jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kapp Borthen

Kapp Borthen er et nes som utgjør den vestlige begrensningen av Isfjellbukta langt sørvest i Wedel Jarlsberg Land og sørvest på Spitsbergen på Svalbard. I nord ligger sletta Slamøyra med et krigsminne fra andre verdenskrig, og i øst isfjellbukta med brekanten til den store Vestre Torellbreen 3,5 km mot øst.
På stedet ligger en norsk fangsthytte (bistasjon) som ble oppført i 1919 eller 1920 av Alf Frantzen og Petter Trondsen for Northern Exploration Company, men den ble brukt som fangsthytte allerede i 1920, av Trondsen, hvoretter den antakelig bare ble brukt sporadisk.Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 4 (Calypsofeltet). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.Det ligger også et fryvrak på stedet. Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kapp Borthen (A), hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Kapp Borthen (B), krigsminnets beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Robert Pettersen

Robert Pettersen (født 13. august 1969) er en norsk jurist og rådmann.
Pettersen er cand.polit. fra Universitetet i Bergen 1997, med hovedfag i sosialøkonomi. Han var rådmann i den tidligere Tysfjord kommune fra 2007 til 2010. Etter dette var han administrativ leder i Fellesorganisasjonen (FO) frem til 15. august 2012.


== Rådmann i Rana kommune ==
Pettersen overtok som rådmann i Rana kommune etter rådmann Sigmund Johnsen, som ble avskjediget 22. mai 2012.Det var strid om Pettersen eller den konstituerte rådmannen Svenn Harald Johannessen skulle tilsettes. Posisjonen i kommunestyret (Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Miljøliste Rana, Venstre og Kristelig Folkeparti) ønsket Johannesen, mens opposisjonen (Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Rødt) ønsket Pettersen.Med 19 mot 18 stemmer valgte Rana kommunestyre den 5. februar 2013 å ansette Robert Pettersen. Kommunestyret vedtok samtidig å forlenge Johannessens midlertidige tilsetting som konstituert rådmann frem til 8. mai 2013.Pettersen har siden 8. mai 2013 vært rådmann i Rana kommune.


== Referanser ==
Tomtvika

Tomtvika er en 1,5 km lang bukt nordvest i Wedel Jarlsberg Land på Spitsbergen, Svalbard. Bukta er avgrenset av Straumneset  i vest og av Lognedalsflya i øst. Bukta og Straumeneset ligger ved enden av Lognedalen som fører elva Logna. Straumholmane ligger som en avgrensning av bukta til vern mot havet. Høyeste nivå på kysten her er bare 12 meter.
I botnen av bukta ligger restene av to russiske pomor-fangsthytter fra 1800-tallet, og et russisk-ortodoks russekors (pomorkors). Det er også en gravplass her, og ulike spredte kulturminner.
Litt nord i Dunderbukta ligger en tidligere fangsthytte Ibistasjon) ved stranden - ved Beisodden under fjellet Dundrabeisen (436 moh.).
Området tilhører Sør-Spitsbergen nasjonalpark.


== Eksterne lenker ==
Tomtvika Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Tomtvika (A), ubestemt hustuft, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Tomtvika (B), russisk pomor-hustuft, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Tomtvika (C-D), gravfelt, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Tomtvika (E), russekoprs (pomorkors), beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Finnur Jónsson (biskop)

Finnur Jónsson (født 16. januar 1704, død 23. juli 1789) tjenestegjorde som luthersk biskop på Skálholt helt sør på Island. Han var søn til presten Jón Halldórsson og Sigríður Björnsdóttir. 
Etter sine studier ved universitetet (1728) ble Finnur Jónsson prest i Reykholt (1732–1753) og etterpå valgt til biskop i Skálholt 1754. 
Han ble gift med Guðríður Gísladóttir (1707–1766) som var datter til Jón Vigfússon, biskop av Hólar.


== Kilder ==
Jónsson, Finnur i Christian Blangstrup, Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1922)
Finnur Jónsson –skalholt.is (islandsk)
 Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra Jónsson, Finnur i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.
Midterhukhamna

Midterhukhamna er en naturlig ankringsplas under fjellet Midterhuken midt imot Bellsundet, helt vest i Nathorst Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. I nord ligger sletta Midterhuksletta med flere kulturminner, og i vest neset Husodden og Bellsund.
På stedet ligger en norsk fangsthytte (bistasjon) som ble oppført i 1898 av J. Hagerup og fire mann for konsul Holmboe. De bygde samtidig en vinterhytte på Akseløya og en i Reindalen lengre nord hvor de skjøt 50-60 reinsdyr.På stedet ligger også i nordvest, halvveis mot Gåsbergodden, rester av gamle Spekkovner fra den nederlandske hvalfangsten på 1600-tallet. Det står både lagerbygg (såkalte «telt»), og 9 graver oppe på en høyderygg. Her ble det senere i norsk fangstperiode anlagt en grav med innskriften: Herunder viler Olai Monsen af Ørstenvig Søndmør 1882.
Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.Det er fullstendig ferdselsforbud på stedet på grunn av kulturminnene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Midterhukhamna Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Midterhukhamna, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Bellsund, hvalfangstlokalitetens beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Midterhuken, Bellsund, hvalfangstlokalitetens beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Eholmen

Eholmen er en øy som ligger ved utløpet av Van Keulenfjorden under fjellet Bravaisberget (775 moh.) ved Midterhuken, på vestsiden av Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Nathorst Land. Øya utgjør et totalt areal på anslagsvis 0,8 kvadratkilometer med et relativt flatt landskap med beskyttede viker bare i nord (Snekkevika), og i sør (Eholmneset). I nord atskilles Eholmen fra fastlandets Forbladsodden og Strandvollsletta, via det smale Eholmsundet. Innenfor dette mot Bravaisberget i nordøst ligger den delvis beskytte bukta Van Keulenhamna. Den er en koloni av ærfugl på øya.
Helt nord, i Snekkevika, ligger en tidligere norsk fangsthytte 100 meter fra sjøen, antakelig bygd samtidig med de tre hyttene Johan Hagerup anla i 1898 lengre nord med base i Midterhukhamna. Hytta var i bruk lenge, men var ikke i brukbar stand i 1936 da Orvin besøkte stedet. En dørhelle foran hytte har inskripsjon fra 1879.
Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.En ny hytte ble oppført i Snekkevika i 1986.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eholmen Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Eholmen, fangsthyttas beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Iron Mountain Camp

Iron Mountain Camp er en tidligere gruvebase ved utløpet av Jarnbekken, rett vest for Jarnfjellet (700 m) i Recherchefjordens østside, på vestsiden av Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land.
Litt sør for Lægerneset ligger basen som trolig ble bygd sommeren 1918 av det engelske Northern Exploration Company. Basen ble brukt ved undersøkelse av forekomster av jernmalm i Martinfjella. Det ble reist fire hus, men allerede i 1936 var ett av dem blåst vekk. Anlegget tilhører Staten siden 1932 og på 1980-tallet var bare restene av ett hus tilbake.Basen ble også brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).
Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Iron Mountain Camp Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Jarnbekken, gruvebasens beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Mette Nord

Mette Nord (født 14. januar 1959, fra Drammen) er en norsk hjelpepleier, arbeiderpartipolitiker og fagforeningsleder. Hun er fra 2013 leder av Fagforbundet. 
Nord har bodd i Vennesla, en kort tid i Sulitjelma og senere i Porsgrunn. Hun er utdannet helsefagarbeider, og ble tillitsvalgt fra 1983, men har siden 1988 vært tillitsvalgt på heltid. Hun tok videregående utdannining samtidig med helsefagadministrasjon på Handelshøyskolen BI. Hun var fylkesleder for Norsk Helse- og Sosialforbund i Telemark fra 1988 og ble senere nestleder i Fagforbundets lokale avdeling i Telemark. Hun ble valgt inn i den sentrale ledelsen i Fagforbundet fra 2005, og som nestleder i Fagforbundet i 2009 frem til hun i 2013 ble valgt til Jan Davidsens etterfølger i organisasjonen. 
Hun var varastortingsrepresentant fra Telemark for Arbeiderpartiet fra 2005 til 2013. Stoltenbergs andre regjering var hun i ni måneder statssekretær ved Statsministerens kontor, og hadde i denne perioden permisjon fra Fagforbundet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Mette Nord hos Stortinget 
(no) Mette Nord hos Norsk senter for forskningsdata
Gissur Einarsson

Gissur Einarsson (født omkring 1512, død 24. mars 1548) var Islands første lutherske biskop og var biskop på Skálholt helt sør på Island. 
Gissur Einarsson førtes tilsyn med biskop Ögmundur Pálsson i Skálholt, som sendte ham å studera til Tyskland, der han ble påvirket av reformasjonen. 1536 ble Gissur Einarsson, tross mistanke om kjetteri, den gamle biskopens medhjelpere og 1539 hans etterfølger. Gissur Einarsson virket med fremgang før reformasjonen i stiftet. Han oversatte deler av det gamle testamente fra tysk til islandsk.
Morten Malvin Myhrvold

Morten Malvin Myhrvold   (født 1. februar 1959) er en norsk kunstner, avistegner og illustratør, vanligvis publisert under signaturen «M.M.Malvin».
Han har bakgrunn fra Wollf Eksponeringsdesign, designerstudiet ved Westerdals og Parsons School of Design i New York.
Myhrvold har blant annet hatt separatutstillinger i New York, Chicago, København, Bergen og Oslo. Han har i mange år laget forsidene for Klassekampens ukentlige bokbilag.


== Referanser ==
Howl (film)

Howl er en 2010 amerikansk eksperimentalfilm som utforsker både Six Gallery debuten og 1957 uanstendighetsrettssaken angående den amerikanske poeten Allen Ginsbergs dikt Howl. Filmen er skrevet og regissert av Rob Epstein og Jeffrey Friedman med James Franco i hovedrollen som Ginsberg.


== I rollene ==
James Franco som Allen Ginsberg, en sentral figur i Beat-generasjonen
Aaron Tveit som Peter Orlovsky, poet og Ginsbergs livsledsager i over 40 år
Jon Hamm som Jake Ehrlich, Ginsbergs prominente forsvarsadvokat, som hadde slagordet «Never plead guilty» (Aldri erkjenn skyld) og hvis liv inspirerte fjernsynsserien Perry Mason
David Strathairn som Ralph McIntosh, påtaleadvokat
Alessandro Nivola som Luther Nichols, litteraturkritiker / bok redaktør i San Francisco Chronicle og forsvarsvitne
Mary-Louise Parker som Gail Potter, radiopersonlighet og vitne for påtalemyndighetene
Bob Balaban som Dommer Clayton W. Horn
Jeff Daniels som Professor David Kirk
Jon Prescott som Neal Cassady
Treat Williams som Mark Schorer
Todd Rotondi som Jack Kerouac
Andrew Rogers som Lawrence Ferlinghetti


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Howl på Internet Movie Database 
(sv) Howl i Svensk Filmdatabas 
(da) Howl i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Howl på Allociné 
(nl) Howl på MovieMeter 
(en) Howl på AllMovie 
(en) Howl på Turner Classic Movies 
(en) Howl på Rotten Tomatoes 
(en) Howl på Metacritic 
(en) Howl på Box Office Mojo 
(en) Howl hos Werc Werk Works
(en) Howls of Anger, and of Liberation - en anmeldelse av The Nation
Kalsabø kraftverk

Kalsabø kraftverk er et vannkraftverk i Brattlandsdalen i Suldal kommune i Rogaland fylke.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 90 meter i Kalsabøåa.
Installert effekt er 90 kW. Årsproduksjon er 0,6 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Champ Car

Champ Car var navnet på en racingklasse og en spesifikasjon for formelbiler som ble brukt i amerikansk racing i mange tiår. Navnet Champ Car var opprinnelig en kortversjon av Championship Series Car, som henspeilte på det amerikanske formelbilmesterskapet som i ulike former er kjørt siden 1909. 
I sin mest kjente og nyeste bruk var «Champ Car» navnet på organisasjonen som opprinnelig ble kalt Championship Auto Racing Teams, eller CART. CART-serien ble grunnlagt i 1979 av teameiere som var uenige i den retningen og ledelsen som United States Auto Club (USAC) hadde tatt. I sin mest populære periode, sist på 1980-tallet og først på 1990-tallet, ble mesterskapet kalt CART / PPG Indy Car World Series, og benevnelsen «Champ Car» forsvant midlertidig ut av bruk til fordel for det mer markedsvennlige «Indy Car». I 1996 medførte «splitten» i amerikansk formelbilracing at CART-serien tok en annen retning enn Indy Racing League (IRL) og Indianapolis 500. CARTs mesterskap ble fra 1997 til 2002 markedsført som CART FedEx Championship Series og betegnelsen «Champ Car» ble igjen brukt om bilene som ble brukt, mens IRL brukte den opprinnelige betegnelsen Indycar på sin konkurrerende racingklasse. CART gikk konkurs etter 2003-sesongen. Tre av CARTs teameiere kjøpte organisasjonens eiendeler og omdøpte den til Champ Car World Series (CCWS). Vedvarende finansielle vansker medførte at CCWS slo seg konkurs forut for den planlagte 2008-sesongen og organisasjonens aktiva ble fusjonert inn i IRLs IndyCar Series, slik at de to mesterskapene i amerikansk formelbilracing ble slått sammen til ett.


== Vinnere av mesterskapet ==
Ekte hovdyr

Ekte hovdyr (Euungulata) er en ny, foreslått klade med pattedyr, som består av følgende ordner:

hovdyr (Perissodactyla) (hovdyr)
Cetacea (hvaler)
klovdyr (Artiodactyla)Innenfor Euungulata danner Cetacea og Artiodactyla en egen klade; Cetartiodactyla. Euungulata som klade er basert på beviser fra en nyere studie av X. Zhou m. fl. (2011). Det er fortsatt usikkert knyttet til hvor Perissodactyla hører hjemme innenfor Laurasiatheria. En alternativ gruppering av Perissodactyla er som søstergruppe til Ferae under Zooamata.


== Referanser ==
Line Andersen

Line Andersen (født 1973) er en norsk journalist fra Oslo.
Hun har vært programleder for NRK Sport og 17. mai-sendingen på NRK TV. Hun ledet NRKs sjakk-sendinger fra Magnus Carlsens første VM-kamp i 2013 frem til 2019, og fikk tildelt Norges Sjakkforbunds hederstegn i gull i 2018. Hun var nominert til publikumsprisen under Gullruten 2018 og i klassen beste kvinnelige programleder under Gullruten 2019 for sendingene under VM i sjakk 2018. Hun har tidligere jobbet i P4 Radio Hele Norge. 
Line Andersen deltok som intervjuer i målområdet i Discoverys alpintsendinger fra OL i Beijing i februar 2022. Andersen er én av ti deltagere i sesong 14 i realityprogrammet 71° nord – Norges tøffeste kjendis som skal ha premiere på TVNorge i september 2022.


== Se også ==
Line Andersen-saken


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Line Andersen på Internet Movie Database
Averøya kobberverk

Averøy kobberverk, opprinnelig Averøen Kobberwærk, er et tidligere gruveselskap som utvant kobber på 1800-tallet.


== Litteratur ==
Hans Grøn Bull: Noget om Quernæss og Grib paa Nordmøer, 1817


== Eksterne lenker ==
Lokalhistoriewiki: Averøya kobberverk
Hans Grøn Bull: «Noget om Qvernæss og Grib paa Nordmøer»
Statsarkivet i Trondheim: Averøens Kobberverk
Stakevåpen

Stakevåpen er en fellesbetegnelse for våpen som består av to hoveddeler; et langt skaft, som oftest av tre, og en spiss eller et blad av metall.Det er mange forskjellige utforminger og forskjellige navn på våpen av denne typen, noen av dem er spyd, pike, våpenøks, bondeøks,hellebard og morgenstjerne.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norheim, Per Terje: Våpen i Norge, N.W.Damm & Søn 2000 ISBN 8251205239
Rasch-Eng, Rolf: Våpen i Norge 1550–1940, Landbruksforlaget 2004 ISBN 8252929354
R.G. Grant, Roger Ford og Steve Walton, oversetting og tilpasning til norsk av Erik Braathen Våpen - blankvåpen, rustninger og skytevåpen gjennom 4000 år, N.W.Damm & Søn 2008 ISBN 9788204135070


== Eksterne lenker ==
(en) Pole weapons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Advokatfirmaet Simon­sen Vogt Wiig

Advokatfirmaet Simon­sen Vogt Wiig AS er et norsk advokatfirma med hovedkontor i Oslo.
Firmaet ble stiftet 1. januar 2013 gjennom en sammenslåing av advokatfirmaene Simonsen, etablert i 1948, og Vogt & Wiig, med røt­ter tilbake til 1894.
Simon­sen Vogt Wiig har omkring 180 advokater og har hovedsakelig virksomhet rettet mot næringslivet, med spesialisering innen ship­ping og petroleumsvirksomhet. Ved hovedkontoret i Oslo arbeider 110 advokater og 40 administrativt ansatte, mens resten av firmaets advokater og ansatte arbeider ved kontorer i Bergen, Trondheim, Tromsø, Stavanger, Kristiansand og Singapore.
Firmaet er en sponsor av sjakkspilleren Magnus Carlsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bjørn Hemmer

Bjørn Hemmer (født 10. mars 1939 i Arendal) er en norsk professor i nordisk litteratur. 
Bjørn Hemmer ble cand.mag. i 1964, og lic.philos. i 1970 på avhandlingen Keiser eller Galiléer: Konfliktstrukturen i Henrik Ibsens diktning 1850–1873 (utg. 1970). Han var professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Trondheim i 1972–76 og i 1981–82, førsteamanuensis ved Høgskolen i Agder fra 1976, dosent samme sted fra 1982, og professor fra 1991 til han ble pensjonist i 2008.
Hemmer har særlig arbeidet med emner knyttet til Ibsens dramatiske diktning. Sentrale bøker i hans faglige forfatterskap er Brand, Kongsemnerne, Peer Gynt. En studie i Ibsens romantiske diktning (1972), Ibsen og Bjørnson (1978), og Ibsen: Kunstnerens vei  (2003).
Sammen med professor Vigdis Ystad redigerte han i flere år serien Contemporary approaches to Ibsen.
Bjørn Hemmer mottok Grimstads første Ibsen- og Hamsun-pris, som ble opprettet i Ibsenåret 2006.
I 2022 mottok han Vilhelm Krag-prisen.


== Bibliografi ==
Keiser eller Galiléer: Konfliktstrukturen i Henrik Ibsens diktning 1850–1873 (1970).
Brand, Kongsemnerne, Peer Gynt. En studie i Ibsens romantiske diktning (1972).
Ibsen og Bjørnson (1978).
Sørlandet og litteraturen (1995).
Ibsen: Kunstnerens vei  (2003).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Bjørn Hemmer i BIBSYS
Bairds tapir

Bairds tapir (Tapirus bairdii) er et hovdyr som finnes fra det sørlige Mexico og sørover til Ecuador, vest av Andes. Den trives på våtmark og i regnskog og lavereliggende montane skoger. Bairds tapir er en av fire tapirarter. Tilsammen utgjør disse fire artene, som alle tilhører samme slekt, tapirfamilien (Tapiridae).
Bairds tapir skiller seg fra de andre tapirene gjennom sin mørk gråbrune farge med kremfargede markeringer. Blant annet er kinnene, halsen og øvre del av brystet kremfarget. Den blir omkring 200 cm lang og oppnå en vekt på cirka 226–272 kg, og er dermed den nest største av tapirene.


== Slektstre ==
Slektstreet nedenfor er i henhold til Cozzuol m. fl. (2013).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bairds tapir i Encyclopedia of Life 
(en) Bairds tapir i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Bairds tapir hos Fossilworks 
(en) Bairds tapir hos ITIS 
(en) Bairds tapir hos NCBI 
(en) Kategori:Tapirus bairdii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tapirus bairdii – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tapirus bairdii – detaljert informasjon på Wikispecies
Andestapir

Andestapir (Tapirus pinchaque) er et hovdyr som finnes i Andes, fra Colombia via Ecuador til det nordlige Peru. Den trives i montane tåkeskoger i høyder på mellom 2000 og 4000 moh. Andestapir er en av fire tapirarter. Tilsammen utgjør disse fire artene, som alle tilhører samme slekt, tapirfamilien (Tapiridae).
Andestapir skiller seg fra de andre tapirene gjennom sin sortbrune farge og kraftigere pels. Den har dessuten hvite lepper. Andestapiren blir omkring 180 cm lang og cirka 80 cm høy på skulderen. Den oppnår normalt en vekt på cirka 150 kg, og er dermed den minste av tapirene.


== Slektstre ==
Slektstreet nedenfor er i henhold til Cozzuol m. fl. (2013).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andestapir i Encyclopedia of Life 
(en) Andestapir i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Andestapir hos Fossilworks 
(en) Andestapir hos ITIS 
(en) Andestapir hos NCBI 
(en) Kategori:Tapirus pinchaque – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tapirus pinchaque – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tapirus pinchaque – detaljert informasjon på Wikispecies
Amazonastapir

Amazonastapir (Tapirus terrestris) er et hovdyr som finnes i Amazonasbekkenet. Den trives på våtmark og i regnskog. Amazonastapir er en av fire tapirarter. Tilsammen utgjør disse fire artene, som alle tilhører samme slekt, tapirfamilien (Tapiridae).
Amazonastapir skiller seg fra de andre tapirene gjennom å ha en definert strittende man på nakkekammen, som begynner på hodet og løper langs nakken og ned mot skuldrene. Den blir omkring 170–200 cm lang og oppnår normalt en vekt på cirka 181–226 kg, og er dermed mellomstor som tapir.
Nyere forskning har vist at denne arten har spesielt stor genetisk spredning, men det er uklart om spredningen skyldes ulike underarter eller enda en eller flere uoppdaga arter. Cozzuol m .fl. (2013) antyder minimum fem klader (inkludert T. pinchaque), hvorav to grunnlegende. Det var jo slik man oppdaget dvergtapiren (Tapirus kabomani), som forskerne tidligere trodde var variant av amazonastapiren.


== Slektstre ==
Slektstreet nedenfor er i henhold til Cozzuol m. fl. (2013).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Amazonastapir i Encyclopedia of Life 
(en) Amazonastapir i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Amazonastapir hos Fossilworks 
(en) Amazonastapir hos ITIS 
(en) Amazonastapir hos NCBI 
(en) Kategori:Tapirus terrestris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tapirus terrestris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tapirus terrestris – detaljert informasjon på Wikispecies