jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Baralipton

Baralipton er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore til store (30-55 millimeter), avlange, lyst gråbrune trebukker. Dekkvingene har mørke flekker eller tverbbånd. Denne gruppen har hodet noe fremstrakt, tydelig innsnevret bak fasettøynene (med tydelig "hals"). Antennene har et kraftig, sylindrisk, innerste ledd, det andre leddet er lite og knappformet, det tredje leddet svært langt, litt krumt og tykkere enn de følgende leddene. Pronotum er forholdsvis lite uten tenner langs ytterkanten. Dekkvingene har skarpe, opphøyde lengdekjøler som danner en lang "Y". Artene ligner mye på slekten Aegosoma, men skiller seg fra disse på dekkvingenes mørke tegninger.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Aegosomatini Thomson, 1860
Slekten Baralipton Thomson, 1857
Baralipton cheworum Komiya, 2003 - Borneo
Baralipton dohrni Lameere, 1909 - Sri Lanka
Baralipton maculosum Thomson, 1857 - fra India til Vietnam
Baralipton severini Lameere, 1909 - fra India til Sumatra


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Aegosomatini. Med bilder av mange av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Baralipton i Encyclopedia of Life 
(en) Baralipton i Global Biodiversity Information Facility 
Baralipton – detaljert informasjon på Wikispecies
Radioåret 1946

Radioåret 1945 er en oversikt over hendelser, radioprogram, fødte og avdøde personer med tilknytning til radio i 1946.


== Hendelser ==
28. juni: Organisation internationale de radiodiffusion (OIR) grunnlegges i Brussel med 26 medlemmer.


== Referanser ==
UCI World Ranking

UCI World Ranking er en rullerende ranking av mannlige landeveissyklister. Den ble innført i 2016 i tillegg til rankingen i UCI WorldTour og kontinentaltourene der ingen ryttere kan ta poeng i begge. Rankingen går på tvers av alle UCI-ritt, og inkluderer også U23. Det er både en individuell ranking og en nasjonsranking der nasjonens åtte beste ryttere teller med.
Rankingen publiseres hver mandag av UCI, og er (fra og med 2017) basert på resultatene fra de siste 52 ukene.


== Ranking ==
Pr. 28. april 2019


=== Individuell ranking ===


== Poengskala ==


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Launch of a new UCI World Ranking, pressemelding fra UCI, 24.12.2015
UCI Regulations: Part II: Road Races , Version on 01.01.2016, Chapter X
New UCI Rankings System, inrng.com, 2. januar 2016
Hans Torgersen Vestby

Hans Torgersen Vestby (født 6. mars 1862, død 26. juli 1927) fra Vestby i Strømmen konstruerte antagelig Norges første bil med forbrenningsmotor. Motoren var sannsynligvis hans egen konstruksjon. Bilen må også ha vært den første eller andre bilen med slik motor som i det hele tatt ble konstruert i Norden. I oktober 1895 tilbakela bilen strekningen fra Strømmen til Kristiania for egen motor, som beskrives som «en Petroleumsmotor». 
Turen må ha foregått langs det som i dag heter Gamle Strømsvei, for Strømsveien slik den ligger i dag ble bygd i årene etter 1910.Hans Torgersen Vestby var født på gården Øvre Vestby i Strømmen. Han overtok etter hvert gården, men var betydelig mer interessert i teknikk enn i jordbruk. Ifølge tradisjonen på stedet hadde han Strømmens første sykkel, som han skal ha konstruert selv. Men en viss interesse for jordbruk hadde han så lenge dette kunne kombineres med teknikk. Han konstruerte flere traktorer, og også systemer for pløying med wiretrekk og maskinkraft i form av stasjonærmotor eller dampmaskin.  Ved siden av gårdsdriften var han ansatt som mekaniker og vognmann på Strømmens Værksted.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gretland, Peer: Bilens historie. Bilismens utvikling i Norge og en kronologisk oversikt over bilens historie. KNA, Oslo 1951
Bertheau, Øistein/Krogsæter, Trygve: Bilen kommer til Norge. Norsk Teknisk Museum, Oslo 1988  ISBN 82-90115-22-9
Bertheau, Øystein/Christian Stokke: Made in Norway? Historien om forsøk på bilproduksjon i Norge. Norsk Teknisk Museum, Oslo 1991. ISBN 82-90115-24-5
Bunæs, Steinar og Alf Stefferud: Strømmen I. Historien om stedet og folket i hundre år fra rundt 1850. Utg. Strømmen Vel og Sagelvas Venner. Strømmen 2006. ISBN 978-82-997416-0-6.
Stratus Technologies

Stratus Technologies, Inc., frem til 1999 kalt Stratus Computer, Inc. er en amerikansk produsent av programvare og tjenere. Selskapets nåvæende president er  Dave Laurello.
Selskapet eies av Siris Capital Group. Moderselskapet, Stratus Technologies Bermuda Holdings, Ltd., holder til på Bermuda. 
Selskapet holdt tidligere til i Marlborough, Massachusetts, og produserte feiltolerante minidatamaskiner i konkurranse med Tandem Computers og Digital Equipment Corporation's VAX.
Fra 1983 ble datamaskinene solgt verden over av Olivetti under varemerket CPS/32. Fra 1985 til 1993 ble de solgt av IBM under varemerket IBM System/88. Selskapet har nå sitt hovedkvarter i Maynard, Massachusetts.
Orientplatan

Orientplatan (Platanus orientalis) er et stort, løvfellende tre som hører hjemme i det østlige middelhavsområdet og Vest-Asia.
Det blir opptil 30 m høyt med en bred, irregulær krone. Barken er lyst rødbrun og skaller av i runde flak som etterlater gule flekker. Bladene er håndflikete med 5 fliker som er dypt innskåret. Treet er sambu med adskilte hann- og hunnblomster på samme tre. Fruktstandene er 15 cm lange med 2–5 frukter. Frukten er kulerund med en diameter på 30 mm; den er en samling av smånøtter med krumme torner.
Orientplatan vokser på fuktig jord langs elver sammen med or, pil og poppel. Arten vokser opprinnelig i middelhavslandene østover fra tidligere Jugoslavia og videre østover til Iran. Den kaster tett skygge og er vanlig dyrket i hele middelhavsområdet og i Asia østover til Himalaya. Dyrkete trær klarer seg godt også på tørr jord. Orientplatan er mindre hardfør enn hybriden londonplatan og er ikke så vanlig plantet lenger nord i Europa. 


== Kilder ==
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 272. ISBN 82-10-01282-7. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 83. ISBN 82-562-0490-7. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 73–74. ISBN 0-7136-7015-0. 


== Eksterne lenker ==
(en) Orientplatan i Encyclopedia of Life 
(en) Orientplatan i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Orientplatan hos ITIS 
(en) Orientplatan hos NCBI 
(en) Orientplatan hos The International Plant Names Index 
(en) Orientplatan hos Tropicos 
(en) Kategori:Platanus orientalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Platanus orientalis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Platanus orientalis – detaljert informasjon på Wikispecies
Primož Roglič

Primož Roglič (født 29. oktober 1989) er en slovensk syklist og tidligere skihopper.
Han var skihopper i perioden 2003–2011, og ble juniorverdensmester for lag i 2007. Da hoppkarrieren som senior ikke utviklet seg slik han hadde håpet mistet han motivasjonen og forsøkte seg på sykkel i stedet.Under Sykkel-VM 2017 i Bergen vant han sølv i temporittet hvor han også var raskest opp den siste stigningen mot Fløyen.I 2019 vant han Vuelta a España sammenlagt. Det samme gjorde han i 2020.I 2021 ble han olympisk mester på tempo, og vant Vuelta a España for tredje gang på rad.


== Meritter - sykling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Primož Roglič – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Primož Roglič – Olympedia 
(en) Primož Roglič – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Primož Roglič – FIS (skihopping) 
(en) Primož Roglič – ProCyclingStats 
(en) Primož Roglič – Cycling Archives 
(en) Primož Roglič – Cycling Quotient 
(en) Primož Roglič – CycleBase 
(en) Primož Roglič – TheSports.org
Ziglipton

Ziglipton er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore til store (35-55 millimeter), avlange, gråbrune eller rødbrune trebukker. Denne gruppen har hodet noe fremstrakt, tydelig innsnevret bak fasettøynene (med tydelig "hals"). Antennene har et kraftig, sylindrisk, innerste ledd, det andre leddet er lite og knappformet, det tredje leddet svært langt, litt krumt og tykkere enn de følgende leddene. Pronotum er forholdsvis lite uten tenner langs ytterkanten. Dekkvingene har to parallelle, skarpe lengderibber.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Filippinene og Borneo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Aegosomatini Thomson, 1860
Slekten Ziglipton Komiya, 2003
Ziglipton drumonti Komiya, 2003 - Filippinene
Ziglipton hudepohli Komiya & Drumont, 2004 - Filippinene
Ziglipton jirouxi Komiya, 2003 - Borneo
Ziglipton lumawigi (Hüdepohl, 1987) - Filippinene
Ziglipton marieae Komiya, 2003 - Filippinene
Ziglipton sanchezi (Schultze, 1920) - Filippinene


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Aegosomatini. Med bilder av mange av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Ziglipton i Encyclopedia of Life 
(en) Ziglipton i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Ziglipton – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ziglipton – detaljert informasjon på Wikispecies
Georg Nicolaus Adelsvärd

Georg Nicolaus Adelsvärd (født 31. august 1810, død 26. november 1878 i Paris) var en svensk adelsmann (friherre) og diplomat.
Adelsvärd var sønn av offiseren Göran Axel Adelsvärd og bror til offiseren Reinhold Casimir Oscar Adelsvärd. Faren ble tatt til fange i Stralsund under Napoleonskrigene og ført til Frankrike, hvor han bosatte seg. Adelsvärd begynte sin diplomatiske løpebane i 1837. Han ble i 1856 svensk-norsk envoyé i St. Petersburg og i 1858 i Paris. Han tok avskjed i 1877.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Adelsvärd, Georg Nicolaus», i Nordisk familjebok. Uggleupplagen, bind 1. 1904.
Lars Monrad Lassen

Lars Monrad Lassen (født 1. august 1820 i Bergen, død 18. januar 1858 i Christiania var en norsk embetsmann.
Lassen var sønn av Albert Lassen og Abigael Vogt Monrad. Han ble student i 1837 og cand. jur. i 1842. Samme år ble han ansatt i postverket. I 1847 ble han byråsjef og i 1853 ekspedisjonssjef for postkontoret i Indredepartementet. I dette embetet hadde han ledelsen over det norske postvesenet. Han tok avskjed med vartpenger i 1857 og døde året etter.


== Litteratur ==
Jakob Schøning: Norske posttjenestemænd 1814–96. Kristiania: 1897.
Prionotoma

Prionotoma er en slekt av biller som hører til underfamilien sagbukker (Prioninae) i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore til store (30-55 millimeter), lyst rødbrune trebukker, forkroppen vanlivis mørkere. Antennene er ganske tynne. Pronotum er forholdsvis stort og bredt, med en kraftig skulpturert, litt fløyelsaktig overflate, i den fremre delen med et par dype, mer eller mindre trekantede groper. Dekkvingene er kraftig punkterte og har tre lave lengderibber.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Slekten lever i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Macrotomini Thomson, 1860
Gruppen Macrotomina Thomson, 1860
Slekten Prionotoma Kolbe, 1894
Prionotoma castroi (Ferreira & Veiga Ferreira, 1952) - Zimbabwe
Prionotoma gestroi (Lameere, 1903) - vidt utbredt i Afrika
Prionotoma girardi Quentin & Villiers, 1978 - Elfenbenskysten
Prionotoma gregaria (Thomson, 1877) - Sentral- og Vest-Afrika
Prionotoma jordani (Lameere, 1903) - vidt utbredt i Sentral- og Vest-Afrika
Prionotoma kucerai Adlbauer & Delahaye, 2017 - Etiopia
Prionotoma mixta Quentin & Villiers, 1978 - Sentral- og Vest-Afrika
Prionotoma schillingsi (Lameere, 1903) - Kenya


== Kilder ==
Liste over artene i Macrotomina


== Eksterne lenker ==
(en) Prionotoma i Encyclopedia of Life 
(en) Prionotoma i Global Biodiversity Information Facility 
Prionotoma – detaljert informasjon på Wikispecies 
Liste over Macrotomini, med bilder av noen av artene
Esmeralda (bille)

Esmeralda er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore (10-25 millimeter), brede trebukker, små til Prioninae å være. På farge er dee oftest blått metallglinsende, hannene har gjerne oransjerødt pronotum. Pronotum er mye bredere enn langt og nærmest femkantet, spredt og grovt punktert. Scutellum er uvanlig stort (til trebukker å være), kileformet og blankt. Dekkvingene er brede, uten punktrader, men de kan ha noen lave lengderibber.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det nordøstlige Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Mallaspini Thomson, 1861
Slekten Esmeralda Thomson, 1861 - 4 arter
Esmeralda coerulea (Schönherr, 1817) - nordlige Sør-Amerika
Esmeralda costulata Bates, 1891 - Guyana og det nordlige Brasil
Esmeralda laetifica Bates, 1869 - nordlige Sør-Amerika
Esmeralda polita Fragoso & Monné, 1988 - Brasil


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Mallaspini


== Eksterne lenker ==
(en) Esmeralda i Global Biodiversity Information Facility 
Esmeralda (Cerambycidae) – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Esmeralda coerulea
Bilde av Esmeralda polita Arkivert 12. februar 2017 hos Wayback Machine.
Joachim Tielke

Joachim Tielke (1641–1719) var en tysk musikkinstrumentbygger, regnet som en av sin tids mest betydelige lutt- og fiolinmakere.
Verkstedet til Tielke produserte nesten alle typer klimpre- og strykeinstrumenter som var i bruk på hans tid. I en publikasjon av Friedemann og Barbara Hellwig listes det opp  169 instrumenter og fragmenter, deriblant lutt, mandora, angelica, gitar, hamburgske cithrinchen, pochette, fiolin, viola d'amore, baryton, gambe og cello.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Günther Hellwig: Joachim Tielke. Ein Hamburger Lauten- und Violenmacher der Barockzeit. Verlag Erwin Bochinsky, Frankfurt am Main 1980, ISBN 3-920112-62-8.


== Eksterne lenker ==
Webside om Joachim Tielke og hans arbeider
Biografi og informasjon om instrumentsamlinger i Museum für Musikinstrumente der Universität Leipzig
T. F. Green lufthavn

T. F. Green lufthavn (Fullt navn: Theodore Francis Green Memorial State Airport, IATA: PVD, ICAO: KPVD) er en lufthavn i den minste av delstatene i USA, Rhode Island.  Lufthavnen har for det meste innenriks flytrafikk i USA, og utenriks flytrafikk til Kapp Verde - øyene.  Condor Airlines har flyrute til Frankfurt internasjonale lufthavn i Tyskland (sesong).  Norwegian starter rute til Bergen lufthavn, Flesland (sesong) og flere ruter til Irland samt Edinburgh i Skottland i juli 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lufthavnens hjemmeside (Engelsk)
Buginesere

Buginesere (Bugi) er et malayfolk som opprinnelig var bosatte ved Bonibukten på det sørlige Sulawesi i Indonesia.
Bugineserne har gjort seg kjente som dyktige sjøfarere og kolonister og som fryktede sjørøvere. De har under sine ferder spredt seg vidt om i den sørøstasiatiske øyverden og finnes langs store deler av Celebes' kyster, på Borneo, Malakkahalvøya och på de mindre Sundaøyene. Deras maktutvikling sammenfalt med islams gjennomslag i området, deres maktutbredning kulminerte på 1700-tallet.


== Kilder ==
Carlquist, Gunnar, red. (1930). Svensk uppslagsbok. Bd 5. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 288. 


== Litteratur ==
Christian Pelras (1996), The Bugis, Backwell Publishing,
Ochyrini

Ochyrini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store (10-40 millimeter), slanke trebukker. Antenner og bein er rødgule, kroppen mer eller mindre brunlig til svart. Antennene er snaut så lange som kroppen. Pronotum er nærmest kuleformet med en skarp pigg midt på hver sidekant, ved roten med en sylindrisk "krage". Dekkvingene er lange og smale, litt innbuktet i midten (timeglass-formede), spissen avrundet.


== Levevis ==
Biologien til gruppen er ukjent.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==
Slekten Ochyra blir ofte regnet til stammen Tillomorphini.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Ochyrini Pascoe, 1871
Slekten Ochyra Pascoe, 1871
Ochyra coarctata Pascoe, 1871
Ochyra nana van de Poll, 1892
Ochyra variabilis Lea, 1918


== Kilder ==
Longicorn ID - Ochyrini [1]


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Bilder av Ochyra sp., trolig coarctata
Oedenoderini

Oedenoderini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små, slanke, rødbrune trebukker. Pronotum er bredere enn dekkvingene.


== Utbredelse ==
Gruppen lever i Vest-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Oedenoderini Aurivillius, 1912
Slekten Oedenoderus Chevrolat, 1858
Oedenoderus pupa Chevrolat, 1858
Oedenoderus sphaericollis (Chevrolat, 1855)


== Kilder ==
Forestry images - Oedenoderus pupa
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata, Gamle verden Arkivert 7. februar 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Oedenoderini – detaljert informasjon på Wikispecies
Urfjellet

Urfjellet er et fjell nord for Velledalen sentralt i Sykkylven kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 267 meter over havet. Toppen kan nås enklest via skaret Koppen i sør, enten fra Langenesvatnet eller fra Hjorthol i Velledalen.


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia


== Referanser ==
Siste trikk

Siste trikk (fransk originaltittel Le Dernier Métro) er en fransk film fra 1980, regissert av François Truffaut med Catherine Deneuve og Gérard Depardieu i hovedrollene.


== Handling ==
På vei for å starte øvingene på Théâtre Montmartre, hvor han har blitt ansatt som mannlig hovedrolle for en ny produksjon, blir unge Bernard Granger gjentatte ganger avvist av en kvinne han forsøker å plukke opp på gaten. Når han kommer frem til teateret, viser det seg at kvinnen er produksjonsdesigner Arlette, som er lesbisk. Bernard møter også den tidligere stjernen Marion, som både er eier av teatret og skal spille den kvinnelige hovedrollen i oppsetningen.
Marions jødiske ektemann, Lucas, er direktøren for teatret som antas å ha forlatt Paris som følge av andre verdenskrig og nazistenes forfølgelse av jøder. Men de holder fremdeles til i en kjeller. Den første kvelden de skal holde en oppsetning ved teateret er det fullt hus, men en av avis-anmeldelser neste morgen er grusomt fiendtlig reportasje om oppsetningen.
Forfatteren av stykket, Daxiat, en anti-semitt, håper å fjerne Marion og ta over kontroll på teateret hennes. En natt begynner to Gestapo-agenter å søke gjennom teatret, og Marion henvender seg til Bernard i desperasjon for å få akutt hjelp til å skjule Lucas og hans teater-effekter.


== Rollelste ==
Catherine Deneuve - Marion Steiner
Gérard Depardieu - Bernard Granger
Heinz Bennent - Lucas Steiner
Jean Poiret - Jean-Loup Cottins
Andréa Ferréol - Arlette Guillaume
Paulette Dubost - Germaine Fabre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Siste trikk på Internet Movie Database 
(no) Siste trikk hos Filmfront 
(sv) Siste trikk i Svensk Filmdatabas 
(da) Siste trikk i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Siste trikk på Allociné 
(nl) Siste trikk på MovieMeter 
(en) Siste trikk på AllMovie 
(en) Siste trikk på Rotten Tomatoes
Den gifte kvinnen

Den gifte kvinnen  (fransk: Une femme mariée) er en fransk langfilm fra 1964 regissert av Jean-Luc Godard.


== Handling ==
Den gifte kvinnen skildrer et døgn i Charlottes liv. Hun lever en pen, borgerlig tilværelse med mann, barn og elsker. Denne dagen får hun vite at hun er gravid, men hun vet ikke om det er med mannen eller elskeren.


== Skuespillere ==

Macha Méril som Charlotte
Bernard Noël som Robert, elsker.
Philippe Leroy som Pierre, en ektemann.
Roger Leenhardt som Pierre's venn, en film-produsent.
Rita Maiden, en hushjelp.
Christophe Bourseiller som Nicolas


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Den gifte kvinnen på Internet Movie Database 
(no) Den gifte kvinnen hos Filmfront 
(sv) Den gifte kvinnen i Svensk Filmdatabas 
(da) Den gifte kvinnen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Den gifte kvinnen på Allociné 
(nl) Den gifte kvinnen på MovieMeter 
(en) Den gifte kvinnen på AllMovie 
(en) Den gifte kvinnen på Rotten Tomatoes
Siste tango i Paris

Siste tango i Paris  (italiensk: Ultimo tango a Parigi) er en engelskspråklig fransk-italiensk erotisk dramafilm fra 1972 regissert av Bernardo Bertolucci. Hovedrollene spilles av Marlon Brando og Maria Schneider.
Filmen ble meget omstridt og regnes som en av de mest omdiskuterte filmene noensinne. Reaksjonene kom på grunn av dens seksuelle skildringer, inkludert en voldtektsscene.


== Handling ==
Filmen handler om enkemannen Paul (Marlon Brando) som reiser til Paris etter sin kones død. Der innleder han et anonymt seksuelt forhold med en ung forlovet fransk kvinne, Jeanne (Maria Schneider).


== Om filmen ==
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret filmen til tidenes 48. beste kjærlighetsfilm fra USA.


== Medvirkende ==
Marlon Brando - Paul
Maria Schneider - Jeanne
Jean-Pierre Léaud - Thomas
Maria Michi - Rosas mor
Massimo Girotti - Marcel, Rosas tidligere elsker
Giovanna Galletti - Prostituert og venninne av Rosa
Darling Légitimus - Portner
Catherine Allégret - Catherine
Gitt Magrini - Jeannes mor
Luce Marquand - Olympia
Veronica Lazar - Rosa, Pauls avdøde kone
Dan Diament - TV-tekniker
Catherine Sola - script girl
Mauro Marchetti - Kameramann
Peter Schommer - Assisterende kameramann
Catherine Breillat - Mouchette


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Siste tango i Paris på Internet Movie Database 
(no) Siste tango i Paris hos Filmfront 
(no) Siste tango i Paris på NRK TV 
(sv) Siste tango i Paris i Svensk Filmdatabas 
(da) Siste tango i Paris i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Siste tango i Paris på Allociné 
(nl) Siste tango i Paris på MovieMeter 
(en) Siste tango i Paris på AllMovie 
(en) Siste tango i Paris på Turner Classic Movies 
(en) Siste tango i Paris på Rotten Tomatoes