jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Filosofiåret 1613

Filosofiåret 1613 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1613.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
6. mars – Stjepan Gradić (Stefano Gradi), naturviter, filosof og poet fra Dalmatia (død 1683)
15. september – François de La Rochefoucauld, fransk forfatter, filosof og skaper av aforismer (død 1680)


== Dødsfall ==
16. mai – Jerzy Mniszech, polsk dramatiker og filosof (født 1548)
Filosofiåret 1603

Filosofiåret 1603 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1603.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==
Philemon Holland – The Philosophie, commonly called, the Morals, en oversettelse av Moralia av Plutark


== Fødsler ==
11. juli – Kenelm Digby, engelsk hoffmann, diplomat og naturfilosof (død 1665)


== Dødsfall ==
19. februar - Juan Azor, spansk filosof og presbyter (født 1535)
23. februar: Andrea Cesalpino, italiensk filosof, botaniker og lege (født 1519)
25. april – Gregorio de Valencia, spansk jesuitt, teolog og humanistisk filosof (født 1550)
16. november - Pierre Charron, fransk filosof og teolog (født 1541)
30. november – William Gilbert, engelsk lege, fysiker og naturfilosof (født 1544)
Dadu Dayal, indisk Sant Mat (en slags guru), poet og filosof (født 1544)
Filosofiåret 1550

Filosofiåret 1550 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1550.


== Publikasjoner ==
Rosarium philosophorum sive pretiosissimum donum Dei


== Virksom ==
fl. 1550-1600 – Vijnanabhikshu (Vijñānabhikṣu), indisk filosof


== Fødsler ==
9. april – Giulio Pace, italiensk jurist og filosof (død 1635)
22. desember – Cesare Cremonini, italiensk filosof (død 1631)
Giovan Battista Crispo, italiensk forfatter, historiker og filosof (død 1598)
Francisco Sanches, portugisisk lege, filosof og matematiker (død 1622)
ca. 1550 – Gregorio de Valencia, spansk jesuitt, teolog og humanistisk filosof (død 1603)
ca. 1553 – Robert Balfour, skotsk filosof (død 1625)


== Dødsfall ==

		


== Referanser ==


== Se også ==
Filosofi på 1500-tallet
Tektitt

Tektitt (gresk: τηκτός tēktos, «smeltet», «flytende») er naturlige forekomster av svart, brunt, grått eller grønt glass, opp til noen centimeter i størrelse. De fleste forskere tror at de er dannet av store meteorittnedslag på jordskorpen. Tektitter hører til de tørreste bergarter som finnes, med et vanninnhold på i snitt 0,005 %. Dette er veldig uvanlig, ettersom de fleste, om ikke alle kratre der tektitter er oppdaget, lå under vann før nedslaget. Dessuten har delvis smeltede zirkoner blitt oppdaget nær tektiter. Dette tyder på at tektittene dannes ved høye temperaturer og trykk.


== Se også ==
Liste over bergarter
Australitt

Australitt er en type tektitt som er oppdaget i Australia. De er for det meste mørke eller sorte, og fremviser former som ikke er sett i andre tektitter, deriblant disker og boller. Deres opprinnelige hastigheter var høyere enn hos andre tektitter, og dette fikk dem til å kastes ut av jordens atmosfære, før de gikk inn i atmosfæren på nytt og gjennomgikk en sjelden form for ny nedsmelting.


== Referanser ==
Scherpenheuvel-Zichem

Scherpenheuvel-Zichem (fransk: Montaigu-Zichem) er en kommune og by i provinsen Flamsk Brabant i Belgia. Kommunen består av fem delkommuner: Scherpenheuvel (Montaigu), Averbode, Zichem, Messelbroek og Testelt. Elva Demer renner gjennom kommunen.
Scherpenheuvel er med sin Vår Frue-basilika Belgias viktigste pilegrimsmål. Legenden forteller at det på bakken hvor byen Zichem ligger i dag, stod ei eik som var formet som et kors. På treet ble det hengt en statue av Maria og mange kom hit for å be. Da en av gjeterne tok statuen ned og ville ta den med seg hjem, forteller legenden at han frøs til stein og forble en stein til noen kom og hengte Maria-statuen tilbake på treet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Scherpenheuvel-Zichem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jacob Tengsereid

Jacob Svendsen Tengsereid (født i Egersund desember 1789, død 6. april 1863) var en forbryter hvis rulleblad omfattet en rekke tyverier og rømninger i årene før 1818. Han tilhørte samme generasjon som Gjest Baardsen og Ole Høiland og opererte delvis i samme område som de to; langs kysten mellom Kristiansand og Bergen.
Høsten 1815 satt han arrestert i Arendal sammen med Baardsen. Herfra skal han ha rømt to to ganger ved hjelp av verktøy han hadde fått av ham.Tengsereid ble dømt til kakstrykning og slaveri på livstid. Han satt dels på festningen i Fredrikstad, dels på Akershus. I 1840-årene ble en rekke fanger benådet; 18. april 1844 også Tengsereid. Han døde på gården Sletteid i Egersund, 73 år, fattig, men han ble betydelig eldre enn de fleste storforbrytere på den tiden.I Balladen om mestertyven Ole Høiland spilte Harald Heide-Steen jr. rollen som Tengsereid.


== Referanser ==
Katharine Carl

Katharine Augusta Carl (født 17. februar 1865 i New Orleans i USA, død 7. desember 1938 i New York) (også skrevet Katherine Carl) var en amerikansk maler og forfatter som tilbragte ni måneder i Kina i 1903 og malte portretter av enkekeiserinne Cixi.
Etter hjemkomsten til USA publiserte hun en mok om sine opplevelser: With the Empress Dowager.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Katharine Augusta Carl var datter av Francis Augustus Carl og Mary Breadon Carl. Hun hadde en bror ved navn Francis A. Carl.
Hun tok graden Master of Arts fra Tennessee State Female College i 1882. Hun studerte kunst under Gustave-Claude-Etienne Courtois og William-Adolphe Bouguereau i Paris, og utstilte så sine arbeider på salongene i Paris.


=== Reise til Kina ===
Carl fikk sommeren 1903 i oppdrag å male et portrett av enkekeiserinne Cixi for den kinesiske delen av Louisiana Purchase Exposition, en utstilling i St. Louis i 1904. Hun tilbragte i alt ni måneder i Kina og malte fire portretter av Cixi. Carl tegnet, da og etterpå, en rekke skisser av livet i palassene. Hun var den eneste utlending som bodde inne i det kinesiske hoffområde under dets senere år, skrev hun i sin bok som ble utgitt i 1906.
Carl var søster av Francis A. Carl, som arbeidet for Robert Hart ved Det kinesiske maritime tollvesen. Hun dediserte sin bok til Hart. Mens hun var i Beijing ble hun venn med Sarah Pike Conger, hustru til den amerikanske minister Edwin H. Conger og en beundrer av enkekeiserinnen.


=== Med enkekeiserinnen ===

Carls bok With the Empress Dowager gir et unikt og tett innblikk i enkekeiserinnens personlighet og virke. En av grunnene til at boken ble til, fremgår av forordet: «After I returned to America, I was constantly seeing in the newspapers (and hearing of) statements ascribed to me which I never made.» Disse falske påstandene var for det meste i Cixis disfavør, og Carl ikke bare avsannet at hun hadde sagt noe slikt, men gjorde sitt beste for å vise at Cixi var helt annerledes enn det negative bilde som var i ferd med å festne seg.


== Boken ==
With the Empress Dowager of China by Katharine Augusta Carl, Kessinger Publishing, ISBN 1-4179-1701-6.
With the Empress dowager (1905)
Også i Library of Congress (Full version, publicly available PDF) http://ia600605.us.archive.org/14/items/withempressdowag00carl/withempressdowag00carl.pdf


== Referanser ==


== Litteratur ==
Forbidden City by Muriel Molland Jernigan, New York, Crown Publishers [1954]
Book Review of With the Empress Dowager Of China by Katharine Augusta Carl, by Lolan Wang Grady, Association of Universities and Colleges of Canada, Ottawa.


== Eksterne lenker ==
(en) Katharine Carl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fangstbås

En fangstbås er en fangstinnretning laget i den hensikt å fange viltet levende.
Innenfor fastsatte jakttider, fangsttider og fellingsperioder kan det drives fangst på følgende viltarter i Norge: bever, bisamrotte, beverrotte, grevling, mår, mink, røyskatt, gaupe, jerv, rødrev, mårhund, ravn, kråke, skjære, svartbak, gråmåke, lirype og fjellrype etter regler i forskrift om utøvelse av jakt, felling og fangst §§ 31 til 36.


== Beskrivelse ==
Fangstbåsen er konstruert slik at den automatisk lukkes når et dyr går inn i båsen, som gjerne har en kasselignende, rektangulær form med åpning i en eller begge ender. Når det er åpning i begge ender kalles innretningen en tunnelbås (der såkalt värmlandsk tunnelfelle er en av flere varianter). I enden(e) er det en lukkemekanisme som hurtig lukker for åpningen(e) når fella utløses. Utløseren er gjerne enten koblet til åtet med ei snor, en snubletråd eller ei trampeplate. Båsen plasseres så slik i terrenget at den i størst mulig grad står der den aktuelle arten ferdes. Dyret lokkes inn i båsen med et åte eller ting som utløser dyras nysgjerrighet og utforskertrang. Gaupeurin på litt høy lagt på ei trampeplate har ofte vist seg effektivt i gaupebåsen. Gaupe er nemlig ikke lett å lure med et åte.
I mange tilfeller stiller myndighetene strenge krav til utformingen av fangstbåser, slik at dyr som fangens ikke skal lide unødvendig om de får panikk eller lignende. Kravet kan omfatte alt fra ettersynsintervallen til tilgjengeligheten. Allikevel er det vanlig at dyra som fanges skader seg, siden de ofte får panikk. Fangstmetoden er derfor i økende grad kontroversiell. I Norge skal fangstredskaper som er satt ut, være merket med brukerens navn og adresse og eventuelt telefonnummer.
Kravene til utformingen er gjerne også forskjellige etter hvilken art det skal jaktes på. I mange tilfeller kreves det også forhåndsgodkjennelse av både utstyr og personer for å bedrive slik fangst, samt spesielle rutiner for tilsyn med fella. Ulike land har dessuten kanskje ulike regler.


== Se også ==
Felle
Ulvestue


== Eksterne lenker ==
Feller som fanger viltet levende. MILJØDIREKTORATET.
Veileder til forskrift om utøvelse av jakt, felling og fangst
Instruks for godkjenning av bås til gaupe og jerv
Värmlandsk tunellfella (fangstbås)
Nyåkersfella (fangstbås)
Smålandsk revefelle
Øster-Malmafella
Norsk kråkefelle/stigfelle
Martin Karplus

Martin Karplus (født 15. mars 1930 i Wien) er en østerriksk-amerikansk teoretisk kjemiker. Han er professor emeritus i kjemi ved Harvard University. Sammen med Michael Levitt og Arieh Warshel ble Karplus i 2013 tildelt Nobelprisen i kjemi for «utvikling av multiskala modeller for komplekse kjemiske systemer».


== Referanser ==
Michael Levitt

Michael Levitt (født 9. mai 1947 i Pretoria i Sør-Afrika) er en amerikansk-britisk-israelsk biofysiker. Han er professor i strukturell biologi ved Stanford University. Sammen med Martin Karplus og Arieh Warshel ble Levitt i 2013 tildelt Nobelprisen i kjemi for «utvikling av multiskala modeller for komplekse kjemiske systemer».Sommeren 2020 uttalte han til Stanford Daily at han ikke ventet at koronapandemien ville ta livet av flere enn 175.000 amerikanere, og «når vi engang ser tilbake, kommer vi til å si at det var ingen særlig fæl sykdom».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Michael Levitt, Stanford University School of Medicine
Arieh Warshel

Arieh Warshel (født 20. november 1940 i Sde Nahum) er en israelsk-amerikansk kjemiker og biokjemiker. Han er professor ved University of Southern California. Sammen med Martin Karplus og Michael Levitt ble Warshel i 2013 tildelt Nobelprisen i kjemi for «utvikling av multiskala modeller for komplekse kjemiske systemer».Han ble i 2018 utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arieh Warshel, Department of Chemistry, University of Southern California
Dorothea av Danmark

Dorothea av Danmark kan vise til:

Dorothea av Brandenburg (1430–1495) – dronning av Danmark og Norge
Dorothea av Danamrk (1504–1547) – datter av kong Frederik I
Dorothea av Sachsen-Lauenburg (1511–1571) – dronning av Danmark og Norge
Dorothea av Danmark (1520–1580) – datter av Christian II
Dorothea av Danmark (1528–1575) – datter av Frederik I
Dorothea av Danmark (1546–1617) – datter av Christian III
Gimleveien (Oslo)

Gimleveien (17A–21B, 20A–24B) er en gate i på Frogner i Oslo som går fra Bygdøy allé til den møter Solheimgata og Nordraaks gate som kommer fra hver sin side og møtes i en spiss.
Gaten ble navngitt etter løkken Gimle i 1896. Bebyggelsen består av leiegårder fra rundt 1900.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Gimleveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 202. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Arkeologiåret 1567

Arkeologiåret 1567 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1567.


== Fødsler ==
1. mars – Nicolas Bergier, fransk arkeolog, historiker og advokat (død 1623)


== Dødsfall ==
18. august – Enea Vico, italiensk gravør, numismatiker og forfatter (født 1523)


== Referanser ==
Marquard Gude

Marquard Gude (født 1. februar 1635 i Rendsburg i hertugdømmet Holstein, død 26. november 1689 i Glückstadt) var en boksamler, bibliotekar og klassisk filolog fra Holsten.
Han var sønn av Rendsborgs rådmann Peter Gude, og studerte i Jena og Leipzig. Han ble hertugelig gottorpsk bibliotekar og råd, samt første medlem av regjeringskanselliet på Gottorp. Gude var kjent for sine store kunnskaper, og han eide en berømt bok- og håndskriftsamling på ca. 10 000 bind.Etter hans død ble det i flere år ført forhandlinger om samlingen, da den dansk-norske kongen gjerne ville kjøpe den. Håndskriftene endte dog i Wolfenbüttel, mens boksamlingen ble splittet og solgt ved auksjoner, hvorav noen kom til Weimar. Gjennom filologen Johann Albert Fabricius (1668–1736) endte noen av bindene også i Det Kongelige Bibliotek.    


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Håndskrift i Det Kongelige Bibliotek  som tidligere har tilhørt Gude
Irmahønen

Irmahønen er en fredet neonreklame for supermarkedkjeden Irma plassert på en bygning ved Dronning Louises Bro og Sortedams Sø på Nørrebro i København.
Reklamen forestiller en høne som legger kulørte egg syv ganger i minuttet. Den ble oppsatt i 1953, og er en av flere neonreklamer på bygninger som tilhørte Irmas grunnlegger Carl Schepler. Irmahønen ble første gang slukket i forbindelse med Earth Hour i 2009.Kim Larsen synger om Irmahønen i sangen Hjerter Dame fra 1986.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside som forteller hvor mange egg Irmahønen har lagt
Filosofiåret 1581

Filosofiåret 1581 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1581.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==
Quod nihil scitur (oversatt tittel: At ingenting er kjent)  av Francisco Sanches


== Fødsler ==
30. august – Tobias Adami, tysk filosof (død 1643)


== Dødsfall ==
Bjerkedalen park

Bjerkedalen park er en bydelspark i Bydel Bjerke i Oslo. Parken ble offisielt åpnet av byråd Bård Folke Fredriksen den 11. oktober 2013.
Bjerkedalen park har form som en vannpark med promenader langs Hovinbekken og en liten sandstrand mot en badedam. Landskapsarkitektfirmaet Dronninga landskap har tegnet den 38 dekar store bydelsparken med brukermedvirkning fra beboerne. Parken er en «kortreist» park med røykengranitt, svelviksgrus og norske trær og busker.


== Paviljong ==
En parkpaviljong med amfi, tegnet av Filter arkitekter, inneholder funksjoner som kafé og toaletter rundt en kaféplass. Paviljongen åpnet våren 2014. Parken har sandvolleyballbane, basketballbane og 100 m med benker.


== Promenade ==
En sentral, universell utformet promenade med benker og lysmaster danner ryggraden i parken. Gruspromenadene har et fall på 5 prosent. Parkbelysningen bruker LED-teknologi, og er tegnet av lysdesigner Are Røysamb. Lysplanen  gir promenaden en regelmessig og jevn belysning, og hver lund som en mer uformell belysning med ujevn avstand mellom mastene.


== Norske busker og trær ==
Elvebreddene er beplantet med hjemmehørende arter. Det er plantet 500 busker og trær i parken. Lønnetrær og andre løvfellende parktrær er plantet i skråningene. Det er plantet 50.000 stauder langs bekken og under lundene; blant annet iris, liljer og storkenebb.


== Hovinbekkens renessanse ==
Hovinbekken er åpnet etter 50 år i rør i 300 m lengde og faller 13 m i fosser og stryk og er parkens attraksjon. Bekken og fire parkbruer er tegnet av COWI. Den vesle badedammen har strand og svømmedybde. Canadarøye, bekkeørret og edelkreps lever i vannet. Det er planlagt at Hovinbekken på lenger sikt skal åpnes videre ned til Gamlebyen.


== Priser ==
I oktober 2015 fikk parken Oslo bys arkitekturpris, i 2016 prisen Norges beste uterom, kategori byområder, utdelt av KS og Norsk Kommunalteknisk Forening. og i 2019 Årets grønne park.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bjerkedalen park. Dronninga landskaps hjemmeside, uten dato. (besøkt 15. oktober 2015)
Kunståret 1513

Kunståret 1513 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1513.


== Hendelser ==
Albrecht Altdorfer begynte til tjenesten til Maximilian I i Innsbruck, hvor han får flere oppdrag fra det keiserlige hoff.


== Verk ==

Fra Bartolommeo – SS Peter and Paul (Pinacoteca Vaticana)
Albrecht Dürer – Ritter, Tod und Teufel (gravering)
Leonardo da Vinci – «Gammel mannen med vannstudier» (tegning)
Quentin Matsys – omtrentlig år
«Madonna og barn med lammet»
«Et portrett av en eldre mann»
«En grotesk gammel kvinne» 


== Fødsler ==
Pierre Reymond, fransk emaljekunstner (død 1584)
Heinrich Vogtherr den yngre, tysk maler, tegner, treskjærer og grafiker (død 1568)


== Dødsfall ==
Pieter van Coninxloo, tidlig nederlandsk maler (født ca. 1460)
Bastiano Mainardi, italiensk maler (født ca. 1460)
Pinturicchio, italiensk maler i renessansen (født 1454)
Heinrich Yselin, tysk treskjærer (født ca. 1450)
ca. 1513 – Michel Colombe, fransk billedhugger (født ca. 1430)
mellom 1508 og 1513 – Francesco Rosselli, italiensk miniatyrmaler, kartgravør og grafiker (født 1445)
Laurel Award

Laurel Award var en filmpris som ble utdelt for de beste filmene, skuespillerne, regissørene og komponistene hvert år. Prisen ble opprettet av magasinet Motion Picture Exhibitor i 1958 og ble utdelt de neste ti årene. Deretter ble den igjen utdelt i 1970 og 1971. Vinnerne ble kåret av amerikanske og kanadiske filmkjøpere. Etter at stemmene hadde blitt talt opp ble resultatene offentliggjort i magasinet, uten noen prisseremoni.


== Prisvinnere ==


=== Beste film ===
Patton – menneske og soldat: 1971, ikke utgitt noe annet år


=== Beste kvinnelige filmstjerne ===
Doris Day: 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964
Elizabeth Taylor: 1965, 1966
Julie Andrews: 1967, 1968
Katharine Hepburn: 1970, 1971


=== Beste mannlige filmstjerne ===
Rock Hudson: 1958, 1959 1960, 1962, 1963
Burt Lancaster: 1961
Cary Grant: 1964, 1966
Jack Lemmon: 1965, 1967
Paul Newman: 1968, 1970
Dustin Hoffman: 1971


=== Beste produsent/regissør ===
Cecil B. DeMille: 1958
Alfred Hitchcock: 1959, 1960, 1961, 1962, 1964, 1966, 1970, 1971
Billy Wilder: 1963
Mervyn LeRoy: 1965
Robert Wise: 1967, 1968


=== Beste regissør ===
Fred Zinnemann: 1958, 1959, 1961, 1962, 1963, 1964
Vincente Minnelli: 1960
George Cukor: 1965
David Lean: 1966
Henry Hathaway: 1967
Norman Jewison: 1968
Mike Nichols: 1970, 1971
Sallyhamna

Sallyhamna, tidligere også kalt Fagerhamna, er en tidligere nederlandsk hvalfangststasjon og langt senere norsk fangststasjon på den lille halvøya Kapp William på Vasahalvøya, ved Holmiabukta sør for Svenskgattet i det nordlige Albert I Land nordvest på Svalbard.
Det er to nederlandske spekkovner, russiske pomortufter, et par graver, og en bevart, norsk fangststasjon som ble etablert i 1937 av Waldemar Kræmer, og var hovedstasjon i det norske fangstfelt 24. Plassen er oppkalt etter ektefellen til Waldemar Kræmer, Sally Kræmer, som overvintret flere sesonger på stasjonen.
I 1973 kjøpte Arnoldus Schytte Blix Sallyhamna av Sally Kræmer, som hadde skjøte på stasjonen med fire bistasjoner. I 2019 solgte han Sallyhamna med bistasjoner videre til Bjørn Fjukstad, Arnstein og Harald Skaare. De har stilt hytta til disposisjon for Båtforeningen Totakteren i Longyearbyen sine medlemmer, slik at de kan benytte den når de er på tur i området.
I 1973 ble ruinene en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.
Sysselmesteren på Svalbard inkluderte kulturminnene her i et særskilt miljøovervåkingsprogram implementert i årene 1997–2009, med egne tiltak for å dokumentere, måle, og forebygge miljøslitasje på kulturminnene.

		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gustav Rossnes, Norsk overvintringsfangst på Svalbard 1895-1940, Norsk polarinstitutt Meddelelser nr 127 1993. ISBN 82-7666-064-9.


== Eksterne lenker ==
Stedets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Kristin Prestvold, Nordvestlandet - hvalfangstlandet Arkivert 15. oktober 2013 hos Wayback Machine., i Cruisehåndbok for Svalbard, Norsk polarinstitutt.
Kulturminneplan for Svalbard 2000-2010
Svenskgattet

Svenskgattet er et strede (sund) mellom Indre Norskøya og Vasahalvøya langt nord i Albert I Land på nordvestre Spitsbergen på Svalbard. På fastlandsiden er det en tidligere norsk norsk fangsstasjonen på Sabineodden, og denne kaltes Svenskgattet da den ble etablert av Georg Bjørnnes i 1920. Dette var hovedstasjonen i det norske fangstfelt 24 rundt Flathuken. På Sabineodden ligger også to russiske pomortufter. 

Den norske hytta som ble reist av Bjørnnes i 1920 ble flyttet langt østover til Wijdefjorden året etter, men gjenoppbygd senest 1924 av Arthur Oxaas. 
I 1973 ble området og ruinene en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark. Sysselmesteren på Svalbard inkluderte kulturminnene her i et særskilt miljøovervåkingsprogram implementert i årene 1997–2009, med egne tiltak for å dokumentere, måle, og forebygge miljøslitasje på kulturminnene.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gustav Rossnes, Norsk overvintringsfangst på Svalbard 1895-1940, Norsk polarinstitutt Meddelelser nr 127 1993. ISBN 82-7666-064-9.


== Eksterne lenker ==
Stedets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Kristin Prestvold, Nordvestlandet - hvalfangstlandet Arkivert 15. oktober 2013 hos Wayback Machine., i Cruisehåndbok for Svalbard, Norsk polarinstitutt.
Kulturminneplan for Svalbard 2000-2010
Sabineodden

Sabineodden er et flatt nes på Vasahalvøya langt nord i Albert I Land, nordvestre Spitsbergen på Svalbard. Det ligger under Birgerfjellet og Tessinfjellet på østkysten av Svenskgattet med utsikt ut mot Indre Norskøya. 

I sør avgrenses Sabineodden av Birgerbukta, som strekker seg helt ned til Kapp William med Sallyhamna 1,5 km mot sør. I nord strekker Sabineodden seg utover under navnet Arneliusneset. Det er laguner og gode havneforhold ved Sabineodden.
På stranden står en tidligere norsk fangsstasjonen som kaltes Svenskgattet da den ble etablert i 1920. Den ble bygd av Georg Bjønnes for Hagerup og Jensens ekspedisjon i 1920, og står fortsatt. Den inngikk da i det norske Fangstfelt 24 (Flathuken) i mellomkrigstiden, og ble brukt som hoved- og bistasjon for den norske overvintringsfangsten her.På Sabineodden ligger også to russiske pomortufter kloss inntil den norske fangsthytta. Det er også funnet fire revefeller på odden i øst og nord, og disse er vernet. 
Sabineodden er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sabineodden Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Kristin Prestvold, Nordvestlandet - hvalfangstlandet Arkivert 15. oktober 2013 hos Wayback Machine., i Cruisehåndbok for Svalbard, Norsk polarinstitutt.
«Fangsthytta "Svenskgattet" fra 1920». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
«Russisk pomortuft». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
«Russisk pomortuft». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
«Fangsthytta "Svenskgattet" fra 1920». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.