jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Scooby-Doo! Mysteriegjengen

Scooby-Doo! Mysteriegjengen er amerikansk animert komi- og eventyrserie som gikk på  Cartoon Network  fra 2010 til 2013.
Dette var den ellevte utgaven av Hanna-Barbera-serien om Scooby-Doo. Serien ble produsert av Warner Bros. Animation og Cartoon Network. på Cartoon Network.


== Handlingsreferat ==


=== Sesong 1 ===
Fred Jones, Daphne Blake, Velma Dinkley, Shaggy Rogers og Scooby-Doo er en gruppe tenåringer som bor i den lille byen Crystal Cove. Den lille byen har en lang historie med merkelige forsvinninger, observasjoner av spøkelser eller andre monster. Dette danner også grunnlaget for byens blomstrende turist-industri, som sådan er ikke de voksne i byen (de viktigste blant disse er Freds far, ordfører Fred Jones Sr. og sheriff Bronson Stone) glade over at barna deres forsøker å avkrefte alle de overnaturlige hendelsene i området.
I tillegg til de tradisjonelle sakene ungdommene alltid løser, forsøker de også å avslør en annen, langt mørkere hemmelighet, som ligger skjult i Crystal Coves fortid. Etter noen kryptiske hint fra en ansiktsløs mystisk mann kjent bare som Mr. E. avdekker tenåringene en legende om en eldgammel, forbannet Conquistador-skatt, den hemmelige historien til Crystal Coves grunnleggere; Darrow-familien - samt den mystiske, uløste forsvinningen av fire andre ungdommer og kjæledyrfuglen deres.


=== Sesong 2 ===
Den originale «Mystery Incorporated» returnerer til Crystal Cove. Dette er begynnelsen på et kappløp mellom Fred Jones og vennene hans, og denne andre gruppen for å finne igjen alle delene av en gåtefull planisfæriske skive, som kan vise veien til en forbannet skatt som viss nok skal befinne seg under byen. Etter hvert som brikkene blir samlet, blir det åpenbart at disse to gruppene ikke er de eneste gruppene av mysterie-løsere som har befunnet seg i Crystal Cove:
Mange lignende tidligere grupper, alltid bygd opp av fire tenåringer og deres kjæledyr, har eksistert, i årenes løp. Hemmelighetene bak deres århundre-lange forbindelse, kan endelig avsløre hele sannheten bak hele forbannelsen som henger over Crystal Cove. Skjebnen til både gjengens vennskap, og resten av samfunnet i seg selv, henger i en tynn tråd når kraftige ekstra-dimensjonale krefter samles.


== Originale stemmer ==
Frank Welker som Scooby-Doo / Fred Jones Jr.
Mindy Cohn som Velma Dinkley.
Grey DeLisle som Daphne Blake.
Matthew Lillard som Norville Shaggy Rogers.
Lewis Black som den mystiske Mr. E
Linda Cardellini som Hot Dog Water.
Tia Carrere som Judy Reeves.
Gary Cole som ordfører Fred Jones Senior.
Vivica A. Fox som Angel Dynamite.
Kate Higgins som Janet Nettles.
Udo Kier som Professor Pericles.
Tim Matheson som Brad Chiles.
Patrick Warburton som Sheriff Bronson Stone.


== Norske stemmer ==
Hallvard Lydvo som Scooby-Doo
Gaute Boris Skjegstad som Shaggy Rogers
Hanne Dancke Arnesen som Daphne Blake
Lena Meieran som Velma Dinkley
Scott Maurstad som Fred Jones
Tommy Karlsen Sandum
Helge Winther-Larsen
Espen Sandvik
Cathrine Bang Norum


== Eksterne lenker ==
(en) Scooby-Doo! Mystery Incorporated – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Scooby-Doo! Mysteriegjengen på Internet Movie Database
Billie Peak

Billie Peak er et fjell, 725 moh, som ligger 1,5 nautiske mil øst-nordøst for Bay Point på sørøstkysten av Île Anvers i Det antarktiske arkipel. Det ble oppdaget av Belgica-ekspedisjonen, 1897–99, under Gerlache. Navnet finnes på et kart basert på en landmåling Discovery Investigations gjorde i 1927, men navnet kan æere eldre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Billie Peak» (innhold fra Geographic Names Information System).
Mount Cabeza

Mount Cabeza er et fjell på sørøstsiden Parebreen, 1 nautisk mil sørvest for Hales Peak, nordøst på Brabant Island i Det antarktiske arkipel. Navnet «Monte Cabeza» ble benyttet på et argentinsk kart fra 1957.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Cabeza, Mount» (innhold fra Geographic Names Information System).
Parebreen

Parebreen er en isbre 13 kilometer lang og 2 kilometer bred, som flyter øst og så nordøst til enden av Bouquet Bay på nordøstsiden av Brabant Island i Det antarktiske arkipel. Breen er med på et argentinsk kart fra 1953, men er ikke navngitt. Den ble fotografert av  Hunting Aerosurveys Ltd. i 1956-57, og kartlagt fra disse bildene i 1959. Breen ble navngitt av UK Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) etter Ambroise Pare (1510–1590), en fransk kirurg.


== Litteratur ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Pare Glacier» (innhold fra Geographic Names Information System).
Altimirbreen

Altimirbreen (bulgarsk: ледник Алтимир, Lednik Altimir) er en 4,8 km lang og 5,5 km bred isbre som drenerer nordsiden av Osterreichfjellene på Anvers Island i Det antarktiske arkipel i Antarktis. Den flyter nordover til Fournier Bay øst for Studena Point. Breen er kalt opp etter bosetningen Altimir nordvest i Bulgaria.


== Kart ==
British Antarktis. Topografisk kart i skala 1:200000, kartnr. 3217. DOS 610-serien, kartblad W 64 62. Tolworth, Storbritannia, 1980.
Antarctic Digital Database (ADD). Topografisk kart over Antarktis i skala 1:250000. Scientific Committee on Antarctic Research (SCAR), 1993-2012.


== Se også ==
Liste over isbreer i Antarktis


== Referanser ==

Altimir Glacier SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Bulgaria). Katalognr. 18574
Channelbreen

Channelbreen er en isbre, 1,5 nmi (2,8 km) lang, som strekker seg fra øst til vest over Wiencke Island, mellom Nipple Peak og Wall Range i Det antarktiske arkipel. Breen ble oppdaget av Belgica-ekspedisjonen under Gerlache 1897–99. Navnet finnes på et kart basert på kartlegging mannskapet på «Discovery II» under Discovery Investigations gjorde i 1927 sammen med «Discovery».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Channel Glacier» (innhold fra Geographic Names Information System).
Brynäs IF FK

Brynäs IF FK er en fotballklubb, grunnlagt i 1912 og som holder til i Gävle i Sverige. Klubben ble svensk mester  i fotball for herrer i 1925.


== Eksterne lenker ==
Brynäs IF FK
IK Sleipner

IK Sleipner er en idrettsklubb, grunnlagt i 1903 og som holder til i Norrköping i Sverige. Klubben ble svensk mester i fotball for herrer i 1938.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) IK Sleipner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) IK Sleipner
IFK Eskilstuna

IFK Eskilstuna er en idrettsklubb, grunnlagt i 1897 og som holder til i Eskilstuna i Sverige. Klubben ble svensk mester i fotball for herrer i 1921.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
IFK Eskilstuna
Edsbyns IF

Edsbyns IF er en idrettsklubb, grunnlagt i 1909 og som holder til i Edsbyn i Sverige. Klubben ble svensk mester i bandy for herrer i 1952, 1953, 1962, 1978, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2017 og 2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Edsbyns IF – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Edsbyns IF
Nikolaj Ignatjev

Nikolaj Pavlovitsj Ignatjev (russisk: Никола́й Па́влович Игна́тьев; født 29. januar 1832 i St. Petersburg i Russland, død 3. juli 1908 i  Krupoderintsy, Berditsjevski ujezd, guvernementet Kiev) var en russisk greve, diplomat, politiker og general. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ignatjev fikk sin oppvekst i Pasjekorpset og ble deretter offiser i garden. Han deltok i Krimkrigen (1853-1856) som oberst. 


=== Diplomatisk karriere ===
Han ble i 1856 utnevnt til militærattasjé i London og medvirket i forhandlingene i samband med Parisfreden samme år, som brakte Krimkrigen til sin avslutning.  

 
Så ble han utnevnt til diplomatisk rådgiver for guvernøren for Øst-Sibir, general Nikolaj Nikolajevitsj Muravjov. Her oppnådde han ved Aigun-traktaten den 28. mai 1858 at Qing-dynastiet i Kina avstod vesentlige territorier langs floden Amur.
Han var 1859-1861 sendebud i Beijing under forhandlingene om den såkalte Pekingkonvensjonen. 
I 1863 vendte han tilbake og ble direktør for Det asiatiske departement, og i 1864 ble han Russlands ambassadør til Det osmanske rike. Som overbevist panslavist var hans mål i sin tid i Konstantinopel 1864-1877 å virke for frigjøring for de slaviske folk på Balkan. En fremgang for hans politikk var sultanens beslutning i 1870 om å opprette det bulgarske eksarkat, som Russland deklarerte seg som protektor for. Ved å nøre opp om misnøyen blant Det osmanske rikes slaviske undersåtter gav han støtte til opprørene i Bosnia-Hercegovina i 1875 og Bulgaria i 1876, som fremkalte den russisk-tyrkiske krig 1877-1878.Han deltok i fredsforhandlingene som ledet fram til San Stefano-traktaten om Bulgaria og undertegnet i mars 1878 den på vegne av Russland. Ignatjevs geopolitiske grunnide ble beholdt, men grensedragningen vesentlig modifisert under Berlinkongressen senere i 1878.Selv om freden og San Stefano-traktaten var en stor russisk suksess, falt han snart etter i unåde hos tsar Aleksander II. Han forlot da for en tid politikken.


=== Politisk karriere ===
Etter mordet på Aleksander II i 1881 ble han utnevnt av hans sønn, tsar Aleksander III, til innenriksminister. Men ikke en gang den konservative Ignatjev var tilstrekkelig reformfiendtlig for den nye tsaren, og han ble avsatt i 1882, sannsynligvis fordi han hadde foreslått at en adelsforsamling burde sammenkalles.I sin ministertid initierte, eller i det minste tolererte, han jødeforfølgelser (såkalte pogromer). Her ligger også en utløsende årsak til hans avsettelse: Den kritikk han ble utsatt for da han hadde forholdt seg passiv under disse voldelige utskeielser mot russiske jøder.Han inntok også i den senere del av sitt liv en lederstilling innen det panslavistiske parti og var ordfører i dets organ Det slaviske veldedighetsselskap.
Han var far til undervisningsminister Pavel Ignatjev, farfar til diplomaten George Ignatieff og farfars far til den kanadiske politikeren Michael Ignatieff.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Н. П. Игнатиев: Записки (1875–1878), издателство на Отечествения фронт, София, 1986 (bulgarsk)


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolay Pavlovich Ignatyev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Idrettslaget Dristug

Idrettslaget Dristug (stiftet 24. februar 1895 som Omli Skiklubb Dristug) er en norsk idrettslag fra Åmli i Agder, som driver med barneidrett, fotball, skiidrett og volleyball. I 1918 skiftet klubben navn til Idrettslaget Dristug.


== Volleyball ==
Dristug er mest kjent som volleyballklubb. Under det første norgesmesterskapet i volleyball, arrangert i Oslo i 1946, gjorde Dristug rent bord i både dame og herreklassen. I herreklassen møttes forøvrig Dristugs første og andrelag. Dristug hadde en ny storhetstid omkring 2005, da Jan Kvalheim spilte for klubben. Våren 2014 rykket klubben igjen opp i 1. divisjon, mye takket være en ny generasjon spillere. Disse spillerne har spilt inn tre NM-gull i juniorklassene i henholdsvis 2012, 2013 og 2014. Klubben ble værende i 1.divisjon i tre sesonger, frem til 2017, da laget ble besluttet trukket fra 1.divisjon.


== Arkivet ==
Arkivet etter Idrettslaget Dristug befinner seg ved Kuben i Arendal. Arkivet omfatter møtebøker, medlemsfortegnelser, regnskap, avisutklipp, korrespondanse og saksdokumenter. Arkivet omfatter også materiale fra forløpere til Dristug. Blant annet AIL Fart, AIL Varde, samt materiale fra Åmli idrettskontakt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Aanby, Scott (1995). Dristug: 1895-1995. Åmli: I.L. Dristug. s. 249. ISBN 8299342104.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalisert utgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket]


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Dristug ble norgemester igjen NRK.no
Mikhail Loris-Melikov

Mikhail Tarielovitsj Loris-Melikov (russisk: Михаил Тариэлович Лорис-Меликов, armensk: Միքայել Լորիս-Մելիքով; født 20. desember 1825jul./ 1. januar 1826greg. i Tbilisi, død 10. desemberjul./ 22. desember 1888greg. i Nice) var en russisk greve, general og statsmann.


== Liv og virke ==
Loris-Melikov var sønn av en armensk kjøpmann, fyrst Tariel Zurabovitsj Loris-Melikov og hans hustru, fyrstinne Jekaterina Ahverdova. Han ble utdannet i St. Petersburg, først ved Lazarev-instituttet for orientalske språk og fra 1843 som medlem av et gardehusarregiment fra Grodno ved gardeskolen.Den 3. mars 1880 utførte en nihilist et attentatforsøk mot Loris-Melikov, som ikke kom til skade. Attentatforsøket førte imidlertid til at Loris-Melikovs popularitet vokste.Loris-Melikov klarte videre å bevege tsar Aleksander II til å forberede sammenkallingen av et folkevalgt organ, som naturligvis ville få meget begrenset myndighet. Få dager senere, den 13. mars 1881, ble tsaren myrdet av Narodnaja volja. Etterfølgeren, Aleksander III av Russland, gjenopprettet autokratiet og iverksatte vidtgående tvangstiltak i kampen mot de revolusjonære. Den 16. mai 1881 ble Loris-Melikov tvunget til å søke avskjed. Hans etterfølger ble Nikolaj Ignatiev. Loris-Melikov tapte all makt, selv om han i navnet fortsatt var medlem av regjeringen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Tarielovich Loris-Melikov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mikhail Tarielovich Loris-Melikov – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi i Den store sovjetiske encyklopedi
Bokanmeldelse av: Ju. Kostanjan: død lenke] Ю. Костанян: Граф Михаил Тариелович Лорис-Меликов, St. Petersburg 2005, ISBN 5-8465-0382-9
Moelven Mjøsbruket

Moelven Mjøsbruket AS er et norsk sagbruk og er et datterselskap i Moelven Industrier. Bedriften tar imot tømmer og produserer trelast for videreforedling. 
Med beliggenheten på Biri, midt i hjertet av gode vekstforhold for norsk grantømmer, er det dette som er råstoffet for bedriften.


== Produkter ==

Den typiske kundemassen er høvlerier og limtreprodusenter, samt en andel som går inn i emballasjeindustrien både i inn- og utland. Det lages ulike produkter, slik som innvendige paneler, konstruksjonsvirke, rupanel og utvendig kledning til hus.
Bedriften eksporterer ca 75 prosent av produksjonen, som er på rundt 220 000 m³ grantømmer. Hovedmarkeder på eksport er Tyskland, Sveits, Østerrike, Belgia og Nederland og Storbritannia. Biprodukter som bark og flis selges til celluloseindustrien eller biovarme.


== Omsetning ==
1978 - 1985 Frode Alhaug
Omsetningstallene for de siste årene viser følgende utvikling:

Bedriften ligger like ved elva Vismunda og er nærmeste nabo til skifabrikken Madshus.


== Direktører ==
1985 - 1990 Anders L. Fossum
1991 - 1995 Pål Tajet
1995 - 1998 Einar Haakon Røhr
1999 - 2002 Einar Hårstadhaugen
2003 - d.d. Sturla Westrum


== Kilder ==
Proff.no - årsresultater for Moelven Mjøsbruket
Mjøsbruket 25 år - Fra tradisjon til nye ideer (hefte utgitt i 2004)
Castelloza

Castelloza var en oksitansk trobairitz (kvinnelig trubadur) som virket i første halvdel av 1200-tallet.


== Liv og virke ==
Ifølge Castellozas vida stammet hun fra Auvergne og var gift med en Turc de Mairona. Hun skal ha vært forelsket i Arman de Brion, og skrev flere sanger til ham. Vidaen forteller at hun var «svært lystig», «svært lærd» og «svært vakker». Bare tre eller fire av hennes sanger, alle cansos, er bevart, men ingen musikk. Hun er dermed den trobairitz med nest flest bevarte sanger, bare Beatriz de Dia har flere.Castellozas dikt handler om høvisk kjærlighet. Sammenlignet med Beatriz de Dia er Castellozas tekster mer konservative og mindre varierte, temaet i alle er svikefull kjærlighet sett fra en kvinnes synspunkt og hun forsvarer alltid absolutt troskap.


== Sanger ==
Amics, s'ie us trobes avinen
Ia de chantar non degr'aver talan
Mout avetz faich lonc estatge («Du har foretatt en lang reise»)
Per ioi que d'amor m'avegna (spuriøs)


== Litteratur ==
Bruckner, Matilda Tomaryn. "Fictions of the Female Voice: The Women Troubadours." Speculum, Vol. 67, No. 4. (Oct., 1992), pp. 865–891.
Coldwell, Maria V. "Castelloza." Grove Music Online Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine., ed. L. Macy.
Gravdal, Kathryn. "Mimicry, Metonymy, and 'Women's Song': the Medieval Women Trobairitz." Romanic Review, 83:4 (1992:Nov.) pp. 411–427.
Paden, William D., Jr. "The Poems of the 'Trobairitz' Na Castelloza." Romance Philology, 35:1 (1981:Aug.), pp. 158–182.
Schutz, A. H. "Where Were the Provençal 'Vidas' and 'Razos' Written?" Modern Philology, Vol. 35, No. 3. (Feb., 1938), pp. 225–232.
Shapiro, Marianne. "The Provençal Trobairitz and the Limits of Courtly Love." Signs, Vol. 3, No. 3. (Spring, 1978), pp. 560–571.
Weiss, Julian. "Lyric Sequences in the Cantigas d'amigo." Bulletin of Hispanic Studies, 65:1 (1988:Jan.), pp. 21–38.
Samuel N. Rosenberg, Margaret Switten, Gerard Le Vot (red): Songs of the Troubadours and Trouveres: An Anthology of Poems and Melodies


== Referanser ==
Azalaïs de Porcairagues

Azalaïs de Porcairagues var en oksitansk trobairitz (kvinnelig trubadur) fra andre halvdel av 1100-tallet.


== Liv og virke ==
De eneste opplysninger som finnes om Azalaïs stammer fra vidaen hennes, og den beretter at hun var en godt utdannet adelskvinne, at hun var elskerinnen til Gui Guerrejat av huset Montpeller, og at hun skrev flere gode sanger til ham. Videre står det at hun stammet fra Montpellier, men navnet og annet antyder at hun kan ha kommet fra landsbyen Portiragnes rett øst for Béziers, ti km sør for Montpellier.
Azalaïs de Porcairagues regnes som den tidligste kjente trobairitz. Selv om det bare finnes én bevart sang tilskrevet henne, hadde hun i sin samtid åpenbart et ry på linje med trobairitzer som Beatriz de Dia og Castelloza.
Det  enkle og emosjonelle diktet Ar em al freg temps vengut er bevart i flere manuskripter, til dels med sterkt avvikende tekst. Musikken er tapt. Trobadoren Raimbaut d'Aurengas død i 1173 nevnes i teksten.


== Utdrag fra Ar em al freit temps vengut ==


== Referanser og noter ==


== Litteratur ==
Pierre Bec, Chants d'amour des femmes-troubadours: trobairitz et chansons de femme (Paris: Stock, 1995) s. 65–70: hele diktet på oksitansk og fransk.
Biographies des troubadours red. J. Boutière, A.-H. Schutz (Paris: Nizet, 1964) s. 341–2.
A. Sakari, 'Azalais de Porcairagues, le "Joglar" de Raimbaut d'Orange' i Neuphilologische Mitteilungen vol. 50 (1949) s. 23–43, 56-87, 174-198.
Angelika Rieger: Beruf: Joglaressa. Die Spielfrau im okzitanischen Mittelalter, i Detlef Altenburg o.a. (red), Feste und Feiern im Mittelalter: Paderborner Symposium des Mediävistenverbandes, Sigmaringen 1991 ISBN 3-7995-5402-5


== Eksterne lenker ==
«Spielfrauen im Mittelalter» Arkivert 30. januar 2014 hos Wayback Machine., Hochschule für Musik und Theater Hamburg
Vetlanda BK

Vetlanda BK er en  bandyklubb, grunnlagt i 1945 og som holder til i Vetlanda i Sverige. Klubben ble svensk mester i bandy for herrer i 1986, 1991 og 1992.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vetlanda BK
Nässjö IF

Nässjö IF er en idrettsklubb, grunnlagt i 1899 og som holder til i Nässjö i Sverige. Klubben ble svensk mester i bandy for herrer i 1949.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nässjö IF
Ljusdals BK

Ljusdals BK er en bandyklubb, grunnlagt i 1943 og som holder til i Ljusdal i Sverige. Klubben ble svensk mester i bandy for herrer i 1975.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ljusdals BK
Slottsbrons IF

Slottsbrons IF er en idrettsklubb, grunnlagt i 1918 og som holder til i Slottsbron i Sverige. Klubben ble svensk mester i bandy for herrer i 1934, 1936, 1938 og 1941.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Slottsbrons IF
SK Tirfing

SK Tirfing er en idrettsklubb, grunnlagt i 1923 og som holder til i Harnäs i Sverige. Klubben ble svensk mester i bandy for herrer i 1930.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
SK Tirfing (Handball)
Kockegården

Kockegården er en fredet bygård i Tønsberg. Den befinner seg i forlengelsen av den gamle trehusbebyggelsen nedenfor Slottsfjellet, Fjerdingen, med adresse Tollbodgaten 14.
Hovedbygningen er et patrisierhus i klassisistisk stil som ble oppført i 1790-årene av kjøpmann Mathias Faye. Den består av flere laftekjerner i forskjellige størrelser, men er utjevnet med stående panel utvendig. Bygningen har to etasjer og bratt saltak. På langfasaden ut mot Tollbodgaten er det to nesten identiske portaler med tofløyede inngangsdører i Louis-seize-stil. Den ene portalen har initialene FF i dørpartiets overlys. Bygningen ble fredet i 1924.Tidligere strakk en stor hage seg sørover mot Møllegaten, anlagt etter fransk mønster med fontener og pryd- og nyttevekster.
På baksiden fantes låve, vognskur, korn- og høyloft, stall, lagerplass og et brennevinsbrenneri.Gården, som opprinnelig ble kalt Fayegården, har fått sitt nåværende navn fra familien Kock som var senere eiere. Wilh. Wilhelmsen hadde sitt første rederkontor i Kockegården. I dag huser bygningen kontorer og selskapslokaler.


== Bildegalleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Kockegården». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
It’s Album Time

It's Album Time er debutalbumet til Todd Terje. Det ble gitt ut av hans eget plateselskap Olsen i 2014. Albumet inkluderer klubbhiten «Inspector Norse», som blant annet ble kåret til beste spor i 2012 av nettstedet Mixmag og nest beste spor i 2012 av nettstedet Resident Advisor.Albumcoveret er designet av den norske illustratøren og tegneserieskaperen Bendik Kaltenborn.Albumet ble godt mottatt av musikkanmeldere verden over. På nettstedet Metacritic har albumet en gjennomsnittlig score på 79 av 100, basert på 30 anmeldelser, noe som indikerer «generelt gode kritikker».


== Spor ==
«Intro (It's Album Time)» (1:41)
«Leisure Suit Preben» (4:20)
«Preben Goes to Acapulco» (4:35)
«Svensk Sås» 2:44
«Strandbar» (6:46)
«Delorean Dynamite» (6:46)
«Johnny and Mary» (6:32), med Bryan Ferry
«Alfonso Muskedunder» (3:25)
«Swing Star, Pt. 1» (4:18)
«Swing Star, Pt. 2» (6:18)
«Oh Joy» (7:09)
«Inspector Norse» (6:59)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) It's Album Time på Discogs 
(en) It's Album Time på MusicBrainz
«Ophelia»

«Ophelia» var et barkskip som ble bygget av Reid & Co i Port Glasgow i 1863. Skipet ble bygget i jern, og var på 1177 registertonn. «Ophelia» ble fra 1895 til 1901 drevet av A. M. Flørnes i Arendal og fra 1902 til 1909 drevet av A.S. Ophelia med Leif Gundersen som disponent. Skipet ble ført av H. P. Sørensen i årene 1895-1901, av N. Pedersen i årene 1901-1905, av Gunnar Larsen i årene 1905-1909 og T. Salvesen i 1909.


== Kilder ==
Niels Rasmus Nielsen: De hvite seil 1934-1947, særtrykk etter Vestlandske Tidende Bind 2 s. 53
Aur prestegård

Aur prestegård ligger ved Aurskog kirke i Aurskog-Høland kommune i Viken. Prestegården består i dag av prestebolig, forpakterbolig, låve, bu og grisehus, og forvaltes av Stiftelsen Aur Prestegård. De nåværende bygningene er bygget fra 1700-tallet og framover, men kirken og prestegården har sin historie tilbake til middelalderen. Tre av husene er fredet av Riksantikvaren.


== Eksterne lenker ==
Nettside for Aur prestegård
«Aur prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.