet og utgjør vannskillet mellom nord og sør.
Nord for vannskillet renner Lønselva nordover gjennom Lønsdalen, og ved Storjord i Saltdal kommune munner den ut i Saltdalselva. Sør for vannskillet renner Gubbeltåga gjennom Gubbeltådalen i Rana kommune, mellom Bolnafjellet i vest og Svangsfjellet i øst.


== Referanser ==
Anton Salberg

Anton Andersen Salberg (født 7. mai 1867 på Røra i Nord-Trøndelag, død 5. juli 1930 i Levanger i Nord-Trøndelag) var en norsk sagbruksbestyrer, trelasthandler og politiker (H). Han var Levanger bys ordfører fra 1920 til 1922.
Han var sønn av gårdbruker Anders Johnsen Rise (Hofstad) og hustru Anne Olsdatter Oppem på Nordre Salberg på Røra. Han giftet seg i Levanger kirke i 1905 med Erlinga (Inga) Margrethe Waleur, datter av lensmann og gårdbruker Hans Peter Waleur på Bjørgan på Namdalseid.Etter skogskolen ble 20 år gamle Salberg bokholder og kasserer ved kontoret til A/S Værdalsbruket på Verdalsøra. I 1903 ble han bestyrer ved brukets nye dampsag og høvleri i Levanger. Det nye sagbruket ble oppført etter at Verdalsraset vanskeliggjorde utskipningen fra dalføret. I 1903 ble Salberg også den første utenfor Jenssen-familien som eide aksjer i bruket. Fra april til oktober 1911 fungerte Salberg som disponent i A/S Værdalsbruket, og gikk deretter tilbake til stillingen som kontorsjef ved sagbruket i Levanger.Etter 25 år i A/S Værdalsbruket etablerte han eget trelastfirma i Levanger i 1912.Salberg var medlem av Levanger bystyre for Høyre fra 1913, medlem av formannskapet og ordfører fra 1920 til 1922. Han var medlem av representantskapet i Indherreds Aktie-Dampskibsselskab fra 1916 og styreformann fra 1925.


== Referanser ==
Langvatnet (Evenes og Skånland)

Langvatnet er en innsjø i Tjeldsund kommune i Troms og Finnmark og Evenes kommune i Nordland, like øst for Harstad/Narvik lufthavn, Evenes. Den har et areal på 0,899 km² og ligger 16 meter over havet.Langvatnet har utløp mot vest gjennom Røstelva, som renner til Lavangsvatnet. Hovedtilløpet er Nautåa, som renner inn fra øst lengst sør i vatnet.  Området ved Nautåas munning omfattes av Nautå naturreservat. Et mindre tilløp kommer fra Tennvatnet i nord.


== Referanser ==
Gubbeltådalen

Gubbeltdalen er et dalføre i Rana kommune, på Helgeland i Nordland. Dalen har sin begynnelse på Saltfjellet, mellom Bolnafjellet i vest og Stokkafjellet i øst, og fortsetter i en sørlig og sørøstlig retning. Gubbeltåga renner gjennom dalen.
Tennvatnet (Skånland)

Tennvatnet er en innsjø i Tjeldsund kommune i Troms og Finnmark. Den har et areal på 0,467 km² og ligger 17 meter over havet. Tennvatnet har utløp mot sør, gjennom ei kort elv som renner til Langvatnet.
Tennvatnet og de nærliggende områdene omfattes av Tennvatn naturreservat.


== Referanser ==
Vic Wild

Victor Ivan «Vic» Wild (født 23. august 1986) er en russisk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok gull i både slalåm og storslalåm.Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han bronse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vic Wild – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Vic Wild – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vic Wild – Olympics.com 
(en) Vic Wild – Olympic.org 
(en) Vic Wild – Olympedia 
(en) Vic Wild – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vic Wild – FIS (snøbrett) 
Vic Wild på Instagram
Žan Košir

Žan Košir (født 11. april 1984) er en slovensk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok sølv i slalåm og bronse i storslalåm.Han tok bronse i parallellstorslalåm under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i åttendedelsfinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sl) Offisielt nettsted 
(en) Žan Košir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Žan Košir – Olympics.com 
(en) Žan Košir – Olympic.org 
(en) Žan Košir – Olympedia 
(en) Žan Košir – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Žan Košir – FIS (snøbrett)
Nevin Galmarini

Nevin Galmarini (født 4. desember 1986) er en sveitsisk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok sølv i storslalåm.Han tok gull under Vinter-OL 2018.Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i kvalifiseringen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nevin Galmarini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Nevin Galmarini – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nevin Galmarini – Olympics.com 
(en) Nevin Galmarini – Olympic.org 
(en) Nevin Galmarini – Olympedia 
(en) Nevin Galmarini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nevin Galmarini – FIS (snøbrett)
Jurij Podladtsjikov

Jurij Jurjevitsj Podladtsjikov (russisk: Юрий Юрьевич Подладчиков, født 13. september 1988 i Podolsk, Sovjetunionen) er en sveitsisk snøbrettkjører som konkurrerer i halfpipe. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok gull.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jurij Podladtsjikov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jurij Podladtsjikov – Olympics.com 
(en) Jurij Podladtsjikov – Olympedia 
(en) Jurij Podladtsjikov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jurij Podladtsjikov – X Games 
(en) Jurij Podladtsjikov – FIS (snøbrett)
Ayumu Hirano

Ayumu Hirano (født 29. november 1998 i Murakami) er en japansk snøbrett- og rullebrettkjører.
Som snøbrettkjører konkurrerer han i halfpipe. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok sølv.Han tok sølv under Vinter-OL 2018.I mi 2019 vant han park-avdelingen for herrer i det japanske mesterskapet i rullebrettkjøring. Han deltok rullebrett i Sommer-OL 2020 hvor han ble nummer 14.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han gull.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Ayumu Hirano – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ayumu Hirano – Olympics.com 
(en) Ayumu Hirano – Olympic.org 
(en) Ayumu Hirano – Olympedia 
(en) Ayumu Hirano – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ayumu Hirano – X Games 
(en) Ayumu Hirano – FIS (snøbrett)
Taku Hiraoka

Taku Hiraoka (født 29. oktober 1995 i Gose, Nara) er en japansk snøbrettkjører som konkurrerer i halfpipe. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok bronse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Taku Hiraoka – Olympics.com 
(en) Taku Hiraoka – Olympic.org 
(en) Taku Hiraoka – Olympedia 
(en) Taku Hiraoka – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Taku Hiraoka – X Games 
(en) Taku Hiraoka – FIS (snøbrett)
Pierre Vaultier

Pierre Vaultier (født 24. juni 1987) er en fransk snøbrettkjører som konkurrerer i snowboardcross. Han representerte landet sitt i Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok gull.Han tok gull i Vinter-OL 2018.Etter de olympiske vinterlekene i 2018 ble han utnevnt til offiser av Den nasjonale fortjenstorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pierre Vaultier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Pierre Vaultier – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Pierre Vaultier – Olympics.com 
(en) Pierre Vaultier – Olympic.org 
(en) Pierre Vaultier – Olympedia 
(en) Pierre Vaultier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Pierre Vaultier – Frankrikes olympiske komité 
(en) Pierre Vaultier – X Games 
(en) Pierre Vaultier – FIS (snøbrett) 
(en) Pierre Vaultier – TheSports.org