jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Duck Dodgers

Duck Dodgers er en amerikansk animert TV-serie produsert av Warner Bros. Animation fra 2003 til 2005. Serien ble sendt på Boomerang og Cartoon Network i Norge (med norsk tale). Serien er en spin-off og basert på Looney Tunes kortfilmen med samme navn.


== Rollefigurer ==


=== Duck Dodgers ===
Hovedkarakteren i serien, spilles av Daffy Duck.


=== Kadett ===
(oppr. Space Cadet) sidekicken til Duck Dogders. Spilles av Pelle Pigg (engelsk: Porky Pig).


=== Dr. I.Q. Høy ===
(oppr Dr. I.Q. HI)


=== Kommandant X2 ===
(oppr. Martian Commander) Spilles av Marvin Marsmann (engslk: Marvin the Martian).


=== Dronning Tyrahnee ===
(oppr. Queen Tyrahnee)


=== Agent Yoshimi ===


=== K'Chutha Sa'am ===
Spilles av Barte Sam (engelsk: Yosemite Sam)


=== K-9 ===
Kommandant X2 sin hund.


== Norske stemmer ==
Kim Fangen som Duck Dodgers og Ivrig, ung romkadett
Per Frisch som Dr. I.Q. Høy
Rune Alstedt som Kommandant X2
? som Dronning Tyrahnee
Siv Klynderud som Agent Yoshimi
Hallvard Lydvo som K'Chutha Sa'am og Dr. Woe
Harald Mæle som Long John Silver den 23 og Robot-lakei
Øyvind B. Lyse
Simen Sand


== Engelske/originale stemmer ==
Joe Alaskey som Duck Dodgers og Kommandant X2
Bob Bergen som Kadett
Richard McGondale som Dr. I.Q HI
Tia Carrere som Dronning Tyrahnee
Frank Welker som K-9
Michael Dorn som Robot-lakei
John O'Hurley som Kaptein Star Johnson
Michael Patrick McGill som Bigfoot
Maurice LaMarche som K'Chutha Sa'am


== Eksterne lenker ==
(en) Duck Dodgers på Internet Movie Database 
(en) Duck Dodgers på AllMovie 
(en) Duck Dodgers på Metacritic
Edvard Støland

Edvard Støland  (født 24. oktober 1899, død 17. januar 1992) var en norsk fagforeningsleder, streikeleder og sentral NKP-tillitsmann på Herøya.
Støland hadde under krigen en sentral rolle i motstandsbevegelsen i Telemark. Etter krigen ble han valgt til formann i Herøya Arbeiderforening, et verv han hadde fra 1946 til 1948. Han ledet også den store Herøya-streiken i 1948, en konflikt som endte i et bittert nederlag for Herøya-arbeiderne. Under aksjonen hadde de streikende trosset Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbunds pålegg, og på forbundets landsmøte i 1949 ble aksjonsledelsen utelukket fra å ha tillitsverv innen fagorganisasjonen for en periode på tre år. Dette rammet Støland.
Han ble også et offer for det bitre Furubotn-oppgjøret i NKP. Furubotn-fløyen sto sterkt innen partiet i Telemark, og en rekke av partiet tillitsmenn i distriktet ble i oppgjøret drevet ut av partiet, blant dem Støland.


== Referanser ==
Ti gutter og en gjente

Ti gutter og en gjente er en norsk barnefilm fra 1944 regissert av Alexey Zaitzow.


== Handling ==
Filmen handler om ti gutter som forsøker å hjelpe en gatemusikant med å samle inn penger til trekkspill. Filmen regnes som en av Norges første barnefilmer.


== Rolleliste ==
Else Budde - Vivian
Arol Selmer - Markus, gatemusikanten
Cecil Aagaard - Brannmann
Snefrid Aukland - En hamstredame
Øistein Fredstie - Tobben
Per Hagelsten - Finge'n
Ole Viktor Hagen - Hans
Jens Holstad - Musikkhandleren
Victor Ivarson - Nilles far, teatersjefen
Tommie Larsen - Skravla
Karin Meyer - Markus' mor
Kåre Næss - Nille
Tor Oskar Næss - Ola
Bjørn Pedersen - Knerten
Stein Rogge - Vorta
Per Torkildsen - Per
Knut Tønnesen - Petter, gatens skurk
Ragnar Østrem - Kjøttkaka


== Mottagelse ==
Aftenposten: «Norsk filmproduksjons første barnefilm er dermed en realitet. Den tilfredsstiller nok ikke de krav vi i dag bør sette til norsk film, men for de aller yngste kinogjengerne er den god underholdning.» 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ti gutter og en gjente på Internet Movie Database 
(no) Ti gutter og en gjente i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Ti gutter og en gjente hos Filmfront
FilmLex

FilmLex er en filmdatabase for den profesjonelle filmbransjen i Norge. Databasen utvikles og distribueres av FilmInfo AS.
Den første utgaven av FilmLex kom i 1989.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Erik Folke Gustavson

Erik Folke Gustavson (født 1929, død 1985) var en norsk filmregissør og reklamemann. 
Spillefilm: De kalte ham Skarven (1964). Ansatt i Central Film AS, hvor han ledet Hamburg-kontoret. Produserte og regisserte en rekke reklamefilmer ut over 60 og 70-tallet. Utdannet reklametegner,i Stockholm. Far til den norske filmregissøren Erik Gustavson. Datteren Lise Gustavson har arbeidet i og ledet flere avdelinger ved Norsk filminstitutt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Folke Gustavson på Internet Movie Database
Å begrave en hund

Å begrave en hund er en norsk komedie fra 2013, regissert av Andreas Lisberg og Julie Hagemann.


== Handling ==
De fire barndomsvennene Mikkel, Jo, Stoffern og Lasse samles hvert år til "Guttas årlige hyttetur". En tur der praten stort sett går i jenter og historier fra fortiden. Øl og evige tradisjoner. På hver sin måte er de alle egentlig ferdig med hytteturen. Likevel fortsetter de år etter år. Når årets hyttetur blir totalt forandret, settes gutta på en prøve som endrer alt. Eller kanskje ingenting.


== Referanser ==
Arne Hjelm Nilsen

Arne Hjelm Nilsen  (født 6. januar 1926, død 7. juli 1967) var en norsk journalist, sentral i Arbeiderpartiets og de hemmelige tjenesters kartlegging av norske kommunister under den kalde krigen.
Nilsen tjenestegjorde under krigen i de norske polititroppene i Sverige, og engasjerte seg alt da i aktivitet for å kartlegge Norges Kommunistiske Partis folk. Fra eksilmiljøet skrev han rapport til legasjonen i Stockholm om kommunistenes aktivitet.
Han var journalist og redigerte en periode AUFs ukeavis Arbeiderungdommen, før han begynte i Tidens Krav i Kristiansund. Derfra kom i 1951 til Arbeiderbladet. Der arbeidet han med faglig stoff, og fikk etter hvert et betydelig kontaktnett i fagbevegelsen. Fra 1961 ble han leder for den faglig avdelingen, og han var formelt ansatt i avisen til han ble syk og døde i 1967.
Etter hvert kom imidlertid stadig mer av Nilsens aktivitet til å dreie seg om kampen mot kommunistenes innflytelse i fagbevegelsen, kartlegging av norske kommunister og utvikling av samarbeidet mellom LO-apparatet og de hemmelige tjenester. I praksis var hans nærmeste oppdragsgiver utenfor avisen LO-formann Konrad Nordahl. Nilsen hadde også tett kontakt både med Haakon Lie i AP og Erik Næss i overvåkningspolitiet. Det har vært hevdet at journalistarbeidet etter hvert ble en ren dekkstilling som skulle skjule hans arbeid med å følge kommunistene. Ifølge Christian Christensen mente også Nilsen selv det. 
I 1955 var Nilsen elev ved et etterretningsstabskurs Forsvaret arrangerte. Lund-kommisjonen antar imidlertid at Nilsen primært samarbeidet med overvåkningspolitiet, i mindre grad med Etterretningstjenesten. Nilsen samarbeidet med Ivar Hobbelhagen, som dels hadde samme oppgave som informant innen LO-AP-apparatet, men som trolig hadde mer utbredt kontakt med E-tjenesten.


== Referanser ==


== Kilder ==
Lund-rapporten, punkt 15.3.2.2
Amandaprisen 1989

Amandaprisen 1989 var den femte utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 19. august 1989 i forbindelse med den 17. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske film- og TV-produksjoner i perioden 1. juli 1988 til 30. juni 1989. 
Det ble delt ut fjorten priser i elleve klasser, to flere klasser og tre flere priser enn året før. Det ble delt ut to ærespriser og som året før, tre priser for beste faglige innsats. Beste dokumentarfilm og beste kortfilm var igjen to separate klasser og fjernsynsprisen ble delt i to priser: beste dramatiske fjernsynsproduksjon og beste underholdningsproduksjon for fjernsyn. Dokumentarfilmen For harde livet fikk flest priser med tre, mens thrillerfilmen Karachi fikk to priser. 
Utdelingen ble overført på NRK TV og ledet av Yngvar Numme mens Pete Knutsen var kapellmester.


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.


== Kilder ==
«Amanda til Amanda?». Stavanger Aftenblad. 19. august 1989. s. 50.  CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
«Amandaprisen 1989 i NRKs nett-TV». 19. august 1989. Besøkt 4. juli 2020. 
«Amandas historie med lenke til prisvinnere». filmfestivalen.no. Besøkt 4. juli 2020.
Bakhmut

Bakhmut (ukrainsk og russisk: Бахмут), tidligere (1924–2016) Artemivsk (ukrainsk: Артемівськ) eller Artjomovsk (russisk: Артёмовск), er en by i Donetsk oblast i Ukraina. Den er det administrative senteret i Bakhmut rajon. Byen ligger ved elven Bahmutka omkring 89 km fra Donetsk. Byen hadde omkring 80 000 innbyggere i 2005.


== Historie ==
Det er spor etter etter en bosetting her fra 1557, men byen ble offisielt grunnlagt i 1571 og er kalt opp etter elven den ligger ved. Bosettingen startet opprinnelig som en grenseovergang og ble seinere et festningsverk. I 1701 ga Peter I ordre om å bygge et fort på stedet og kalte byen Bakhmut. Fortet stod ferdig i 1703. Høsten 1705 erobret kosakker ledet av Ataman Kondrat Bulavin saltgruvene i Bakhmut salt, som senere fikk byen til å bli et av sentrene for Bulavinopprøret og de holdt byen til mars 1708. I 1783 fikk Bakhmut bystatus. I 1876 ble det oppdaget flere saltforekomster og det ble raskt bygget ut flere gruver. I 1924 ble navnet på byen endret til Artemivsk, til ære for Artem, en russisk bolsjevik som bodde og arbeidet i byen de første årene av revolusjonen. I 2016 vedtok Verkhovna Rada å bytte navnet tilbake til Bakhmut.Byen var okkupert av tyskerne fra 31. oktober 1941 til 9. mai 1943.


== Befolkningsutvikling ==
Kilde: 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bakhmut – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Бахмут – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Al-Qûshdji

Ala al-Dīn Ali ibn Muhammed eller Al-Qûshdji (født 1403 i Samarkand, død 1474 i Istanbul) var en muslimsk teolog, matematiker, lingvist og astronom, som det meste av sitt liv arbeidet ved hoffet til timuridherskeren Ulug Bek, og etter dennes død hos sultan Mehmet II i Istanbul.
Gjennom sine arbeider åpnet han for tanken om at jorden ikke nødvendigvis var universets stillestående sentrum, og han er derfor beskrevet som «en av de mange klassiske islamske astronomer som muliggjorde den kopernikanske revolusjonen.»Hans tilnavn Qûshdji kommer av det tyrkiske kuşçu (falkoner); hans far var Ulug Beks falkefanger.


== Referanser ==
Amandaprisen 1991

Amandaprisen 1991 var den syvende utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 24. august 1991 i forbindelse med den 19. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske film- og TV-produksjoner i perioden 1. juli 1990 til 30. juni 1991. 
Det ble delt ut fjorten priser i tolv klasser. Det var ingen endring i klassene sammenlignet med året før. Det ble delt ut 3 ærespriser til Wenche Foss, Arve Opsahl og Leif Juster. NRK fjernsynsteaterets Dødsdansen vant flest priser med tre priser.
Utdelingen ble overført på NRK TV og ledet av Lise Fjeldstad som også vant prisen for beste kvinnelige hovedrolle. Pete Knutsen var orkestermester. 


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.


== Kilder ==
«Amanda-Mia er klar». Stavanger Aftenblad. 24. august 1991. s. 17.  CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
«Amandaprisen 1991 i NRKs nett-TV». 24. august 1991. Besøkt 5. juli 2020. 
«Amandas historie med lenke til prisvinnere». filmfestivalen.no. Besøkt 5. juli 2020.
Spillexpo

Spillexpo er en norsk spillmesse. Arrangementet har siden 2012 blitt holdt hver november eller desember på Norges Varemesse i Lillestrøm og varer tre dager i strekk. Spillexpo trekker i hovedsak unge mennesker med interesse for spill og teknologi.


== Historie ==
Spillexpo ble først arrangert i 2012. Messen ble startet av Erling Løken Andersen og Julius Solheim i regi av Norgesexpo AS og tok mål av seg å bli en samlende arena for norsk spill- og teknologibransje. Spillexpo 2012 ble gjestet av nærmere 10.000 besøkende. Året etter steg besøkstallet til 15.000. Siden oppstarten har messen vært gjestet av faste utstillere som Nintendo, Sony PlayStation, Microsoft Xbox, Electronic Arts, Komplett.no, m.fl.


== Se også ==
Liste over store norske datatreff


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(no) Spillexpo på Instagram
Amandaprisen 1992

Amandaprisen 1992 var den åttende utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 22. august 1992 i forbindelse med den 20. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske film- og TV-produksjoner i perioden 1. juli 1991 til 30. juni 1992. 
Foran utdelingen ble det gjort flere endringer i priskategoriene og det ble delt ut priser og stipend i ni klasser, tre færre enn året før. Det ble ikke delt ut priser i klassene for fjernsynsproduksjoner, dokumentarer, barne/ungdomsfilmer, kortfilmer og fagpris. For første gang ble det delt ut egen pris for beste manus. I tillegg var det eneste gang stipendene Televerkets filmstipend og Kassettavgiftsfondets prisstipend delt ut. Filmen Frida - med hjertet i hånden fikk flest priser med to mens Liv Ullmann fikk Amandakomiteens ærespris.
Utdelingen ble overført på NRK TV og ledet av Lisa Strindberg assistert av Henrik Scheele som kafévert inspirert av filmen Casablanca. Kåre Grøttum var kapellmester.


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.


== Kilder ==
«Filmfest i Haugesund». Stavanger Aftenblad. 22. august 1992. s. 51.  CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
«Amandaprisen 1992 i NRKs nett-TV». 24. august 1991. Besøkt 6. juli 2020. 
«Amandas historie med lenke til prisvinnere». filmfestivalen.no. Besøkt 6. juli 2020.
Shevils

Shevils er et norsk hardcore-band fra Oslo som ble etablert i 2010. 


== Utgivelser ==


=== The Year of the Fly (2011) ===
Bandet ga i 2011 ut debutalbumet The Year of the Fly, som ble produsert av Milton Von Krogh (Pirate Love) og David Husvik (Extol, Doctor Might & The Mercy Cult). Gjesteartister på innspillingen var Ivar Nikolaisen (Silver), Morten Øby (The Lionheart Brothers), Silje Tombre (Blood Command) og Milton Von Krogh.


=== Lost in Tartarus (2013) ===
Shevils fikk mange gode anmeldelser for sitt andre album, Lost In Tartarus. Albumet var også med på Adresseavisens liste over de beste albumutgivelsene i 2013.


=== The White Sea (2015) ===
I 2015 ga Shevils ut sitt tredje album, The White Sea. Igjen fikk bandet gode anmeldelser og omtaler. The White Sea ble spilt inn i EngfeltForsgren Studio, med Marcus Forsgren som produsent og Peder Simonsen som medprodusent. 


=== Miracle of the Sun (2021) ===
Høsten 2018 startet Shevils arbeidet med et nytt studioalbum, med originalmedlemmene Anders Voldrønning, Anders Emil Rønning og Andreas Andre Myrvold, og med Johan M. Staxrud som nytt medlem. Sommeren 2020 begynte innspillingen av albumet Miracle of the Sun, igjen i samarbeid med Marcus Forsgren (Bror Forsgren, The Lionheart Brothers, Jaga Jazzist, Silence the Foe), og med Knærten Simonsen som medprodusent. Innspillingen fant sted i Studio Paradiso i Oslo. 
I november 2020 kom singelen "Miracle of the Sun", tittelsporet på det kommende albumet. Den andre singelen, Monsters on TV, ble sluppet 15. januar 2021, til gode anmeldelser.Shevils slapp albumet Miracle of the Sun 7. mai 2021, og har høstet en rekke gode anmeldelser og kritikker både i Norge og ellers i verden.. Musikkvideoene til låtene "Scandinavian Death Star" og "Monsters On TV" ble lansert på youtubekanalen til Hardcore Worldwide.


== Medlemmer ==
Anders Voldrønning: vokal
Andreas Andre Myrvold: gitar
Anders Emil Rønning: slagverk
Johan Magnus Staxrud: bass, gitar


=== Live medlemmer ===
Andreas Engeseth: bass, Gitar
Ole Torstein Hovig: Synthesizer
Kristofer Staxrud: Bassgitar
Markus Lind Aase: Gitar, Bassgitar
Torkil Rødvand: Bassgitar
Peter Rudolfsen: Slagverkinstrument
Marcus Forsgren: Bassgitar, Gitar


=== Tidligere medlemmer ===
Arnbjørn Joar Styrkor Marklund: bass
Kristofer Staxrud: Slagverkinstrument
Christoffer Gaarder: gitar


== Diskografi ==
The Year Of The Fly (Oslo Grammofon, 2011) LP
Necropolis (Selvutgitt, 2012) EP
Lost In Tartarus (Tartarus, 2013) LP
The White Sea (Selvutgitt, 2015) LP
The Miracle of the Sun (Selvutgitt, 2021) LP


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Shevils på Facebook
Livland

Livland er et historisk landskap i Baltikum. Landskapet er i dag delt mellom Estland og Latvia. Avgrensningen av Livland er uklar på grunn av stadige grenseendringer i middelalderen. I videste forstand omfatter Livland hele den sørlige halvdelen av Estland og den delen av Latvia som ligger nord for elva Daugava. I snevrere forstand brukes det om det opprinnelige kjerneområdet til liverne, som har gitt landskapet navn. Dette lå i et rektangulært område avgrenset av Rigabukta i vest, Daugava i sør og nådde i nord omtrent til Pärnu og Võrtsjärv i Estland. Riga, Latvias hovedstad ligger også i Livland.
Livland ble på 1200-tallet erobret av Den tyske orden under ledelse av biskop Albert av Riga. Liverne ble deretter tvangskristnet av tyske og nordiske korsfarere. Fra 1561 ble landskapet en del av Polen, i 1629 erobret av Sverige. I perioden 1721–1918 var det en del av Russland. Ved opprettelsen av de baltiske statene etter 1. verdenskrig ble Livland delt mellom Estland og Latvia.
I likhet med navnet Preussen som overlevde gammelprøysserne, beholdt også navnet Livland sin betydning lenge etter den liviske urbefolkningen kom i mindretall. Først etter 1918 har navnet gradvis gått ut av bruk.
Livisk språk har overlevd helt frem til vår tid, men tales nå kun av en håndfull mennesker.
Mattias Thylander

Mattias Thylander (født 22. oktober 1974 i Höllviken) er en svensk tidligere fotballspiller. Thylander, som har spilt både som midtbanespiller og forsvarsspiller i løpet av karrieren, spilte for Malmö FF fra 1991 til 1999, men han har spilt for flere svenske toppklubber, samt en danske Silkeborg IF.
Thylander har en landskamp for Sverige, fra 1997.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mattias Thylander – FIFA 
(en) Mattias Thylander – Transfermarkt 
(en) Mattias Thylander – national-football-teams.com 
(en) Mattias Thylander – FBref
Walfrid Ek

Walfrid «Valle» Ek (født 11. juli 1922, død 1987) var en svensk fotballspiller. Ek, som var spiss, scoret 39 mål i 84 seriekamperfor i to perioder for Malmö FF i Allsvenskan fra henholdsvis 1946 til 1950 og 1951 til 1953. Ek spilte en sesong for sensasjonslaget Råå IF, som tok sølv i sin debutsesong i Allsvenskan, men vendte tilbake til Malmö FF sesongen etter. Ek er kreditert som første målscorer for Råå IF i Allsvenskan, samt spilleren med flest landskamper mens han spilte for klubben, med fire.Ek spilte sammenlagt fem kamper og scoret ett mål for Sveriges herrelandslag i fotball fra 1948 til 1951.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alsiö, Martin (2011). 100 år med Allsvensk fotboll (svensk). Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.
Iziumveien

Iziumveien eller Izium-krigsstien (russisk: Изюмский шлях) er en historisk rute benyttet av krimtatarene på 1500- og 1600-tallet for å trenge gjennom Sloboda Ukraina og så videre inn i Storfyrstedømmet Moskva. Ruten var en avgrening fra Muravskijveien i de øvre deler av Orasjelvens område, etter kryssingen av Severskij Donets på et passende vadested nær Izium, hvorfra den fortsatte nordover mot den store russiske forhugningslinje. 
Mot midten av 1600-tallet ble ruten stort sett forlatt, grunnet etableringen av Kharkov og andre kosakkfestninger i Sloboda Ukraina.
Get on Up (film)

Get on Up er en amerikansk biografisk dramafilm fra 2014, basert på livet til artisten James Brown. Filmen er regissert av Tate Taylor, og har Chadwick Boseman i hovedrollen som Brown.
Filmen kommer på kino 9. januar 2015 i Norge.


== Handling ==
Baserer seg på livet til artisten James Brown, som gikk fra ekstrem fattigdom til å bli en av tidenes mest berømte og innflytelsesrike artister.


== Rolleliste ==
Chadwick Boseman som James Brown
Nelsan Ellis som Bobby Byrd
Brandon Smith som Little Richard
Craig Robinson som Maceo Parker
Jill Scott som Deidre «Dee-Dee» Jenkins
Tika Sumpter som Yvonne Fair
Viola Davis som Susie Brown
Octavia Spencer som Aunt Honey
Keith Robinson som Baby Roy
Lennie James som Joseph «Joe» James
James DuMont som Corporal Dooley
Dan Aykroyd som Ben Bart
Nick Eversman som Mick Jagger
Josh Hopkins som Ralph Bass
Ralph Tresvant som Sam Cooke
Aunjuane Ellis som Vicki Anderson
Julius Tennon som Grandpa Byrd
Corey Sorenson som Captain Jenkins


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Get on Up på Internet Movie Database 
(sv) Get on Up i Svensk Filmdatabas 
(da) Get on Up i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Get on Up på Allociné 
(nl) Get on Up på MovieMeter 
(en) Get on Up på AllMovie 
(en) Get on Up på Rotten Tomatoes 
(en) Get on Up på Metacritic 
(en) Get on Up på Box Office Mojo
Albanusbreen

Albanusbreen, også kjent som Phillipsbreen, er en 46 km lang isbre som flyter vestover mellom sørsiden av Tapleyfjellene og nordsiden av Haysfjellene, og ut i Scottbreen like nord for Mount Zanuck i Dronning Mauds Fjell i Antarktis. Den ble oppdaget i desember 1934 av en geologisk gruppe under Byrd-ekspedisjonen ledet av Quin Blackburn. Byrd ga breen navn etter Albanus Phillips jr., president i Phillips Packing i Cambridge i Maryland, som leverte forsyninger til antarktisekspedisjonene hans i 1928–30 og 1933–35. US-ACAN godkjente navnet i 1947.


== Se også ==
Liste over isbreer i Antarktis


== Referanser ==

 Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Albanus Glacier» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).
Otsjakiv

Otsjakiv (ukrainsk: Очаків, russisk: Очаков, Otsjakov krimtatarsk og tyrkisk: Özü, rumensk: Oceacov) er en liten by i Mykolajiv oblast (fylke) sør i Ukraina. Den er det administrative sentret i Otsjakiv rajon (kommune), mens selve byen har status som en egen rajon i oblasten. Den ligger på en halvøy i Svartehavet, ved innløpet til Dniprolimanen, like ovenfor Kinburn. 
I mange år var dette en byfestning som var senter i en osmansk provins (eyalet). Otsjakiv var strategisk viktig på grunn av at den ligger ved utløpet av Dnipro–Buh-limanen. Her var det gjentatte ganger militære sammenstøt.
Den fantasifulle skrønemakeren baron von Münchhausens berømte ritt på en kanonkule skal ha skjedd her i 1737 under den russisk-østerrikske tyrkerkrig. 
Kontreadmiral Karl Heinrich von Nassau-Siegen (1743–1808) beseiret i 1788 nesten helt knusende en vesentlig større tyrkisk flåte i sjøslaget ved Otsjakiv, hvorpå byen kunne erobres av russiske styrker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ochakiv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alberichbreen

Alberichbreen er en liten isbre i Antarktis som flyter vestover fra Junction Knob mot østsiden av Sykesbreen i Asgard Range i Victoria Land. Den tilhører en gruppe geografiske trekk i fjellkjeden som ble navngitt av New Zealand Antarctic Place-Names Committee etter norrøn mytologi. I tyske sagaer er Alberich den allmektige kongen av dvergene og høvding i Nibelungen. 


== Se også ==
Liste over isbreer i Antarktis


== Referanser ==
 Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Alberich Glacier» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).