Abraham, Martin and John

«Abraham, Martin and John» er en sang skrevet av Dick Holler og først spilt inn og utgitt av Dion i 1968. Det er en hyllest til fire drepte amerikanere, alle ikoner innen sosial endring; Abraham Lincoln, Martin Luther King, Jr., John F. Kennedy og Robert F. Kennedy. Låten ble skrevet som en respons i kjølvannet av attentatet på King i april og Robert Kennedy i juni, begge i 1968.


== Teksten ==
Hver av de første tre versene nevner en av de forskjellige personene nevnt i låttittelen, for eksempel:

Anybody here, seen my old friend Abraham -
Can you tell me where he's gone?
He freed a lot of people, but it seems the good die young
But I just looked around and he's gone.Etter en bridge, nevner det fjerde og siste verset Robert «Bobby» Kennedy, og avsluttes med en beskrivelse av ham, der han går over et fjell med de tre andre fra tittelen.


== Dion-innspilling ==
Den originale versjonen, spilt inn av Dion, er en folkrock-produksjon med Phil Gernhard som produsent, og arrangert av John Abbott. Nerven i låten er en forsiktig obo og fiolin som åpner, deretter dukker harpe opp flere steder i sangen, blant annet helt avslutningsvis. I tillegg er det også et flygelhorn, Vinnie Bell og Ralph Casale på gitar, Nick DeCaro på elektrisk orgel, bassgitar, og David Robinson på trommer. I løpet av etterproduksjonen følte Dion at låten trengte mer dybde og la på et spor der han spiller klassisk gitar, merkbart under blant annet bridge og avslutning.
Låten er ganske ulik rockesoundet som Dion hadde blitt kjent for tidlig i 1960-årene, og enda mer ulik Holler og Gernhards forrige samarbeid, humorsangen «Snoopy vs. the Red Baron» fra 1966. «Abraham, Martin and John» ble en hitsingle i USA sent i 1968, hvor den nådde fjerdeplass på Billboard Hot 100, og fikk en gullplate av RIAA for over én million solgte eksemplarer. I Canada toppet den RPM 100 25. november 1968. I 2001 ble denne innspillingen rangert som nummer 248 i RIAAs Songs of the Century-liste. Singelen var også populær blant voksne lyttere, den nådde åttendeplass på Billboards Easy Listening-undersøkelse.


=== Listeplasseringer ===


== Jimi, Janis and Brian ==
Det norske progrockbandet Aunt Mary ga ut en versjon av låten under navnet «Jimi, Janis and Brian», hvor de refererte til sine egne for tidlig avdøde helter Jimi Hendrix, Janis Joplin og Brian Jones. Låten ble sluppet som single på Philips i 1971, og hadde «Stop Your Wishful Thinking» som B-side. Omslaget med skisser av de tre nevnt i tittelen ble designet av Birgit Schmidt og fotografi på baksiden er gjort av Jan Persson.Det var uenighet innad i bandet hvorvidt de skulle spille inn låten etter de fikk en versjon av Andy Williams tilsendt fra plateselskapet. Bandet anså denne versjonen som klissete og intetsigende. De kjente ikke til andre innspillinger, men det var vokalist og organist Jan Groth som sto mest på for å få spilt den inn. Det amerikanske forlaget ga bandet tillatelse til å endre de tre navnene, men ikke en bokstav mer – til gjengjeld ble musikken gjort om grundig. Singelen ble stor i Danmark og ble bandets gjennombrudd i Norge, for selv om de på denne tiden allerede hadde gitt ut sitt selvtitulerte debutalbum, var ikke dette utgitt i Norge, for Aunt Mary hadde først og fremst etablert seg i Danmark. Selv om dette var bandets gjennombrudd spilte de ikke låten live før i 1980-årene. Da de ville lansere Aunt Mary i Storbritannia med denne låten, nektet BBC å spille den, da de mente den forherliget narkotika. For Groth var dette rart, ettersom han hadde vært i mot narkotika hele livet. Til tross for singelens suksess, så bandet aldri noen penger fra den.Innspillingen har senere blitt utgitt på samlealbumene The Best of Aunt Mary i 1974, og The Things We Stood For (1970–1973) i 2007. Sistnevnte henter tittelen sin fra en tekstlinje i låten. En nyinnspilling ble gjort til bonusdisken på den begrensede utgaven av studioalbumet Bluesprints fra 1992. Den originale innspillingen har også medvirket på flere norske samleplater, blant dem Norsk Rocks Historie Vol. 6: Progressiv rock 1971–1977.Musikere 1971

Svein Gundersen – Bassgitar
Ketil Stensvik – Trommer
Bjørn Christiansen – Gitar
Jan Groth – Vokal, orgel


== Andre innspillinger og fremføringer ==
Smokey Robinson & the Miracles sin versjon fra 1969, nådde nummer 33 på Billboard og 16.-plass på Billboard R&B-listen
Andy Williams ga ut en versjon på sitt album Happy Heart fra 1969.
Marvin Gaye sin versjon nådde niendeplass i Storbritannia i 1970. Gayes ble ikke utgitt som single i USA, men var med på albumet That's the Way Love Is, også utgitt i 1970. Dette var en av hans første eksperimenteringer med sosiale budskap, som kom til å prege hans studioalbum What's Going On fra 1971.
Komiker Moms Mabley sin versjon nådde nummer 35 på Billboard i 1969 og 18.-plass på R&B-listen.
Tom Clay kombinerte Dions innspilling med Jackie DeShannons innspilling av Burt Bacharachs «What the World Needs Now Is Love», samt vokaler av The Blackberries i 1971 i medlyen «What the World Needs Now Is Love/Abraham, Martin, and John». Clays innspilling har en fortellerstemme, en voksen som spør et barn om å definere flere ord assosiert med sosial uro. Det er også lydklipp med taler av John F. Kennedy, Robert Kennedy og Martin Luther King, Jr., samt lydklipp fra pressedekningen av drapet på Robert Kennedy, og hans lovtale gjort av broren Edward Kennedy. Singelen nådde åttendeplass på Billboard Hot 100-listen 14. august 1971, og nummer 32 på R&B-listen. Medleyen ble også gitt ut på albumet What the World Needs Now is Love, også utgitt i 1971.
I 1997 sang Whitney Houston en tolkning av «Abraham, Martin and John» som ble kringkastet på VH1 og HBO, programmet het Whitney Houston: Live Washington DC.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ace Collins (2003). Songs Sung, Red, White, and Blue: The Stories Behind America's Best-Loved Patriotic Songs. HarperResource. ISBN 0060513047.