jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gymnosporia senegalensis

Gymnosporia senegalensis er en busk i spolebuskfamilien. Arten er mer kjent som Maytenus senegalensis. Den blir opptil to meter høy og har torner og læraktige blad. Blomstene er femtallige, grønnhvite og fire–seks millimeter brede.
Underarten G. senegalensis subsp. senegalensis er utbredt i halvtørre områder i Afrika sør for Sahara fra Senegal til Sør-Afrika. Underarten finnes også på Madagaskar, sørlige deler av Den arabiske halvøy og i Iran, Afghanistan, Pakistan, India og Bangladesh.
Underarten G. senegalensis subsp. europaea er utbredt i Nord-Afrika og Sør-Spania. I Spania finnes den ved kysten i provinsene Málaga, Granada, Almería og Murcia. Her vokser den i krattvegetasjon sammen med blant annet Rhamnus lycioides, dvergpalme og av og til balearbuksbom.


== Kilder ==
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 128. ISBN 0-7136-7015-0. 
«Maytenus». Flora Europaea. Besøkt 24. januar 2015. 
«Maytenus brushes». EUNIS. Besøkt 24. januar 2015. 
«Gymnosporia senegalensis». Germplasm Resources Information Network. Besøkt 24. januar 2015. 
«Maytenus senegalensis subsp. europaea» (PDF). Consejería de Medio Ambiente de la Junta de Andalucía. Besøkt 24. januar 2015. 


== Eksterne lenker ==

(en) Gymnosporia senegalensis i Encyclopedia of Life 
(en) Gymnosporia senegalensis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Gymnosporia senegalensis hos NCBI 
(en) Gymnosporia senegalensis hos The International Plant Names Index 
(en) Gymnosporia senegalensis hos Tropicos 
(en) Kategori:Gymnosporia senegalensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gymnosporia senegalensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Willy Valentinsen

Willy Vallentinsen (født 11. februar 1926 i Bergen, død 5. desember 1944 samme sted) var en norsk mekanikerlærling og motstandsmann under andre verdenskrig. Han var bosatt på Laksevåg.Han ble skutt på Nøstetorget under en razzia i Bergen 5. desember 1944.Willy Valentinsens vei i Bergen er oppkalt etter ham.


== Referanser ==
David Vikøren

David Vikøren (født 26. september 1926 i Haugesund, død 28. mars 2022 i Oslo) var administrerende direktør i Norges Rederforbund fra 1977 til 1992.
Han var cand.oecon. fra Universitetet i Oslo (1951) og arbeidet deretter i et år i Statistisk sentralbyrå før han ble knyttet til Norges Rederiforbund i 1952. Han var assisterende direktør fra 1964 og var administrerende direktør i Rederiforbundet fra 1977 til 1991. Han hadde en rekke offentlige verv og styreverv i norske og internasjonale bedrifter. og var også rådgiver ved norske delegasjoner til OECD og UNCTAD.Han hadde også en rekke sentrale verv i norsk kulturliv som styreleder i Oslo Filharmonien, i Venneforeningen til Det Norske Kammerorkester og styremedlem i Dronning Sonjas Internasjonale Musikkonkurranse.
Hans far, Olav Vikøren (1884–1964), var folkehøgskolerektor og forfatter og var blant annet rektor på Nordhordland folkehøgskole. I 1928 flyttet familien til Gjøvik hvor han ble rektor på Viken folkehøgskole.


== Verv ==
Styreleder for Filharmonisk Selskaps Orkester og Hardanger Musikkfest
Styremedlem i Fridtjof Nansens Institutt og Sjøfartsmuseet


== Heder ==
Kommandør av Finlands løves orden
Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (1986)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
David Vikøren - Store norske leksikon
NSD Forvaltningsdatabasen - David Vikøren
Monrad Mjelde

Monrad Mjelde (født 7. mars 1902 i Bergen, død 1. februar 1945 i Breslau) var en norsk kommuneingeniør og motstandsmann.Mjelde arbeidet illegalt under krigen, og hjalp blant annet flyktninger til England. Han ble arrestert 7. november 1941 og satt i Bergen kretsfengsel til han 24. november ble overført til Ulven fangeleir. Derfra ble han sendt til Tyskland og tyske fangeleire, via Kiel til Rendsburg, deretter Sonnenburg og til slutt Breslau. Han døde i fangenskap det siste krigsåret, 1. februar 1945.Monrad Mjeldes vei i Bergen er oppkalt etter ham.


== Referanser ==
Andreas S. Oksvold

Andreas Sakariassen Oksvold (født 22. mars 1862 på Sparbu i Nord-Trøndelag, død 2. september 1914 i Steinkjer) var en norsk lærer, kjøpmann og politiker (V).


== Familie og yrkesliv ==
Han ble født på husmannsplassen Høgsveet under gården Oksvoll på Sparbu som sønn av Sakarias Johannessen Oksvold og Marta Larsdatter Haugdal. Han mistet faren som toåring, og moren ble gift på nytt med enkemannen Jørgen Oksvold, og ryddet plassen Jørnplassen. Andreas S. Oksvold giftet seg med Mette Gurine Nilsdatter Trøite fra Hegra, som han fikk fire barn med. Oksvolds svoger var ordfører og stortingsmann Johan Peter Trøite.
Etter eksamen ved Klæbu seminar i 1882 var han huslærer på Lund i Egge og lærer i Hegra og Egge de neste to årene. Deretter var han handelsbetjent hos kjøpmann Berg i Vallersund på Fosen. Oksvold ble handelsbetjent hos kjøpmann Carl Vodahl i Steinkjer i 1887, ekspeditør for Indtrøndelagens Dampbåtsamlag i 1889 og bestyrer ved Aktie Handelsforeningen Bien i 1891. I 1895 gikk Oksvold sammen med Robert Hermannsen om å etablere firmaet Hermannsen & Oksvold, som drev handel med «kolonialvarer, jernvarer, fargehandel, glass og steintøy samt kortevarer.» Etter bybrannen i 1900 drev Oksvold handel i eget navn frem til 1906. I 1906 overtok han som kasserer i Stod og Stenkjær Sparebank etter Ole Andreas Sæther.


== Politisk arbeid ==
Oksvold var medlem av Steinkjer bystyre fra 1896, medlem av formannskapet i flere perioder og ordfører 1902–1903. Han var valgmann, og var vararepresentant til Stortinget fra Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) 1901–1906. Oksvold møtte på Stortinget for Hans Konrad Foosnæs fra april 1904 og ut året, senere fast for statsråd Harald Bothner 1905–1906. Oksvold var medlem av Stortingets landbrukskomité i 1904 og Stortingets konstitusjonskomité 1905–1906.Oksvold kom i kontakt med avholdsbevegelsen som huslærer på Lund, og ble medlem av godtemplarlosjen Ølver i Steinkjer. Da han kom tilbake til byen som handelsbetjent i 1887, gikk han inn i Stenkjær og omegns totalavholdsforening, som var tilknyttet DNT, og satt periodevis som formann. Han var formann i Inntrøndelagen fylke av DNT 1891–1894, 1896–1898, 1899–1901 og 1909–1912. Fylkesorganisasjonen hadde over 2 800 medlemmer ved etableringen i 1891.


== Død ==
Han døde av tuberkulose i 1914, 52 år gammel, og ble begravet fra Steinkjer kirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Andreas S. Oksvold hos Norsk senter for forskningsdata
Karihaugveien (Oslo)

Karihaugveien (89, 22–102) er en vei på Furuset og Karihaugen (i bydelene Stovner og Alna) i Oslo. Den går fra Jerikoveien til kommunegrensen til Lørenskog, der den skifter navn til Solheimveien (fylkesvei 352). Veien går i hovedsak parallelt med E6, men krysser over og under denne et par ganger.
Navnet ble vedtatt i 1979. Tidligere var veien regnet som en del av Strømsveien.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Karihaugveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 292. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Tore Sanderud

Tore Sanderud (1919–2007) var en norsk embetsmann, som blant annet var rådmann i Hamar før han fikk stillingen som direktør for Norsk Tipping i 1977. 
Han ble cand.jur. i 1943 og jobbet deretter i Finansdepartementet før han i 1953 ble kontorsjef i Hamar kommune. Han ble rådmann i 1963, hvor han tok over etter Sigurd Pedersen.


== Referanser ==
Ole Greger Lillevik

Ole Greger Lillevik (født 1966) er forfatter og dosent ved Norges arktiske universitet UiT Narvik. Han har bakgrunn som psykiatrisk sykepleier, og har arbeidet med forskning og undervisning siden 2001. I 2009 ble han tilsatt ved Regionalt ressurssenter om vold og traumatisk stress ved Universitetssykehuset i Nord-Norge (RVTS Nord).
Hans forskning har i stor grad vært rettet mot miljøterapeutisk arbeid og trusler og vold i klientarbeid. Han har vært medforfatter av flere artikler og bøker innen sitt fagområde. 
I 2014 fikk han formidlingsprisen som deles ut av Norges arktiske universitet UiT Narvik (daværende Høgskolen i Narvik). Han delte prisen med førstelektor Wivi-Ann Tingvoll ved Avdeling for helse og samfunn.


== Bibliografi ==
Bøker av Ole Greger Lillevik sammen med Lisa ØienMiljøterapeutisk arbeid i møte med vold og aggresjon (norsk). Gyldendal akademisk. 2014. ISBN 978-82-05-46393-6. 
Tiltak mot vold i helsetjenesten: en håndbok om forebygging, håndtering og oppfølging. MEDLEX Norsk helseinformasjon. 2013. ISBN 978-82-7841-782-9. 
Tiltak mot vold og aggresjon i skolen: en håndbok om forebygging, håndtering og oppfølging. Oslo: PEDLEX norsk skoleinformasjon. 2012. ISBN 978-82-7841-781-2. Andre bøker

Vold mot barn. Kate Mevik, Ole Greger Lillevik, Oddbjørg Edvartsen (red). Gyldendal akademisk. 2016. ISBN 978-82-05-49320-9
Vold i nære relasjoner. Ole Greger Lillevik, Jens Severin Salamonsen, Inge Nordhaug (red.). Gyldendal. 2019. ISBN 978-82-05-51242-9
Miljøterapi i barnevernsinstitusjoner. Ole Greger Lillevik, Berit Landmark, Øystein Stokvold. (red). Fagbokforlaget. ISBN 978-82-45-0228-34
Vitenskapelige artikler av Ole Greger Lillevik sammen med Lisa Øien«Prevention of aggressive behaviour and violence in childcare institutions». Social Work and Social Sciences Review. 17 (1). 2014. .
«Miljøterapeutisk praksis i forebygging av vold». Tidsskrift for psykisk helsearbeid. 9 (3). 2012. 
«Kvaliteter hos hjelperen som bidrar til å forebygge trusler og vold fra klienter». Nordisk Tidsskrift for Helseforskning. 6 (2). 2010. 
«Språklige og verdimessige utfordringer ved innføring av klassifikasjonssystemet NANDA». Nordisk tidsskrift for helseforskning. 5 (2). 2009. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Ole Greger Lillevik i BIBSYS

(no) Publikasjoner av Ole Greger Lillevik i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Kantarellen terrasse (Oslo)

Kantarellen terrasse (1–47 fortløpende) er en vei og et boligfelt på Mortensrud i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei (eller et nett av gangveier) på sørsiden av Mortensrudveien, som nesten omringer området.
Navnet ble vedtatt i 1990, og bebyggelsen i dette boligfeltet – tolv lavblokker der det også finnes barnehage (ark. Alex Christiansen) – ble oppført i 1991.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 292. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Kantarellen borettslag
Kaptein Oppegaards vei (Oslo)

Kaptein Oppegaards vei (1A–47, 2A–46) er en vei på Munkerud i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Postdamveien til Bakkerudveien.
Veien fikk navn i 1926 etter skipsfører Christian Oppegaard, som eide Munkerud gård fra 1852 til sin død ca. 1880.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kaptein Oppegaards vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 292. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Karistuveien (Oslo)

Karistuveien (1A–3B, 2) er en vei på Nordseter i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Lindbäckveien til Nordseter terrasse.
Veien fikk navn i 1952 etter Karistua, sommerhuset til handelsreisende Anders Osnes fra 1920-årene.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Karistuveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 292. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Karl Andersens vei (Oslo)

Karl Andersens vei (1A–175, 2–98) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Karihaugveien til Vardeheimveien.
Veien fikk navn i 1968 etter landhandler Karl Andersen (1888–1965), som hadde kallenavnet «kongen av Høybråten».
Veien har rekkehusbebyggelse (ark. Helge Thams og Per Gaare) oppført 1969–70 i OBOS-borettslaget Øvre Høybråten.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Karl Andersens vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 292. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Karl Flods vei (Oslo)

Karl Flods vei (1A–41, 2B–28) er en vei på Kalbakken i bydel Grorud i Oslo. Den går fra Kalbakkveien til Flaengrenda.
Den har tidligere gått under navnene Ammerudveien og Ammerudbakken og fikk sitt nåværende navn i 1965 etter Karl Agathon Flod (1891–1964), som var herredsgartner i Aker og bygarter i Oslo.
Veien har tomannsboliger oppført 1948–49 for Ammerud borettslag, i dag i Møllerstua borettslag.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Karl Flods vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 292-293. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
[«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Lillebakken (Oslo)

Lillebakken (1–5, 2A–6G) er en vei på Nordstrand (bydel Nordstrand) i Oslo. Den går fra Solveien til Florabakken. Navnet ble vedtatt i 1917.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lillebakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 332. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Arne Abrahamsen

Arne Oskar Abrahamsen (født 20. juli 1924 i Ålesund, død 2. juni 1945 i Meiningen) var en norsk postaspirant og motstandsmann.
Under andre verdenskrig var han bosatt på Laksevåg i Bergen, og ble liksom sin far Magne Abrahamsen og broren, Martin Teodor Abrahamsen, involvert i motstandsarbeidet. Han hadde flere oppdrag for den såkalte Stein-organisasjonen. Høsten 1941 hadde han planlagt en englandsfart, men lykkes ikke.Han ble arrestert 21. januar 1942 og fengslet i Bergen. 26. februar ble han overført til Møllergata 19 i Oslo og 10. mars til Botsfengslet. På vårparten året etter ble han sendt videre til Tyskland. 
I Sondergericht Kiel  ble han i oktober 1943 dømt til ti års fengsel. Broren fikk fem år. Faren ble dømt til døden og skutt.Selv havnet Arne Abrahamsen i tyske fangeleire, til slutt i Bautzen. Der var han blant fangene som ble befridd av amerikanske styrker 2. april 1945. For ham kom befrielsen likevel for sent. Han døde av gallopperende tuberkulose på sykehus i Meiningen to måneder etter befrielsen.
Han er gravlagt på Solheim gravplass i Bergen. Han har fått en av byens gater oppkalt eller seg, Arne Abrahamsens vei nedenfor Melkeplassen.


== Referanser ==
Lyseskrenten (Oslo)

Lyseskrenten (1–27, 2–58B) er en vei på Øraker i bydel Ullern i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Lysehagan. Navnet ble vedtatt i 1954.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lyseskrenten». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 345. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Lyseveien (Oslo)

Lyseveien (3–5C; ingen partallsadresser) er en vei i Ullernåsen i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Hoffsjef Løvenskiolds vei til Vækerøveien. Navnet ble vedtatt i 1935.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lyseveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 345. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Lysehagan (Oslo)

Lysehagan (1A–75, 2–50) er en vei på Bjørnsletta i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Vækerøveien til Bærumsveien.
Veien fikk navn i 1951 etter Emil Lyse, fra gården Lyse i Sørkedalen. Han har også gitt navn til Lysejordet, et område han i sin tid forpaktet.
I veien er flere OBOS-blokker. Nr. 50 (ark. Arkitektene AS) ble oppført i 1989 og er beregnet på personer over 50 år. I nr. 63–75 er tre blokker (ark. Sverre Narve Ludvigsen) fullført i 1961–62 og tilsluttet Lysehagan borettslag.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lysehagan». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Norangsdalen

Norangsdalen er en dal i Ørsta og Stranda kommuner i Møre og Romsdal. Dalen er svært trang, med bare et par hundre meter mellom dalsidene på det smaleste. Gjennom dalen renner Norangselva, som munner ut innerst i Norangsfjorden. I dalbunnen ligger en rekke små vatn. Blant dem er Lygnstøylvatnet, som ble dannet i 1908 da et stort steinras demmet opp elva og la ei seter under vann.
Nederst i dalen ligger bygda Øye. Fylkesvei 655 går gjennom dalen.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Morgengryets port

Morgengryets port (litauisk: Aušros Vartai, polsk: Ostra Brama, hviterussisk: Вострая Брама) er en byport i Vilnius, hovedstaden i Litauen, og er et av de viktiigste religiøse, historiske og kulturelle anleggene i byen.
Den ble bygget mellom 1503 og 1522 som en del av Vilnius bymur, hovedstaden i Storfyrstedømmet Litauen. Porten er også kjent som Medininkai-porten, da den førte til landsbyen Medininkai sør for Vilnius samt Astra broma, avledet av det litauiske ordet astra, som betyr skarp. Dette er den eneste av de opprinnelige ni byportene som fortsatt eksisterer, de andre ble revet av myndighetene på slutten av 1700-tallet.
På 1500-tallet var det vanlig å oppbevare religiøse relikvier i byens porter for at beskytte byen mod angrep og velsigne de reisende. Kapellet i Morgengryets Port inneholder et ikon av den hellige jomfru Maria. Det hevdes at ikonet har mirakuløse virkninger. Gjennom århundrene har bildet vært et av Vilnius' symboler og mål for tilbedelse fra både katolske og ortodokse innbyggere. Tusenvis av Votivgaver pryder veggene og mange pilegrimer fra nabolandene kommer for at be foran ikonet. Det feires messer som holdes på både litauisk og polsk.
Etter andre verdenskrig ble dyrkelsen av Maria-ikonet Vår Frue av Morgengryets Port utbredt i litauiske og polske samfunn verden over og fortsetter i mange kirker innviet til jomfru Maria i Europa og Amerika. Den største kirke som er viet til Vår Frue av Morgengryets Port er Mariakirken i Gdańsk, Polen.
Ikonet er også viktig i utviklingen av dyrkingen av den guddommelige barmhjertigheten. Dette er stedet der bildeframstilling av den guddommelige barmhjertigheten for første gang ble feiret med  barmhjertighetens fest .Den 4. september 1993 bad pave Johannes Paul II i kapellet ved Morgengryets Port. Kirkefestivalen for den hellige jomfru Maria, barmhjertighetens mor, avholdes i den tredje uke av november og har stor betydning for Vilnius erkebispedømme.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gate of Dawn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aušros Vartai – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Om porten på pilegrimsnettsted
Ñangapiré

Ñangapiré er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Befolkning ==
Ñangapiré har 5 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ñangapiré (INE) (spansk)
Kompleksdanninger

En kompleksdanning skjer når et metallion omgir seg med nøytrale molekyler eller negative anioner. Det dannes et kompleks, som kan være veldig stabilt. Metallionet i midten kalles sentralionet, mens molekylene eller ionene rundt blir kalt ligander. Særlig er komplekser med ioner av innskuddsmetallene midt i det periodiske system viktige. Kompleksene har ofte sterke farger, som er karakteristiske for et bestemt metallion.
Chelater er en type kompleksioner.For eksempel: Fe3+(aq) + SCN-(aq) ↔ FeSCN2+(aq) (Dannes en blodrød farge)


== Referanser ==
Maryon Eilertsen

Maryon Winther Eilertsen (født 9. januar 1950 i Svolvær, død 24. januar 2015 i Tromsø) var en norsk skuespiller. Hun hadde skuespillerutdannelse fra Statens teaterskole (1970–1974), og arbeidet siden 1977 hovedsakelig hos Hålogaland Teater i Tromsø, med unntak av to år som frilansskuespiller i Oslo (1984–1986) og to år som teatersjef ved Haugesund Teater (1993–1995). Hun hadde stor suksess med forestillingen Mamma Heks, som ble satt opp over 200 ganger tidlig på 1980-tallet, og ble satt opp igjen i 2014 som feiring av hennes 40-årsjubileum som skuespiller. I tillegg til sine teaterroller hadde Eilertsen også flere film- og TV-roller, blant annet i Himmelblå i 2008 og Permafrost i 2014.
Eilertsen døde 24. januar 2015 av komplikasjoner etter en hjerteoperasjon. 5. mars 2015 vant hun posthumt Kanonprisen for beste birolle for sin rolle i Permafrost.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maryon Eilertsen på Internet Movie Database 
(no) Maryon Eilertsen hos Sceneweb
Toledo (Cerro Largo)

Toledo er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Befolkning ==
Toledo har 132 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Toledo (INE) (spansk)
Norangselva

Norangselva er ei elv i Ørsta og Stranda kommuner i Møre og Romsdal. Den renner nordover gjennom Norangsdalen til munningen i Norangsfjorden. Elva er 16,9 kilometer lang og har et nedbørfelt på 55,44 km². Middelvannføringen ved munningen er 4,60 m³/s.
Elva har utspring på sørsida av Kalveskrednipa (1 488 moh.) og renner først østover ned til Fivelstadhaugen. Her danner en stor morenerygg vannskillet mot Nibbedalen og elva snur mot nord ned Norangsdalen. Flere små vatn ligger på rekke og rad nedover den trange og rasutsatte dalen, fra Geilskredvatnet i sør til Lygnstøylvatnet i nord, og mellom vatnene går elva i stryk. Nedenfor Lygnstøylvatnet er dalbunnen i stor grad oppdyrket, og elveløpet er forbygd over store deler av det nedre løpet. Elva munner ut innerst i Norangsfjorden ved bygda Øye.
Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.


== Referanser ==
Tres Islas (Uruguay)

Tres Islas (spansk for «tre øyene») er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Befolkning ==
Tres Islas har 195 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Tres Islas (INE) (spansk)
Soto Goro

Soto Goro er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Befolkning ==
Soto Goro har 195 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Soto Goro (INE) (spansk)
Ramón Trigo (Uruguay)

Ramón Trigo er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Geografi ==
Byen ligger 155 km fra Tacuarembó og 45 km fra Melo.


== Befolkning ==
Ramón Trigo har 150 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Ramón Trigo (INE) (spansk)
Quebracho (Cerro Largo)

Quebracho er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Befolkning ==
Quebracho har 70 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Quebracho (INE) (spansk)
Plácido Rosas (Uruguay)

Plácido Rosas eller Paso del Dragón er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Befolkning ==
Plácido Rosas har 415 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Transport ==
 Ruta 18 forbinder Plácido Rosas med Mendizábal, Estación Rincón og Vergara i Treinta y Tres-departementet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Plácido Rosas (INE) (spansk)