jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Inner Temple

Inner Temple (eg.:The Honourable Society of the Inner Temple) er et av Londons Inns of Court dvs. advokatsamfunn,(«fagforeninger») for skrankeadvokater og dommere i  London. For å bli medlem og praktisere som advokat i England og Wales må den ekelte tihøre et av disse Inns. Det ligger i  Temple area i hovedstaden, nær Royal Courts of Justice og innen City of London.


== Forningens arbeidsområde ==
The Inner Temple i
er en av de fire Inns of Court, som sammen med Gray's Inn, Lincoln's Inn og  Middle Temple Inn er ansvarlig for opplæring, trening og valg av advokater innen England og  Wales. Deres medlemmer er de eneste som har tillatelse til å kalle seg barrister to the Bar og kan praktisere som advokat. The Temple er en uavhengig organisasjon og arbeider som en trust.
Den har om lag  8 000 medlemmer og får omtrent 450 nye søknader i året. Selv om lauget tidligere kun hadde som oppgave utdannelse og disiplinære tiltak er dette nå delt mellom de fire Inns med  the Bar Standards Board


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Inner Temple – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Official Website
NTNU-ambassadør

NTNU-ambassadør er en tittel som årlig blir tildelt en jazzartist eller et jazzband som på en fremragende måte fungerer som ambassadør for NTNU og jazzmiljøet i Trondheim. Det blir lagt vekt på artistens kunstneriske nivå, musikalske CV, aktivitetsnivå og internasjonale virksomhet.Ordningen ble etablert i 2008, og var et samarbeid mellom NTNU og Trondheim Jazzfestival (Jazzfest). Ambassadøren blir utpekt under den årlige jazzfestivalen, av en komité som har ett medlem fra NTNU og ett fra festivalen, samt en frittstående jazzmusiker. I tillegg til tittelen får prisvinneren et stipend på kr. 50 000 som bevilges av NTNU. Stipendet skal brukes til turnévirksomhet og/eller promotering. Virketiden er 12 måneder fra utnevnelsen finner sted. Selve tittelen, «NTNU-ambassadør», varer evig og skal brukes aktivt i promotering også etter virketiden.


== Ulike titler gjennom årene ==
Prisen har hatt ulike navn gjennom årene, men kriterier for tildeling har vært de samme.

2008/2009–2018/2019 – NTNU-ambassadør/NTNU-jazzambassadørFrem til 2019 ble titlene NTNU-ambassadør og NTNU-jazzambassadør brukt litt om hverandre, både av NTNU og media.
2019– NTNUs JazzprisOrdningen med ærestittelen NTNU-ambassadør/NTNU-jazzambassadør ble avviklet etter tildelingen for 2018/2019, og videreført som NTNUs Jazzpris, som ble utdelt første gang under Jazzfest i mai 2019. Prismottager var altsaksofonisten Mette Rasmussen. Prisvinner fikk samme beløp som de tidligere jazzambassadørene, kr. 50 000. NTNUs Jazzpris ble utdelt bare én gang. 

2020– NTNU-ambassadørFra og med 2020 brukes igjen den opprinnelige tittelen NTNU-ambassadør. Den første som ble utnevnt, da tittelen igjen ble tatt i bruk under Jazzfest i november 2020, var pianist og komponist Anja Lauvdal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NTNUs YouTube-kanal med presentasjon av NTNU-jazzambassadører (Besøkt 19. mai 2015)
Paracamenta

Paracamenta er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore, avlange, gjerne blankt brunlige oldenborrer.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda, der de eter røtter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Ablaberini Blanchard, 1850
Slekten Paracamenta Péringuey, 1904
Paracamenta bohemani (Brenske, 1897)
Paracamenta calva Péringuey, 1904
Paracamenta conspicua Péringuey, 1904
Paracamenta lydenburgiana Péringuey, 1904
Paracamenta suturalis Péringuey, 1904
Paracamenta verticalis (Boheman, 1857)


== Eksterne lenker ==
(en) Paracamenta i Global Biodiversity Information Facility 
Paracamenta – detaljert informasjon på Wikispecies
Kjøljua bru (nye)

Kjøljua bru er en veibro på fylkesvei 193 i Nordre Land kommune. Broen krysser elva Kjøljua på Vest-Torpa. 
Broen er 7,8 meter bred og 52 meter lang, og ble bygget i 1971 til erstatning for Gamle Kjøljua bru.
Brua er ei platebru, massiv med skrå platekanter. Den har fire spenn, det lengste på 15meter.


== Se også ==
Liste over broer i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Kjøljua bru (nye)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kjøljua bru (gamle)

Kjøljua bru er en veibro ved fylkesvei 193 i Nordre Land kommune. Broen er ikke lengre en del av veinettet eller i kjørbar stand, og er erstattet av Nye Kjøljua bru. Broen krysser elva Kjøljua på Vest-Torpa.
Broen er 24,5 meter lang og 3,3 meter bred, og bygd i stål og betong.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Kjøljua bru (gamle)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Henry Drummond

Henry Drummond (født 17. august 1851 i Stirling, død 11. mars 1897 i Tunbridge Wells) var en britisk naturforsker og teologisk evangelikal forfatter.
Henry Drummond begynte etter sin utdannelse ved Universitetet i Edinburgh i Free Church of Scotland og ble senere ordinert pastor der. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Henry Drummond i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Henry-Drummond-nettside
Edmund Rumpler

Edmund Rumpler (født 4. januar 1872, død 7. september 1940) var en østerriksk bil- og flykonstruktør.
Han ble født i  Wien i Østerrike-Ungarn, nå Østerrike. Han arbeidet for det meste i Tyskland, Utdannet som bilingeniør samarbeidet han med Hans Ledwinka på den første Tatra bil  (da kalt Nesselsdorfer-Wagenbau) i 1897.
Han var 30 år gammel i 1902, da han hadde avsluttet sitt arbeide hos Daimler Motoren Gesellschaft for å overta som teknisk direktør hos Adler hvor han konstruerte den første
tyske motor som Ader bygde og som hadde motor og girboks som en enhet.
Det påfølgende år patenterte han system. (en idé som senere ble adoptert av Ferdinand Porsche og Chevrolet).
Brødrene Wright fikk Rumpler til å interessere seg for fly. Han sluttet hos Adler i 1907 og i 1910 kopierte landsmannen Igo Etrichs Taube. Rumpler ble den aller første i Tyskland til å bygge fly. Rumpler holdt bilinteressen vedlike, og etter første verdenskrig overførte han flyets strømlinjeform til biler, da han bygde Tropfenwagen i Berlin. En  produksjonsmodel var en sensasjon på Bilmessen i Berlin i 1921. Rumplers bil hadde ekstremt lave  utslippsverdier på bare 0,28 (testet i 1979); til sammenligning Fiat Balilla hadde 0,60.
Rumplers design inspirerte i 1923 til Benz Tropfenwagen (som brukte Rumplers chassis nærmest uforandret) også  Auto Union bygde (delvis bygget av Rumplers mekanikere) Grand Prix racers.
Rumplers Tropfenwagen ble ingen salgssuksess og bare 100 Tropfenwagen ble bygget. Bare to eksemplarer har overlevd. Rumpler returnerte til å bygge fly.


== Forfulgt som jøde ==
Fordi Rumpler var jøde ble han fengslet etter at Adolf Hitler kom til makten i 1933. Hans karriere ble ruinert, selv om han snart slapp ut. Han døde i 1940, og nazistene ødela alle hans papirer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Lyons, Pete. "10 Best Ahead-of-Their-Time Machines". Car and Driver, 1/88, pp. 73–4.
Setright, L. J. K. "Aerodynamics: Finding the Right Shape for the Car Body", in Northey, Tom, ed. World of Automobiles (London: Orbis, 1974), Vol. 1, p. 38.
Wise, David Burgess. "Rumpler: One Aeroplane which Never Flew", in Northey, Tom, ed. World of Automobiles (London: Orbis, 1974), Vol. 17, p. 1964.
Tour of Norway 2015 ungdomstrøye

Tour of Norway ungdomstrøye deles ut til beste unge rytter (under 23 år) sammenlagt under Tour of Norway 2015.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Resultatliste ungdomstrøye
Tour of Norway 2015 lagkonkurranse

Tiden til de 3 beste syklistene på hvert lag på hver enkelt etappe ble lagt sammen. Det deltok 21 lag, men 2 av lagene hadde ikke med 3 syklister eller mer til mål på siste etappe og for derfor ikke registrert noe resultat i lagkonkurransen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Resultatliste lagkonkurransen
Tverå kraftverk

Tverå kraftverk er et vannkraftverk ved Mittet i Rauma kommune i Møre og Romsdal.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 140 meter.
Installert effekt er 1 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 4,6 GWh.
Kraftverket eies av lokale grunneiere.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Kani (Gifu)

Kani (japansk: 可児市 – Kani-shi) er en by som befinner seg i prefekturet Gifu i Japan.
Byen ble grunnlagt 1. april 1982 da tettstedet Kani (可児町 – Kani-chō) fikk bystatus. Tettstedet ble dannet i 1955 gjennom en sammenslåing av 7 tettsteder og landsbyer i den vestlige delen av Kani-distriktet.
Den 1. mai 2005 ble byen Kaneyama innlemmet i Kani.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Kani, Gifu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Brian A. Skiff

Brian A. Skiff er en amerikansk astronom, og en profilert oppdager av asteroider og kometer. Totalt har han oppdaget 58 asteroider siden 1981, deriblant den trojanske asteroiden (15398) 1997 UZ23. Av kometer han har oppdaget kan nevnes 114P/Wiseman-Skiff (sammen med Jennifer Wiseman) og 140P/Bowell-Skiff (sammen med Edward Bowell).


== Eksterne lenker ==
Omtale ved Lowellobservatoriet
Diplotropis

Diplotropis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore, avlange, gjerne blankt brunlige oldenborrer.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda, der de eter røtter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Ablaberini Blanchard, 1850
Slekten Diplotropis Boheman, 1857
Diplotropis castanea Fåhraeus, 1857
Diplotropis nigrina Fåhraeus, 1857
Diplotropis rufina Fåhraeus, 1857


== Eksterne lenker ==
(en) Diplotropis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Diplotropis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Diplotropis (Scarabaeidae) – detaljert informasjon på Wikispecies
Eucamenta

Eucamenta er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore, avlange, gjerne blankt brunlige oldenborrer.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda, der de eter røtter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Ablaberini Blanchard, 1850
Slekten Eucamenta Péringuey, 1904
Eucamenta castanea (Boheman, 1857)
Eucamenta transvaalensis Péringuey, 1904


== Eksterne lenker ==
(en) Eucamenta i Global Biodiversity Information Facility 
Eucamenta – detaljert informasjon på Wikispecies
Charles-Louis Clérisseau

Charles-Louis Clérisseau (født 28. august 1721 i Paris, død 19. januar 1820 i Auteuil) var en fransk arkitekt, antikkforsker, maler og gravør. 
Clérisseau spite en fremtredende rolle ved nyklassisismens fødsel og utvikling i andre halvdel av 1700-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Clérisseau, Charles-Louis (1778). Antiquités de la France, Prèmiere partie: Monumens de Nismes. Paris: P.D. Pièrres. 
Fleming, John (1962). Robert Adam and His Circle, in Edinburgh & Rome. 
Gallet, Michel (1995). Les architectes parisiens du XVIIIe siècle. Paris: Editions Mengès. s. 127–134. ISBN 2-85620-370-1. 
McCormick, Thomas J. (1990). Charles-Louis Clérisseau and the Genesis of Neoclassicism. Cambridge and London: MIT Press/The Architectural History Foundation. 
Les Églises Françaises à Rome. Roma: Elio de Rosa editore 1995.


== Eksterne lenker ==
(en) Charles-Louis Clérisseau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Charles-Louis Clérisseau i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Tulbaghia

Tulbaghia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore, avlange, gjerne blankt brunlige oldenborrer.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda, der de eter røtter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Navnet Tulbaghia brukes også om en planteslekt i løkfamilien.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Ablaberini Blanchard, 1850
Slekten Tulbaghia Péringuey, 1904
Tulbaghia cereris Péringuey, 1904
Tulbaghia lightfooti Péringuey, 1904
Tulbaghia patruelis Péringuey, 1908


== Eksterne lenker ==
(en) Tulbaghia i Global Biodiversity Information Facility 
Tulbaghia (Scarabaeidae) – detaljert informasjon på Wikispecies
Sericesthis

Sericesthis er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, hvelvede, brunlige skarabider. Oversiden er ganske matt til noe blank, tett og kraftig punktert uten påfallende hår. Hodet har en avrundet "snute" med opphøyd forrand. Pronotum er ganske kort.


== Levevis ==
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter. De kan gjøre betydelig skade på plener, golfbaner og lignende.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia, mest i de østlige og sørøstlige delene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Scitalini
Slekten Sericesthis Boisduval, 1835 - 52 arter
Sericesthis accola Britton, 1987
Sericesthis anepsia Britton, 1987
Sericesthis antennalis Blackburn, 1907
Sericesthis armaticeps MacLeay, 1871
Sericesthis bisetosa Britton, 1987
Sericesthis brooksi Britton, 1987
Sericesthis calignea Britton, 1987
Sericesthis carnei Britton, 1987
Sericesthis cinnamea Britton, 1987
Sericesthis consanguinea Blackburn, 1907
Sericesthis coolumensis Britton, 1987
Sericesthis egens Britton, 1987
Sericesthis elderi Britton, 1987
Sericesthis erosa Blackburn, 1890
Sericesthis fovea Britton, 1987
Sericesthis geminata Boisduval, 1835
Sericesthis harti Sharp, 1890
Sericesthis ignota Britton, 1987
Sericesthis illawarrae Britton, 1987
Sericesthis incisa Britton, 1987
Sericesthis incola Britton, 1987
Sericesthis ino Blackburn, 1907
Sericesthis insularis Lea, 1919
Sericesthis iris Britton, 1987
Sericesthis janetae Britton, 1987
Sericesthis latens Britton, 1987
Sericesthis lutea Britton, 1987
Sericesthis magna Britton, 1987
Sericesthis major Britton, 1987
Sericesthis metincisa Britton, 1987
Sericesthis micans Blackburn, 1890
Sericesthis minima Britton, 1987
Sericesthis miskoi Britton, 1987
Sericesthis nemoralis Blackburn, 1907
Sericesthis nigra Lea, 1919
Sericesthis nigrolineata Boisduval, 1835
Sericesthis palumae Britton, 1987
Sericesthis parallela Blackburn, 1890
Sericesthis parvipes Blackburn, 1890
Sericesthis propria Britton, 1987
Sericesthis proxima Britton, 1987
Sericesthis rectangula Blackburn, 1907
Sericesthis rufescens Britton, 1987
Sericesthis rugosulus Harold, 1869
Sericesthis serena Britton, 1987
Sericesthis stipata Britton, 1987
Sericesthis storeyi Britton, 1987
Sericesthis suberosa Britton, 1987
Sericesthis suturalis MacLeay, 1871
Sericesthis tetrica Blackburn, 1890
Sericesthis vera Britton, 1987
Sericesthis vigilans Sharp, 1890


== Eksterne lenker ==
(en) Sericesthis i Encyclopedia of Life 
(en) Sericesthis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sericesthis hos NCBI 
(en) Kategori:Sericesthis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sericesthis – detaljert informasjon på Wikispecies
Brian Blessed

Brian Blessed (født 1936) er en britisk skuespiller kjent fra tv-serier som Jeg, Claudius (1976) og Sorte Orm (1983). Han har i hovedsak befattet seg med teater og TV.
Blessed har medvirker i over 190 film- og tv-produksjoner, de aller fleste innen tv. Han har i tillegg hatt en betydelig karriere på teaterscenen, deriblant en rekke Shakespeare-oppsetninger. 
Han tv-debuterte i 1959 i en oppsetning i Saturday Playhouse på BBC. Deretter hadde han større roller i serier som The Three Musketeers (1966–67), The Further Adventures of the Musketeers (1967), Arthur of the Britons (1972–1973), Boy Dominic (1974), Jeg, Claudius (1976), Z Cars (1962–1978), Gåten på Afroditeøya (1979), Sorte Orm (1983), The Last Days of Pompeii (1984), Return to Treasure Island (1986), My Family and Other Animals (1987) og The Castle of Adventure (1990). En kan også nevne hans innsats i den tv-produserte MacGyver-filmen Lost Treasure of Atlantis (1994). Han har også satt stemme til en rekke filmer, tv-serier og videospill.
Han har vært mindre fremtredende på film, men en kan nevne filmer som Lyn Gordon (1980) og Robin Hood – tyvenes prins (1991). 
Blessed er også en ivrig fjellklatrer og har besteget flere kjente fjell, samt gjort tre forsøk på å bestige Mount Everest.Han har vært gift med skuespillerinnen Hildegarde Neil siden 1978. Han har to barn. Den ene fra tidligere ekteskap og den andre, Rosalind, med sin nåværende kone. Rosalind er også skuespiller og har blant annet stått på scenen sammen med sin far.I 2016 utnevnt til offiser (OBE) Order of the British Empire.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brian Blessed på Internet Movie Database 
(sv) Brian Blessed i Svensk Filmdatabas 
(da) Brian Blessed på Filmdatabasen 
(da) Brian Blessed på Scope 
(fr) Brian Blessed på Allociné 
(en) Brian Blessed på AllMovie 
(en) Brian Blessed hos Turner Classic Movies 
(en) Brian Blessed hos The Movie Database 
(en) Brian Blessed hos Behind The Voice Actors
Odd Gunnar Skagestad

Odd Gunnar Skagestad (født 7. januar 1944) er en norsk statsviter, diplomat, skribent og forfatter.
Han avla magistergradseksamen (mag.art.) ved Universitetet i Oslo i 1971 og er befalsutdannet fra Forsvarets skole i E- og S-tjeneste i 1967.
Som forsker ved Fridtjof Nansen-Stiftelsen på Polhøgda 1969-74 deltok Skagestad i arbeidet med å bygge opp stiftelsen som forskningsinstitusjon (nå FNI).
Odd Gunnar Skagestad tiltrådte tjeneste i Utenriksdepartementet i 1974 og gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs 1974-1976. Skagestad har tjenestegjort ved norske utenriksstasjoner i Sovjetunionen/Russland, Nigeria og Sør-Afrika, herunder blant annet som norsk generalkonsul i Murmansk/Arkhangelsk 1994-1997. Sendelagsleder/ambassadør for OSSEs Støttegruppe til Tsjetsjenia 1998-2000, og Norges Faste Representant (ambassadør) til Den internasjonale hvalfangstkommisjonen (IWC) 1999-2003.. Norsk delegasjonsleder til en rekke internasjonale organisasjoner, og President i Den sørøstatlantiske fiskeriorganisasjon (SEAFO) 2011-2013.
Skagestad er forfatter av en rekke avhandlinger og artikler om faglige og almenkulturelle emner i norske og internasjonale fagpublikasjoner, tidsskrifter, aviser m.v.Skagestad er sønn av teologen Gunnar Skagestad.


== Forfatterskap ==


=== Bøker ===
Norsk polarpolitikk – Hovedtrekk og utviklingslinjer 1905-74.  Oslo (Dreyers forlag) 1975, ISBN 82-09-013289. 302 sider.
Norge på terskelen. Oslo (DirekteForlaget) 2000, ISBN 82-91690-33-2. 206 sider.
Grunnlov og frihet: turtelduer eller erkefiender? (medforfatter (4 av 18 kapitler); red.: J.K. Baltzersen). Oslo (Kolofon forlag) 2017, ISBN 9788230015827. 527 sider.
Fra Lenin til Putin: hundre år som rystet verden. Oslo (Frekk Forlag) 2017, ISBN 9788293097402. 204 sider.
På Tsarens vannveier. Geografi - Historie - Kultur - Dagens Russland. Oslo (Kolofon forlag) 2020., ISBN 978-82-3002020-3. 274 sider.
Russland etter Putin.  Oslo (Kolofon forlag) 2022, ISBN 9788230024683. 245 sider.


=== Vitenskapelige avhandlinger, utredninger og rapporter ===
Norsk polarpolitikk. Magisteravhandling, Universitetet i Oslo (UiO) 1971, 318 sider.
De norske besittelser i Nord-Ishavet: En sikkerhetspolitisk analyse (FO/E).  Stensil 1971, 61 sider. (Nyutskrevet elektronisk versjon lagt på egen webside 2004).
Økonomi og politikk i Syd-Afrika: En studie av sentrale frihetsdimensjoner i lys av økonomisk og politisk ulikebehandling. Oslo (UiO).  Stensil 1974, 130 sider.
Vitenskapelig utforskning som internasjonalt samarbeidsobjekt i polarområdene.  Fridtjof Nansen-Stiftelsen på Polhøgda (FNI).  Stensil 1974,  34 sider.
Olje og sikkerhet. Et polarpolitisk perspektiv.  Hefte, Den Norske Atlanterhavskomité (DNAK) 1975, 19 sider.
The ‘High North’: An Elastic Concept in Norwegian Arctic Policy.  Hefte (FNI) 2010,  22 sider.
Frimerkemotiver som samfunnsmessig budbærer (en komparativ og dynamisk studie i politisk massekommunikasjon).  Oslo (UiO).  Hefte 2011, 264 sider.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
www.ogskagestad.net
Undersøkelseskommisjonen av 1943

Undersøkelseskommisjonen av 1943 var en undersøkelseskommisjon nedsatt av Vidkun Quislings nasjonale regjering for å granske Johan Nygaardsvolds regjering og Haakon VIIs opptreden ved angrepet på Norge i 1940. Et sidespor ved undersøkelsen var spørsmålet om Kongehusets legitimitet. Blant annet forsøkte kommisjonen å vise at kongen hadde drevet en personlig utenrikspolitikk uten at dette var kjent for regjering og Storting. I Danmark hadde tyskerne også forsøkt å samle opplysninger om at dronning Maud ikke var kronprins Olavs rette mor, bare hans adoptivmor. Ifølge rykter skulle Olav være sønn av Mauds søster Victoria, samt en britisk offiser. Like før han ble skutt hadde Knut Knutsen Fiane (medlem av kommisjonen) vært i Danmark for å undersøke grunnlaget for ryktene.Professor Herman Harris Aall fikk vervet som leder av kommisjonen. Knut Knutsen Fiane, som senere ble myrdet, var også medlem av kommisjonen. Ifølge Milorg-lederen og historikeren Svein Blindheim ble Fiane drept for at motstandsbevegelsen skulle sikre seg papirer som kunne ha svertet kongefamilien.


== Referanser ==