Marie Dominique Auguste Sibour

Marie-Dominique-Auguste Sibour (født 4. april 1792 i Saint-Paul-Trois-Châteaux i departementet Drôme i Frankrike, drept 3. januar 1857 i Paris) var en fransk katolsk prelat som var erkebiskop av Paris. Han ble myrdet av teologiske grunner av en suspendert prest.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Marie Dominique Auguste Sibour studerte teologi i presteseminarene i Viviers og St.-Charles i Avignon. Den 14. juni 1818 ble han presteviet. Han ble i 1817 overvikar ved Parisermisjonens menighet, of fikk i 1819 et domherreprebende i Pont-Saint-Esprit, og benyttet sjansen til å studere videre innen kirkerett. I 1838 ble han generalvikar i Nîmes.


=== Biskop ===
I 1839 ble han utnevnt av pave Gregor XVI til biskop av Digne og ble bispeviet den 25. februar 1840 av erkebiskopen av Aix, Joseph Bernet. 


=== Erkebiskop av Paris ===
I oktober 1848 ble han etter engasjement fra det republikanske parti utnevnt til erkebiskop av Paris. Sibour deltok som erkebiskop av Paris fra 1848 ivrig i Frankrikes indre politiske liv. Han var opprinnelig republikaner, men ble vunnet for Napoleon IIIs sak og var deretter like ivrig for å tjene keiserdømmet. I 30. januar 1853 forrettet han ved bryllupet mellom keiser Napoleon III og Eugénie de Montijo, grevinnen av Teba. Denne hadde i 1849 overlatt ham Hôtel du Châtelet som erkebiskoppelig palass; den gamle bisperesidensen ved Notre-Dame var blitt stukket i brann under julirevolusjonen i 1830.I 1854 var han tilstede i Roma da læren om Marias uplettede unnfangelse ble høytidelig proklamert av pave Pius IX. Han hadde etter pavens henvendelse i forkant svart at han mente at dogmatiseringen var inopportun, men støttet den likevel ved sitt nærvær.
Erkebiskop Sibour ble myrdet av en fanatiker som var motstander av dette dogme. Det skjedde i sognekirken Saint-Étienne-du-Mont i Paris og morderen var den suspenderte prest Jean-Louis Verger.
Kirkefolk som myrdes på grunn av morderens synspunkter på pavens læreutsagn eller kirkens ordninger er blant de sjeldnere tilfeller. Verger avviste ikke bare den uplettede unnfangelse, men var også motstander av prestenes sølibat. Han var imidlertid en kranglevoren person som stadig hadde beklaget seg over sine tildelte oppdrag, og som ikke hadde klart seg i dem på grunn av sitt temperament. Rettssaken benyttet han for å gi uttrykk for sine forskjellige synspunkter og klagemål. Han ble funnet skyldig, og dømt til døden. Verger hadde overbevist seg selv at keiser Napoleon III ville benåde ham. Men dødsdommen ble eksekvert på La Roquette-fengslenes rettersted den 30. januar 1857, og timene før var han preget av redsel og panikk da ingen benådning kom.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) *bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
Pave Leo X (1475-1521) *1513
Pave Klemens VII (1478-1534) *1517
Kardinal Alessandro Farnese (1468-1549) *1519
Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621) *1604
Biskop Laudivio Zacchia (1565-1537) *1605
Kardinal Antonio (Marcello) Barberini (sr.) (1569-1646) *1625
Kardinal Marcantonio Franciotti (1592-1666) *1637
Kardinal Nicolò Guidi di Bagno (|583-1663) *1644
Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
Kardinal Louis-Antoine de Noailles (1651-1729) *1679
Biskop Jean-François Salgues de Valderies de Lescure (1644-1723) *1699
Erkebiskop Louis-Jacques Chapt de Rastignac (1690-1750) *1722
Erkebiskop Christophe de Beaumont du Repaire (1703-1781) *1741
Biskop César-Guillaume de La Luzerne (1738-1821) *1770
Erkebiskop Gabriel Cortois de Pressigny (1745-1823) *1786
Erkebiskop Hyacinthe-Louis de Quélen (1778-1839) *1817
Erkebiskop Joseph Bernet (1770-1846) *1827
Erkebiskop Marie-Dominique-Auguste Sibour (1792-1857) *1840


== Referanser ==


== Kilder ==
Sibour, Marie Dominique Auguste i Christian Blangstrup, Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1926)