jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Darussalam-klassen

Darussalam-klassen er en bruneisk klasse av havgående patruljeskip bygget ved det tyske verftet Lürssen i Bremen. Klassen består av tre skip som alle har vært i aktiv tjeneste i den bruneiske marinen siden 2011. De erstattet to av de eldre missiltorpedobåtene av Waspada-klassen som ble solgt som treningsskip til Indonesia i 2011.Den 10. mars 2014 ble Darussalam-klassen satt inn i den storstilte leteaksjonen etter Malaysia Airlines Flight 370, som forsvant mens det var på vei mellom Kuala Lumpur og Beijing.


== Skip ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offshore Patrol Vessel Darussalam Class (pdf) − The Brunei Times (en)
Bilder av KDB «Darussalam» (06) Arkivert 28. mars 2014 hos Wayback Machine. − marinetraffic.com (en)
Bilder av KDB «Darulehsan» (07) − marinetraffic.com (en)
Bilder av KDB «Darulaman» (08 − marinetraffic.com (en)
MS «Bergensfjord» (2014)

MS «Bergensfjord» er en cruiseferge tilhørende Fjord Line. Skroget ble bygget av Stocznia Gdańsk, og resten av byggearbeidet ble gjennomført av Bergen Group Fosen. Skipet ble døpt den 6. mars 2014, og jomfruturen til Hirtshals var den 9. mars 2014. Leveransen var 6 måneder forsinket etter at rederiet bestemte seg for å bytte ut dieselmotorene med motorer som går på LNG.
Skipet er blitt satt i rute mellom Hirtshals i Danmark og Bergen, Stavanger og Langesund.
Skipet er 170 meter langt, 27,5 meter bredt og har en kapasitet på 1 500 passasjerer og 600 biler. Skipet har LNG-motor, noe som betyr lavere utslipp. Med LNG-drift blir utslippene av svovel eliminert, utslipp av nitrogenoksider blir redusert med 92 prosent og partikkelutslippene blir redusert med 92 prosent sammenliknet med skipsmotorer som blir drevet av tungolje. Skipet har en toppfart på 21,5 knop.
MS «Bergensfjord»  er søsterskip til MS «Stavangerfjord».


== Fasiliteter ==
FjordLine hevder selv skipet i stor grad har fokus på komfort, og kan derfor tilby hele 370 lugarer, fordelt på 20 ulike kateogorier. Ombord finnes alt fra små lugarer uten vindu, til store suiter med vinduer som går "fra gulv til tak". Skipet fokuserer også på underholdning, det finnes sportsbar og FjordLounge med show på stort sett hver avgang, både tilpasset de yngre og eldre. Skipet har en liten spillehall, og det arrangeres ofte bingo. Her finnes noe som passer alle.


== Rute ==
MS «Bergensfjord» ble i 2014 satt inn i ruten Bergen-Hirtshals-Langesund. Seilingen tur-retur tok totalt 3 dager. Originalt gikk ruten fra Bergen til Hirtshals, med anløp til Stavanger. Ruten gikk videre til Hirtshals, deretter seilte skipet til Langesund, før ruten ble gjennomført på samme måte tilbake til Bergen.

Etter ankomst til Hirtshals, gikk skipet tur-retur til Langesund i løpet av 10 timer.

På grunn av økte priser på flytende naturgass (LNG), justerte Fjordline 6. september 2022 rutene for å redusere energiforbruket, endringen var planlagt å vare frem til 31. mars 2023.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fjordline
(en) MS «Bergensfjord» – DNVs skipsregister 
(en) MS «Bergensfjord» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Erling Bjørn

Erling Bjørn (født 17. januar 1931 i Alvdal, død 29. mai 2015 samme sted) var en norsk langrennsløper med NM-seier på femmila i 1956.
Han gjorde seg gjeldende som junior i årene 1949 til 1951, og gikk fra 1953 som senior.
Bjørn gikk i 1955 inn til sølvmedalje på femmila, slått av Martin Stokken med over tre minutter. Selv hadde Bjørn over ni minutter bedre tid enn tredjemann. Året etter, i sin beste sesong, ble han norsk mester på femmila. Han gikk mål på tiden 3.22.13 og var over tre og et halvt minutt foran sølvmannen Sverre Stensheim. Bjørn gikk også sitt beste løp i Holmenkollen i samme OL-sesongen, og ble nummer tre, vel ett minutt bak Hallgeir Brenden på andreplass, men over seks minutt bak vinneren Arvo Viitanen fra Finland. Senere vant Bjørn en bronsemedalje på NM-femmila i 1957, nøyaktig minuttet bak vinneren Kristen Kvello. Han ble ikke uttatt til treningene i forkant av Vinter-OL 1960 i Squaw Valley, men i 1959 avsluttet Bjørn sin tid som aktiv langrennsløper på nasjonalt toppnivå med et NM-sølv på 50 km, omkring to og et halvt minutt bak lagkameraten Oddmund Jensen.
Erling Bjørn ble også norsk stafettmester i langrennsstafett sammen med Bjarne Thorshaug og Oddmund Jensen, både i 1958 og 1959.
Han gikk i 1959 over til skiskyting og ble femtemann i det aller første NM på Løvenskioldbanen. Bjørn hadde dagens beste langrennstid, men bommet på halvparten av skuddene. Bjørn ble nominert som femtemann og reserve på laget til Vinter-OL 1960, men Olympiatoppen valgte å sende bare tre skiskyttere. Han ble feilaktig kåret til norsk mester i skiskyting i 1961, men arrangøren hadde gjort en blunder under kontrollen av skivene og Bjørn havnet til slutt på femteplass, mens Magnar Ingebrigtsli ble norsk mester. I 1961 ble han tatt ut i en femmannstropp til VM i svenske Umeå, men ble til slutt reserve. Han la så opp.
Erling Bjørn jobbet som snekker. Hans sønn Gjermund Bjørn (født 1966) var en lovende skiløper med seier i hovedlandsrennet for 15-åringer i 1981. Erlings bror Kristian Bjørn (1919–1993) var også en aktiv skiløpet og far til den kjente Torgeir Bjørn (født 1964).


== Meritter ==


=== NM langrenn ===
1954: Nr 5 på 30 km i Kongsvinger. Sølv i stafett  med Alvdal Idrettslag
1955: Sølvmedalje på 50 km i Trysil. Nr 5 på 30 km og sølv i stafett.
1956: Gullmedalje på 50 km på Raufoss. Sølv i stafett.
1957: Bronsemedalje på 50 km på Rena. Sølv i stafett.
1958: Nr 7 på 30 km i Oslo. Seier i 3x10 stafett, sammen med Bjarne Thorshaug og Oddmund Jensen.
1959: Sølvmedalje på 50 km i Porsgrunn. Seier i 3x10 stafett, samme lag som året før.


=== Besteplasseringer i Holmenkollrenna ===
1954: Nr 7 på 50 km i Holmenkollen.
1955: Nr 9 på 50 km i Holmenkollen.
1956: Nr 3 på 50 km i Holmenkollen.
1959: Nr 8 på 50 km i Holmenkollen.Se Femmila i Holmenkollen.


=== Andre løp ===
Trysilfemtien: Seier i 1956, 1957, 1958 og 1959. Vandrepokalen til odel og eie.
NM i skiskyting 1959: 5.-plass på 20 km
NM i skiskyting 1960: 6.-plass på 20 km
NM i skiskyting 1961: 5.-plass på 20 km 
Ski-VM 1954 i Falun: 10.-plass på 50 km
Ski-VM 1958 i Lahtis: Var med


== Referanser ==
Meltzers gate (Oslo)

Meltzers gate (1-15, 4-16) er en gate i strøkene Bak Slottet og Frogner i Oslo. Den går fra Inkognitogata, et kvartal bak Slottsparken, til Niels Juels gate og krysser Oscars gate og Skovveien på sin vei.
Gaten fikk navn i 1896 etter politiadjutant Harald Meltzer, som ifølge en historie som det ikke festes særlig lit til, skal ha tegnet et blått kors i Danebrog da han var liten. Faren, Fredrik Meltzer, var den som fremmet forslag om det norske flagget som fortsatt brukes, overfor Stortinget i 1821.
Bebyggelsen langs gaten er for en stor del storslåtte leiegårder fra siste halvdel av 1890-årene. Blant arkitektene er Olaf Boye, Eduard Carlén og Kristen Rivertz.


== Bygninger ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Meltzers gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 361. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (M)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Listeførte bygninger i Kulturminnesøk
Listeførte bygninger på kartet
Lokalhistoriewiki om Meltzers gate
E3 Harelbeke 2014

E3 Harelbeke 2014 var den 57. utgaven av sykkelrittet E3 Harelbeke. Rittet ble arrangert over 213 km fredag 28. mars. Det var det femte arrangementet på UCI WorldTour 2014. 


== Lag ==


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) E3 Harelbeke 2014 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Independência total

Independência total er São Tomé og Príncipes nasjonalsang. Den ble innført i 1975. Teksten er skrevet av Alda do Espírito Santo. Melodien er av Quintero Aguiar.


== Referanser ==
O Arise, All You Sons

«O Arise, All You Sons» er Papua Ny-Guineas nasjonalsang. Den har tekst og melodi av Thomas Shacklady, som vant en konkurranse om nasjonalsang i 1975. Shacklady var dirigent for Royal Papua New Guinea Constabulary Band.


== Referanser ==
Belau rekid

«Belau rekid» (norsk: «Vårt Palau») er Palaus nasjonalsang. Den er komponert av Ymesei O. Ezekiel.


== Referanser ==
St. Sunnivas gate (Oslo)

St. Sunnivas gate er en gate på Gimlehøyden i bydel Frogner i Oslo. Den går mellom Fritzners gate og Thomas Heftyes gate sør for Indonesias ambassade. Østerrikes ambassade ligger langs gaten, men har adresse Thomas Heftyes gate 24. Ingen hus har adresse St. Sunnivas gate.
Navnet fikk gaten i 1914 etter den hellige Sunniva.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). «St. Sunnivas gate». Oslo byleksikon (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 379. ISBN 82-573-0815-3. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Forever Marshall Islands

«Forever Marshall Islands» er Marshalløyenes nasjonalsang. Tekst og toner er av Amata Kabua, Marshalløyenes president fra 1979 til 1996. Nasjonalsangen ble innført i 1991. Den har tekst på marshallesisk og engelsk.


== Referanser ==
«Te Atua Mou E»

«Te Atua Mou E» er Cookøyenes nasjonalsang. Den er fastsatt av Cookøyenes grunnlov. Nasjonalsangen er komponert av Tom Davis, som var Cookøyenes statsminister fra 1983 til 1987. Ektefellen Pa Tepaeru Terito Ariki skrev teksten. «Te Atua Mou E» ble innført i 1982.


== Referanser ==
Sjølyst plass (Oslo)

Sjølyst plass (1-5) er blindgate med snuplass sør for Karenslyst allé på Skøyen (bydel Ullern) i Oslo. Området er preget av stor utbygging og ombygging i senere år, og tidligere gikk Messeveien her. Plassen fikk navn i 1998.Sri Lankas ambassade holder til i nr. 4.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Brunkanthette

Brunkanthette er en sopp i slekten Mycena. 


== Kjennetegn ==
Som sin større slektning, lundhette, har brunkanthetten en tydelig olivenbrun farge på skive-eggen. Brunkanthetten vokser gjerne i åpen gressmark. Hattfargen varierer sterkt hos denne arten, fra gråbrun til gul, og til og med med skjær av rosa.

Sporepulver: hvitt
Størelse: hatt 0,7-1,5cm brei
Stilk 3-6cm høy og 0,1-0,2cm brei
Habitat: på moserike plener og beitemark, også ved sjøen
Utbredelse: hist og her til Tromsø
Voksemåte: enkeltvis eller i grupper i kort gress. Hele høsten.


== Eksterne lenker ==
(en) brunkanthette i Encyclopedia of Life 
(en) brunkanthette i Global Biodiversity Information Facility 
(no) brunkanthette hos Artsdatabanken 
(sv) brunkanthette hos Dyntaxa 
(en) brunkanthette hos Index Fungorum 
(en) brunkanthette hos MycoBank 
(en) brunkanthette hos NCBI 
(en) Kategori:Mycena olivaceomarginata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Astathini

Astathini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små, blanke, ofte gul- eller rødaktige trebukker. Kroppen er forholdsvis kort og bred.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Astathini J. Thomson, 1864
Slekten Anastathes Gahan, 1901
Slekten Bacchisa Pascoe, 1866
Slekten Bornestathes Vives & Heffern, 2012
Slekten Chreomisis Breuning, 1956
Slekten Cleonaria J. Thomson, 1864
Slekten Eustathes Newman, 1842
Slekten Hecphora J. Thomson, 1867
Slekten Hispastathes Breuning, 1956
Slekten Lasiophrys Gahan, 1901
Slekten Momisis Pascoe, 1867
Slekten Mystacophorus Duvivier, 1891
Slekten Ochrocesis Pascoe, 1867
Slekten Parastathes Breuning, 1956
Slekten Plaxomicrus J. Thomson, 1857
Slekten Scapastathes Breuning, 1956
Slekten Tetraophthalmus Dejean, 1835 (synonym Astathes Newman, 1842)
Slekten Tropimetopa J. Thomson, 1864


== Kilder ==
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Astathini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Astathini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Salagubang - Philippine Beetles - Astathini. Med bildegalleri over en del arter [1] Arkivert 29. november 2018 hos Wayback Machine.
Calliini

Calliini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, vanligvis brunlige trebukker.


== Utbredelse ==
Bortsett fra én art i Sørøst-Asia er alle artene utbredt i den Neotropiske økosonen (Sør- og Mellom-Amerika).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Calliini J. Thomson, 1864
Slekten Acreana Lane, 1973
Slekten Alical Galileo et al., 2016
Slekten Amucallia Galileo & Martins, 2008
Slekten Anapsicomus Galileo & Martins, 1988
Slekten Ardeocomus Galileo & Martins, 1988
Slekten Asemolea Bates, 1881
Slekten Callia Audinet-Serville, 1835
Slekten Calliomorpha Lane, 1973
Slekten Callisema Martins & Galileo, 1990
Slekten Callityrinthia Galileo & Martins, 1991
Slekten Camitocomus Galileo & Martins, 1991
Slekten Canindea Galileo & Martins, 1990
Slekten Chalcolyne Bates, 1866
Slekten Chereas J. Thomson, 1864
Slekten Cicatricallia Martins & Galileo, 2012
Slekten Colombicallia Galileo & Martins, 1992
Slekten Drycothaea J. Thomson, 1868
Slekten Eumathes Pascoe, 1858
Slekten Eumimesis Bates, 1866
Slekten Euryestola Breuning, 1940
Slekten Graminea J. Thomson, 1864
Slekten Gryllica J. Thomson, 1860
Slekten Harringtonia Lane, 1973
Slekten Hastatis Buquet, 1857
Slekten Hemicladus Buquet, 1857
Slekten Hemilocallia Hernandez, Santos-Silva & Nascimento, 2019
Slekten Hemilophopsis Tavakilian & Santos-Silva, 2019
Slekten Hirticallia Galileo & Martins, 1990
Slekten Icelastatis Galileo & Martins, 1991
Slekten Igualda J. Thomson, 1868
Slekten Lustrocomus Martins & Galileo, 1996
Slekten Mesestola Breuning, 1980
Slekten Micatocomus Galileo & Martins, 1988
Slekten Miguelia Galileo & Martins, 1991
Slekten Mimolaia Bates, 1881
Slekten Nagma Bezark & Santos-Silva, 2020
Slekten Nappella Santos-Silva et al., 2019
Slekten Neocallia Fisher, 1933
Slekten Pandemicus Bezark & Santos-Silva, 2020
Slekten Paracallia  Martins & Galileo, 1998
Slekten Paradrycothaea Galileo & Martins, 2010
Slekten Parasemolea Martins & Galileo, 1990
Slekten Rumuara Martins & Galileo, 2006 (synonym Paracladus)
Slekten Schiacallia Galileo & Martins, 1991
Slekten Xenocallia Galileo & Martins, 1990
Slekten Zenicomus J. Thomson, 1868


== Referanser ==


== Kilder ==
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Calliini hos NCBI 
(en) Kategori:Calliini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Calliini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over noen av artene
Podopholis

Podopholis er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Beskrivelse ==


== Utbredelse ==
Arten lever i den Den demokratiske republikken Kongo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Cetoniini Leach, 1815
Gruppen Cetoniina
Slekten Podopholis Moser, 1915
Podopholis aciculata Moser, 1915


== Eksterne lenker ==
(en) Podopholis aciculata i Encyclopedia of Life 
(en) Podopholis aciculata i Global Biodiversity Information Facility 
Podopholis aciculata – detaljert informasjon på Wikispecies
Podopogonus

Podopogonus er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Beskrivelse ==
En middelsstor, blankt svart gullbasse med hvite flekker. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene og nokså grovt punktert.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Filippinene (Luzon, Mindanao).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Cetoniini Leach, 1815
Gruppen Cetoniina
Slekten Podopogonus Moser, 1917
Podopogonus boettcheri Moser, 1917


== Eksterne lenker ==
(en) Podopogonus boettcheri i Encyclopedia of Life 
(en) Podopogonus boettcheri i Global Biodiversity Information Facility 
Podopogonus boettcheri – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av arten
Trichocephala

Trichocephala er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Beskrivelse ==
Middelsstore, blanke, mer eller mindre brunlige gullbasser. Oversiden er kledt med lange, lyse hår.


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Cetoniini Leach, 1815
Gruppen Cetoniina
Slekten Trichocephala Moser, 1916
Underslekten Latescutella Ruter, 1972
Trichocephala bernardii (Ruter, 1972)
Trichocephala claveaui Antoine, 1998
Trichocephala mirei Antoine, 2008
Underslekten Trichocephala (i snever forstand)
Trichocephala angolensis Krikken, 1983
Trichocephala brincki Schein, 1960
Trichocephala flavosignata Moser, 1916
Trichocephala legrandi Antoine, 1996
Trichocephala puchneri Beinhundner, 2012
Trichocephala werneri Rojkoff, 2003


== Eksterne lenker ==
(en) Trichocephala i Encyclopedia of Life 
(en) Trichocephala i Global Biodiversity Information Facility 
Trichocephala – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Trichocephala brincki
Club-Mate

Club-Mate (tysk uttale klʊp maːtə) er en oppkvikkende iste som produseres i Tyskland av Brauerei Loscher KG. Drikken inneholder yerba mate. Drikken inneholder ca 20 mg koffein per 100 ml væske, som er omtrent dobbelt så mye som Coca-Cola.


== Historie ==

Fra 1924 solgte et lokalt bryggeri, eid av Georg Latteier Dietenhofen i Bayern, en alkoholholdig drikk basert på Yerba Mate med navn "Sekt-Bronte". Latteier hadde oppdaget drikken på en utstilling i 1924. Bryggeriet startet produksjon av drikken på nytt etter andre verdenskrig og et sted underveis endret drikken navn til Club-Mate. Navnet kommer fra Yerba mate og har dermed ingenting å gjøre med det engelske ordet "mate" (kamerat). Gradvis moderniserte produksjonen seg og drikken ble spredd til Ulm, Aschaffenburg og Hamburg.Det var ikke før på 1990-tallet Club-Mate ble mer utbredt i Tyskland. I 1994 ble produksjonen ble overtatt av Brauerei Loscher fra Münchsteinach. Under kallenavnet «Hackerbrause» ble drikken først kjent blant ungdom som spilte videospill. Som et alkoholfritt alternativ, spredte den tyske varianten av Sør-Amerikas hellige urtebrygg seg til klubblivet i Tyskland.
I 2012 kom drikken også til Norge og det markedsføres også i flere andre land, som Sverige, Danmark, Spania og Australia.


== Popularitet i Skandinavia ==
Drikken har de siste årene oppnådd betraktelig poularitet i Skandinavia, i økende grad også i Norge, hvor drikken føres av flere barer i fortrinnsvis Bergen og Oslo. En populær drink basert på Club-Mate er den såkalte «Vodka-Mate», hvor vodka helles direkte i flasken.


== Hackerkultur ==
Club Mate har også blitt populært blant hacker og datakultur, spesielt i Europa. Dette begynte hos Chaos Computer Club etter at WIRED skrev en artikkel om drikkens populæritet i klubben. Siden har drikken også blitt populær i andre hackerklubber som Noisebridge og HOPE. I disse miljøene er det også vanlig at de serverer drinken Tschunk, bestående av Club Mate, brunt rom, lime og brunt sukker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Club-Mate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Club-Mate Norge Arkivert 17. mai 2014 hos Wayback Machine.
(en) Club-Mates vekst i hackermiljøet Arkivert 15. januar 2017 hos Wayback Machine.
Prinsessealléen (Oslo)

Prinsessealléen (1–23, 2–50) er en allé på Skøyen (bydel Ullern) i Oslo.
Alléen utgjør den gamle hovedoppkjørselen til Søndre Skøyen gård nord for Drammensveien. Den er imidlertid stengt nederst, og det er adgang via Thorvald Erichsens vei.
Alléen fikk navn i 1934 etter prinsessene Ragnhild og Astrid. Kronprinsfamilien bodde på eiendommen Solbakken (i nr. 20) under gjenoppbyggingen av Skaugum gård etter brannen i 1930, og prinsesse Astrid ble født der.
Langs alléen finnes variert bebyggelse samt deler med hovedsakelig vegetasjon. Foruten nevnte Solbakken finnes blant annet en funkisvilla tegnet av Magnus Poulsson (nr. 7) og OBOS-borettslaget Casinetto (oppført 1981–83, Telje–Torp–Aasen Arkitektkontor). Sistnevnte ligger på et høydedrag som går parallelt med Gustav Vigelands vei vest for denne. Sør-Sudans ambassade holder til i nr. 2.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Prinsessealléen; Casinetto». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 455, 120. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (P)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Lokalhistoriewiki om Prinsessealléen
Ceroplesini

Ceroplesini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store, mørkfargede trebukker. Noen arter har gule eller røde bånd på dekkvingene.


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Ceroplesini J. Thomson, 1860
Slekten Ceroplesis Dejean, 1835
Slekten Cochliopalpus Lacordaire, 1872
Slekten Diastocera Dejean, 1835
Slekten Gnathoenia J. Thomson, 1858
Slekten Mimecyroschema Breuning, 1969
Slekten Mimoceroplesis Breuning, 1967
Slekten Paranaleptes  Breuning, 1937
Slekten Pterotragus Chevrolat, 1856
Slekten Pycnopsis J. Thomson, 1860
Slekten Thysia J. Thomson, 1868
Slekten Titoceres J. Thomson, 1868


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 9. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Ceroplesini hos NCBI 
(en) Kategori:Ceroplesini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ceroplesini – detaljert informasjon på Wikispecies
Bygdøynesveien (Oslo)

Bygdøynesveien (5-37, 8-36; ikke alle numre er i bruk) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Veien går som en forlengelse av Langviksveien østover og bukter seg nedover mot museumsområdet ved havnen.
Navnet ble tatt i bruk i 1912, men da om Løchenveien og forbindelsen videre til Langviksveien. Nåværende bruk er fra 1937.


== Bebyggelse ==
Mye av bebyggelsen langs veien er staselige villaer, og ved havnen er det altså museer. Følgende eksempler kan nevnes:

Nr. 13: Stor nybarokk villa (1916), ark. Ove Ekman, Einar Smith og Carl Michalsen, Sveits' ambassade fra 2014 til 2017
Nr. 15: Monumental nybarokk villa i pusset tegl. Bygget for reder Ambortius Olsen Lindvig i 1916 av samme arkitekter som for nr. 13, senere eid av Marcello Haugen og byggmester Johan Thorvaldsen. Okkupert av tyskerne under den andre verdenskrig, ombygd ved Otto Scheen 1943–46. Tredje eier var byggmester Stiansen. Så kanadisk ambassadør- og representasjonsbolig 1956 til 2012.
Nr. 24: Villa oppført 1948 for Aage Storstein (ark. Arne Pedersen og Reidar Lund)
Nr. 25: Villa oppført 2009 for Øystein Stray Spetalen (ark. Niels Torp)
Nr. 36: Frammuseet og Kon-Tiki-museet
Nr. 37: Norsk Maritimt Museum


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt