jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Platorchestia crassicornis

Platorchestia crassicornis er en art i slekten Platorchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder. 


== Gruppens taksonomi ==
Gruppen ble opprettet i 2013.En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i  WoRMS-databasen.

Rekke: KREPSDYR (Crustacea) - 67 000 arter
KLASSE storkreps (Malacostraca) - +25 000 arter Latreille, 1802
Underklasse Eumalacostraca Grobben, 1892
Overorden Peracarida Calman, 1904
Orden amfipoder (Amphipoda) - 9 000 arter, 1 900 i ferskvann Latreille, 1816
Underorden Senticaudata - 4 overfamilier, 59 familier Lowry & Myers, 2013
Infraorden Talitrida
Parvorden Talitridira
Overfamilie Talitroidea  Rafinesque, 1815
Familie Tangloppefamilien (Talitridae) Rafinesque, 1815
Platorchestia ano Lowry & Bopiah, 2013
Platorchestia ashmoleorum Stock, 1996
Platorchestia bousfieldi Hou & Li, 2003
Platorchestia chathamensis Bousfield, 1982
Platorchestia crassicornis Costa, 1867
Platorchestia humicola Martens, 1868
Platorchestia japonica Tattersall, 1922
Platorchestia joi Stock & Biernbaum, 1994
Platorchestia kaalensis J.L. Barnard, 1955
Platorchestia lanipo Richardson, 1991
Platorchestia monodi Stock, 1996
Platorchestia munmui Jo, 1988
Platorchestia pachypus Derzhavin, 1937
Platorchestia pacifica (Miyamoto & Morino, 2004)
Platorchestia paludosus (Cheng, Nakazono, Lin & Chan, 2011)
Platorchestia parapacifica Kim, Jung & Min, 2013
Platorchestia paraplatensis Serejo & Lowry, 2008
Platorchestia pickeringi Dana, 1853
Platorchestia platensis Krøyer, 1845
Platorchestia platensis f. monodi Mateus, Mateus & Afonso, 1986 = Platorchestia monodi Stock, 1996
Platorchestia smithi Lowry, 2012
Platorchestia zachsi Derzhavin, 1937
Platorchestia crassicornis (Derzhavin, 1937) Derzhavin, 1937 = Platorchestia joi Stock & Biernbaum, 1994


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Platorchestia crassicornis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Platorchestia crassicornis i Global Biodiversity Information Facility
Vallorchestia dispar

Vallorchestia dispar er en art i slekten Vallorchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vallorchestia dispar – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Vallorchestia dispar i Global Biodiversity Information Facility
Platorchestia humicola

Platorchestia humicola er en art i slekten Platorchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder. 


== Gruppens taksonomi ==
Gruppen ble opprettet i 2013.En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i  WoRMS-databasen.

Rekke: KREPSDYR (Crustacea) - 67 000 arter
KLASSE storkreps (Malacostraca) - +25 000 arter Latreille, 1802
Underklasse Eumalacostraca Grobben, 1892
Overorden Peracarida Calman, 1904
Orden amfipoder (Amphipoda) - 9 000 arter, 1 900 i ferskvann Latreille, 1816
Underorden Senticaudata - 4 overfamilier, 59 familier Lowry & Myers, 2013
Infraorden Talitrida
Parvorden Talitridira
Overfamilie Talitroidea  Rafinesque, 1815
Familie Tangloppefamilien (Talitridae) Rafinesque, 1815
Platorchestia ano Lowry & Bopiah, 2013
Platorchestia ashmoleorum Stock, 1996
Platorchestia bousfieldi Hou & Li, 2003
Platorchestia chathamensis Bousfield, 1982
Platorchestia crassicornis Costa, 1867
Platorchestia humicola Martens, 1868
Platorchestia japonica Tattersall, 1922
Platorchestia joi Stock & Biernbaum, 1994
Platorchestia kaalensis J.L. Barnard, 1955
Platorchestia lanipo Richardson, 1991
Platorchestia monodi Stock, 1996
Platorchestia munmui Jo, 1988
Platorchestia pachypus Derzhavin, 1937
Platorchestia pacifica (Miyamoto & Morino, 2004)
Platorchestia paludosus (Cheng, Nakazono, Lin & Chan, 2011)
Platorchestia parapacifica Kim, Jung & Min, 2013
Platorchestia paraplatensis Serejo & Lowry, 2008
Platorchestia pickeringi Dana, 1853
Platorchestia platensis Krøyer, 1845
Platorchestia platensis f. monodi Mateus, Mateus & Afonso, 1986 = Platorchestia monodi Stock, 1996
Platorchestia smithi Lowry, 2012
Platorchestia zachsi Derzhavin, 1937
Platorchestia crassicornis (Derzhavin, 1937) Derzhavin, 1937 = Platorchestia joi Stock & Biernbaum, 1994


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Platorchestia humicola – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Platorchestia humicola i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Platorchestia humicola hos NCBI
L’Oeuvre

L'Oeuvre var en fransk dagsavis som ble utgitt i Paris fra 1904 til 1946, utgitt som et tidsskrift til og begynne med, men fra 1915 som dagsavis.
Politisk var den radikalsosialistisk med sterk dragning mot sosialismen. Blant medarbeiderne kan nevnes Georges De La Fouchardiere som ble berømt for sine daglige kronikker. Sjefredaktør var Jean Piot.


== Kilder ==
Carlquist, Gunnar, red. (1937). Svensk uppslagsbok. Bd 20. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 619. 
L’Œuvre (PDF; 298 kB) hos Det franske nasjonalarkiv
Santa Rosa nasjonalpark

Santa Rosa nasjonalpark (spansk: Parque Nacional Santa Rosa) er en nasjonalpark i Guanacaste nordvest i Costa Rica. Den har den viktigste forekomsten av beskytta tørr skog i Mesoamerika (Mexico og Mellom-Amerika). Nasjonalparken dekker et landareal på 380 km² og et havareal på 430 km², til sammen 810 km².
I nasjonalparken ligger den historiske herregården Casona Santa Rosa, som var åsted for slaget ved Santa Rosa 20. mars 1856, hvor den costaricanske styrken overvant den nicaraguanske hæren til William Walker. Langs kysten er det en rekke flotte strender og mangroveskog. Ved kysten ligger også den kjente klippen Roca Bruja.
Casona Santa Rosa og området rundt fikk status som nasjonalmonument 1. juli 1966. Området ble utvida og gjort om til nasjonalpark 27. mars 1971.


== Bilder ==

		
		
		


== Se også ==
Liste over nasjonalparker i Costa Rica


== Eksterne lenker ==
(en) Santa Rosa National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Santa Rosa nasjonalpark hos SINAC
Santa Rosa nasjonalpark hos Costa Rica Infolink
La Amistad internasjonale park

La Amistad internasjonale park (spansk: Parque Internacional La Amistad) er en nasjonalpark som befinner seg både i Costa Rica og Panama. Den ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1983. Den har et areal på 1991,47 km², og er dermed det største naturreservatet i Mellom-Amerika. Den omfatter tropisk regnskog i fjellkjeden Cordillera de Talamanca. Dette området er svært strategisk i den mesoamerikanske biologiske korridoren.
Nasjonalparken ble oppretta 4. februar 1982. Den er vanskelig tilgjengelig for turister, spesielt i Costa Rica, ettersom det ikke befinner seg noen større bosetninger i nærheten. Det er en rekke indianerreservater innafor nasjonalparkens grenser.


== Bilder ==

		
		
		


== Se også ==
Liste over nasjonalparker i Costa Rica


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) La Amistad International Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
La Amistad internasjonale park hos SINAC
La Amistad internasjonale park hos Costa Rica Infolink
Karyatide

Karyatide er en søyle eller pilaster som er skulptert som en kvinneskikkelse. Figuren stammer fra gresk og romersk byggekunst. En tilsvarende mannlig figur kalles atlant.


== Navn ==
Navnet kommer fra en gresk betegnelse på en kvinne fra byen Karyai/Karyæ i Lakonia, der kvinnene brukte en egenartet kurvformet hodepryd under ritualdanser til ære for Artemis.Kvinnene fra byen Karyæ (som betyr valnøttreet) gikk for å være særlig vakre, høye og sterke, og hadde ry for å kunne føde sterke barn. Flere mytiske personer sis å stamme fra denne by, blant annet Den skjønne Helene, som var årsak til den trojanske krig.


== Beskrivelse ==
Karyatidene dukker opp i den greske kunstens kolonner, blant annet i Sifnienes skattehus i Delfi. Mest berømte er de seks karyatidene på Athens Akropolis. Her bærer karyatidene en slags kapitél, som bjelkelaget hviler på. Romerne tok upp karyatidemotivet. Renessansen og ikke minst barokken tok også opp karyatidemotivet, ofte imidlertid med øvre del av en kvinnelig kropp, nedentil avsluttet som en herma.


== Opprinnelse ==
Karyatidenes opprinnelse er ukjent. Den første beskrivelse av dem stammer fra første århundre før Kristi fødsel, og stammer fra den romerske arkitekt Vitruvius. Han forteller at karyatidene ved tempelet Erekhtheion på Akropolis i Athen fikk som straff å se på Athenes tempel, fordi de forrådte Athen til perserne i den gresk-persiske krig som fant sted omkring 500- 448 f.Kr. Dette kunne understøttes av at alle de seks karyatider har ansiktet vendt mot Pallas Athenes tempel på Akropolis, till tross for at de to av søylene står litt tilbake i forhold til de fire fremste. 
Men søyler formet som kvinner har vært kjent og brukt i arkitekturen før da. Karyatidene, søyler formet som kvinner, blev ansett som et slaveri og derved en straff, dette tema blir også brukt i senere arkitektur blant annet i renessansen.


== Se også ==
Atlant, mannlig søylefigur


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caryatids – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Die Korenhalle des Erechtheion in Athen
Cali Sweets

Cali Sweets (født 9. november 1988) er en pornoaktør fra Las Vegas, Nevada, USA.


== Utvalgt filmografi ==
2013 - Booty Talk 96
2013 - Deep Throat This 61
2013 - Pretty Young Things
2013 - Couples Seeking Teens 12
2013 - The Black Book
2012 - The Black Pack


== Utseende ==
Mål: 32A-23-34
Høyde: 160 cm
Vekt: 50 kg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Cali Sweets på Internet Movie Database 
(en) Cali Sweets på Adult Film Database 
(en) Cali Sweets på Internet Adult Film Database 
Cali Sweets på Twitter 
Cali Sweets i Define Sexy Babes
Arbeider og kolkhoskvinne

«Arbeider og kolkhoskvinne», også kalt «Arbeideren og kollektivarbeidersken» og annet på norsk, (russisk: Рабо́чий и колхо́зница) er en monumentalstatue på messehallen Det allrussiske utstillingssenteret i Moskva. Statuen ble skapt av den sovjetrussiske kunstnerinnen Vera Mukhina (1889–1953) for å krone Sovjetunionens paviljong på verdensutstillingen i Paris i 1937. Statuen forestiller en industriarbeider og en bondekvinne fra en kolkhoz, et sovjetisk kollektivbruk, som sammen holder opp de sovjetiske symbolene hammer og sigd. Skulpturen er et av den sosialistiske realismens mest kjente kunstverk og et ikonisk symbol for Sovjetunionen.


== Historikk ==
Forut for Verdensutstillingen ble det i Sovjetunionen utlyst en konkurranse for den sovjetiske paviljongen. Vinner ble arkitekten Boris Jofan, som tidlig på 1930-tallet hadde tegnet Sovjetenes palass. Hans stramme høye art deco-lignende bygning skulle krones av en statue som symboliserte det sovjetiske folk - industriarbeiderne og kolkhos-bøndene. Det ble også utlyst til konkurranse om dette skulpturen.
Skulpturkonkurransen ble vunnet av Vera Mukhina som hadde presentert en monumental statue i den sosialistiske realismens ånd med influenser fra antikke skulpturer som «Nike fra Samothrake» og «Harmodius og Aristogeiton», samt relieffene «La Marseillaise på Triumfbuen i Paris. 

Statuegruppen ble først utferdiget som gipsmodell og ble deretter overført til stål i seksti deler som skulle sveises sammen. Det tok bare tre måneder å ferdigstille delene og den 19. mars 1937 ble de transportert til Paris med tog. Den 24,5 meter høye skulpturen stod ferdigmontert og klar ved åpningen den 25. mars. Den sovjetiske paviljongen med sin imponerede skulpturgruppe og den klart høyere tyske paviljongen, prydet med den tyske ørn, stod på hver sin langside av Marsfeltet framfor Eiffeltårnet. 
Under transporten tilbake til Moskva ble skulpturen skadet. Den ble reparert i 1939 og plassert på en pidestall i det allrussiske utstillingssenter i Moskva.
«Arbeider og kolkhoskvinne» ble et nasjonalt ikon for Sovjetunionen og har fra 1947 blitt brukt som symbol for det statlige filmselskapet Mosfilm.

		
		
		


== Restaurering ==
I 2003 ble skulpturen demontert for å restaureres. Det var planlagt at den skulle være ferdig i 2005 men på grunn av finansieringsproblem ble den ferdig først i 2009. Skulpturen ble plassert på en spesiallaget i Det allrussiske utstillingssenteret i Moskva og ble innviet 4. desember 2009. Året etter ble det i paviljongen åpnet et museum tilegnet skulpturgruppen og dens historie.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Worker and Kolkhoz Woman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Arbeider og kolkhoskvinne, 1937, Bilder fra renoveringen av statuen 2003-2009
Kortroman

En kortroman (engelsk novella, tysk Novelle) er en mellomlang skjønnlitterær prosatekst; kortere enn en roman og lengre enn en novelle. Ofte avgrenses kortromaner til tekster rundt 15 000 til 40 000 ord.


== Eksempler på kortromaner ==


=== Kortromaner fra verdenslitteraturen ===


=== Kortromaner i nordisk litteratur ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ian McEwan: Some Notes on the Novella, The New Yorker, 29. oktober 2012
James R. Lilley

James Roderick Lilley (forenklet kinesisk: 李洁明; tradisjonell kinesisk: 李潔明; pinyin: Lǐ Jiémíng; født 15. januar 1928 i Qingdao i Kina, død 12. november 2009 i Washington, DC i USA) var en amerikansk diplomat som tjenestegjorde som USAs ambassadør i Kina og opplevde demonstrasjonene på Den himmelske freds plass i 1989.
Han var født av amerikanske foreldre i Kina og kunne snakke mandarinm før familien flyttet tilbake til USA ved utbruddet av annen verdenskrig. Han ble med i United States Army før han studerte ved Yale University og senere inernasjonale relasjoner ved George Washington University. Deretter ble han ansatt i Central Intelligence Agency, som han arbeidet for i nesten 30 år i en rekke asiatiske land, før han ble diplomat. 
Før han ble utnevnt til ambassadør i Folkerepublikken Kina i 1989 var han direktør American Institute in Taiwan, USAs uoffisielle diplomatiske representasjon der, og som ambassadør i Sør-Korea. 
Etter undertrykkelsen av demonstrasjonene på Den himmelske freds plass var Lilley kritisk til det som var skjedd, og han tillot en fremstående kinesisk dissident å holde seg sikkerhet i ambassaden. Han arbeidet også for å forhindre langtidsskader på forholdet mellom USA og Kina.
Etter sin fratreden publiserte han sine memoarer og virket ved American Enterprise Institute.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The World Without US – A Documentary – Ambassadør Lilley intervjues om USAs engajement i Taiwan og Japan.
Chai Ling and James Lilley (the U.S. Ambassador to China during the protest) intervjuet på Charlie Rose 4. juni 1996
Monrad Mosberg

Monrad Mosberg (født 11. februar 1918) er en norsk sjømann og offiser. Han tjenestegjorde på KNM «Svenner» under invasjonen i Normandie 6. juni 1944.


== Utmerkelser ==
Mosberg er tildelt Krigsmedaljen, Deltagermedaljen, Haakon VIIs 70-årsmedalje, H.M. Kongens Erindringsmedalje i sølv og Forsvarsmedaljen med tre stjerner, samt Dannebrogordenen, Finlands løves orden, Nordstjerneordenen, Leopold IIs orden, 1939–1945 Star og Atlantic Star med France & Germany spenne.I 2018 ble Mosberg tildelt Regjeringens minnemedalje for innsats under andre verdenskrig.I 2021 ble Mosberg tildelt Æreslegionen for sin innsats ombord KNM «Svenner» ved Normandie under D-dagen.


== Bibliografi ==
Katastrofekonvoien PQ17 : med innledning om Monrad Mosbergs krigsinnsats, Bokbyen forl., Tvedestrand 2011 ISBN 9788292920480


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Mine kamerater er borte. Jeg er alene igjen nå.», artikkel i Aftenposten 11. februar 2018
Les Nouvelles Littéraires

Les Nouvelles Littéraires var et illustrert intellektuell ukeblad, utgitt i Paris fra 1923 av Martin du Gard. Tidsskriftet ble lagt ned i 1985.
Tidsskriftet inneholdt dikt, noveller, essayer, anmeldelser, korresponsenser fra utlandet, oversikter over teater, film, kunst, vitenskap og bibliografi. Redaktør i den første tiden var Frédéric Lefèvre. Blant regelmessig benyttede medarbeidere var Edmond Jaloux, Jean Cassou, Jean-Jacques Brousson, Georges Montgrédien og Gustave Cohen.


== Eksterne lenker ==
Carlquist, Gunnar, red. (1937). Svensk uppslagsbok. Bd 20. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 289-90. 
Colloque "Les Nouvelles littéraires : une idée de littérature ?" Université de Franche-Comté, 17. september 2010
Bjørgulv Vinje Borgundvaag

Tor Bjørgulv Solheim Vinje Borgundvaag (født 17. mai 1975) er en norsk sanger, musikkpedagog og Høyre-politiker. Han var statssekretær for kulturminister Thorhild Widvey fra juni 2014 til desember 2015, og for Linda Hofstad Helleland fra desember 2015 til hans etterfølger Bård Folke Fredriksen tiltrådte i januar 2016. 
Borgundvaag er fra Nordfjord og Ås i Akershus. Han har studert mellomfag i musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1997 og utdannet seg til sanger ved Norges musikkhøgskole fra 1997-2001 og hatt studieopphold i Tyskland ved Hochschule für Musik und Theater Hamburg. I 2002 tok han Praktisk-pedagogisk utdanning ved Norges musikkhøgskole. Han har undervist i musikkteater og scenekunst. Borgundvaag har vært sanger i Operakoret ved Den Norske Opera & Ballett og har arbeidet frilans som utøvende sanger. Han har vært daglig leder i stiftelsen Oslo Domkor. 
Borgundvaag har vært leder for Grünerløkka Høyre. Fra 2012 til 2014 var han rådgiver for Høyres familie- og kulturfraksjon på Stortinget. I 2014 ble han statssekretær etter Knut Olav Åmås. Borgundvaag er nå kommunikasjonssjef i Norsk Lektorlag.


=== Andre verv ===
2019-: Leder i Norsk Musikkråd


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Bjørgulv Vinje Borgundvaag på LinkedIn 
(no) Bjørgulv Vinje Borgundvaag hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Kulturdepartementet: Statssekretær Bjørgulv Vinje Borgundvaag (H)
(no) NRK: Her er Åmås' etterfølger som statssekretær
Det kinesisk-sovjetiske bruddet

Det kinesisk-sovjetiske bruddet var en politisk-ideologisk konflikt mellom Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen mellom 1960 og 1989. Konflikten skyldtes strid om lederskapet i den kommunistiske verden, de respektive statenes egeninteresser, og de ulike tolkningene av marxismen, nemlig maoisme og marxisme-leninisme.
I 1950- og 1960-årene handlet den ideologiske debatten mellom Kina og Sovjetunionen også om «fredelig sameksistens» med den kapitalistiske verden. Nikita Khrusjtsjov mente at dette var oppnåelig, mens Mao Zedong betraktet det som sovjetisk revisjonisme. Etter at Khrusjtsjov fordømte arven etter Josef Stalin i 1956, hardnet den ideologiske debatten til. I 1961 avviste Det kinesiske kommunistiske parti offisielt Sovjetunionens kommunistiske partis politikk som et produkt av «revisjonistiske forrædere».Det kinesisk-sovjetiske brudd ble et vendepunkt i den kalde krigen. Splittelsen blir ofte ansett som en foranledning til Nixons besøk i Kina i 1972 og den påfølgende tilnærmingen mellom Kina og USA. Det samme gjelder den kinesisk-sovjetiske grensekonflikten i 1969, som markerer et bunnpunkt i forholdet mellom Kina og Sovjetunionen. USAs tilnærming til Kina var et ledd i Richard Nixons triangeldiplomati for å presse Sovjetunionen. En gradvis normalisering kom som følge av Maos død i 1976. To år senere ble firerbanden veltet av Deng Xiaoping, som ikke hadde den samme ideologiske aversjonen overfor Sovjetunionen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ford, Harold P. (1998–1999). «Calling the Sino-Soviet Split: The CIA and Double Demonology». Studies in Intelligence (engelsk): 57–72. 
Friedman, Jeremy (2010). «Soviet policy in the developing world and the Chinese challenge in the 1960s». Cold War History (engelsk) (2): 247–272. 
Kochavi, Noam (2014). «The Sino–Soviet Split». A Companion to John F. Kennedy (engelsk). Wiley-Blackwell. s. 366–383. 
Lüthi, Lorenz M. (2010). The Sino-Soviet Split: Cold War in the Communist World (engelsk). Princeton University Press. 
Scalapino, Robert A. (1964). «Sino-Soviet Competition in Africa». Foreign Affairs (engelsk) (4): 640–654. 
Westad, Odd Arne (red.) (1998). Brothers in arms: the rise and fall of the Sino-Soviet alliance, 1945-1963 (engelsk). Stanford University Press.
Revue de Paris

Revue de Paris var et fransk litteraturtidsskrift som ble stiftet i 1829 av Louis-Désiré Véron. Det ble først lagt ned i 1940, gjenoppstod i mai 1945 og ble endelig lagt ned i 1970.


== Kjente bidragsytere (utvalg) ==
Marcel Achard
Antoine-Vincent Arnault
Honoré de Balzac
Francis Carco
Philarète Chasles
Paul Claudel
Benjamin Constant
Charles de Gaulle
Eugène Delacroix
Casimir Delavigne
Alexandre Dumas
Gustave Flaubert
Lucien Herr
Édouard Herriot
Jules Janin
Alphonse de Lamartine
André Maurois
Prosper Mérimée
Charles Nodier
Henri Patin
Paul Reynaud
Sainte-Beuve
Eugène Scribe
Eugène Sue


== Eksterne lenker ==
Arkiv 1894–1936 på Gallica (fransk)
Revue des deux Mondes

Revue des deux Mondes er et fransk månedlig litterært og kulturelt tidsskrift som har blitt utgitt i Paris siden 1829.Ifølge nettsiden er «det er idag stedet for debatter og dialoger mellom nasjoner, disipliner og kulturer, om de store temaene i vår samfunn». Hovedaksjonær er Marc Ladreit de Lacharrières FIMALAC-gruppe.


== Historie ==
Revue des deux Mondes ble grunnlagt av Prosper Maurois og Ségur-Dupeyron, og kom ut med første utgave 1. august 1829. Dette ufarlige bladet med undertittelen Journal des voyages ble kjøpt av en ung trykker, Auguste-Jean Auffray, som overbeviste romkameraten på lærestedet de gikk på François Buloz til å redigere det: bladet la opprinnelige vekt på reiser og utenrikspolitikk, men skiftet raskt fokus; ifølge nettsiden, skulle den «skape en kulturell, økonomisk og politisk bro mellom Frankrike og USA», den gamle verden og den nye. Det ble kjøpt i 1931 av Charles Buloz, som var redaktør til 1877. En annen innflytelsesrik redaktør for tidsskriftet var Ferdinand Brunetière (etter 1893).
Blant de tidlige regelmessige bidragsyterne som etablerte tidsskriftets renommé som en stemme innen liberal elite-haute culture var Albert de Broglie, François Guizot, Jacques Nicolas Augustin Thierry, Ludovic Vitet, Paul-François Dubois, litteraturkritikerne Charles Augustin Sainte-Beuve og Gustave Planche, og Jean-Jacques Ampère.


== Sjefredaktører ==
François Buloz, 1831–1877;
Charles Buloz, 1877–1893;
Ferdinand Brunetière, 1893–1906;
Francis Charmes, 1907–1915;
René Doumic, 1916–1937;
André Chaumeix, 1937–1955;
Claude-Joseph Gignoux, 1955–1966;
Jean Vigneau, 1966–1970;
Jean Jaudel, 1970–1991;
Jean Bothorel, 1991–1995;
Bruno de Cessole, 1995–1999;
Nathalie de Baudry d’Asson, 1999–2002;
Michel Crépu, 2002–


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Revue des Deux Mondes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Revue des Deux Mondes på Wikisource (på fransk)
La Revue des deux mondes online i Gallica, det digitale biblioteket BnF
Rahman Ahmadi

Rahman Ahmadi (født 30. juli 1980) er en iransk profesjonell fotballspiller som spiller for den iranske fotballklubben Sepahan Isfahan. Han spiller som målvakt, og er også en del av det iranske landslaget. Ahmadi har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Persepolis FC og Saipa FC fra Iran. 
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rahman Ahmadi – FIFA 

(en) Rahman Ahmadi – Transfermarkt 
(en) Rahman Ahmadi – national-football-teams.com 
(en) Rahman Ahmadi – Soccerway 
(en) Rahman Ahmadi – FBref 
(es) Rahman Ahmadi – as.com
Khosro Heydari

Khosro Heydari (født 14. september 1983) er en iransk profesjonell fotballspiller som spiller for den iranske fotballklubben Esteghlal. Han spiller i forsvar, og er også en del av det iranske landslaget. Heydari har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Sepahan Isfahan og PAS Tehran fra Iran. 
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Khosro Heydari – FIFA 
(en) Khosro Heydari – Transfermarkt 
(en) Khosro Heydari – national-football-teams.com 
(en) Khosro Heydari – Soccerway 
(en) Khosro Heydari – FBref 
(es) Khosro Heydari – as.com