jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ulla Tørnæs

Ulla Pedersen Tørnæs (født 4. september 1962 i Esbjerg) er en dansk politiker (V). Hun var Danmarks utviklingsminister fra 2016 til 2019. Hun var også Danmarks utviklingsminister 2005–2010 og undervisningsminister 2001–2005. Hun har tidligere vært medlem av Folketinget 1994–2014 og Europaparlamentet 2014–2016.
Hun er datter av fiskeskipper og tidligere landbruksminister Laurits Tørnæs og direktør Katty Sørensen fra Esbjerg. Hun gikk gymnas i Esbjerg og i Chambéry i Frankrike, og studerte deretter språk og jus ved Université de Savoie, Københavns Universitet og Handelshøjskolen i København. Tørnæs var ansatt i sekretariatet for Venstres folketingsgruppe 1986–1994. Hun er bosatt på gården Krogsdal ved Nørre Felding i Holstebro kommune med sin familie.Tørnæs var formann i Danmarks Liberale Studerende 1988–1990 og visepresident i  International Federation of Liberal and Radical Youth 1989–1993. Hun var valgt til Folketinget fra Ribe amtskrets 1994–2007 og fra Sydjyllands storkrets 2007–2014, etter å ha blitt nominert fra Esbjerg krets. Hun var medlem av Venstres gruppestyre 1994–2001, politisk ordfører 1998–2001 og medlem av Venstres hovedstyre 1998–2010. Fra 2014 er hun 2. viseborgermester i Holstebro kommune.Tidlig i 2014 ble Tørnæs ny spisskandidat for Venstre til Europaparlamentet, etter at Ellen Trane Nørby trakk sitt kandidatur. Tørnæs ble valgt til Europaparlamentet med 136 388 personstemmer. Hun satt som viseformann i arbeids- og sosialkomiteen. Venstres to representanter er tilsluttet Alliansen av liberale og demokrater for Europa. I desember 2015 byttet Venstres ene EU-parlamentariker Jens Rohde til Radikale Venstre, og i februar 2016 ble Ulla Tørnæs ny utdannings- og forskningsminister mens Morten Løkkegaard (V) erstattet henne som EU-parlamentariker.
Tørnæs er kommandør av Dannebrogordenen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ulla Tørnæs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ulla Tørnæs – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Ulla Tørnæs på Twitter 
(en) Ulla Tørnæs hos Europaparlamentet 
(en) Ulla Tørnæs hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(da) Ulla Tørnæs hos Folketinget 
«Ulla Tørnæs (V)» (dansk). Folketinget.
Qilian Shan

Qilian Shan (kinesisk: 祁连山, Qilianfjellene, eller Tsilienfjellene tidligere Nan shan (南山, som betyr «sørfjellene») er en fjellkjede ved grensen mellom  Qinghai og Gansu i Kina. De rager omkring 4 500 meter over oasene i nord og har en absolutt høyde på omkring 6 000 moh. Fjellene var også en gang kjente som Richthofenfjellene etter geologen Ferdinand von Richthofen. 
Fjellkjeden begynner ved østre ende av Altyn-Tagh omtrent under 96° østlig lengde og strekker seg, med i allmenhet sørøstlig retning, til traktene rundt Lanzhou ved Gulelven. Slutningen mot nord er imponerende, mot sør ikke særlig markant, ettersom Nanshans daler har høyder av 3000-4000 m. Fjellene består av flere langstrakte kjeder, som dannes av tette flikninger av paleozoiske lager. 


== Referanser ==
Erik Villum

Erik Foyn Villum arbeider i krysningspunktet mellom teknologi og finans. Han er utdannet siviløkonom ved Norges Handelshøyskole i Bergen, og tok senere mastergrad ved Insead i Frankrike. Etter noen år som konsulent i Boston Consulting Group i München/Stockholm og rådgiver i Enskilda Securities ble han direktør på energibørsen Nord Pool. I 2005 ble han konserndirektør i Umoe hvor han senere også var konsernsjef i Umoe IKT før selskapet ble solgt til Atea. Villum var med på lederteamet i Infiber AS (Hafslund Fibernett) og ble CFO i Broadnet AS når EQT kjøpte både Infiber og Broadnet. Han er i dag partner i Alpha Corporate Finance AS i Oslo samt styreleder i Optimeering AS og JetNett AS. Erik Villum er engasjert i offentlig samfunnsdebatt og grunnla i 2006 organisasjonen Alarga hvor han var styreleder. Han er gift med Tiril Haug Villum og har to barn.


== Referanser ==
Neocorini

Neocorini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Ganske små, spinkle, brunlige trebukker. Det er oftest en markert "stilk" mellom pronotum og de parallellsidige dekkvingene. Beina er forholdsvis korte.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Neocorini Martins, 2005
Slekten Aleiphaquilon Martins, 1970
Slekten Coscinedes Bates, 1885
Slekten Fregolia Gounelle, 1911
Slekten Marauna Martins & Galileo, 2006
Slekten Myrmeocorus Martins, 1975
Slekten Neocoridolon Melzer, 1930
Slekten Neocorus J. Thomson, 1860


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Neocorini – detaljert informasjon på Wikispecies
Yorkshirepudding

Yorkshirepudding er en typisk engelsk matrett. «Pudding» er noe misvisende, ettersom yorkshirepudding fremstilles av en røre som består av egg, mel og melk eller vann, som til pannekaker, uten noen form for jevning. Yorkshirepudding serveres ofte, med saus til,  ved tradisjonelle søndagsmiddager sammen med roastbiff eller lammestek. 
Retten er blitt laget i England i århundrer, under navnet «dripping pudding» (stekefettpudding). Det var kokebokforfatteren Hannah Glasse som først knyttet puddingen til Yorkshire, da hun i 1747 publiserte en oppskrift på stekefettpudding og kalte den «Yorkshire Pudding» i sin kokebok The art of cookery made plain and easy.Gjennom store deler av det 17. århundre ble stekt kjøtt servert med kraftig saus til. Da hvetemel var blitt vanligere i husholdningen, til kaker og puddinger, fant noen økonomiske kokker fra Nord-England en måte å nyttiggjøre seg fettet som dryppet fra kjøttet under steking. De brukte det til å lage en stekefettpudding, mens kjøttet stekte ferdig. I 1737 ble oppskriften på «A dripping pudding» publisert i boken The Whole Duty of a Woman.Opprinnelig ble yorkshirepudding servert med en kraftig saus til, som en første rett under søndagsmiddagen, før steken. Dermed spiste middagsgjestene mindre av det langt dyrere kjøttet.En yorkshirepudding skal heve seg under steking. Dette krever høy varme på stekefettet som helles i bunnen av stekeformen før røren helles i.

En yorkshirepudding er ikke en yorkshirepudding hvis den er lavere enn 10 cm

I 2008 kom den kongelige kjemikerforening i England, The Royal Society of Chemistry, med en «offisiell» uttalelse om at en yorkshirepudding skal være minimum 10 cm høy. Samtidig publiserte de sin offisielle yorkshirepuddingoppskrift!Yorkshirepudding kan også serveres som dessert.Denne enkle, gamle retten, som kan serveres på ulike vis, er fortsatt svært populær i Storbritannia. Det er til og med innført en årlig «National Yorkshire Pudding Day», som hvert år faller på en søndag, første søndag i februar, ettersom puddingen tradisjonelt ble servert til «Sunday Roast».


== Referanser ==


== Kilder ==
Castelow, Ellen. «Yorkshire Pudding» (engelsk). Historic UK.  (inneholder oppskrift og fremgangsmåte)
Wilson, C.Anne (1973). Food & drink in Britain : from the Stone Age to the 19th Century. Chicago: Academy Chicago Publishers. 


== Eksterne lenker ==
DN mat & dryck - recept på yorkshirepudding ( svensk artikkel)
Yorkshirepudd.co.uk, et av mange engelske nettsteder med informasjon om yorkshirepudding
Lorentz Fisker

Lorentz Fisker (født 1731 trolig i København, død 8. april 1779 på Holmegård) var lagmann i Christiansand og Agdesidens lagdømme mellom 1763–1779.


== Embetskarriere ==
Han tok eksamen som ex. jur. (ei ubekvem) den 5. april 1754. Den 24. juni 1757 ble han adjungeret byfogd hos faren i København. Den 19. november 1762 ble han byfogd i Kristiansand. Fisker var kst. stiftamtmann i Kristiansand i 1761. Fisker ble utnevnt til lagmann 23. desember 1763.  Han fikk tittel av virkelig justisråd fra 1. mai 1767. 
Fisker drev både med ulovlig brennevinssalg og ble kritisert for «sin utaalelige konduite og upasselige rigeur». Hele boet hans ble solgt på auksjon idet han «er kommet i saadan decadance at hans creditorer efter domme har udexekveret alt hvad han ejer og har». Ved reskript 13. november 1778 ble det bestemt han skulle tiltales for drukkenskap.
Alt han eide gikk tapt, «hvorover han har resolveret sig at retirere paa landet».


== Familie ==
Han døde 8. april 1779 på Holmegård, 48 år gammel. Han var da blitt sinnssyk. Foreldrene var justisråd Lorentz Fisker og Engel Cathrine Smith. Lorentz Fisker var viseborgermester, assessor i Hofretten, senere byfogd i Kristiansand. Lagmann Fiskers bror var Corfitz Fisker, (1729-1802). Han var fra 1751 sekretær i Danske kanselli og fra 1796 direktør i Generalpostamtet.
Fisker ble gift 3. mai 1764 i Kristiansand med Engel Kirstine Kierulf (1727-1794) datter av kjøpmann og stadskaptein Hans Mortensen Kierulf og Marie Magdalene Wiborg.


== Referanser ==
Dampslede

En dampslede er en innretning formet som en slede som ble drevet av en dampmaskin. Den var en forløper til snøskuteren.Gründeren Paul Steenstrup forsket på dette og fremla i 1826 en prototype. Dampsleden kunne blant annet erstatte hestekjøringen av trelast til Christiania. Det ville også gi moralske fordeler, fordi unge kjørekarer stadig havnet på kneiper langs strekningen.
Steenstrup fikk statstilskudd til å bygge en modell uten dampmaskin og kjele.  Modellen ble drevet av et par mann, og ble i mars 1826 testet på Kongsberg, på snøen ovenfor Våpenfabrikken og på islagte Lågen.  Steenstrup rapporterte at fremdriftsmekanismen virket utmerket.  Deretter ble prøvesleden testet i Pipervika i Christiania.
Motoren var en høytrykks dampmaskin av Trevithicks modell. I den første beskrivelsen 1826 nevner Steenstrup bare én slik maskin, men på tegningen fra 1832 ser det ut til å være to ensylindrede maskiner ved siden av hverandre – selv om bare den ene sylinderen er synlig på profiltegningen, antydes den andre ved en bakenforliggende stempelstang i en annen slagposisjon.
Det var Trevithick som omkring 1800 hadde utviklet høytrykks dampmaskiner, noe som ga større kraft i forhold til maskinens størrelse – en forutsetning for å ta dampmaskiner i bruk til jernbane. Fra stempelstangen ble kraften overført via tannhjul og giret litt ned til fremdriftsmekanismen, «en ristformig valse». Valsen var forsynt med stålsatte tagger med mothaker, som grep ned i underlaget av snø eller is. Ifølge Steenstrups første beskrivelse fra 1826 skulle valsen være to alen i diameter (1,26 m) og en alen bred (63 cm).
Valsen måtte være bevegelig oppakslet med et slingringsmonn på 5 tommer langs en bue som samsvarte med overføringstannhjulet, for å tilpasse seg vekslingene i banens høyde mellom valsen og sledemeiene i ujevnt terreng. 
I beskrivelsen fra 1826 nevnes «krumme tenner eller skrapere» mot valsens rand for å holde den fri for snø, og en krummet, fjærbelastet jernplate under frontkjelken for å glatte snøen for valsen. Sleden går på to kjelker. På frontsleden er det et sete for føreren, med en hendel for å regulere pådraget på dampmaskinene, og en styrestang. 
«Ledsageren eller kusken kan ved en på den forreste kjelkes underløp anbragt donkraft, eller og, ved en styrestang som beveger seg om en bolt i fatningen, og ligger med den forreste ende mellom to tapper eller bolter i den forreste kjelkes forende, styre dampsledens kurs eller retning på det nøyaktigste.» Fyrkjelen er plassert bakerst, med en krakk for fyrbøteren. Litt lenger fram er skorsteinen plassert. Lastesledene er ikke tegnet, men måtte likesom maskinsleden gå på to kjelker for nøyaktig å følge sporet. For kjøring på is kunne de være av det vanlige slaget for hestekjøring.


== Referanser ==
Eva Kløvstad

Eva Antonie Kløvstad (født Jørgensen; 10. juli 1921 i Vang i Hedmark, død 8. juni 2014 på Hamar) var en norsk motstandskvinne og leder i Milorg i andre verdenskrig.
Hun er født i Vang i Hedmark, datter av Frithjof Georg Jørgensen og Thorbjørg Jenny Godager. Under andre verdenskrig deltok hun i motstandsbevegelsen i Hamar med kodenavnet Jakob. Fra 1944 fungerte hun som assistent for Milorg D-25. Senere i 1944 ble lederen skutt av Gestapo og Kløvstad ble de facto leder av D-25, en avdeling med ca. 1 200 medlemmer. Hun fikk ikke delta i Milorgs parade i Oslo i juni 1945 fordi det ikke passet for en kvinne.Hun ble tildelt Deltagermedaljen i 1988.


== Videre lesning ==
Wormdal, C. (1979). «Partisankvinnen 'Jakob'». Kvinner i krig. Glimt inn i en forsømt samtidshistorie. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hagen, Trond Ivan (17. oktober 2021). «Motstandskvinnen som ikke fikk møte Kongen». NRK. Besøkt 17. oktober 2021.
Sjakhtarsk

Sjakhtarsk (ukrainsk Шахтарськ, russisk Шахтёрск, Shakhtjorsk) er en by i Donetsk oblast i Ukraina. Den har omkring 70.000 innbyggere. 
Bosettingen tok til i 1764. Det var grev Aleksej Orlov som grunnla den, og den het til å begynne med Aleksejev-Orlovka (eller på ukrainsk:  Oleksjevo-Orlinka). I 1801 hadde stedet 950 innbyggere. Den grodde senere sammen med landsbyen Oljovskoje (Oljivchik). 
I annen halvdel av 1800-tallet ble kullutvinningen utviklet i området, og det ble anlagt5 to store gruver. I 1891 hadde byen 6.795 innbyggere. I 1900 ble det åpnet enda en gruve, og småstedet Katik vokste frem.
På 1900-tallet tilkom nye gruver, og byen fikk mer industri, klubber, bibliotek, skoler og sykehus.
Tyske tropper okkuperte området fra 28. oktober 1941 til 2. september 1943.
I 1953 ble byene Oleksievo-Orlinka, Katik og Oljivchik sammenslått og gitt bystatus under det nye navnet Shakhtarsk.


== Befolkningsutvikling ==

Kilder:
1939  
1959 ;
1970 ;
fra 1979  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Shakhtarsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tsjasiv Jar

Tsjasiv Jar (ukrainsk Часів Яр, russisk Часов Яр, Tsjasov Jar) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 14 000 innbyggere (2011). 
Josef Kobzon, en sovjetisk crooner som ble omtalt som «Sovjetunionens offisielle røst», ble født i byen i 1937.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chasiv Yar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Novoazovsk

Novoazovsk (ukrainsk Новоазовськ) er en by i Novoazovskyj rajon (distrikt) i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 12 000 innbyggere (2011).
Novoasovsk ligger ved utløpet til elven Hruskyj Jalantsjyk (Грузький Яланчик) i Asovhavet, 112 km sør for Donetsk og 42 km øst for Mariupol. Den er grenseby, med egen grenseovergang til Russland i øst.


== Historie ==
Bosetningen ble grunnlagt i 1849 og hadde ti år etter allerede 885 innbyggere.
Beliggenheten der land- og sjøveier møttes bidro til at byen ble et handelssentrum. Det ble bygget en havn med forretninger og lagerhus, og i 1914 hadde byen vokst til 7900 innbyggere. Frem til 1923 het byen Novomykolajivska (Новомиколаївська) og fra 1923 til 1959 Budonivka (Будьонівка).
Fra 1938 hadde den status som bomessig bosetning, og i 1966 fikk den byrettigheter.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Novoazovsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Byens historie Arkivert 19. oktober 2014 hos Wayback Machine.
Områdets historie
Vuhlehirsk

Vuhlehirsk (ukrainsk Вуглегірськ, russisk Углегорск, Uglegorsk) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har 7 372 innbyggere (2019) og dekker et areal på 7,3 km².


== Demografi ==
Morsmål ved folketellingen i Ukraina i 2001:
Russisk 58,9%
Ukrainsk 40,1%
Hviterussisk 0,5%


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vuhlehirsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rodynske

Rodynske (ukrainsk Родинське, russisk Родинское, Rodinskoje) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 11 000 innbyggere (2011). 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rodynske – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Copacabana-fortet

Copacabana-fortet (portugisisk: Forte de Copacabana, IPA: [ˈfɔʁtʃi dʒi ˌkɔpɐkɐˈbɐ̃na]) er en militærbase og et forsvarsfort i den sørlige enden av Copacabana-stranda i Rio de Janeiro. Basen er åpen for besøkende og inneholder Museo Histórico do Exército, et museum om hærens historie, samt et kystfort som er det egentlige Copacabana-fortet. Oppføringa av fortet begynte i 1908, og det sto ferdig i 1914. Formålet med det var å beskytte Copacabana-stranda og innseilinga til byens havn.
Under Sommer-OL 2016 skal fortet benyttes som arena for maratonsvømming og triatlon.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Forte de Copacabana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alnagata (Oslo)

Alnagata (5-11, 14-22U) er en gate i Gamlebyen i bydel Gamle Oslo. Den går omtrent fra vest mot øst på sørsiden av Gamlebyen gravlund før den svinger sørover og ender opp i Konows gate.
Gaten fikk navn etter Alnaelva i 1901. Den Norske Skofabrikk (nr. 11) ble etablert her i 1897 og er senere utvidet et par ganger. Den ble i 2006–07 ombygget til leiligheter. Forøvrig finnes en rekke nyere bygg i østre del av gaten som inngår i Baglerbyen.


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
Lokalhistoriewiki
Oslo kommunes bydelsoversikt
Club Colombia

Club Colombia er et øl som brygges av colombianske Cervecería Bavaria. Det er av typen lager, og er basert på krystallmalt og aromatisk humle av den tsjekkiske typen saaz. Ølet ble lansert i 1949 under navnet Club 60. I 1960 fikk det sitt nåværende navn. Club Colombia markedsføres som bryggeriets premiumøl, og har blitt tildelt flere priser av Monde Selection.
Club Colombia fins i tre varianter: Negra (sort), Dorada (gyllent) og Roja (rødt).


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Club Colombia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Knut Bjørn Lindkvist

Knut Bjørn Lindkvist (født 11. desember 1942) er en norsk professor i geografi ved Universitetet i Bergen. Lindkvist er fra Honningsvåg i Nordkapp kommune.
Hans forskning er basert på internasjonal sjømathandel og regionale produksjonssystemer. 


== Eksterne lenker ==
Forskerprofil
Enhet 61398

Enhet 61398 (kinesisk: 61398部队, pinyin: 61398 Bùduì) er den gjengse betegnelsen på en påstått cyberwar-enhet i Folkets frigjøringshær i Folkerepublikken Kina, som skal beskjeftige seg med spionasje og med sabotasje av computersystemer, fortrinnsvis i USA. Enheten skal ha blitt etablert senest 2002.
Den amerikanske regjering har klaget over denne virksomheten, som den mener ikke bare er rettet mot amerikanske offentlige og militære systemer, men også mot viktige mediehus  (f.&eks. The New York Times, The Wall Street Journal) og selskaper (f.eks. General Motors, Westinghouse Electric, US Steel, Alcoa Inc, Allegheny Technologies, SolarWorld) og US Steelworkers Union. Amerikanerne mener å kunne påvise at virksomheten ledes fra en 12-etasjes bygning i eller nær Datong-gaten 208 i bydistriktet Pudong i Shanghai, og at det finnes minst 20 standplasser for virksomheten i Kina.
Ifølge det amerikanske sikkerhetsselskapet Mandiant, som utarbeidet en offentlig rapport om virksomheten i 2013,  sorterer Enhet 61398 under det 2. byrå av det 3. departement av generalstabsdepartementet i Folkets frigjøringshærs ledelsesstruktur, på kinesisk 总参三部二局.Den 19. mai 2014 kunngjorde USAs justisdepartement at en føderal Grand Jury hadde siktet fem kinesiske offiserer for tyveri av konfidensiell forretningsinformasjon og intellektuell eiendom fra amerikanske selskaper og for å ha infisert deres datasystemer med malware. De fem som ble beskyldt for dette, var Huang Zhenyu, Wen Xinyu, Sun Kailiang, Gu Chunhai og Wang Dong.  
Kina avviser at deres forsvar bedriver slik hacking.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til det amerikanske sikkerhetsfirma Mandiant
Kalmius

Kalmius (ukrainsk Кальміус) er en av to elver i Donetsk oblast som renner gjennom den ukrainske byen Mariupol. Den andre er Kaltsjyk og er en sideelv til Kalmius. Kalmius munner ut i Azovhavet nær Azovstal stålverk.
Kalmius var på 1500-tallet navnet på en kosakkisk festning, som senere utviklet seg til byen Mariupol. Derfra fikk elven sitt navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kalmius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Balls to the Wall

Balls to the Wall er det femte studioalbumet til det tyske heavy metal-bandet Accept. Etter suksess i Europa gjennom de foregående albumene, oppnådde bandet endelig et gjennombrudd på det nordamerikanske kontinentet. Albumet steg til 75.-plass på de amerikanske salgsliste og ble sertifisert som gullplate av Recording Industry Association of America. Låtene er kreditert bandet og Deaffy (pseudonym for bandets manager Gaby Hauke, som senere giftet seg med gitaristen og skiftet navn til Gaby Hoffmann).


== Sporliste ==


=== Side 1 ===
Balls to the Wall – 5:50
London Leatherboys – 3:57
Fight It Back – 3:30
Head over Heels – 4:19
Losing More Than You've Ever Had – 5:04


=== Side 2 ===
Love Child – 3:35
Turn Me On – 5:12
Losers and Winners – 4:19
Guardian of the Night – 4:25
Winter Dreams – 4:45


== Personell ==
Udo Dirkschneider – Vokal
Wolf Hoffmann – Gitar
Herman Frank – Gitar
Peter Baltes – Bass
Stefan Kaufmann – Trommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Balls to the Wall på MusicBrainz 
(en) Balls to the Wall på Encyclopaedia Metallum 
(en) Balls to the Wall på AllMusic
Mius

Mius (russisk: Миус) er en elv i Øst-Europa som renner gjennom Ukraina og Russland. Den starter i Donetskhøydedraget i Donetsk oblast og fortsetter gjennom Luhansk oblast (begge i Ukraina) og så Rostov oblast i Russland og inn i den vel 30 kilometer lange Miuslimanen i Azovhavet, vest for Taganrog. Den er 258 kilometer lang og har et nedbørfelt på 6 680 km².Under 2. verdenskrig anla tyskerne en tungt befestet forsvarslinje langs elven, kalt Miusfronten, og her var det voldsomme kamper under slaget ved Rostov i 1943.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mius River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Christian Braunmann

Christian Braunmann (født 1657, død 1729) var lagmann i Christiansand og Agdesidens lagdømme mellom 1704–1729.


== Embetskarriere ==
Braunmann hadde vært viselagmann hos Laurits Andersen Undal fra 1692 til han ble utnevnt i embetet da Undal døde i 1703. Braunmann var assessor i Overhoffretten 1710–1729. Han var justisråd fra 1718.


== Familie ==
Han var sønn av proviantforvalter på Akershus, senere zahlkommissær, Domenicus Braunmann fra Slesvig og Sophia Catharina Hübens. Braunmann ble gift 4. mars 1696 med Anne Maria Jensdatter Brode (29. desember 1672 i Kristiania-26. november 1726) som var datter av Jens Jensen og Eleonora Lydersdatter.
Gulbrand Hansen Tullin (1694–1742) var tjener hos Braunmann en tid. Tullin kalte sønnen sin Christian Braunmann Tullin og oppkalte ham etter sin arbeidsgiver. Christian Braunmann Tullin, født 1728, ble en fremtredende embetsmann som tolldirektør og en kjent dikter. Tullinløkka i Oslo er oppkalt etter Christian Braunmanns Tulin sønn Claus Tullin.


== Bosted ==
Braunmann kjøpte Austad gård i Drammen da amtmann Paul Glud, tidligere lagmann i Fredrikstad, døde i 1719.


== Referanser ==
Martin Rolf Balle

Martin Rolf Balle eller Morten Rolf Balle (født 22. juni 1698, død 2. juni 1737 i Arendal) var lagmann i Christiansand og Agdesidens lagdømme mellom 1729–1736.


== Embetskarriere ==
Han var viselagmann fra 1722 og ble lagmann i 1729 ved forrige lagmannen Christian Braunmanns død. Han hadde vært kansellisekretær.
Balle hadde tittel av justisråd.


== Familie ==
Han var sønn av magistratspresident i Kristiansand Peder Sørensen Balle og Inger Andersdatter Tydsch. Balle var gift med Louise Topdal (1709-1745), datter av Peder Clausen Topdal.
Det var nær tilknytning mellom øvrighetspersonene i Kristiansand. Borgermester Christen Nielsen Wendelboe var en for sin tid svært rik mann. Wendelboe avstod sitt embete til Peder Sørensen Balle. Wendelboes enke, Marine Mortensdatter, testamentere sin formue, 7 000 riksdaler og gården Øvre Stray, til Balles tre barn hvorav Morten Rolf Balle var det ene.


== Referanser ==