jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Special Broadcasting Service

Special Broadcasting Service (SBS) (norsk oversettelse: Særskilt kringkastingstjeneste) er en offentlig allmennkringkaster i Australia og retter seg særlig mot landets minoriteter. De første radiosendingene startet i juni 1975, mens selskapet SBS ble grunnlagt 1. januar 1978. I dag drifter SBS seks tv-kanaler, åtte radiokanaler og nettstedet SBS Online. Selskapet når 13,1 millioner australske hjem hver måned og sender 3295 timer med tekstede programmer årlig. SBS ble grunnlagt for å gi landets minoriteter nyheter og informasjon på sine morsmål, uansett «geografi, alder, kulturell bakgrunn og språkferdigheter».


== Bakgrunn ==
Da Australia innførte sitt universelle, offentlige helsefinansieringsprogram Medicare i 1974, var myndighetene opptatt av å gi informasjon på alle landets minoritetsspråk. Dette førte til opprettelsen av to radiokanaler i juni 1975: 2EA i Sydney og 3EA i Melbourne. Kanalene sendte meldinger og informasjon på henholdsvis syv og åtte fremmedspråk.I 1976 opprettet Australias regjering Consultative Committee on Ethnic Broadcasting. En ny kringkastingslov ble vedtatt, og opprettet Special Broadcasting Service 1. januar 1978. Den nye kringkasteren overtok ansvaret for 2EA og 3EA.SBS TV begynte prøvesendinger i april 1979 og viste forskjellige fremmedspråklige programmer. Ordinære tv-sendinger startet 24. oktober 1980 som Channel 0/28. Navnet skyldtes at SBS på denne tiden kringkastet på kanal 28 på UHF-båndet og på kanal 0 på VHF-båndet. Kanalen skiftet navn til Network 0–28 i 1983 og deretter SBS i 1985. Sendingene gikk på over 50 språk.I 1986 forslo regjeringen å fusjonere SBS med den australske allmennkringkasteren ABC. Forslaget ble imidlertid forkastet etter protester fra landets etniske minoriteter. I 1991 ble SBS omgjort til et uavhengig kringkastingsselskap, delvis finansiert av reklame. I 1993 flyttet SBS inn i sitt nye hovedkvarter i Artarmon i New South Wales, og bygget ble innviet av statsminister Paul Keating. 
En riksdekkende radiokanal ble lansert i januar 1994, og de første radiokanalene 2EA og 3EA ble omdøpt til henholdsvis Radio Sydney og Radio Melbourne. Siden har SBS fortsatt å bygge ut sitt kanaltilbud over hele landet. Kanalene kringkaster på en rekke språk, blant annet kantonesisk, mandarin, arabisk, tagalog, vietnamesisk. I 2012 fikk SBS statsstøtte til å etablere en egen tv-kanal (NITV) for landets urbefolkning.
SBS har partnerstatus i Den europeiske kringkastingsunion (EBU) og har kringkastet Eurovision Song Contest hvert år siden 1983. I 2015 fikk Australia delta i konkurransen, og SBS har ansvaret for å velge landets deltaker og å sende konkurransen i Australia.


== Kanaler ==
SBS driver en rekke radio- og tv-kanaler:


=== Fjernsyn ===
SBS
SBS Viceland
Food Network
NITVAndre kanaler:

SBS HD
SBS Viceland HD
World Movies – betalingskanal som viser filmer fra hele verden


=== Radio ===
SBS Radio 1
SBS Radio 2
SBS Radio 3
SBS Radio 4
SBS PopDesi
SBS Chill
SBS PopAsia
SBS Arabic 24


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fa) Offisielt nettsted 
(en) Special Broadcasting Service – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nuria Benzal

Nuria Benzal Andaloussi (født 3. april 1985 i Estepona i Málaga) er en spansk håndballspiller, som spiller for den spanske klubben CB Málaga siden overgangen fra Atlético Guardés i 2016.
Benzal fikk sin mesterskapsdebut for det spanske kvinnelandslaget under Håndball-EM 2008, der Spania kom til finalen etter å ha slått Tyskland i semifinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nuria Benzal – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Hew Strachan

Hew Francis Anthony Strachan (født 1. september 1949 er en britisk historiker, som har spesialisert seg på militær historie. Han er kjent for verk om administrasjon av British Army og flere bøker om første verdenskrig. Han er for tiden professor i internasjonale forhold ved University of St Andrews, og rådsmedlem av the Royal Company of Archers, dronningens livvakt i Skottland. Siden mai 2014 har han også vært Lord Lieutenant of Tweeddale. Før han flyttet til St Andrews var Strachan  Chichele Professor of the History of War ved All Souls College, University of Oxford.


== Bibliografi ==
British Military Uniforms, 1768–1796 (Arms and Armour, 1975)
History of the Cambridge University Officers Training Corps (1976) ISBN 0-85936-059-8 OCLC 2647367
European Armies and the Conduct of War (London, 1983) ISBN 0-415-07863-6
Wellington's Legacy: The Reform of the British Army 1830–54 (Manchester, 1984) ISBN 0-7190-0994-4
From Waterloo to Balaclava: Tactics, Technology and the British Army (Cambridge, 1985) ISBN 0-521-30439-3
The Politics of the British Army (Oxford, 1997) ISBN 0-19-820670-4
The Oxford Illustrated History of the First World War (ed.) (Oxford, 1998) ISBN 0-19-820614-3
The First World War: Volume 1: To Arms (Oxford, 2001) ISBN 0-19-926191-1 (første bind av antatt tre binds verk)
Military Lives Oxford: Oxford University Press, 2002.  ISBN 0-19-860532-3
The First World War: A New Illustrated History (Simon & Schuster, 2003)
The First World War (Viking, 2004) ISBN 0-670-03295-6 (single volume survey of the war)
The First World War in Africa (Oxford, 2004) ISBN 0199257280
«German Strategy in the First World War», i Wolfgang Elz og Sönke Neitzel: Internationale Beziehungen im 19. und 20. Jahrhundert, s. 127–144 (2003) ISBN 3-506-70140-1
Clausewitz's On War: a Biography (Atlantic Monthly Press 2007) ISBN 0-87113-956-1.
med Holger Afflerbach: How Fighting Ends. A History of Surrender. Oxford University Press, Oxford/New York 2012, ISBN 978-0-19-969362-7.
The Direction of War: Contemporary Strategy in Historical Perspective 2013. ISBN 1-107-04785-4 OCLC 852957790


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Hew Strachan», fra nettsidene til University of St Andrews (engelsk)
«The First World War:100 Years On», foredrag av Hew Strachan, YouTube (engelsk)
Pseudoscortizus

Pseudoscortizus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En liten (opptil 13,5 millimeter), avlang, blank, rød og svart hjortebille. Pronotum er svart i midten, bredt mørkrødt på sidene, dekkvingene er svarte med rød sidekant. Hannens hode er forstørret, mandiblene er litt lengre enn hodet med en kraftig, skrått oppoverrettet tann på oversiden. Hodet er avrundet rektangulært, med en grunn, U-formet grop i pannen. Pronotum er rundet, innsnevret ved roten, noe bredere enn hode og dekkvinger. Dekkvingene er ganske blanke med antydning til lengdestriper. Beina er svarte.


== Utbredelse ==
Arten kjent fra Andesfjellene i Peru.


== Systematisk inndeling ==
Nå blir arten ofte ført til slekten Onorelucanus.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Sclerostomini
Slekten Pseudoscortizus Arnaud, Noguchi & Bomans, 2008
Pseudoscortizus incredibilis Arnaud, Noguchi & Bomans, 2008


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudoscortizus i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudoscortizus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Scortizus
Bildegalleri
Ungarn under Kortbane-EM i svømming 2017

Ungarn deltok under Kortbane-EM i svømming 2017 i København i Danmark fra 13. til 17. desember 2017 med 24 deltakere.


== Medaljevinnere (ufullstendig) ==


== Ungarske deltakere ==
Beatrix Bordás (Hullám 91)
Kata Burián (Eger),
Fanni Gyurinovics (Győr),
Katinka Hosszú (Iron),
Zsuzsanna Jakabos (Győr),
Boglárka Kapás (UTE),
Réka Nagy (BVSC),
Dalma Sebestyén (Győr),
Liliána Szilágyi (BHSE),
Evelyn Verrasztó (BVSC)Márton Barta (Szombathely)
Péter Bernek (BVSC)
Bence Biczó (FTC)
László Cseh (Eger)
Dániel Dudás (Iron)
Dávid Földházi (Iron)
Benjámin Grátz (Százhalombatta)
Bence Gyárfás (Győr)
Gergely Gyurta (UTE)
Balázs Holló (Eger)
Dávid Horváth (K?bánya)
Ákos Kalmár (Baja)
Tamás Kenderesi (Pécs)
Dominik Kozma (BVSC)
Dávid Lakatos (Eger)
Maxim Lobanovszkij (Győr)
Nándor Németh (Eger)
Bence Szentes (Győr),
Martin Szöll?si (Dunaferr),
Krisztián Takács (Győr),
Márk Tekauer (DMTK),
Ádám Telegdy (K?bánya)
Dávid Verrasztó (FTC)


== Referanser ==
Kauriskjell

Kauriskjell er skjell av familien porselenssnegler (Cypraeidae), spesielt skjell av slekta Cypraea som er vanlig i Det indiske hav.
Kauriskjell har vært brukt som smykker, dekorasjoner, seremoni-tilbehør, spillebrikker og betalingsmiddel, spesielt skjell fra artene Cypraea moneta og Monetaria annulus. Disse kalles også skallpenger eller kauripenger.
Fra Middelhavet og nord til Orknøyene/Norge finnes nordlig kauri, Trivia arctica, med et skall som kan bli 1 cm langt og 0.8 cm bredt. Omtrent samme utbredelsesområde har den noe større europeiske kauri, Trivia monacha. Trivia arctica blir mer vanlig jo lengre nord en kommer, mens Trivia monacha er mest vanlig sørpå. Disse to artene tilhører familien Triviidae som inngår i Littorinimorpha, den samme kladen som porselenssneglene tilhører. 

		
		
		


== Kilder ==
Familie Cypraeidae – Porzellanschnecken, schnecken-und-muscheln.de
«Shell money», The Conchological Society of Great Britain and Ireland


== Eksterne lenker ==
(no) Kauri i Store norske leksikon
Kathe Jensen, John Liep: «kaurier», Den Store Danske
John Liep: «skalpenge», Den Store Danske
Pavel Felgenhauer

Pavel Eugenievich Felgenhauer (russisk: Па́вел Евге́ньевич Фельгенга́уэр, født 6. desember 1951) er en russisk militæranalytiker, kjent for sine publikasjoner om Russlands politiske og militære ledelse.


== Referanser ==
Clytocosmus

Clytocosmus er en slekt av stankelbein, er storvoksne mygg som hører til familien storstankelbein (Tipulidae).


== Utseende ==
Ganske store, fargerike stankelbein. Hodet har en lang "snute". Hode og pronotum er gjerne mer eller mindre rødlige, sidene på thorax og bakkroppen kan være svarte med hvite flekker. Antennene er kamformede hos hannene. Vingene er gjerne gulaktige. Beina er svarte.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det østlige Australia (Victoria, New South Wales og Queensland).


== Systematisk inndeling ==
Listen følger .

Orden Tovinger (Diptera)
Underorden Mygg (Nematocera)
Overfamilien Stankelbein (Tipuloidea)
Familien Storstankelbein (Tipulidae)
Slekten  Clytocosmus Skuse, 1890
Clytocosmus alexanderi  Dobrotworsky, 1968
Clytocosmus edwardsi  Alexander, 1922
Clytocosmus helmsi  Skuse, 1890
Clytocosmus lichtwardti  Riedel, 1920
Clytocosmus nichollsi  Paramonov, 1953
Clytocosmus tillyardi  Alexander, 1920


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilder av Clytocosmus helmsi
Bilde av Clytocosmus edwardsi
(en) Clytocosmus i Encyclopedia of Life 
(en) Clytocosmus i Global Biodiversity Information Facility 
Clytocosmus – detaljert informasjon på Wikispecies
Øygardsåsen

Øygardsåsen er med sine 68 moh. høyeste punkt på Flosterøya som ligger øst i Arendal kommune.Stedet ble kjøpt av den svenske kongen Oscar II i 1895. Oscar II ønsket toppen som strategisk utkikkspost for å verne seg mot evt fiender.
Etter unionsoppløsningen falt eierskapet av Øygardsåsen til den norske stat.
Vaktposten på Øygardsåsen var en nøytralitetspost under 1. verdenskrig og frem mot 2. verdenskrig. Vaktposten ble betjent av 3 mann i denne perioden. 
Bare en uke etter at Tyskland invaderte Norge ble det tysk virksomhet på Øygardsåsen. De tyske soldatene kom fra Luftwaffe og omdøpte Øygardsåsen til FluWA KRS 8 Narestø. Det vil si at Øygardsåsen ble vaktpost nr. 8 i rekka fra Kristiansand og østover.
Det var totalt 8 soldater; 4 tyskere og 4 østerrikere som skulle drifte denne «luftwachen». I en periode bodde soldatene på gamle Brårvik skole mens de utvidet og forbedret Øygardsåsen som observasjonspost. Soldatene flyttet opp på Øygardsåsen seks måneder etter sin ankomst til Flosterøya. Vaktposten var operativ i alle krigsårene.
Øygardsåsen er blitt et yndet utfartsmål for turgåere. Her kan man se rester etter løpeganger, dekningsrom og skyttergraver. Vakthytta er også inntakt og veldig godt ivaretatt av lokale krefter som ønsker å bevare stedet.


== Referanser ==
Agnes av Poitou

Agnes av Poitou (født ca. 1025, død 14. desember 1077) var en fransk adelsdame som tilhørte Ramnulfidene eller Huset Poitiers. Hun var gift med keiser Henrik III av Det tysk-romerske rike og var tysk dronning fra 1043 og keiserinne fra 1046 til 1056. Fra 1056 til 1061 var hun regent for sin mindreårige sønn Henrik IV av Det tysk-romerske rike.


== Familie ==
Hun var datter av Ramnulfidedynastiets hertug William V av Aquitaine (død 1030)  og hans kone, hertuginne Agnes av Burgund. Hun var dermed søster til hertugene William VI, William VII og William VIII. Hennes mors besteforeldre var grev Otto-William av Burgund og Ermentrude av Rheims, datter til Renaud av Roucy.


== Ekteskap og barn ==
Agnes giftet seg med kong Henrik III av Tyskland i november 1043  i Ingelheimer Kaiserpfalz, og hun var hans andre kone etter at Gunhild av Danmark (datter av den danske kong Knut den mektige) hadde dødd av malaria i 1038. Dette ekteskapet bidro til å styrke forholdet mellom det tysk-romerske imperium og hertugdømmet i vest og å øke Henriks innflytelse. Agnes var, som sin mann, dypt religiøs, og hennes familie hadde grunnlagt det høyt ansette Cluny-klosteret. Abbeden der Hugo av Cluny (Hugo den store) var også gudfar for sønnen Henrik IV.
Deres barn var:

Adelaide II (født 1045, død 11. januar 1096), abbedisse i Gandersheim fra 1061, abbedisse i Quedlinburg fra 1063
Gisela (født 1047, død 6. mai 1053)
Matilda (født oktober 1048, død 12. mai 1060), gift 1059 Rudolf av Rheinfelden, hertug av Schwaben og motkonge i 1077
Henrik IV av Det tysk-romerske rike, Henrik III’s etterfølger som keiser
Konrad II (født 1052, død 10. april 1055), hertug av Bayern fra 1054)
Judith av Schwaben (født 1054, død 14. mars 1092 eller 1096) giftet seg (1. gang) i 1063 med kong Solomon av Ungarn og (2. gang) i 1089 med Władysław I Herman, hertug av Polen


== Regent for Henrik IV ==

Etter at hennes mann keiser Henrik III døde den 5. oktober 1056, fungerte Agnes som regent for sin mindreårige sønn Henrik IV. Henrik III hadde på sitt dødsleie sikret at sønnen ble valgt til sin etterfølger. Agnes videreførte sin manns politikk med hjelp av sine støttespillere abbed Hugo av Cluny og pave Viktor II.
I 1062 ble den unge keiser Henrik IV bortført i en sammensvergelse ledet av erkebiskop Anno II av Köln og Otto av Nordheim, kjent som Kaiserswerth-kuppet. Kuppet hadde som formål å fjerne Agnes fra tronen, og da Agnes aksepterte å tre tilbake ble Henrik løslatt mens Anno II sammen med erkebiskopene i Mainz og Bremen overtok plassen som regenter.
Agnes flyttet etter hvert til Roma (ca. 1065) og døde der den 14. desember 1077. Hun er begravet i Peterskirken i Roma.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Chicago, Judy. The Dinner Party: From Creation to Preservation. London: Merrell (2007). ISBN 1-85894-370-1
Robinson, I. S. Henry IV of Germany 1056-1106, 2000
Women and Power in the Middle Ages: Political Aspects of Medieval Queenship Kopi fra en ukjent bok, mangler fotnoteinformasjon
Egbert II av Meissen

Egbert II av Meissen (eller Ekbert), født ca. 1060, død 3. juli 1090, var greve av Braunschweig (Brunswick) og markgreve av Meissen. Han var eldste sønn til markgreve Egbert I av Meissen og tilhørte det saksiske hertugdynastiet Brunonene.
Han etterfulgte sin far som hertug allerede som mindreårig da faren døde 11. januar 1068. Han var gift med Oda, datter av hertug Otto av Meissen-Orlamünde, som han også arvet eiendommene etter. Blant disse eiendommene var også festningen Wanderslebener Gleichen.


== Opposisjon mot keiseren ==
I 1073 gjorde sakserne opprør mot keiser Henrik IV av Det tysk-romerske rike. Opprøret ble ledet av hertug Magnus av Sachsen og Otto av Nordheim, men det ble slått ned av hertug Vratislav II av Böhmen i et slag ved Langensalza den 9. juni 1075. Det er usikkert ut fra kildene om Egbert II deltok aktivt i opprøret, men han hadde markert seg som motstander av keiseren og hans grevskap Meissen ble overtatt av hertug Vratislav II. Året etter klarte han å drive Vratislav ut av Meissen igjen, men ble lyst fredløs. Et frisisk distrikt som var i hans besittelse ble konfiskert og gitt til Erkebispedømmet Utrecht.
Opprinnelig støttet Egbert opp om motkongen Rudolf av Rheinfeld, men i likhet med flere andre saksiske adelsmenn trakk han tilbake støtten og forholdt seg mer nøytral. Etter at Otto av Nordheim døde i 1083 ble Egbert en av de mest profilerte motstanderne mot keiser Henrik IV. I 1085 ble imidlertid Egbert og keiseren forsonet for en tid, og Egbert var vertskap for keiseren i Sachsen i juli samme år. To måneder senere blusset konflikten mellom dem opp igjen, men i 1087 ble de på nytt forsonet.
Noen kilder har antydet at da motkongen Hermann av Salm døde i september 1088, ble Egbert overtalt til å bryte med Henrik og selv søke etter å bli tysk konge. Bak dette sto blant andre biskopene Hartwig av Magdeburg og Burchard av Halberstadt. Opposisjonen ble av kort varighet, og keiseren beleiret hans slott i Gleichen i fire måneder i 1088. På julaften klarte han å unnslippe fra beleiringen med en liten styrke. Han ble dømt fredløs og fradømt sine eiendommer i Meissen og Friesland. Egbert, som var på flukt uten særlig støtte, ble drept under en trefning i 1090.


== Ettermæle ==
Hans gjenværende eiendommer ble arvet av hans søster Gertrude av Braunschweig og hennes mann markgreve Henrik den tykke av Friesland. Deres datter Richenza av Nordheim, Egberts niese, giftet seg ca. 1107 med Lothair av Supplinburg, den senere keiser Lothair II av Det tysk-romerske rike. De fikk datteren Gertrude ca. 1115 som i 1127 giftet seg med hertug Henrik X av Bayern.


== Referanser ==


== Kilder ==
Schlesinger, Walter (1959). Ekbert II. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Berlin: Duncker & Humblot. s. 428. ISBN 3-428-00185-0.
Destination Milan

Destination Milan er en britisk dramafilm fra 1954. Tre episoder av TV-serien Douglas Fairbanks Presents ble redigert sammen til en spillefilm. 


== Handling ==


==== Destination Milan ====
Det ser ut til å bli en begivenhetsløs togreise på Orientekspressen fra Paris til Milano, men visse passasjerer er merkelige.


==== Lowland Fling ====
Den gjerrige skotske kjøpmannen Walter McHarry godtar ikke sønnens romantiske forhold til Maureen, datter av den udugelige iren Paddy O'Clafferty. Sistnevnte vet om en måte som vil få den gamle gnieren til å forandre mening.


==== Sylvia ====


== Episoder ==


== Referanser og fotnoter ==


== Kilder ==
«"Douglas Fairbanks Presents" (1953–57)». CTVA. Arkivert fra originalen 14. november 2017. Besøkt 13. desember 2017. 


== Eksterne lenker ==
Destination Milan (1954) på Internet Movie Database
Kortbane-EM i svømming 2015 – 50 meter frisvømming menn

50 meter frisvømming menn  var en svømmeøvelse som ble arrangert under Kortbane-EM i svømming 2015 i Netanya i Israel. Finalen ble svømt 4. desember 2015.


== Rekorder ==
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:


== Resultater ==


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
Finaleresultater
Kortbane-EM i svømming 2015 – 100 meter frisvømming menn

100 meter frisvømming menn  var en svømmeøvelse som ble arrangert under Kortbane-EM i svømming 2015 i Netanya i Israel. Finalen ble svømt 6. desember 2015.


== Rekorder ==
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:


== Resultater ==


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
Finaleresultater
Slipsteinfjellet

Slipsteinfjellet (nordsamisk; Dáhkočearru) er et fjell i Berlevåg og Tana kommune i Finnmark. Det ligger helt vest på Varangerhalvøya, sør for Gulgofjorden, og har en høyde på 537 meter over havet. Toppen danner et flere kilometer bredt platå med lite eller ingen vegetasjon.


== Referanser ==
Kortbane-EM i svømming 2015 – 200 meter frisvømming menn

200 meter frisvømming menn  var en svømmeøvelse som ble arrangert under Kortbane-EM i svømming 2015 i Netanya i Israel. Finalen ble svømt 3. desember 2015.


== Rekorder ==
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:


== Resultater ==


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
Finaleresultater
Merope

Merope (gresk: Μερόπη) var opprinnelig navnet til flere, trolig ikke beslektede, figurer i gresk mytologi. Navnet kan vise til:

MytologiMerope (mytologi), figurer i gresk mytologi.LitteraturMerope, opera-libretto skrevet av Apostolo Zeno i det 18. århundre, tonsatt av flere komponister.
Mérope, et skuespill av Voltaire.
«Merope», et tragisk dikt skrevet i 1858 av Matthew Arnold.Flora og faunaMerope tuber, et insekt i Meropeidae-familien.
Merope (plante), en underfamilie i Rutefamilien.Astronomi1051 Merope, en asteroide
Merope (stjerne), en av stjernene i stjernehopen pleiadene.GeografiMerope (region), en historisk region i Trakia.
Oskar Hergt

Oskar Gustav Rudolf Hergt (født 22. oktober 1869 i Naumburg an der Saale, død 9. mai 1967 i Göttingen) var en tysk politiker.
Hergt gikk på Domgymnasium Naumburg og studerte deretter jus i Würzburg, München og Berlin. Han var først dommerfullmektig i Sachsen og dommer i Bad Liebenwerda, deretter, fra 1905–14 hadde han ulike stillinger i det prøyssiske finansdepartementet.  Han ble så regjeringspresident i 1914 i Liegnitz og i 1916 i Oppeln. Fra august 1917 til november 1918 var han prøyssisk finansminister. 
Han var medlem av Freikonservative Partei, som ble oppløst etter første verdenskrig. Etter novemberrevolusjonen 1918 deltok Hergt i stiftelsen av det nye konservative partiet Deutschnationale Volkspartei og ble i desember samme år partileder. Han var medlem av den prøyssiske lovgivende forsamling 1919 og representerte som medlem av Riksdagen (fra 1920) og av Den grunnlovsgivende prøyssiske Landsforsamling (i fra 1921) og Preußischer Landtag. I perioden januar 1927 til juni 1928 var han justisminister i Wilhelm Marx' koalisjonsregjering. Samtidig var han visekansler. I forbindelse med den nazistiske maktovertakelsen i 1933 oppga han helt det politiske livet.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Hergt, Oskar» i Nordisk familjebok (supplement til andre opplag, 1924)
«Lysefjord»

Flere skip har hatt navnet «Lysefjord» gjennom tidene, deriblant

DS «Lysefjord I» (1874)
DS «Lysefjord» (1915)
MS «Lysefjord» (1933)
MS «Lysefjord» (2006)
Jekaterina Matlasjova

Jekaterina Matlasjova (født 25. september 1994 i Astrakhan) er en russisk håndballspiller, som spiller på det russiske landslaget og klubblaget Kuban Krasnodar.
Hun ble tatt ut i troppen til det russiske kvinnelandslaget og fikk sin mesterskapsdebut under Håndball-VM 2017 for kvinner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jekaterina Matlasjova – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Darja Samokhina

Darja Sergejevna Samokhina (født 12. august 1992 i Toljatti) er en russisk håndballspiller, som spiller på det russiske landslaget og klubblaget Astrakhanotsjka.
Hun ble tatt ut i troppen til det russiske kvinnelandslaget og fikk sin mesterskapsdebut under Håndball-EM 2016 for kvinner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Darja Samokhina – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(en) Darja Samokhina – Scoresway
Jelena Utkina

Jelena Mikhajlovna Utkina (russisk: Елена Михайловна Уткина; født 29. mai 1990 i Volgograd) er en russisk håndballmålvakt, som spiller for den russiske hovedstadsklubben CSKA Moskva og det russiske landslaget.
Hun ble tatt ut i troppen til det russiske kvinnelandslaget og fikk sin mesterskapsdebut under Håndball-EM 2016 for kvinner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jelena Utkina – Det europeiske håndballforbundet (EHF)