jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bjørn krepphendi

Bjørn krepphendi (Björn kreppilhendi, Bjørn Krepphendt, Bjørn den krokhendte) var en islandsk skald som levde på slutten av 1000-tallet og begynnelsen av 1100-tallet. Ifølge Skáldatal, var han hirdskald hos kong Magnus Berrføtt. Åtte hele strofer og en halvstrofe i versemålet drottkvætt fra det som synes å ha vært en arvedråpa for kongen har blitt bevart i Magnus Berrføtts saga i Heimskringla og Morkinskinna. Strofene handler om kong Magnus’ herjinger i Halland i 1095, drapet på Steigar-Tore (Steigarþórir) og straffeekspedisjonen mot Trondheimen. Videre snakkes det om en hærferd i vesterhavet og kamper på Suderøyene (Hebridene) og i Bretland (Wales) i 1097 til 1098.
Om Bjørns liv kjennes ingenting, men ut fra at han omtaler Magnus i presens-form i et av versene (Óláfs mǫgr in fǫgru, Olavs sønn rødfarger våpnene) antas det at dette er diktet ennå mens Magnus levde. Kong Magnus døde i 1103.
Bjørn er listet opp i skaldeoversikten Skáldatal som en av seks skalder som tjente hos kong Magnus Berrføtt.


== Diktningen ==
Den islandske filologen Finnur Jónsson mener at Bjørns diktning var nokså prosaisk, men godt utført. Han skriver at: «Ellers er disse vers temmelig prosaiske og udmærker sig ikke i nogen henseende; de er formelt ret gode og har ikke mange omskrivninger, men de, der findes, er i ingen henseende ejendommelige.»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, 2:1, København, 1898, s 55.
Guðmundur Þorláksson, Udsigt over de norsk-islandske skjalde fra 9. til 14. århundrede, København, 1882, s 127.


== Eksterne lenker ==
Bjørn krepphendis kvad på Scaldic Poetry
Magnus barfots saga i Heimskringla, til svensk av Emil Olson. Bjørn krepphendi siteres i kapitlene 3, 6, 7, 8, 9 og 10.
Ary

Ariadne «Ary» Loinsworth Jenssen (født 1993) er en sanger og låtskriver.
Hun vokste opp i Trondheim med familierøtter på Trinidad. Hun ble kåret til «nummer én på Musikknyheters liste over hvilke artister bransjen har mest tro på i 2016».I 2016 slapp hun solosingelen «Higher». Hun synger på en innspilling av Carl Louis' «Telescope». På Izabells «Syner» synger hun på norsk. Hun har også laget og fremført vignettmusikken «The Sea» til Nobel – fred for enhver pris. I 2020 utga hun singlene Angels og Oh My God og i januar 2021 låten Moth to a Flame.Hun har opptrådt på Eurosonic og Trondheim Calling og på Kongescenen under Slottsfjellfestivalen. På by:Larm i 2016 spilte hun for 1600 publikummere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ariadne Loinsworth på Internet Movie Database 
Ariadne Loinsworth på Twitter 
Ariadne Loinsworth på Facebook 
Ariadne Loinsworth på Instagram 
Ariadne Loinsworth på YouTube
Kristoffer Lo

Kristoffer Lo (født 19. februar 1985 i Vestby) er en norsk jazz- og popmusiker og komponist.


== Biografi ==
Lo er tubaist i Pelbo, Trondheim Jazzorkester, Microtub, og YODOK og har bidratt på flere utgivelser. I rockebandene Sunswitch og Highasakite spiller han gitar og flugabone.
Han ble tildels JazZtipendiatet på Moldejazz 2013. Året etter skrev han verket Savages for med Trondheim Jazzorkester. Verket ble utgitt på plate i 2015, og nominert til Spellemann for årets album.


== Diskografi ==


=== Egne utgivelser ===
Anomie (2013)
Savages (2015), med Trondheim Jazzorkester
The Black Meat (2016)
Anhedonia (2017)


=== Highasakite ===
All That Floats Will Rain (2012)
Silent Treatment (2014)
Camp Echo (2016)


=== PELbO ===
PELbO (2010)
Days of Transcendence (2011)SinglerZoom In (2011)
Join Their Game (2011)
Waltz/We Call This Ours (2011), med Kråkesølv
Waltz/Reine hjertar (2011), med Bendik
Waltz/Stories For Kalimba (2011), med Egil Olsen


=== Brother K/Bror K ===
Live at Dokkhuset (2009), med Midtnorsk Ungdomsstorband & André Roligheten
Bror K (2013)


=== Microtub ===
Microtub (2011)
Star System (2014)


=== Machina ===
So Much For Dancing (2011)


=== Hoist! ===
Splinters (2012)
Ami Noir (2013)


=== Sunswitch ===
Sunswitch (2012)
Totality (2018)


=== Yodok/Yodok III ===
2 (2013)
Yodok III (2014)
The Sky Flashes, The Great Sea Yearns (2015)
Live at Dokkhuset, Trondheim October 23, 2013 (2015)
Yodok IIII (2015)
The Mountain of Void – Live at Roadburn 2016 (2016)Singler/EP-erYodok 1 (2012)


=== Trondheim Jazzorkester ===
Kinetic Music (2011), med Magic Pocket
Tree House (2014), med Albatrosh


=== Mattis Kleppen & Resjemheia ===
AlbumEl Bokko (2016)


=== Deltar på ===
Åge Aleksandersen: Snöharpan (2006)
Quintus: Nuewje (2007)
Kjellerbandet & Tore Johansen: Thad Jones Tribute (2008)
Ida Jenshus: Color of the Sun (2008)
Åge Aleksandersen: Åge-boks 2 (2009)
Universal Music/MBN: Trondheim Calling 2010 (2010)
Vegard Iversen: Hammock (2011)
Egil Olsen: Keep Movin – Keep Dreamin (2011)
Rhys Marsh & The Autumn Ghost: Turning Time (2011)
Kjellerbandet: The Beat Goes On – A Tribute to Buddy Rich (2012)
Rhys Marsh & The Autumn Ghost: The Blue Hour (2012)
The South: The South (2012)
Ryanbanden: Ryanbanden (2012)
Gunnhild Sundli: Tankerop (2013)
Jonas Alaska: If Only as a Ghost (2013)
Thea Stapnes: Run (2015)
Ine Hoem: Angerville (2015)
Blomst: Blomst (2015)
Manifest: ... and for This We Should Be Damned? (2015)
Filmmusikk: Knutsen & Ludvigsen og den fæle Rasputin – Sangene, musikken og masse moro fra filmen (2015)
Kåre Vestrheim, Mike Hartung & Kristoffer Bonsaksen: Frikjent – Musikken fra TV-serien (2015)
Klovner i Kamp: Langt å gå (2015)
Fysisk Format: Bransjevelter 9 (2016)
Årabrot: The Gospel (2016)
Marit Larsen: Joni Was Right I/II (2016)
Marte Wulff: Marte Wulff (2016)
Pom Poko: It's a Trap (2017)
Soup: Remedies (2017)
Zu: Jhator (2017)
VIAN: Diafon (2017)
Jo Sverre: E (2017)
The Fjords: Pure Love Star Crossed (2018)
Årabrot: Sinnerman/Stampede Nihil (2018)
Motorpsycho: Roadwork Vol. 5: Fields Notes – The Fantastic Expedition of Järmyr, Ryan, Sæther & Lo Live In Europe 2017 (2018)


== Referanser ==
Ingar O. Skalpe

Ingar Ole Skalpe (født 5. desember 1933, død 19. september 2018) var en norsk lege og forsker. Han tok medisinsk embedseksamen i 1958 og tok sin doktorgrad i nevroradiologi ved Rikshospitalet i 1974. Han var ansatt som overlege ved Tromsø Regionssykehus fra 1981 til 1983 og var seksjonsoverlege på nevroradiologisk avdeling på Rikshospitalet fra 1983 til han avgikk med pensjon i 2003.


== Forskning ==
På 1970-tallet arbeidet Skalpe med utprøving av en rekke kontrastvæsker som ble utviklet av blant andre Nycomed. Formålet var å finne ut av hvilken type kontrastvæske som ga færrest bivirkninger og de beste bildene for presis diagnostisering av sykdommer i hodet.
Han ble senere tildelt  St. Olavs Orden for sin innsats for nevroradioklogi.


== Senere karriere ==
Skalpe var aktiv som foredragsholder i nevroradiologi over hele verden på store deler av 1980- og 1990-tallet. Han var i tillegg medstifter og første formann av Norsk Nevroradiologisk Forening.Han var på 1990- og 2000-tallet aktiv i debatten rundt rettergangen og henrettelsen av Vidkun Quisling. Bakgrunnen for debatten var bøkene Quisling - en fører for fall (1992) og Quisling - en fører blir til (1993) skrevet av historikeren Hans Fredrik Dahl. I begge bøkene skrev Dahl at Quisling ble utsatt for flere smertefulle medisinske eksperimenter og feilmedisinering fordi man ønsket å avdekke rent biologisk hva som gjorde Quisling til et «geni». Påstandene ble sterkt kritisert i medisinske miljøer og Skalpe skrev flere innlegg i blant annet  Dagbladet som var kritiske til utsagnene.


== Referanser ==


== Kilder ==
Den norske legeforening
Krangel om Quislings hjerne, Aftenposten
Undersøkelsen av Quislings hjerne, Tidsskrift for Den norske legeforening
One Voice

One Voice er det tredje konsertalbumet til artisten Barbra Streisand. Albumet ble spilt inn under en veldighetskonsert ved Streisands hjem i Malibu i California 6. september 1986 og ble utgitt i april 1987. Musikkalbumet solgte til platina i USA.


== Sporliste ==
Sporlisten gjelder både for CD- og DVD-utgivelsen.

«Somewhere» (Leonard Bernstein, Stephen Sondheim) – 3:19
«Evergreen (Love Theme from A Star Is Born)» (Barbra Streisand, Paul Williams) – 3:01
«Something's Coming» (Leonard Bernstein, Stephen Sondheim) – 4:12
«People» (Bob Merrill, Jule Styne) – 4:49
«Send in the Clowns» (Stephen Sondheim) – 4:38
«Over the Rainbow» (Harold Arlen, Yip Harburg) – 3:41
«Guilty» (Barry Gibb, Maurice Gibb, Robin Gibb) – 5:25
«What Kind of Fool» (Barry Gibb, Albhy Galuten) – 4:31
«Papa, Can You Hear Me?» (Michel Legrand, Alan Bergman, Marilyn Bergman) – 4:32
«The Way We Were» (Alan Bergman, Marilyn Bergman, Marvin Hamlisch) – 3:48
«It's a New World» (Harold Arlen, George Gershwin) – 3:03
«Happy Days Are Here Again» (Milton Ager, Jack Yellen) – 4:42
«America the Beautiful» (Katharine Lee Bates, Samuel A. Ward) – 5:02LP-versjonen av albumet inneholder ikke «Send in the Clowns».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) One Voice på Discogs 
(en) One Voice på MusicBrainz 
(en) One Voice på Spotify 
(en) One Voice på AllMusic 
(en) Barbra Streisand Archives: Records/One Voice Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
Jul, jul, strålende jul

«Jul, jul, strålende jul» er en sang som ble spilt inn og gitt ut på singel med Guri Schanke i 2015.
Ulrik Frederik Anton de Schouboe

Ulrik Frederik Anton de Schouboe (født 5. juni 1782 i Bergen, død 18. desember 1863 i Christiania) var en norsk embetsmann.
Schouboe var sønn av stiftsamtmann Christian de Schouboe og Anna Magdalene Müller, og bror av Oluf Borch de Schouboe. Han ble student i 1801 og cand. jur. i 1804, og var fra 1807 ansatt i Danske kancelli. I 1812 ble han utnevnt til amtmann i Stavanger amt, i 1814 i Lister og Mandal amt og i 1815 i Nedenes amt. Fra 1837 til 1859 var han statssekretær.
16.01.1845 søkte Schouboe om myndighet for sine fire døtre, nøyaktig et halvt år før Lov om større myndighet for ugifte kvinner ble lov.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og statsraadet. Kristiania: Steenske bogtrykkeri, 1914
Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880
Studentsamfunnet Westerdals Oslo ACT

Studentsamfunnet ved Westerdals Oslo ACT (SWOACT) var en studentorganisasjon med tilholdssted i Oslo for studentene ved Westerdals Oslo ACT. Organisasjonen var en videreføring av Studentsamfunnet NITH med bakgrunn i sammenslåingen mellom NITH, NISS og Westerdals School of Communication. Det var per høsten 2015 tilknyttet 1755 studenter til SWOACT. Generalforsamlingen i SWOACT vedtok i januar 2016 å søke medlemskap i Norsk Studentorganisasjon, og var fra før av tilknyttet Studentsamskipnaden i Oslo og Akershus. Da Westerdals Oslo ACT ble en del av Høyskolen Kristiania i 2018 ble SWOACT oppløst.


== Historie ==
Studentsamfunnet NITH ble stiftet 1. januar 1978. I 2014 ble skolene NITH, NISS og Westerdals slått sammen, noe som resulterte i at Studentsamfunnet NITH endret navn til Studentsamfunnet Westerdals Oslo ACT. Dette var i tråd med skolens nye navn.
Tidligere ledere i Arbeidsutvalget:

2018 - Sandra Dvergastein
2017 - Olav Event
2016 - Olav Event
2015 - Olav Event
2015 - Lasse André Arnesen
2014 - Lasse André Arnesen
2014 - Øyvind Fuglebakk
2013 - Joel B. Christensen
2012 - Joel B. Christensen
2011 - Helene Roberts
2010 - Jørgen D. Tyvand
2009 - Glenn Yttedal


== Foreninger ==
Gjennom årene har det vært tilknyttet en rekke foreninger til SWOACT. Disse ble stiftet av Studentparlamentet og fikk driftsmidler tildelt av Arbeidsutvalget. Foreningen for bardrift driftet SWOACTs studentbar på Campus Fjerdingen kalt Skjenkestua Studentbar, og før det studentbaren på Campus Galleriet kalt #fuBar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Westerdals Oslo ACT - Hjemmeside
Norsk Studentorganisasjon - Hjemmeside
Studentsamskipnaden i Oslo og Akershus - Hjemmeside
François Le Fort

François Jacques Le Fort eller Lefort (på russisk: Франц Яковлевич Лефорт; født 2. januar 1656 i Genève, død 2. mars 1699 i Moskva) var en sveitsisk offiser i russisk tjeneste og Peter den stores favoritt.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Familien Le Fort var hugenotter som flyktet fra Piemonte til Genève og der ble høyt ansette og velstående handelsfolk. François, sønn av kjøpmannen og drogisten Jacques Le Fort og hans hustru Françoise Lect, datter av generalstatsadvokaten Pierre Lect, var lillebror til Ami Le Fort.


=== Karriere ===
Ettersom faren hadde staket ut for ham en fremtid som handelsmann, ble Le Fort i 1672 som 16-åring sendt fra foreldrehjemmet i handelslære til Marseille. I 1674 gikk han i stedet inn på den militære tjenestevei.
Le Fort trådte som ung mann i 1674 i inn i nederlandsk krigstjeneste. I 1675 begav han seg over Arkhangelsk til Moskva, der han en tid tjenestegjorde som dansk legasjonssekretær. Hn fikk en viss anseelse blant utlendingene i Miskvas tyske forstad (Nemetskaja sloboda).I 1678 giftet han seg med Elisabeth Souhay, datter av François Souhay, en fransk oberst i tsarens tjeneste. Han trådte samme år også selv inn i tsar Fjodor IIIs tjeneste som kaptein i den russiske hær og deltok i felttogene mot tyrkerne og tartarene 1681-89 og avanserte til oberst.
I år 1682 ble han kjent med den unge tsar Peter og vant innen kort tid dennes gunst.Le Fort vant Vasilij Golitsyns tillit men sluttet seg etter statskuppet i 1689 til tsar Peter og ble i 1694 storadmiral og overgeneral med oppdrag å europeisere krigsvesenet. Han ledet sammen med Fjodor Golovin og Patrick Gordon det mislykkede Azov-felttoget i 1695 og ble i 1697 guvernør over Novgorod. Årene 1697–98 var han også en av de tre ambassadørne i den russiske sendeferd som avgikk til utlandet og i hvis følge tsar Peter inkognito befant seg. Han bistod tsar Peter i dennes arbeide å legge grunnen til den russiske sjømakt og forøke landets avlinger og næringer ved å tilkalle tyske og franske kunstnere og handverkere.


== Referanser ==


== Kilder ==
Lefort, François Jacques i Nordisk familjebok (2. utgave, 1912)
Carlquist, Gunnar, red. (1933). Svensk uppslagsbok. Bd 16. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1130.
Per Maning

Per Maning (født 22. juli 1943 på Tøyen i Oslo) er en norsk kunstfotograf. Han har hatt stor innflytelse på fagfeltet alt fra 1980-årene av, og er representert i gallerier og kunstmuseer både internasjonalt og nasjonalt. Per Maning er blant annet kjent for sine karakteristiske dyrebilder, som setter et spesielt fokus på selve møtet mellom dyret og mennesket.


== Karriere ==
Per Maning startet karrieren sin som Art director i reklamebyrået Haugen og Maning, men fra 1980-årene av gikk han etterhvert over til å bli profesjonell kunstfotograf på heltid. Kunstverkene til Per Maning har siden fått stor internasjonal anerkjennelse, hvor han blant annet i 1990 ble tildelt separatutstilling i Museum Folkwang i Essen. Han representerte også Norge under Sydney-biennalen i 1992, og Veneziabiennalen i 1995. Bildene hans er også representert i en rekke museumssamlinger verden over, blant annet hos Museum of Modern Art, Stedelijk Museum, og Kiasma. Per Maning har også samarbeidet med Munchmuseet I 2006, hvor de satte opp utstillingen Mellom klokken og veggen, som sammenlignet Per Manings kunstneriske samtidsuttrykk og Edvard Munch sine historiske malerier. Per Maning har også vært aktuell med utstillingen Munch skogen, sist vist på Galleri Brandstrup i 2016, og som satte fokus på å bevare en skog på Ekely, som er en del av den kulturelle arven etter Edvard Munch. Denne utstillingen skilte seg ut i form av at den hadde en politisk undertone, i kontrast til Per Manings tidligere verker.A-ha har brukt et av Manings bilder på coveret til deres konsertalbum How Can I Sleep With Your Voice in My Head.


== Innkjøpt av offentlige samlinger ==
The Museum of Modern Art, New York
Museum Volkwang, Essen, Tyskland
Kiasma, Helsingfors
Stedelijik Museum, Amsterdam
Moderna Museet, Stockholm
Samtidsmuseet, Oslo
Nasjonalmuseet, Oslo
Moderna Museet, Stockholm
Preus museum, Horten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielle hjemmesiden
Galleri Brandstrup om Maning
Maksim Sergejev

Maksim Sergejev (russisk: Максим Сергеев; født 16. juni 1999) er en russisk skihopper. Hun har gull i kombinert mikslag ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.


== Idrettskarriere ==
2014/15Sergejev kom på 36.-plass i normalbakke ved European Youth Olympic Festival i Vorarlberg i januar 2015, og han fikk lagsølv i liten bakke. I laghopp normalbakke kom Russland på 7.-plass.

2015/16Han deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016, der han fikk én medalje. I øvelsen kombinert stafett, der to langrennsløpere, to skihoppere og en kombinertløper utgjorde et lag, fikk Russland gull, der han gikk sammen med Igor Fedotov, Vitalij Ivanov, Sofja Tikhonova og Maja Jakunina. Individuelt kom han på 8.-plass, og i laghopp kom Russland på 4.-plass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maksim Sergejev – Olympedia 
(en) Maksim Sergejev – FIS (skihopping) 
(pl) Maksim Sergejev – skijumping.pl 
(en) Profil hos ungdoms-OL 2016 (arkivert)
Egg (film)

Egg (tyrkisk: Yumurta) er en tyrkisk langfilm fra 2007 regissert av Semih Kaplanoğlu. Det er den første i filmen i hans såkalte Yusuf-trilogi som også inkluderer Melk (2008) og Honning (2007).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Egg på Internet Movie Database 
(sv) Egg i Svensk Filmdatabas 
(da) Egg i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Egg på Allociné 
(nl) Egg på MovieMeter 
(en) Egg på AllMovie 
(en) Egg på Turner Classic Movies
Fetterne

Fetterne  (fransk: Les Cousins) er en fransk langfilm fra 1959 regissert av Claude Chabrol.
Filmen ble vist under Filmfestivalen i Berlin i 1959, hvor den vant Gullbjørnen.


== Handling ==
Paul er bosatt i Paris og tar inn sin naive og idealistiske fetter Charles i leiligheten sin samtidig som de begge skal studere juss. Paul tar med Charles til en klubb hvor han møter den vakre Firenze, som har rykte på seg for å være en ludder fordi hun har hatt sex med med hver eneste mann Paul kjenner. Firenze viser interesse for Charles, som ikke vet noe om fortiden hennes. De kysser, og han blir snart veldig forelsket i henne. Paul nekter å studere før en eksamen, og påstår at han er smart nok til å bestå den uten å åpne en eneste lærebok. Men Charles studerer hektisk for å være sikker på at han ikke kommer til å skuffe moren sin, som han skriver brev til hver dag.
Men en dag, på grunn av en misforståelse, kommer Firenze hjem til Pauls leilighet. De eneste som er der var Paul og Clovis, en korrupt venn av Paul som arbeider som hallik. Firenze her sex med Paul, og de blir oppdaget av Charles i det han kommer hjem. Paul, uten å studere i det hele tatt, består likevel eksamen for å begynne som jurist. Men Charles stryker på sin eksamen. På grunn av alle problemene med både kvinnen han elsker, og rundt studiene sine, fører til hans store sammenbrudd.


== Medvirkende ==
Gérard Blain - Charles
Jean-Claude Brialy - Paul
Juliette Mayniel - Florence
Guy Decomble - bokselger
Geneviève Cluny - Geneviève
Michèle Méritz - Yvonne
Corrado Guarducci - grev Minerva
Stéphane Audran - Françoise
Paul Bisciglia - Marc
Jeanne Pérez - vaskedame
Françoise Vatel - Martine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fetterne på Internet Movie Database 
(sv) Fetterne i Svensk Filmdatabas 
(da) Fetterne i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Fetterne på Allociné 
(nl) Fetterne på MovieMeter 
(en) Fetterne på AllMovie 
(en) Fetterne på Rotten Tomatoes
Finzi-Continis have

Finzi-Continis have (orig. Il giardino dei Finzi-Contini) er et italiensk krigsdrama fra 1970 regissert av Vittorio De Sica. Filmen omhandler jødenes skjebne i Italia under fascismen, skildret gjennom den rike og kultiverte familien Finzi Contini. Handlingen strekker seg fra slutten av 1930-tallet og til slutten av andre verdenskrig.
Dette var De Sicas nest siste film.
Filmen vant Oscar for beste fremmedspråklige film. Den vant også Gullbjørnen under den 21. filmfestivalen i Berlin. 


== Medvirkende ==
Lino Capolicchio - Giorgio
Dominique Sanda - Micol
Helmut Berger - Alberto
Fabio Testi - Malnate
Romolo Valli - Giorgios far
Camillo Cesarei - Micols far
Inna Alexeievna - Micols bestemor
Katina Morisani - Micols mor
Barbara Pilavin - Giorgios mor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Finzi-Continis have på Internet Movie Database 
(no) Finzi-Continis have hos Filmfront 
(sv) Finzi-Continis have i Svensk Filmdatabas 
(da) Finzi-Continis have i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Finzi-Continis have på Allociné 
(nl) Finzi-Continis have på MovieMeter 
(en) Finzi-Continis have på AllMovie 
(en) Finzi-Continis have på Rotten Tomatoes
Arne Mattsson

Arne Karl Gustaf Mattsson (født 2. desember 1919 i Uppsala i Sverige, død 26. juni 1995 i Stockholm i Sverige) var en svensk filmregissør og manusforfatter.Han største suksess var Sommerdansen (1951), som ble utmerket med Gullbjørnen ved filmfestivalen i Berlin, samt en nominasjon til hovedprisen i filmfestivalen i Cannes i 1952. Nakenscenene i filmen skapte kontrovers og den ble sammen med Ingmar Bergmans Sommeren med Monika (1953) begynnelsen på det internasjonale renommé for erotikk og seksuell frisinn innen svensk film som ble kalt «den svenske synden».
Mattsson var også kjent for sine filmatiseringer av Folke Mellvigs kriminalromaner om detektiven John Hillman, som  Damen i svart (1958) og Mannekeng i rødt (1958).


== Filmer (i utvalg) ==
1944 – ... och alla dessa kvinnor
1949 – Kvinner i hvitt (Kvinna i vitt)
1949 – Farlig vår
1951 – Bærende hav (Bärande hav)
1951 – Sommerdansen (Hon dansade en sommar)
1955 – Hemsöborna
1958 – Damen i svart
1958 – Mannekeng i rødt (Mannekäng i rött)
1959 – Ryttere i blått (Ryttare i blått)
1959 – Får jag låna din fru?
1960 – Nå mørket faller på (När mörkret faller)
1961 – Ljuvlig är sommarnatten
1962 – Vita frun
1963 – Den gule bilen (Den gula bilen)
1963 – Det er meg han har vært hos (Det är hos mig han har varit)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arne Mattsson på Internet Movie Database 
(sv) Arne Mattsson i Svensk Filmdatabas 
(da) Arne Mattsson på Filmdatabasen 
(da) Arne Mattsson på Scope 
(fr) Arne Mattsson på Allociné 
(en) Arne Mattsson på AllMovie 
(en) Arne Mattsson hos The Movie Database
Anna-Maria Dietze

Anna-Maria Dietze (født 14. august 1999) er en tysk langrennsløper. Hun har bronse i kombinert mix-stafett ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt. 


== Idrettskarriere ==
2014/15I januar 2015 vant hun 5 km fri teknikk og den påfølgende jaktstarten i U16-klassen ved det tyske mesterskapet i langrenn.Dietze debuterte internasjon ved OPA cup 28. februar 2015, der hun kom på 2.-plass på 5 km i U16-klassen, bak slovenske Anja Mandeljc. Hun vant lagsprinten i U16-klassen ved det tyske juniormesterskapet i mars 2015, sammen med Marie Herklotz.
2015/16Hun deltok ved det tyske mesterskapet i langrenn i januar 2016, der hun kom på 9.-plass på sprinten og 28.-plass på 5 km klassisk. I juniorklassen vant hun sprinten, og kom hun på 2.-plass på 10 km fellesstart, bak Hannah Ellgass.Hun deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016, der hun fikk én medalje. I øvelsen kombinert stafett, der to langrennsløpere, to skihoppere og en kombinertløper utgjorde et lag, fikk Tyskland bronse, der hun gikk sammen med Agnes Reisch, Jonathan Siegel, Tim Kopp og Philipp Unger. Individuelt kom hun på 4.-plass i langrennscross, og 13.-plass på 5 km fri teknikk. På sprinten ble hun slått ut i semifinalen, der hun kom på 5.-plass i sitt heat.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna-Maria Dietze – Olympedia 
(de) Anna-Maria Dietze – Tysklands olympiske komité 
(en) Anna-Maria Dietze – FIS (kombinert) 
(en) Anna-Maria Dietze – FIS (langrenn) 
(en) Profil hos ungdoms-OL 2016 (arkivert)
(de) Profil hos Deutsche Olympiamannschaft