Joan Didion

Joan Didion (1934–2021) var en amerikansk forfatter, journalist og essayist. Med sin ektemann John Gregory Dunne skrev hun flere manus for film. Hun skrev også  regelmessig i The New York Review of Books og The New Yorker.


== Biografi ==
Joan Didion ble født i Sacramento. Hennes far var ansatt i hæren og var republikaner. Slekten var blant de første som slo seg ned i trakten da California ble bebodd. Didion tok eksamen i 1955 fra University of California, Berkeley i engelsk og slo igennom som journalist på 1960-tallet.
Hun var en av de fremste representanter for New Journalism-skolen med en typisk skjønlitterær fortellende stil i nyhetsrapporteringen. Til dette kommer hennes minimalistiske stil, påvirket av Ernest Hemingway, og hennes distanserende stillingstaken, noe som ble hennes varemerke. Hun svarte aldri på de vanskelige spørsmålene. Hun bare stilte dem. I en lang tid skrev hun for motemagasinet Vogue, men skrev senere for flere andre aviser og tidskrifter.
Hun flyttet i 1956 til New York, der hun ble kjent med John Gregory Dunne, som hun giftet seg med,  og adopterte datteren Quintana. I løpet disse år ble hun oppfordret til å skrive om hippikulturen, og hun samlet dette i sin essaysamling Slouching Towards Bethlehem, som inneholder sterke skildringer av utsatte kvinner og jenter, om LSD, Vietnamkrigen og det amerikanske selvbildet. Fra 1970-tallet ble hennes forfatterskap mer politisk preget, samtidig som hun selv oppga de republikanske idéer som hun var oppfostret med, og begynte å sympatiserere med demokratene. Hennes politiske stilliningstagen på sine eldre dager var et totalt fravær fra partipolitikken, men også hvordan politikken framstilles i media.
I 1963 debuterte Didion som romanforfatter med Run river. Hun skrev fem romaner og åtte faktabøker: The Year of Magical Thinking (2005); (norsk oversettelse: De magiske tankers år) handler om det første året etter hennes manns død i 2003. For boken fikk hun National Book Award. Mens boken ble utgitt døde også hennes datter. Blue Nights (2011) (norsk oversettelse: Blå kvelder) handler om sorgen etter datteren og mannen, og om Didions tanker om alderdommen.


== Bibliografi ==


=== Skjønnlitteratur ===
Run, River (1963)
Play It As It Lays (1970), på svensk som (Lagt kort, 1971;)
A Book of Common Prayer (1977) på svensk som (Bönbok för en vän,1978)
Democracy (1984)
The Last Thing He Wanted (1996)


=== Faktabøker og  essaysamlingar ===
Slouching Towards Bethlehem (1968)
The White Album (1979)
Salvador (1983), på svensk som (Salvador, 1983)
Miami (1987)
After Henry (1992)
Political Fictions (2001)
Where I Was From (2003) på svensk som(Kalifornien: min historia)
Fixed Ideas: America Since 9.11 (2003)
Vintage Didion (2004, utvalg av tidigere publiserte tekster)
The Year of Magical Thinking (2005) på svensk som (Ett år av magiskt tänkande, 2006)
We Tell Ourselves Stories in Order to Live: på svensk som* Att lära sig själv att leva (2008)
Blue Nights (2011) på svensk som Blå skymring, (2022)


== Referanser ==


== Kilder ==
Emma Brockes, Interview: Joan Didion, The Guardian, december 2005
Litteraturhandboken, Forum förlag Stockholm 1984


== Eksterne lenker ==
(en) Joan Didion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joan Didion på Internet Movie Database 
(sv) Joan Didion i Svensk Filmdatabas 
(da) Joan Didion på Filmdatabasen 
(fr) Joan Didion på Allociné 
(en) Joan Didion på AllMovie 
(en) Joan Didion hos The Movie Database 
(en) Joan Didion hos Internet Broadway Database