jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Yū Aoi

Yū Aoi (蒼井優 Aoi Yū, født 17. august 1985 i prefekturet Fukuoka i Japan) er en japansk skuespiller.


== Filmografi ==


=== Film ===
All About Lily Chou-Chou
Kinema Tōri no Hitobito
2002 Harmful Insect
2002 Hashire! Kettamashin: Wedding Kyosō Kyoku
2003 Worst by Chance
2003 1980
2004 Hana and Alice
2004 Mask de 41
2004 Nanako to Nanao
2004 Miya Noda
2005 Tetsujin 28: The Movie
2005 Turtles Swim Faster Than Expected
2005 Letters from Nirai Kanai
2005 Shining Boy & Little Randy
2005 Henshin
2005 Jukai
2005 Otoko-tachi no Yamato
2006 Honey and Clover
2006 Hula Girls
2006 Tekkon Kinkreet (stemme)
2006 Rainbow Song
2007 Mushishi
2007 Welcome to the Quiet Room
2008 Don't Laugh at My Romance
2008 Best Wishes for Tomorrow
2008 One Million Yen Girl
2008 Tokyo!
2009 Honokaa Boy
2009 Ikechan and Me (stemme)
2010 Ototo
2010 Flowers
2010 Raiou
2010 Redline (stemme)
2011 Patisserie Coin de rue
2011 Vampire
2011 Tamatama
2012 Fukushima Hula Girls
2012 Rurouni Kenshin
2013 Tokyo Kazoku
2013 Space Pirate Captain Harlock (stemme)
2014 Zipang Punk (Goemon III)
2014 Rurouni Kenshin: Kyoto Inferno
2014 Rurouni Kenshin: The Legend Ends
2014 Haru o Seotte
2015 The Case of Hana & Alice
2016 Over the Fence
2016 Japanese Girls Never Die
2016 What a Wonderful Family!
2017 What a Wonderful Family! 2
2017 Tokyo Ghoul
2017 Mixed Doubles
2017 Birds Without Names
2017 Penguin Highway (stemme)
2018 Killing
2019 Miyamoto kara Kimi e
2019 A Long Goodbye
2019 Romance Doll
2019 Children of the Sea


=== Fjernsyn ===
Ao to Shiro to Mizuiro (2001), Kimiko Shiina
Ukiwa - Shōnen-tachi no Natsu (2002), Miyuki Yamashita
Shin Zukkoke Sanningumi (2002)
Kōkōkyōshi (2003), Mami Ezawa
Engimono (2003), Calendar
14kagetsu (2003)
Ichiban Taisetsu na Dēto Tokyo no Sora- Shanghai no Yume (2004)
Yo ni mo Kimyō na Monogatari: Kako kara no Nikki (2004)
Nanako to Nanao (2004), Nanako
Tiger & Dragon (2005), Risa
Nijūyon no Hitomi(24 no Hitomi) (2005)
Dr. Koto Shinryojo 2006 (2006), Mina Nakai
Aoi Yū × Yottsu no Uso Camouflage (2008)
Osen (2008), Sen Handa
Ryōmaden (2010), Omoto
Penance (Shokuzai) (2012), Sae Kikuchi
Galileo 2  (2013)
Mottomo Tooi Ginga (2013), Akane
The Youngsters (Wakamonotachi) (2014)
Dr.Rintarō (2015), Yumeno
Hello Hari Nezumi (2017), Setsuko Kawai


== Premier & nominasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Yu Aoi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Yū Aoi på Internet Movie Database 
(fr) Yū Aoi på Allociné 
(en) Yū Aoi på AllMovie 
(en) Yū Aoi hos The Movie Database
Munklia Hoppsenter

Munklia hoppsenter er et hoppsenter som ligger på Båsmoen, i Mo i Rana. Munklia er et av to hoppsenter i Mo i Rana. Det andre hoppsenteret heter Fageråsbakken og ligger i Langneset. Munklia hoppsenter består av til sammen 5 bakker, med K-punkt 10, 15, 25, 35, 45 og 60. Bossmo & Ytteren IL er eneeier av senteret.Bakkerekorden er 62,5 m satt av Morten Ågheim fra Mo i Rana under hovedlandsrennet i 1996.


== Historie ==
Dugnadsarbeidet startet i 1974 med opparbeiding av bakken, og reising av lyktestolper. En dommertribune ble også bygd. Denne bakken ble kalt "Seksa" og skulle ha en hopplengde på noe over 30 meter. De neste årene ble "Lillebakken" bygd, deretter startet man på de nåværende storbakkene og "Seksa" falt bort. Arbeidet med hoppbakkene startet i juni ved at Øijord & Aanes stilte maskiner til disposisjon for maskinførerlinjen ved Selfors videregående skole i Mo i Rana. Dette kom i gang som et samarbeid mellom arbeidsmarkedsetaten og idrettslaget Bossmo & Ytteren. Bakken ble kostnadsberegnet til 15 millioner kroner. De totale byggekostnadene endte på 5,2 millioner kroner. Innen vinteren 1989 ble Munklia Hoppsenter ferdigstilt med 5 hoppbakker, med høyeste K-punkt på 60 meter.
I Munklia finnes det plast i K10 og K15 bakkene som gjør det mulig å bruke disse om sommeren.Bakkene ble bygd som et rekrutteringsanlegg for unge hoppere, og ble en viktig rekrutteringsarena for hoppsporten i Rana. Det finnes planer om å bygge en bakke med K55 punkt og de resterende bakker skal få plast. Grunnet svak økonomi og lav aktivitet har dette ført til komplikasjoner ved disse byggeplanene.


== Arrangementer ==
Bakken har blant annet blitt benyttet til kretsmesterskap i 1974 og 1975, og i 1996 ble det arrangert Hovedlandsrenn. 


=== Utenlandske deltakere ===
Det har også vært arrangert nordnorsk kombinert karusell, hvor verdenselitehoppere som Takanori Kono, Sylvain Guillaume, Fred Børre Lundberg og Fabrice Guy var noen av deltakerne.


== Referanser ==
Sandstråblom

Sandstråblom (Helichrysum arenarium) er en plante i kurvplantefamilien.
Den er en lav, flerårig urt med sølvgrå stengler og blader. Stenglene er opptil 30 cm lange og vokser opprett fra en forgrenet hovedrot. De gule blomsterkurvene sitter i tette, 2–5 cm brede kvaster. Blomstene er omgitt av gulaktige eller rødoransje kurvdekkblad. Planten vokser på tørre steder med sand.
Sandstråblom er utbredt i Mellom- og Øst-Europa vestover til Frankrike og finnes også noen steder i Sibir, Sentral- og Sørvest-Asia. Den vokser nordover til Skåne, Halland, Öland og Gotland i Sverige.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 400–401. ISBN 82-512-0355-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sandstråblom – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Sandstråblom i Encyclopedia of Life 
(en) Sandstråblom i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sandstråblom hos Artsdatabanken 
(sv) Sandstråblom hos Dyntaxa 
(en) Sandstråblom hos NCBI 
(en) Sandstråblom hos The International Plant Names Index 
(en) Sandstråblom hos Tropicos 
(en) Kategori:Helichrysum arenarium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Helichrysum arenarium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Helichrysum arenarium – detaljert informasjon på Wikispecies
Carl Schiøtz

Carl Schiøtz (født 2. november 1877 på Hamar, død 20. september 1938 i Oslo) var en norsk lege, kjent for å ha satt sammen Oslofrokosten som ble innført omkring 1930.Schiøtz ble født i Hamar som sønn av bankmann Jonas Schanche Kielland Schiøtz (1841–1901) og hans kone Hanna Minda Constance Øvergaard. Han var bror til Johannes Henrik Schiøtz. Han ble i 1906 gift med distriktlegens datter Borghild Hannestad (1882–1952).
Etter examen artium 1896 fra Hamar katedralskole ble han cand.med. i 1904 og jobbet litt rundt om kring, før han fra 1907 til 1914 var fast kommunelege i Nes på Ringsaker.  Etter å fra 1913 ha studert strumaen i mjøsbygdene flyttet han atter til Kristiania for å virke ved Rikshospitalet som reservelege, universitetsstipendiat og som skolelege, fra 1918 endog sunnhetsinspektør, det året han mottok en dr.med. for avhandlingen En undersøkelse av 10 000 norske skolebarn, særlig med hensyn til vekstforhold. Fra 1931 var han professor i hygiene og bakteriologi.
Han var i 1916 blitt landets første bedriftslege (ved Freia Chocoladefabrik). Han var også redaktør for Tidsskrift for Den norske lægeforening fra 1929, samt redaktør for Sundhetsbladet fra 1927 til 1934 og for Liv og Sundhet fra 1934. Fra 1935 var han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Ellers ble han ridder av Dannebrogordenen og den svenske Nordstjärneorden og kommandør av Finlands Vita Ros Orden.
Han fikk han tuberkulose og døde i 1938.


== Utgivelser ==
Se digitaliserte bøker hos NasjonalbiblioteketHelserøkt
Lærebok i hygiene


== Referanser ==
Femmina Internasjonale Filmfestival

Femmina Internasjonale Filmfestival SA (FIFF) er et samvirkeforetak med åpent medlemskap, med det formål å arrangere en årlig filmfestival i Verdal med film fra kvinner. FIFF skal gjennom dette synliggjøre kvinnelige filmskapere, være arena for nettverksbygging og bidra til å fremme film- og tv-produksjon fra kvinner. FIFF skal også tilby opplæring innen film for barn og unge.
Femmina Internasjonale Filmfestival ble etablert i 2004 og har siden 2010 delt ut Edith Carlmarprisen i samarbeid med Norsk filminstitutt (NFI). Prisen er opprettet for å hedre Norges første kvinnelige filmregissør Edith Carlmar og skal gå til en profesjonell filmkvinne, som har vist integritet, uredd evne til nytenkning og vilje til å bryte grenser.
Femmina Internasjonale Filmfestival ledes av et styre hvor Inger Marie Bakken er styreleder. Festivalleder er Lill Trude Myrslo
Femmina Internasjonale Filmfestival ble lagt ned i 2018. Utdeling av Edith Carlmarprisen gjennomføres av Kosmorama.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Festivalprogram 2014
Pikene på Broen (firma)

Pikene på Broen er et selskap etablert i 1996 av kunstkuratorer og produsenter basert i Kirkenes. Gjennom sine prosjekter ønsker de å skape møteplasser og bygge bro på tvers av landegrenser og kunstsjangere. Deres motto er å bringe verden til Barents og Barents ut i verden. Selskapet startet blant annet en serie av kunstprosjekter kalt «Border Crossing Exercises» som gjennomføres i Barentsregionen og i andre europeiske grenseregioner.
Pikene på Broens viktigste prosjekter er kulturfestivalen «Barents Spektakel», «Barents Art Triennale», «Transborder Cafe» og «BAR International artists-in-residency program».
I 2009 ble Pikene på Broen tildelt Eckbos Legaters kulturpris for 2009. I juryens konklusjon stod det blant annet: «Pikene på Broen har hatt et stort bidrag i å gjøre Kirkenes til en av de viktigste byer i Norge og har gjennom sine kunstprosjekter utfordret vår forståelse av geopolitikk, senter og periferi.»


== Barents Spektakel ==
«Barents Spektakel» er en samtidskunstfestival som ble arrangert første gang i 2003. Den arrangeres ved grensen mellom Norge, Russland og Finland. 
Festivalen er hovedsakelig en samtidskunstfestival, men den er også en musikkfestival med hovedfokus på norske og russiske musikere såvel som lydkunstnere.  
I 2015, blir festivalen Barents Spektakel nummer 11 i rekken av festivaler arrangert av Pikene på Broen i Kirkenes.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted
Balikh

Balikh (eller Belich, Balich, Nahr Balīh, Nahr Belîkh, arabisk: ‏نهر البليخ‎,, Nahr al-Balīḫ) er en elv som utspringer i 'Ayn al-'Arus i Syria. Den renner sørover og munner ut i Eufrat ved den moderne byen Ar-Raqqah. Etter Khabur-elven er Balikh den største sideelven til Eufrat i Syria. Den er en viktig vannkilde og store deler av den er kanalisert. 
Hovedkilden til Balikh er en karstisk kilde i 'Ayn al-'Arus, like sør for den syrisk-tyrkiske grense. I tillegg får Balikh vann fra periodevis elver og wadier fra Harransletten i nord, samt sletter vest og øst for elvedalen. Dette er Jullab, Wadi Qaramogh og Wadi al-Kheder.


== Historie ==
Balikh danner hjartet i et område med rik kultur. Ved breddene er det mange bosetninger som er datert tilbake til steinalderen, på 5000-tallet f.Kr. I antikken var Tuttul (nær dagens ar-Raqqah i Balikhdeltaet) og  Tell Chuera i nord (ved Wadi Hamad nær Balikh) viktige byer. I løpet av tusenårene har regionen sett mye samhandel mellom nomadiske folk og faste bosetninger. 
I antikken ble regionen kalt Osroene med Edessa/Callirrhoe (ar-Ruha') som hovedstad.  Ar-Ruha' og andre viktige byer i antikken i Balikhdalen, som Harran (romersk Carrhae), er omtalt i muslimske og jødiske tradisjoner om Abraham og andre hebraiske patriarker. Etter den islamske erobring på 600-tallet ble regionen oppkalt opp etter et arabisk folk, Diyar Mudar, landet til mudarene. I 762 bygde kalif al-Mansur en garnisonby ved samløpet til Eufrat, Ar-Rafiqa, som vokse sammen med den hellenistiske byen Kallinikos til byen Ar-Raqqah.


== Eksterne lenker ==
(en) Balikh River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Månknausen skytebane

Månknausen skytebane er en skytebane for rifle-, hagle- og pistolskyting i Tolga i Innlandet. Banen ble åpnet i 1900,  og eies av Tolgen skytterlag. Banen har elektroniske skiver fra MegaLink på 200 m (14 stk), 100 m (8 stk) og på løpende elg. I tillegg til skytterlagets aktiviteter har Tolga J&FF en trapbane (leirdue) på området, mens Tolga pistolklubb har en 25 m bane for pistolskyting.


== Historie ==
Banen ble bygd og tatt i bruk i 1900, før den tid hadde skytterlaget bane i Røsebygda, i Kåsdalen og senest ved Mannstenen. Banen hadde opprinnelig hold på 100, 200, 400, 600, 800 og 1000 m. Senere har banen blitt ombygget mange ganger; i 1929 fikk den en 300 m bane, og senere har den blitt bygd om til 100 og 200 m slik den er i dag. Skytterhuset og standplassen ble ødelagt i en brann i 2001, og gjenoppbygd i årene etter. Anlegget stod ferdig i 2005 da det ble arrangert Norgescup-stevne på banen.


== Se også ==
Liste over skytebaner i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tolgen skytterlag
Malvin

Malvin er et sjeldent nordisk mannsnavn med flere opprinnelser. Navnet er mest brukt i Norge.


== Etymologi ==
Malvin har flere mulige opprinnelser. Det er:

en maskulin form av Malvina, en navn funnet opp av dikteren James Mcpherson (1736–1796) med betydningen «glatt panne».
en variant av Melvin, en engelsk form av skotske Melville, dannet av det franske stedsnavnet Malleville, «dårlig bosetting».
en gammelhøytysk kombinasjon av mahal, «forsamling», og vin, «venn».
en ny kombinasjon av mal (ukjent betydning) og vin, «venn».Malvinus er en færøysk form av navnet.


== Utbredelse ==
Malvin er kjent brukt i Norge første gang i 1842 i Bodø. Navnet var mest brukt i perioden 1900–1940, hovedsakelig på Vestlandet.
Malvin har norsk navnedag 11. mai.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Malvin og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Malvin Gray Johnson (1896–1934), amerikansk maler
Malvin Ruderman (f. 1927), amerikansk fysiker
Malvin Nilsen (f. 1942), norsk gründer
Malvin Skulbru, norsk musiker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Malvin
(en) Think Baby Names: Malvin
Garda (italiensk kommune)

Garda er en kommune ved Gardasjøen, i provinsen Verona, regionen Veneto nordøst i Italia. Byen er av de mer karakteristiske byene på østsiden av Gardasjøen. Byen ligger 32 km fra Verona. Gardas historiske bysentrum er fortsatt intakt, og byens hovedinntekt er turisme.
Garda hadde 4 117 innbyggere per 1. januar 2018.


== Nabokommuner ==
Bardolino
Costermano
Manerba del Garda
San Felice del Benaco
Torri del Benaco


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Garda (comune, Italy) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Garda – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Garda: turistinformasjon
Interaktive panoramautsikt i 360°
Samuel Gobat

Samuel Gobat (født 26. januar 1799 i Crémines i Berner Jura i Sveits, død 11. mai 1879 i Jerusalem i Det osmanske rike) var en sveitsisk kalvinistisk misjonær som ble anglikansk misjonsbiskop i Palestina.


== Liv og virke ==
Etter utdannelse ved Baselinstituttet ble Gobat ansatt i det engelske kirkemisjonsselskaps tjeneste for misjon først i Kairo og så i Abessinia, der han virket 1829-34 og 1835-36. 
Han dro deretter på kur til Bad Kreuznach, for å søke lindring fra den dysenteri han hadde pådratt seg. Så ble han sendt til Malta, der han begynte på en bibeloversettelse til arabisk. 
År 1846 mottok han kallet til det av Fredrik Vilhelm IV opprettede såkalte tysk-engelske bispedømme i Jerusalem - et felles bispedømme for anglikanere, lutheranere og kalvinister. Han ble den andre biskopen der, etter Michael Salomo Alexander. Biskop Gobat grunnla flere menigheter og virket der blant annet for skolevesenet og gav impulser til en omfattende tysk skolevirksomhet og karitativ virksomhet i Palestina, Jerusalem, Betlehem, Jaffa, Nablus og Nasaret. 
Han ble etterfulgt av Joseph Barclay.
Han giftet seg i 1834 med Marie Zeller, datter av Christian Heinrich Zeller. Blant deres barn var misjonæren Dora Rappard. En av Gobats nevøer var vinner av Nobels fredspris, Charles Albert Gobat, og et barnebarn var forleggeren Alfred Kober.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Auguste Rollier: Samuel Gobat : missionnaire en Abyssinie et Évêque à Jérusalem, sa vie et son œuvre, C. F. Spittler, Bâle, 1885, traduit librement de l'Allemand par Aug. Rollier, 438 p., 2 portraits sur acier et 8 gravures sur bois.
Alfred Kober: Samuel Gobat - vom Juradorf nach Jerusalem,	Basel, Gute Schriften, 1968, 75 Seiten.
J. Gross:  Biographies jurassiennes. Nos missionnaires. Samuel Gobat : 1799-1879, Imprimerie Boéchat, Delémont, 1899, préface de E. Krieg (pasteur), 163 p.


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok, Malmö 1932


== Eksterne lenker ==
Gobat, 1. Samuel i Nordisk familjebok (2. utgave, 1908)
Lamassu

Lamassu (kileskrift: AN.KAL, sumerisk: dLamma, akkadisk: Lamassu) er en beskyttende demon innen mesopotamisk mytologi. Den avbildes ofte med en okse- eller løvekropp, ørnevinger og menneskehode. I visse skrifter fremstilles den som en kvinnelig guddom. Et mindre vanlig navn er shedu, men dette tilsvarer egentlig den mannlige Lamassu.


== Mesopotamia. Babylon ==
Lamassu er ofte avbildet i mesopotamisk kunst, iblant med vinger. Lamassu og shedu var beskyttende ånder i folks hjem. De var innrissede på leirtavler som ble gjemt under husets terskel. 
Senere under den babylonske periode ble Lamassu kongenes beskyttere og var alltid plassert ved inngangene til palassene, ofte som par. Ved byers innganger var de skulpterte i kolossal størrelse, og plasserte som par, et på hver side av byporten, hver og en vendt mot en av de fire verdenshjørner.


== Assyria ==
I det nyassyriske rike (ca. 883-612) ble slike store oksemonumenter, ofte med vinger og alltid med menneskehoder, satt som dørvoktere ved inngangene til kongepalasser, som i Khorsabad og i Ninive. Deres funksjon av å beskytte  mot alt ondt. I en tekst finner man besvergelsen «Måtte den gode šêdu gå ved min venstre og den gode Lamassu ved min venstre»» (annetsteds går šêdu foran og Lamassu bak den som skal beskyttes) Vanligvis hadde de fem ben.


== Persia ==
Perserne overtok Lamassu-statuene og annen billedkunst fra assyrerne som hadde påvirket perserne kulturelt, religiøst og lingvistisk, da perserne var umåtelig assyrianiserte, særlig under akemeniderne. Slik fant man lamassuer også i persiske templer. De i Pasargadae er forsvunnet, men de i Persepolis finner man ved «Alle nasjonenes port»,og en rekke andre steder.


== Innflytelse innen jødedom, kristendom ==
Oldtidens jøder ble påvirket av assysisk ikonografi. Profeten Esekiel omtalte et fantastisk vesen sammensatt av elementer fra menneske, løve, ørn og okse. 

Foran lignet ansiktene menneskeansikter. Til høyre hadde alle fire løveansikt, til venstre okseansikt, og bak hadde de ørneansikt. (Esek 1,10).I Johannes' åpenbaring heter det et sted:

Den første skapningen lignet en løve, den andre lignet en okse, den tredje hadde ansikt som et menneske, og den fjerde var lik en flygende ørn. (Åp 4,7)Senere, i tidlig kristen era, ble de fire evangelier knyttet til hver sitt av disse fire komponenter, noe som har holdt seg i kirkekunst; dette kalles tetramorfen.


== Litteratur ==
Wolfram von Soden: «Die Schutzgenien Lamassu und Schedu in der babylonisch-assyrischen Literatur.» I: Baghdader Mitteilungen. Bind 3, 1964, ISSN 0418-9698, s. 148–156.
Hybride mesopotamiske demoner (PDF-Datei; 226 kB)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shedu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Das grosse Kunstlexikon von P.W. Hartmann
Lamassu (bull-man) Arkivert 24. august 2011 hos Wayback Machine.
Marcus Monsen

Marcus Monsen (født 19. februar 1995) er en norsk alpinist som kjører for Aron Skiklubb i Drammen.


== Karriere ==
I vinter-OL for ungdom 2012 kjørte han på det norske laget som ble nummer nummer to i lagkonkurransen. 
Han fikk verdenscuppoeng i sitt første verdenscuprenn da han fra startnummer 65 kjørte han inn til 26.-plass i slalåm i St. Moritz 2. februar 2014. Han fikk to medaljer i junior-VM 2014 med tredjeplass i superkombinasjonen og andreplass i storslalåm. I Norgesmesterskapet i alpint 2014 ble han nummer tre i slalåm. I Norgesmesterskapet i alpint 2015 ble han norsk mester i superkombinasjonen og han tok sølv i utfor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marcus Monsen – Olympedia 
(en) Marcus Monsen – FIS (alpint) 
(en) Marcus Monsen – ski-db.com
Tell al-Ubaid

Tell al-'Ubaid (arabisk: العبيد‎) er en lav og relativt liten tell (bosetningshaug) litt vest for Ur i det sørlige Irak, i guvernementet Dhi Qar. Mestepartene av de arkeologiske levninger der er fra Ubaide-perioden, som Tell al-'Ubaid er blitt navngivende for, med et tidligdynastisk tempel på det høyeste punkt.
Stedet ble først undersøkt arkeologisk av egyptologen Henry Hall fra British Museum i 1919. Senere gravde C. L. Woolley der i 1923 og 1924, fulgt av Seton Lloyd og Pinhas Delougaz i 1937, sistnevnte fra Oriental Institute ved University of Chicago.Tell al-`Ubaid ligger nå 250 km fra Persiagulfen, men kysten lå vesentlig nærmere i Ubaide-perioden. Høyden er avlang og måler rundt 500 x 300 m langs en omtrent nord-sørlig akse. Den er nå omtrent to meter høy over dagens omliggende mark. Det utgravde tidligdynastiske tempelet er helt i nord på høyderyggen.I det lavere nivået er det blitt funnet store mengder av steintøy, og dessuten brennovner. Ubaidetidsstentøy er også blitt funnet i høyere lag. Krukkeproduksjonen var en spesialisert kunst, noe som bekrefter funn fra andre ubaidesteder som Eridu.Her er også funnet et gravfelt og noen artefakter fra Jemdet Nasr-perioden. Ninhursagtempelet øverst var ovalt, slik som det i Khafajah. Muren rundt tempeket ble bygd av Shulgi fra Ur III-riket. 


== Referanser ==
Lynne Dawson

Lynne Dawson (født 3. juni 1956 i York) er en Englands mest allsidige og populære sopraner.


== Liv og karriere ==
Lynne Dawson vokste opp i Yorkshire. Hun studerte først språk og arbeidet som oversetter, senere studerte hun musikk ved Guildhall School of Music og Britten-Pears School i Suffolk, og hadde Rae Woodland, Gerald Moore og Peter Pears som lærere. 
Dawson begynte gi konserter under studietida. Tidlig i karrieren var repertoaret hovedsakelig hentet fra tidligmusikken, og hun samarbeidet tidlig med John Eliot Gardiner, Roger Norrington og Christopher Hogwood om en rekke konserter og innspillinger, eksempelvis med musikk av Georg Friedrich Händel, Claudio Monteverdi og Henry Purcell.
Seinere utvidet Dawson repertoaret og har sunget flere Mozart-roller, som grevinnen i Figaros bryllup, Konstanze i Bortførelsen fra Seraillet, tittelrollen i Zaide og Pamina i Tryllefløyten. På Staatsoper Berlin opptrådte hun i What next av Elliott Carter, og hun sang Libera me i Giuseppe Verdis Rekviem i gravferden til prinsesse Diana Spencer. 
De senere årene har hun i økende grad konsentrert seg om sanger fra klassisismen, romantikken og høyromantikken, som Richard Strauss' Vier letzte Lieder, Ravels Sheherezade, Berlioz' Les Nuits d’Ete, men mistet aldri interessen for barokksang.  
Tilsammen har Lawson spilt inn over 80 publikasjoner.Lynne Dawson underviser ved Escola Superior de Música de Catalunya i Barcelona og ved Royal Northern College of Music i Manchester, fra september 2010 har hun ledet RNCMs fakultet for vokalstudier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lynne Dawson på Internet Movie Database 
(en) Lynne Dawson på Discogs 
(en) Lynne Dawson på MusicBrainz 
(en) Lynne Dawson på AllMusic 
(de) Verk av og om Lynne Dawson i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Biografi, bach-cantatas.com
(en) Biografi, musicalworld.com
(en) Biografi og diskografi, hyperion-records.co.uk
Neeltje Jans

Neeltje Jans er en kunstig øy i provinsen Zeeland i Nederland, halvveis mellom Noord-Beveland og Schouwen-Duiveland i Oosterschelde. Den ble bygget for å støtte demningen Oosterscheldedam. Øyen ble oppkalt etter en nærliggende sandbanke.