jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Frank Horrabin

James Francis Horrabin (født 1. november 1884 i Peterborough, død 2. mars 1962) var en engelsk sosialist, illustratør, kartograf og geograf. Han representerte det britiske arbeiderpartiet Labour i Det britiske parlamentet i perioden 1929–1931 og var en av grunnleggerne av Det britiske kommunistparti.


== Biografi ==
Horrabin tok sin utdannelse ved Stamford Grammar School og Sheffield School of Art, hvor han studerte metalldesign.


=== Avistegner og illustratør ===
I 1906 ble han ansatt som tegner i avisa The Sheffield Telegraph. Tre år senere ble han bilderedaktør for The Yorkshire Telegraph & Star. 11. august 1911 giftet han seg med Winifred Batho og flyttet samme år til London for å arbeide for The Daily New hvor han skapte tegneseriekarakteren Japhet Noah.Under første verdenskrig tjenestegjorde Horrabin på Vestfronten. Da han kom tilbake til England tok han jobb i The News Chronicle. Horrabin ble venn med forfatter H.G. Wells og i 1919 illustrerte han verket The Outline of History (norsk: Wells verdenshistorie - Et utsyn over livets og menneskeslektens saga).


=== Økonomisk geografi ===
I 1923 ga Horrabin ut boka An outline of economic geography der han forsøkte å konstruere en egen sosialistisk geografilære. Boka ble utgitt på norsk av Arbeidernes Opplysningsforbund under tittelen Økonomisk geografi i grunndrag i 1930. Her forsøkte han å trekke opp et skille mellom den borgerlige «rene» geografilæren og sin egen politiske geografilære som var basert på et sosialistisk og historisk-materialistisk rammeverk.


=== Kommunist og antifascist ===
I 1920 var Horrabin en av grunnleggerne av Det britiske kommunistpartiet. Under framveksten av nazismen i Tyskland ble Horrabin overbevist om at Labour burde etablere en enhetsfront mot fascisme sammen med Det britiske kommunistpartiet og Independent Labour Party.


=== Senere liv og død ===
Horrabin skilte seg fra Winifred Batho i 1947. Han giftet seg med enken Margaret Victoria McWilliams året etter. Horrabin døde av lungebetennelse i sitt hjem i Hendon 2. mars 1962.


== Referanser ==


== Litteratur ==
J. F. Horrabin, Axel Sømme: Økonomisk georgrafi i grunddrag (Arbediernes Opplysningsforbund, 1932)


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Horrabin hos Hansards parlamentsdebatter
Jacob Rothschild

Nathaniel Charles Jacob Rothschild (født 29. april 1936 i London) er en britisk forretningsmann og ledende medlem av familien Rothschild. Han er 4. baron Rothschild. Han er ærespresident i Institute for Jewish Policy Research.Foreldrene var Victor Rothschild og Barbara Hutchinson. De ble skilt og Hutchinson giftet seg på nytt med den ledende greske kunstneren Nikos Hadjikyriakos-Ghikas. Emma Georgina Rothschild, professor i historie ved Harvard, er hans halvsøster fra farens andre ekteskap. Emma Georgina Rothschild er gift med Amartya Sen. Jacob Rothschilds nevø, James Amschel Victor Rothschild, er gift med Nicky Hilton.Lucian Freuds portrett av Rothschild henger i National Portrait Gallery.

Rothschild er kjent for sitt filantropiske virke og medvirket blant annet til restaurering av Somerset House og for egen regning restaurerte han Spencer House for 16 millioner pund. Han leder den veldedige stiftelsen som driver Waddesdon Manor på vegne av National Trust og er selv innehaver av den delen av Waddesdon-godset som ikke ble overlatt til National Trust. Han har vært styreformann for National Gallery.I 1961 opprettet han RIT Capital som investeringsselskapet for den britiske grenen av Rothschild-familien. Han arbeidet i den britiske delen av Rothschild-familiens bankimperium, investeringsbanken N M Rothschild & Sons. I 1980 trakk han seg ut etter uenighet med søskenbarnet Evelyn de Rotschild. I 2012 kjøpet han seg inn i Rockefeller-konsernet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacob Rothschild, 4th Baron Rothschild – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jacob Rothschild på Internet Movie Database 
(en) Jacob Rothschild hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Jacob Rothschild hos The Peerage
Kirishitan Yashiki

Kirishitan Yashiki (japansk: 切支丹屋敷, «kristenanlegget»), i den japanske hovedstad Edo (nå Tokyo), var etter landinnstengningen 1635/1639 et fengsel for de kristne misjonærer som til tross for forbudet hadde trådt i land i Japan.


== Historie ==
Fengselet ble opprettet på sideresidensen til kommissaren for religiøse anliggender (Shūmon bugyō) Inoue Masashige (1585–1661), kort etter at landet var blitt avstengt. Det oppstod idet ti pågrepne misjonærer ble ført til Edo og man trengte et sted å holde dem samlet. Blant de personer som ble holdt under bevoktning der, var:

Pater Pedro Marques (1575–1657), portugisisk jesuitt, ankommet Japan i 1643 og straks pågrepet og innesperret. Han bodde her i tretten år.
Pater Francisco Casalla, italiensk jesuitt, også ankommet i 1643. Fra japanske kilder heter det at han giftet seg med en japansk kvinne og bodde i en årrekke i Inoue Masahiges hus.
Broder Andrea Vieyra, japaner av fødsel, ankommet i 1643 fra Manila. Han tok navnet Nampō og døde i Kirishitan Yashiki i 1678 og ble begravet i Muryō-ji.
Pater Giuseppe Chiara, i fangenskapet fra 1646 til 1685.
Jikuan, en annamitisk katolikk. Han kom i 1644 med den siste puljen jesuittermisjonærer, ble bragt til «kristenanlegget» og døde der i 1700, i en alder av 78 år. Han ble begravet i Muryō-in.
Fader Giovanni Battista Sidotti (1668–1715), kom fra Filippinene til Japan i 1708, og var den aller siste som ble holdt fanget der ut livet. Han er kjent som samtalepartner til Arai Hakuseki, og døde der i 1715.
I 1792 ble kommissariatet avskaffet og samtidig ble fengselsanlegget oppløst. På stedet står det nå minnesteiner og en oppslagstavle (stedet er på adressen 1-24-8 Kohinata, Bunkyō-ku). Bakken som er i nærheten av minnesteinene kalles på folkemunne «Kirishitan-saka». Det finnes forskjellige teorier om hvilken bakke som er den opprinnelige «Kirishitan-saka», men minnesmerkeforvaltningen i bydelen Bunkyō kaller en annen bakke, som ligger ca. et kvartal vekk fra minnesmerkene, for «Kirishitan-saka».


== Litteratur ==
Tokyo-to no rekishi sampo. Yamakawa. 2000. 
E. Papinot (1977). Historical and Geographical Dictionary of Japan. Tuttle. «Nachdruck der Originalausgabe von 1910» 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bydelsforvaltningen i Bunkyō: 切支丹屋敷跡
Arai Hakuseki

Arai Hakuseki (japansk: 新井 白石; født 24. mars 1657 i Edo i Japan, død 29. juni 1725 samme sted) var en japansk filosof, dikter, konfuciansk lærd og politiker. Han var rådgiver til shogunen Tokugawa Ienobu.


== Navn ==
Hans personlige fornavn var Kinmi (君美), eller Kimiyoshi i (君美). Hakuseki (白石) var hans pseudonym. 
Ettersom han ble født samme år som storbrannen i Meireki, og ettersom han hadde et fyrrig og oppflammende temperament, og hans øyenbryn så ut som tegnet for «ild» (火), fikk han tilnavnet Hi no Ko (火の子) eller ildbarn.


== Biografi ==


=== Bakgrunn ===
Hans far var samuraien Arai Masazumi (新井 正済).
Hakuseki ble født i Edo, byen som i 1868 ble Japans hovedstad, og oppviste allerede i helt ung alder tegn på genialitet. Ifølge én av historiene som gikk om ham, kunne han som  treåring kopiere en konfuciansk bok skrevet på kanji, bokstav for bokstav. 


=== Virke ===
Han var tjener hos Hotta Masatoshi, men etter at Masatoshi ble myrdet av Inaba Masayasu, ble Hottaklanen tvunget til å flytte fra  Sakura til Yamagata og senere til Fukushima på grunn av reduserte inntekter. Hakuseki sluttet i deres tjeneste, ble en ronin, og studerte under konfucianeren Kinoshita Jun'an. Han ble tilbudt en post i det største han-området, men han lot en annen samurai få posten i stedet. 
I 1693 fikk han tjeneste ved siden av Manabe Akifusa som rådgiver i Tokugawashogunatet og for Tokugawa Ienobu. Han skulle etterhvert overskygge de offisielle Hayashi-rådgiverne, og ble den fremste konfucianske rådgiveren hos Ienobu og Tokugawa Ietsugu. Visse av Hakusekis forslag ble fortsatt fulgt etter Ienobus død, men da den sjette shogun, Tokugawa Ietsugu, døde, og Tokugawa Yoshimunes regjeringstid ble innledet, forlot han sin post og innledet sin karriere som produktiv forfatter innen japansk historie og vesterlandskunnskap.
I 1709 utspurte han med hjelp fra den begavede tolken Imamura Eisei den illegalt innreiste katolske presten Giovanni Battista Sidotti og bygde opp et tillitsforhold til ham. Slik fikk han meget kunnskap, som dannet grunnlaget for hans skrift Seiyō kibun (1715). I verkets første del gjengis Arais samtaler med pater Siddotti i katolikkfengslet Kirishitan Yashiki i Edo. Annen del omhandler de fem kontinenter, og tredje del katolisismen. En annen tekst, fra 1713, ved navn Sairan igen, beskriver verdens geografi, skikker og levesett. 
Han ble begravet i Ho'onjitemplet i Asakusa (i nåværende Taito-bydel i Tokyo), men ble senere overført til Kotokujitempelet Nakano.


== Litteratur ==
Ulrich Kemper: Arai Hakuseki und seine Geschichtsauffassung. Ein Beitrag zur Historiographie Japans in der Tokugawa-Zeit. Wiesbaden: Harrassowitz, 1967.
Kate Wildman Nakai: Shogunal politics - Arai Hakuseki and the premises of Tokugawa rule. Cambridge, Mass. :  Harvard University Press, 1988.
L. Lönholm: «Arai Hakuseki und Pater Sidotti», i Mittheilungen der deutschen Gesellschaft für Natur- und Völkerkunde Ostasiens. Tokio : Hakubunsha, 1894.


== Referanser ==
Sternidocinus

Sternidocinus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En middelsstor, avlang, gråspraglete trebukk. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Pronotum er rektangulært, en del bredere enn langt, med en tann litt bak midten av hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede, hver dekkvinge med to lengderibber. Beina har litt klubbeformede lår.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved.


== Utbredelse ==
Arten lever i California.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
Slekten  Sternidocinus Dillon, 1956
Sternidocinus barbarus (Van Dyke, 1920)


== Kilder ==
Liste over artene Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.
Bildegalleri
Blde av arten


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - Bildegalleri over nordamerikanske arter
(en) Sternidocinus i Encyclopedia of Life 
(en) Sternidocinus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sternidocinus hos ITIS 
Sternidocinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Tyrkias store nasjonalforsamling

Tyrkias store nasjonalforsamling (tyrkisk: Türkiye Büyük Millet Meclisi) er Tyrkias folkevalgte parlament med sete i Ankara. Nasjonalforsamlingen ble etablert i 1920, og har 550 medlemmer. Parlamentet har ett kammer.


== Historie ==
Parlamentets første møte ble avholdt 23. april 1920, innkalt av Mustafa Kemal Pascha Atatürk. De innkalte var 92 medlemmer av den aktuelle nasjonalforsamling og ytterligere 232 medlemmer av rettighetsselskaper fra hele landet. Kun 115 av de innkalte 324 representantene var til stede da parlamentet åpnet. Kemal Atatürk ble valgt som parlamentets første president.


== Valgsystem ==
Tyrkias valgsystem har vært gjenstand for hyppige endringer, som oftest skjer det endringer foran hvert valg. Valget skjer som et forholdstallsvalg hvert fjerde år. Landet er oppdelt i 81 valgkretser og det gjelder en 10 % sperregrense for partiene. Innføringen av sperregrensen skulle forhindre at små ekstremistiske partier fikk for stor innflytelse slik de hadde det i 1970-årene. Småpartiene fikk da vesentlig betydning for koalisjonsdannelsene, selv om de selv bare hadde få mandater bak seg. Vinnerne av hver valgkrets blir medlem av parlamentet, dersom partiet kommer over sperregrensen. Resten av mandatene blir fordelt på provinsene etter befolkningstall.Stemmerett og -plikt har alle borgere over 18 år. Soldater og underoffiserer har ikke stemmerett.Ved valget i 2015 oppnådde Rettferdighets- og utviklingspartiet 317 av nasjonalforsamlingens 550 medlemmer.


== Se også ==
Tyrkias politiske system


== Referanser ==
Hotell Halcyon

Hotell Halcyon (originaltittel The Halcyon) er en britisk periodedramaserie fra 2017. Serien hadde première på den britiske TV-kanalen ITV 2. januar 2017. Den ble sendt på NRK i Norge fra og med 19. februar 2017. Serien ble skapt av Charlotte Jones, som også bidro på manuset. Den handler om eierne, gjestene og de ansatte ved luksushotellet The Halcyon i London under andre verdenskrig. To av hovedrollene blir spilt av Steven Mackintosh og Olivia Williams.


== Handling ==
Serien handler om livet på et glamorøst 5-stjerners hotell midt i London under andre verdenskrig. Krigen påvirker alle, uavhengig av sosial status, familie, politikk, relasjoner og yrke. Ingen er trygge, verken for bomber, samarbeidspartnere eller motstandere. Hotellets eier Lord Hamilton holder et hemmelig møte for å ta stilling til viktige spørsmål som krigen har bragt frem. Bør man vokte seg for tyskerne eller samarbeide med dem? 
Etter møtet får hotellsjefen Richard Garland en tøff jobb med å redde en pinlig situasjon som oppstår når Lady Hamilton kommer hjem til parets hotellsuite tidligere enn forventet. Hans datter Emma, som også jobber på hotellet, har et gryende forhold med hotellets arving Freddie Hamilton, som drømmer om å være en jagerpilot. Hotellsangerinnen lever livets glade dager; hun underholder publikum i hotellbaren på kvelden og går ut og fester om natten. På The Halcyon bor også en amerikansk radioreporter, som oppdager at det foregår et politisk spill på hotellet. Midt i det hele er bombealarmen en konstant påminnelse om krigens nærhet.


== Medvirkende ==
Olivia Williams som Lady Hamilton
Alex Jennings som Lord Hamilton
Jamie Blackley som Freddie Hamilton
Edward Bluemel som Toby Hamilton
Steven Mackintosh som Richard Garland
Hermione Corfield som Emma Garland
Kevin Eldon som George Parry
Mark Benton som Dennis Feldman
Kara Tointon som Betsey Day
Matt Ryan som Joe O'Hara
Sope Dirisu som Sonny Sullivan
Liz White som Peggy Taylor
Charity Wakefield som Charity Lambert
Annabelle Apsion som Lillian Hobbs
Nick Brimble som Skinner
Michael Carter som Wilfred
Imogen Waterhouse som Lady Alexandra Cooper
Lauren Coe som Kate Loughlin
Akshay Kumar som Adil Joshi
Nico Rogner som Max Klein
Alex Boxall som Tom Hill
Ewan Mitchell som Billy Taylor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hotell Halcyon på Internet Movie Database 
(no) Hotell Halcyon på NRK TV 
Hotell Halcyon på NRK Nett-TV
X Games Norway 2017 – Snøbrett Big Air kvinner

Snøbrett, big air for kvinner under X Games Norway 2017 ble avholdt i Hafjell med kun finale lørdag 11. mars 2017.
Norske Silje Norendal vant og tok sitt fjerde X Games-gull, det første i big air, foran amerikanske Julia Marino og østerrikske Anna Gasser.


== Resultat ==
Det ble kjørt maksimalt antall runs på 23 minutter, hvor utøverens to beste unike runs ble tellende. Maksimalscoren for ett run var 50 poeng, som gir en maksimal totalscore på 100 poeng.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
A Head Full of Dreams

A Head Full of Dreams er det syvende studioalbumet til det britiske rockebandet Coldplay. Albumet ble lansert av Parlophone og Atlantic 4. desember 2015.Med en annen stil enn tidligere har albumet mottatt varierende kritikk, men det fikk topplasseringene på flere nasjonale hitlister.Per mars 2017 har albumet solgt over fem millioner kopier.


== Eksterne lenker ==
(en) A Head Full of Dreams på Discogs 
(en) A Head Full of Dreams på MusicBrainz 
(en) A Head Full of Dreams på AllMusic
Federica Montseny

Federica Montseny Mañé (født 12. februar 1905 i Madrid, død 14. januar 1994 i Toulouse) var en spansk anarkist, intellektuell og helseminister under den sosiale revolusjonen i Spania forut for den spanske borgerkrig. Hun er også forfatter av en rekke bøker.


== Liv og virke ==


=== Ungdom ===
Federica Montseny foreldre var redaktører av det anarkistiske tidsskriftet La Revista Blanca (norsk: Det hvite magasinet) 1898-1905. Senere etablerte de et forlag som spesialiserte seg på libertariansk litteratur.Som ungdom ble Montseny medlem av den anarkistiske fagbevegelsen Confederación Nacional del Trabajo (CNT). Hun skrev for publikasjoner som Solidaridad Obrera, Tierra y Libertad og Nueva Senda. I sine skriverier tok hun særlig til orde for kvinnefrigjøring.


=== Helseminister ===

Under den kortlevde andre republikken ble Montseny utnevnt til helseminister i Francisco Largo Caballero koalisjonsregjering av 1936. Hun ble dermed Spanias første kvinnelige minister. Montseny rakk blant annet innføre en lov som legaliserte abort, samt å reformere spansk seksualundervisning, men dette ble reversert da Fransisco Franco kom til makten ved borgerkrigens slutt.


=== Eksil ===
Mot slutten av den spanske borgerkrigen rømte Montseny til Frankrike. Hun ledet CNT fra sitt eksil inntil hun ble arrestert i 1942. Hun satt fengslet under annen verdenskrig og ble ikke løslatt før etter frigjøringen av Frankrike i 1944.Selv etter Franco-fascismens fall ble Montseny boende i Toulouse i Frankrike og utga den anarkistiske avisen L’Espoir. I 1987 utga hun sin selvbiografi Mis primeros cuarenta años (Norsk: Mine første førti år).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frederica Montseny – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Federica Montseny på Internet Movie Database
Certification Officer

Certification Officer er et britisk embede med ansvar for lovpålagte oppgaver relatert til fagforeninger og arbeidsgiverforeninger.Certification Officer har en stab på 7 ansatte i London og en deltidsansatt stedfortreder i Edinburgh.
Oppgavene består i å føre register over fagforeninger og arbeidsgiverforeninger, føre tilsyn med foreningenes rapporteringsplikt og gjøre rapportene tilgjengelig for offentligheten, ha tilsyn med overholdelsen av regelverket for sammenslåing av henholdsvis fagforeninger og av arbeidsgiverforeninger, avgjøre klager relatert til avstemninger i fagforeninger og visse fagforeningsregler, føre tilsyn med fagforeningenes og arbeidsgiverforeningenes politiske økonomiske midler, og fungere som rapporteringsorgan for varslere. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
[2]
Johann Christoph Vogel

Johann Christoph Vogel (1756–1788) var en tysk komponist.


== Liv og virke ==
Johann Christoph Vogel var sønn av fiolinmakeren Michael Vogel.
I 17-årsalderen ble Vogel medlem av Thurn und Taxis' hoffkapell og elev av Joseph Riepel. Tre år senere slo han seg ned i Paris der han arbeidet som musiker i ulike hoff. Komposisjonene fra denne tida var sterkt influert av Christoph Willibald Gluck.
I samarbeid med hornisten Johann Wenzel Stich og klarinettisten Michel Yost skrev Vogel flere kvartetter for treblåsere og strykere, én klarinettkonsert og én fagottkonsert. Vogel komponerte i tillegg flere symfonier, konsertante symfonier, og fiolin- og fløytekonserter.
Med tragédie lyrique-operaen La toison d´or («det gyldne skinn»), uroppført i Paris 5. september 1786, frigjorde Vogel seg fra sitt store forbilde Gluck. Enda større suksess gjorde operaen Démophon, også den i tragédie lyrique-sjangeren, men Vogel var allerede død da den ble uroppført i Paris 22. september 1789.
Antonio Salieri og Gluck snakket varmt om Voglers dramatiske talent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johann Christoph Vogel på Discogs 
(en) Johann Christoph Vogel på MusicBrainz 
(en) Johann Christoph Vogel på AllMusic 
(de) Verk av og om Johann Christoph Vogel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Johann Christoph Vogel i International Music Score Library Project
(de) Liste over sceneverk av Johann Christoph Vogel på grunnlag av MGG på Operone
George Maurice Kelly

George Edward Maurice Kelly (født 11. desember - død 10. mai 1911) var den tolvte pilot i den amerikanske Hærens Aeronautical Divisjon, USA Signal Corps og den første medlem av det amerikanske militæret som omkom i det fly han førte. Det var den andre U.S. Army dødsulykke, etter løytnant Thomas Selfridge som omkom mens han fløy som observatør i en Wright Flyer ført av Orville Wright den 17. september 1908.


== Biografi ==
Kelly ble født den 11. desember 1878 i London, England, og utdannet ved Bedford Modern School Han utvandret til USA, fikk amerikansk statsborgerskap, og sluttet seg til United States Army i 1904.
Den 16. januar 1911 var Kelly troppoffiser for det 30. infanteri da han deltok i en rekognosering med et fly fra Wright, fløyet av selskapets pilot Walter Brookins. Kelly meldte seg frivillig for flytrening og ble beordret til Aeronautical Division, U.S. Signal Corps og sendt til Curtiss School i San Diego, California. Før opplæringen var fullført ble han og to andre piloter (løytnantene Paul W. Beck og John C. Walker, Jr) sendt til Fort Sam Houston, Texas, hvor en divisjon hadde blitt etablert i mars. Premierløytnant Benjamin Foulois, hærens eneste flyver var også stasjonert på Fort Sam med det eneste operative fly, en leid Wright Modell B. Hæren hadde også akseptert levering av to nye fly, en firesylindret Modell D, og en Wright Modell B. Den 27. april 1911 ble treningen for de tre vordende piloter gjenopptatt
Den 10. mai 1911 gikk Kelly opp alene til sin pilotkvalifisering. Flyet hadde nesten havarert en uke tidigere med Walker ved rattet, og Beck hadde ødelagt det på en test-flyvning senere. Etter fem minutter i luften kom Kelly inn for landing på hva som syntes å være for stor fart, og klarte ikke å flate ut i tide. Forhjulet på flyet traff bakken, brakk gaffelen til rattet. Med kurs for infanteriets teltleier, klarte Kelly å trekke opp for å gjøre et nytt forsøk på landing. Denne gangen kom flyet ut av kontroll og havarerte, kastet Kelly 100 meter ut av flyet.
Undersøkelseskommisjonen konkluderte med at ulykken skjedde fordi den første landingen hadde skadet kontroll-systemet, og at Kelly ofret seg selv for å unngå å fly inn i leiren. Han døde av kraniebrudd på Fort Sam Houston Hospital en time etter ulykken. Han ble gravlagt i San Antonio National Cemetery.
Foulois følte at ulykken skyldtes feil av Beck (som hadde i mellomtiden blitt forfremmet til kaptein og nå kommandere liten enhet) for bruk av feil i materialer å reparere flyet etter Becks ulykke uken tidlgere sammen med Curtiss' mekaniker, men skylde på Kellys dårlige flyteknikk, som sa at da han krenget flyet for å snu seg bort fra infanterileieren traff vingen bakken. På grunn av denne ulykken avlyste sjefen manøvreren, generalmajor William Harding Carter videre treninger på fortet.Kelly ble gravlagt i San Antonio National Cemetery San Antonio National Cemetery i San Antonio, Texas


== Se også ==
Thomas Selfridge


== Referanser ==
Joaquin Miller

Joaquin Miller (egentlig Cincinnatus Heine Miller), født 8. september 1841 i Liberty i Indiana, død 17. februar 1913 i Oakland i California) var en amerikansk forfatter og poet. 
Miller flyttet 16 år gammel til California hvor han opplevde mange eventyr, tok i 1860 ansettelse på et advokatkontor i Oregon, og  ble i 1866 dommer og senere virksom i aviser på forskjellige steder. Han utgav 1871 diktsamlingen Songs of the Sierras, som, ifølge Norrøn familiebok er «genom gripande energi, vild egendomlighet och färgprakt väckte ofantligt uppseende». Senere samme år fulgte Pacific poems (samme år), Songs of the sunlands (1873), Songs of far away lands (1878), Songs of Italy (samme år). På prosa skrev Miller blant annet Life among the modocs: unwritten history (1873), romanene The one fair woman (1876) og The Danites of the Sierras (1881) med mer. Millers samlede verk ble utgitt i 1902 


== Referanser ==


== Kilder ==
Miller, Joaquin i Nordisk familjebok (andre opplaget, 1925)