jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Trichonemophas

Trichonemophas er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Papua Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Monochamini Aurivillius, 1921 eller Lamiini
Slekten Trichonemophas Breuning, 1971
Trichonemophas chassoti Breuning, 1971


== Kilder ==
Catalog of the lamiines of the world - Monochamini
Katalog over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Trichonemophas i Encyclopedia of Life 
(en) Trichonemophas i Global Biodiversity Information Facility 
Trichonemophas – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av en del av artene Arkivert 14. april 2016 hos Wayback Machine.
Spinopotemnemus

Spinopotemnemus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En middelsstor, kraftig, brunspraglete trebukk. Pronotum har en kraftig, skarp pigg på sidene litt foran midten. Dekkvingene ender i en pigg ved ytterhjørnet.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Australia (Queensland).


== Systematisk inndeling ==
Arten blir ofte plassert i slekten Potemnemus.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Monochamini Aurivillius, 1921 eller Lamiini
Slekten Spinopotemnemus Breuning, 1971
Spinopotemnemus kaszabi Breuning, 1971


== Kilder ==
Catalog of the lamiines of the world - Monochamini
Katalog over artene, Gamle verden Arkivert 15. mars 2016 hos Wayback Machine.
Bilde av arten


== Eksterne lenker ==
(en) Spinopotemnemus i Global Biodiversity Information Facility
The Binding of Isaac

The Binding of Isaac er et videospill utviklet av Edmund McMillen og Florian Himsl. Det ble lansert på Steam 28. september 2011. I spillet styrer spilleren et gråtende, nakent barn som heter Isaac eller en av seks andre karakterer som kan låses opp i spillet. Spillet ble også gjenskapt i 2014 med ny spillmotor, spillmekanikker og grafikk i The Binding of Isaac: Rebirth.
Tittelen og handlingen i spillet er basert på den bibelske fortellingen om Abraham som skulle ofre sønnen sin Isak. Handlingen går ut på at moren til Isaac hører en stemme ovenfra, trolig Gud, som krever at hun tar livet til sønnen som bevis på at hun er gudfryktig. Isaac flykter ned til kjelleren for å slippe unna moren og må navigere seg gjennom rommene i kjelleren, som har flere monstre. Spilleren navigerer Isaac gjennom rommene og skyter tårer på monster for å komme videre. Når Isaac mister all helse, taper man spillet og må starte fra begynnelsen tilbake. Et særmerket trekk ved The Binding of Isaac er at rommene i kjelleren blir tilfeldig genererte og er annerledes bygd opp hver gang spilleren starter på nytt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Binding of Isaac på Steam 
(en) The Binding of Isaac hos MobyGames 
(en) The Binding of Isaac på Metacritic 
(en) The Binding of Isaac på Internet Movie Database 
(en) The Binding of Isaac hos Giant Bomb 
(en) The Binding of Isaac hos Internet Game Database
Frokost i det grønne

Frokost i det grønne , (originaltittel: Le Déjeuner sur l'herbe) er en fransk spillefilm fra 1959 regissert av Jean Renoir. 
Tittelen er hentet fra et maleri av Édouard Manet. 


== Medvirkende ==
Paul Meurisse  : Étienne Alexis, célèbre biologiste
Catherine Rouvel : Antoinette dite :Nénette
Jacqueline Morane : Titine
Fernand Sardou : Nino, le père de Nénette
Jean-Pierre Granval : Ritou
Hélène Duc : Isabelle, la secrétaire du biologiste
Ingrid Nordine : la comtesse Marie-Charlotte
Charles Blavette : le berger Gaspard
André Brunot : le curé
Marguerite Cassan : Odile Poignant
Jacques Dannoville : M. Poignant
Régine Blaess : Claire, la femme de chambre
Jean Claudio : Rousseau, le secrétaire du biologiste
Paulette Dubost : Mademoiselle Forestier


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frokost i det grønne på Internet Movie Database 
(sv) Frokost i det grønne i Svensk Filmdatabas 
(da) Frokost i det grønne i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Frokost i det grønne på Allociné 
(nl) Frokost i det grønne på MovieMeter 
(en) Frokost i det grønne på AllMovie 
(en) Frokost i det grønne på Turner Classic Movies 
(en) Frokost i det grønne på Rotten Tomatoes
Unni Eikeseth

Unni Eikeseth (født 1974, fra Førde) er en norsk kjemiker, forskningsjournalist og sakprosaforfatter. 
Etter cand. scient. i organisk kjemi fra Universitetet i Bergen i 1998, startet hun i en stipendiat-stilling (mot doktorgrad), men gikk over til å ta en praktisk-pedagogisk utdanning ved NTNU.Fra 2002 til 2015 var hun vitenskapsjournalist i NRK. Hun overtok for Ole Andre Sivertsen i 2002 som programleder i Newton (TV-program), som flyttet redaksjonen til Trondheim der de også laget Schrödingers katt. Nominert til Gullruten i 2003 og 2004 som beste kvinnelige programleder. Hun ble i 2005 etterfulgt av Per Olav Alvestad, var i 2010 vitenskapsjournalist på nrk.no og i 2015 tillitsvalgt da NRK kuttet over ti årsverk.Hun har også jobbet som lektor Trondheim katedralskole i ett år. I 2015 ble hun ansatt som høgskolelektor i naturfag ved Høgskolen i Sør-Trøndelag, Fakultet for lærer- og tolkeutdanning og har fra fusjonen med NTNU i 2016 vært universitetslektor i naturfag ved NTNU.I 2015 utgav hun «Norske forskningsbragder»,  om hvordan oppdagelsene fremkom hos Gerhard Armauer Hansen (basiller), Kristian Birkeland (værmelding), Ellen Gleditsch (kjemi), Odd Hassel (kjemi), Asbjørn Følling (biokjemi), Sven Furberg (DNA), John Ugelstad (kjemi), Hans Einar Krokan (kreft), May-Britt Moser & Edvard Moser (hjerne), Sven Wedemeyer (astrofysikk) og Gro Amdam (bier). I 2018 utgav hun boka Jakten på stedsansen om de nobelprisvinnende hjerneforskerne Edvard Moser og May-Britt Moser.
Jakten på stedsansen er siden blitt oversatt til polsk, engelsk og russisk. Boken ble nominert til den polske prisen Madra Ksiazke Roku. (Smart Book Awards) i 2019.I anledning Det Internasjonale året for Periodesystemet i 2019 gav hun ut Periodesystemet – fra alkymi til kjernekjemi sammen med professor Annette Lykknes. Sammen med Jakten på stedsansen ble denne boken nominert til NTNUs litteraturpris 2020.Eikeseth er en av forfatterne bak naturfaglæreverket Solaris 5-7 på forlaget Aschehoug.


== Bibliografi ==

(no) Publikasjoner av Unni Eikeseth i BIBSYS

(no) Publikasjoner av Unni Eikeseth i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
2018 Jakten på stedsansen Hvordan Edvard Moser og May-Britt Moser løste en av vitenskapens store gåter ISBN 9788241912375
2015 Norske forskningsbragder ISBN 9788252186703
2013 Eksperimentboka, illustrert av Anette Mehl Landmark ISBN 9788243007932
2008 Newton klimabok ISBN 9788252173567
2007 Vår utrulege dyreverd / Vår utrolige dyreverden ISBN 9788281782549
2006 Newton : barnas store vitskapsbok / Newton : barnas store vitenskapsbok ISBN 8252563112


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Unni Eikeseth på Internet Movie Database 
(no) Programmer med Unni Eikeseth i NRKs nett-TV
Dr. Cordeliers testamente

Dr. Cordeliers testamente, (originaltittel: Le Testament du docteur Cordelier) er en fransk film fra 1959 regissert av Jean Renoir. Filmen har novellen Dr. Jekyll og Mr. Hyde av Robert Louis Stevenson som litterært forelegg med historien satt til Frankrike på 1950-tallet.


== Handling ==
I Paris mottar advokaten Joly et testamente fra sin venn og klient Cordelier, en kjent psykiater, som overlater alt han eier til en pasient som heter Opale. Imidlertid får Joly vite at denne Opale er en sadistisk og pervers morder, som fremdeles har unngått arrestasjon av politiet. Opale forårsaker til og med dødsfallet til en annen ledende psykiater, Séverin, som tidligere hadde utfordret Cordeliers synspunkter.
I løpet av en sammenkomst i Cordeliers hjem, hører Joly skrik og merkelige lyder. Han oppdager Opale, som innrømmer at han egentlig er Cordelier, og han bekjenner alle sine synder. Han føler seg skyldig over hans seksuelle utnyttelse av kvinnelige ansatte og sine pasienter, og dette fører til at Cordelier skapte sitt eget alter ego som Opale.


== Medvirkende ==
Jean-Louis Barrault : le docteur Cordelier et Opale
Michel Vitold : le docteur Lucien Séverin, le psychanalyste
Teddy Bilis : Maître Joly, le notaire et ami de Cordelier
Micheline Gary : Marguerite, l'assistante de Séverin
Jean Topart : Désiré, le majordome de Cordelier


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dr. Cordeliers testamente på Internet Movie Database 
(sv) Dr. Cordeliers testamente i Svensk Filmdatabas 
(fr) Dr. Cordeliers testamente på Allociné 
(nl) Dr. Cordeliers testamente på MovieMeter 
(en) Dr. Cordeliers testamente på AllMovie 
(en) Dr. Cordeliers testamente på Turner Classic Movies 
(en) Dr. Cordeliers testamente på Rotten Tomatoes
Celestines dagbok

Celestines dagbok, (originaltittel: The Diary of a Chambermaid) er en amerikansk spillefilm fra 1946 regissert av Jean Renoir.
Filmens litterære forelegg er romanen "En kammerpikes dagbok" av Octave Mirbeau og teaterstykket "Le journal d'une femme de Chambre", skrevet av  André de Lorde, André Heuse og Thielly Nores.


== Handlingsreferat ==
I 1885 i Frankrike begynner kammerpike Celestine i hennes nye stilling ved Lanlaire-familiens hjem, et landlig herskapshus, med den hensikt å komme seg oppover på den sosiale rangstigen. Hennes nye arbeidsgiver, Monsieur Lanlaire, foretrekker hennes hyggelige selskap fremfor hans dominerende kone. Snart blir den eksentriske naboen, kaptein Mauger, besatt av å få henne til å arbeide for ham i stedet. Han tilbyr å gifte seg med henne som belønning for at hun kan bo hos ham, noe som ville gi henne betydelig rikdom. Monsieur Lanlaires sykelige sønn Georges vender hjem til familiens herskapshus. I et forsøk på å få sønnen til å bli der lenger, gjør moren hennes alt for å få den attraktive Celestine enda vakrere ved å kjøpe fancy klær til henne, og beordrer henne til å ta ekstra godt vare på Georges.
Likevel legger Georges planer om å reise tilbake til Paris, og den desperate Madame Lanlaire beordrer Celestine, bare kledd i en nattkjole, å besøke Georges på rommet hans. Georges innser at moren forsøker å lure ham til å bli værende, og Celestine trekker den samme konklusjonen. Opprørt angående Madame Lanlaires forsøk på å manipulere henne, ønsker Celestine å slutte i jobben sin. Hun reiser inn til nærmeste by sammen med familiens tjener Joseph. Han forteller henne om planene sine om å stjele sølvtøy og andre verdisaker fra familien i løpet av Bastilledagen, bare noen få dager unna, og han overtaler Celestine til å forbli i husstanden som hans medskyldige.
Men Madame Lanlaire overhører denne samtalen, og ødelegger deres plan. I stedet begynner Joseph å planlegge å stjele kaptein Maugers skjulte penger. Når kapteinen er ute og feirer, gjennomsøker Joseph huset hans. Når kapteinen kommer hjem og tar ham på fersken, blir Joseph tvunget til å drepe kapteinen for å komme seg unna. Joseph forteller Lanlaire-familien at han har til hensikt å forlate sin stilling og gifte seg med Celestine, og Madame Lanlaire blir overlykkelig. Familien samtykker i å gi Joseph sølvtøyet deres hvis han forlater hjemmet deres, og tar Celestine med seg. Men Joseph og Celestine blir forsinket. Georges tar dem igjen, fast bestemt på å vinne Celestine tilbake, og det oppstår en konfrontasjon mellom dem.


== Medvirkende ==

Paulette Goddard - Celestine
Reginald Owen - Captain Lanlaire
Judith Anderson - Madame Lanlaire
Hurd Hatfield - Georges Lanlaire
Francis Lederer - Joseph, the valet
Burgess Meredith - Captain Mauger
Florence Bates - Rose
Irene Ryan - Louise


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Celestines dagbok på Internet Movie Database 
(no) Celestines dagbok hos Filmfront 
(da) Celestines dagbok i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Celestines dagbok på Allociné 
(nl) Celestines dagbok på MovieMeter 
(en) Celestines dagbok på AllMovie 
(en) Celestines dagbok på Turner Classic Movies
Jito

Jitō (japansk: 持統天皇, Jitō-tennō, født år 645, død 12. januar 703 i Fujiwara-kyō) var Japans keiserinne mellom 686 og 697. Hun er den 41. keiser på den offisielle japanske keiserlisten, og den fjerde kvinnen på tronen. Flere kjente dikt tilskrives Jitō, blant annet en i nasjonalsamlingen Manyōshū. Jitō abdiserte i år 697 til fordel for sin sønnesønn, men forble en viktig makthaver bak kulissene.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun var en datter av Tenji-tennō og giftet seg med Temmu, farens yngre bror og daværende kronprins.


=== Keiserinne ===
Etter Temmu-tennōs død overtok hun Tennōs keiserembede og videreførte ektemannens reformer. Hun residerte også fortsatt ektemannens palass, Kiyomiharapalasset, frem til hun i 694 flyttet hovedstaden fra Asuka-kyō til Fujiwara-kyō (i dag: Kashihara i prefekturet Nara).
Hun ble kjent for sin sterke karakter og store visdom.
Enkelte forskere formoder at billedet av solgudinnen Amaterasu i historiverkene Kojiki og Nihonshoki, hvis avfatning ble innledet på Jitōs tid, reflekterer denne tennōens utseende.Jitō hadde en sønn med Temmu, kalt Kusakabe. Prins Kusakabe ble Temmus kronprins, men han døde før han kunne bestige tronen. Karu no Miko, Kusakabes sønn, var bare barnet, slik at det ble Jitō som besteg tronen og innehqadde keiserverdigheten frem til barnebarnet var voksen. Han overtok som Mommu etter at bestemoren abdiserte den 17. august 697.


== Referanser ==


== Litteratur ==
William George Aston(1896). Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697. London: Kegan Paul, Trench, Trubner. OCLC 448337491
Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
MacCauley, Clay. (1900). "Hyakunin-Isshu: Single Songs of a Hundred Poets" in Transactions of the Asia Society of Japan. Tokyo: Asia Society of Japan. ...Click link for digitized, full-text copy (in English)
__________. (1901). Kokka taikan. Tokyo: Teikoku Toshokan, Meiji 30–34 [1897–1901]. [reprinted Shinten kokka taikan (新編国歌大観), 10 vols. + 10 index vols., Kadokawa Shoten, Tokyo, 1983–1992. ISBN 978-4-04-020142-9]
Nippon Gakujutsu Shinkōkai. (1940). Man'yōshū. Tokyo: Iwanami shoten. [reprinted by Columbia University Press, New York, 1965. ISBN 0-231-08620-2]. Rprinted by Dover Publications, New York, 2005.  ISBN 978-0-486-43959-4
Richard Ponsonby-Fane (1959). The Imperial House of Japan. Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
Isaac Titsingh (1834). Nihon Odai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon.  Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
H. Paul Varley (1980). Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842
Jakub Rada

Jakub Rada (født 5. mai 1987) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for FK Hradec Králové.24. mars 2016 fikk han sin første landskamp for Tsjekkia mot Skottland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jakub Rada – Transfermarkt 
(en) Jakub Rada – Soccerway 
(en) Jakub Rada – EU-Football.info 
(en) Jakub Rada – FBref
Charlotte Amalie Koren

Charlotte Amalie Koren (født 22. februar 1831 på Vomnes i Nes på Romerike, død 11. mai 1910 i Kristiania) var en norsk forfatter.


== Familie ==
Hun var datter av lensmann Jess Diderichsen Koren (1793–1867) og Margrethe Christine Reich (1797–1873).
Hun var etterkommer av stiftsoverrettsassessor Johan Koren (1758–1825) og dagbokforfatteren Christiane Koren (1764–1815).


== Liv ==
I årene 1868–84 var hun førstelærerinne ved Nickelsens Pigeskole i Kristiania. I 1869 tilbrakte hun en tid i Skottland, og oppholdt seg senere i årene 1878 og 1888 i England. Her hentet hun formentlig stoff til flere av sine romaner, blant andre om dronningene Maria Stuart og Elisabeth, bøker som vant popularitet i samtiden.


== Forfatterskapet ==
Charlotte Koren utga både skjønnlitteratur og historiske fortellinger.


== Bibliografi ==
1873: Fra en Storbygd. En Fortælling
1880: Bevægede Tider. En Fortælling fra 1814
1882: Gertrud. En Fortælling
1884: Hans Skjæbne. Fortælling
1886: Fra Før og Nu. To Fortællinger – inneholder fortellingene Et tornet Træ, som er skrevet i dagboksform, og Lykkes det Hende? 
1889: Agga. En Fortælling
1893: Familien Grib. En Fortælling fra 1814 – Bokens forord er forfattet av Ludvig Daae, som innleder med å opplyse at dette er en nyutgivelse av Bevægede Tider, en Fortælling fra 1814, en bok fra 1880 som nå er omarbeidet av forfatteren
1894: Moderens Testamente. Fortælling
1896: Henrik VIII og Anna Boleyn
1898: Dronninger og Partikampe : historiske Skildringer fra England i det sextende Aarhundrede
1900: Fra Edvard den sjettes og Maria den blodiges Tid. Historiske Skildringer. Bog 1 : 1547-1653
1907: Dronning Elisabeth og Maria Stuart. Historisk Skildring
1909: De to Dronninger. Historisk skildring – i likhet med utgivelsen i 1907 handler denne boken om dronningene Elisabeth I og Maria Stuart


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Charlotte Amalie K., Nordisk familjebok / Uggleupplagan, 1911. Besøkt 28. mars 2016
Terrorangrepet i Lahore 27. mars 2016

Terrorangrepet i Lahore 27. mars 2016 fant sted i den pakistanske storbyen Lahores største park og rekreasjonsområde, Gulshan-e-Iqbal-parken, på første påskedag 2016. Det var uttrykkelig rettet mot Pakistans kristne minoritet. Selvmordsangrepet krevde minst 72 dødsofre, og over 300 ble skadet. De fleste ofre var barn og kvinner. Angrepet var eksplisitt var rettet mot kristne, i særdeleshet mot kristne barn. 


== Angrepet ==
Henimot kl. 18.30 lokal tid sprang bomben nær hovedinngangen til Gulshan-e-Iqbal-parken, rett ved en lekeplass for barn. Parken var på dette tidspunkt fullt av besøkende - så fullt at det ikke var lett for flere å komme seg inn på den aktuelle siden av parken. Her var det på denne tid mange fra Pakistans kristne minoritet, og de hadde forsamlet seg der for å fortsette feiringen av påskehøytiden. Det var imidlerid også muslimer i mengden. Det kan synes som et flertall av de rammede var muslimer.
Etter eksplosjonen brøt det ut panikk. Vitner sa at kroppdeler av barn føk i alle retninger. Eksplosjonen var så kraftig at mange kropper ble slynget opp i luften. Eksplosjonen kunne høres mange kilometer unna. I nabolaget var lydstyrken øredøvende. 
De fleste sårede ble bragt til Jinnah Hospital, Lahores største sykehus. Ettersom det ikke var nok ambulanser tilgjengelig - det ble sendt ut 23 sykebiler - ble det tatt i bruk taxier og rickshaws for transporten av sårede. Politiet bekreftet etter kort tid at det dreide seg om et selvmordsangrep.Etter angrepet erklærte Jamaat-ul-Ahrar, en gruppe affiliert til paraplygrupperingen en Tehreek-e-Taliban Pakistan, at de stod bak angrepet og at det var de kristne som var målet; videre at flere angrep ville følge.
Den pakistanske statsminister Nawaz Sharif fordømte angrepet og forsikret om det pakistanske samfunns besluttsomhet i kampen mot terror. Provinsregjeringen for  Punjab, som Lahore er hovedstad for, utropte en tredagers sørgeperiode.


== Terror mot kristne og andre religiøse minoriteter ==
Terrorhandlinger og andre angrep på religiøse minoriteter (kristne, hinduer, amaddiya og andre) er ingen sjeldenhet i Pakistan, som erklærte seg som islamsk republikk i 1956. Omtrent ett år før dette angrepet var den 15. mars 2015 en katolsk kirke i Lahore og en annen kirke blitt bombet, med ti dødsofre. Ved et bombeangrep i Peshawar 22. september 2013 på Allehelgenskirken der ble 78 mennesker drept.


== Referanser ==
Det onde spill

Det onde spill  (fransk: "Les Diaboliques") er en fransk langfilm fra 1955 regissert av Henri-Georges Clouzot.


== Handling ==
Et internat i Saint-Cloud, Hauts-de-Seine, i Paris, blir ledet av den tyranniske og grusomme Michel Delassalle. Skolen eies imidlertid av Michel Delassalle, og hans skrøpelige kone Christina, en emigrant fra Venezuela. Delassalle har også et forhold til Nicole Horner, en annen lærer ved skolen. Nicole utarbeider en plan for å bli kvitt Michel for alltid. Selv om hun først var nølende, samtykker Christina til slutt å hjelpe Nicole. De klarer å lokke Michel til Nicoles bygård i Niort, en by flere hundre kilometer unna. De to kvinnene druknet ham deretter i et badekar, og kjører tilbake til skolen og dumpet kroppen hans i skolens svømmebasseng.
Når liket hans flyter opp til overflaten, tror de at dette kommer til å se ut som en ulykke. Men planene deres går ikke som planlagt. Michels lik er ingen steder å finne når bassenget blir tømt. Men Nicole leser i en avis at politiet har oppdaget liket. Imidlertid, når Christina går til likhuset, oppdager hun at dette egentlig ikke var Michels kropp. Der møter hun Alfred Fichet, en pensjonert politimann som nå arbeider som privatdetektiv.
Fichet blir også involvert i saken, til stor fortvilelse for Nicole. Christina, overvunnet av frykt, forteller hun Alfred hele historien. Han tror ikke på henne, men han går likevel med på å undersøke bassenget. Men den kvelden hører Christina en rekke merkelige lyder, og hun går en tur rundt på skole-området. Men når hun innser at noen følger etter henne, løper hun tilbake til værelset sitt. Der finner hun Michels lik i hennes badekar, som er fullt av vann. Michel reiser seg fra badekaret. Christina, som allerede har et svakt hjerte, får plutselig et hjerteinfarkt og dør.


== Medvirkende ==

Simone Signoret som Nicole Horner
Véra Clouzot som Christina Delassalle
Paul Meurisse som Michel Delassalle
Charles Vanel som Alfred Fichet
Jean Brochard som Plantiveau
Pierre Larquey som M. Drain
Michel Serrault som M. Raymond
Thérèse Dorny som Mme. Herboux
Noël Roquevert som M. Herboux
Georges Poujouly som Soudieu
Aminda Montserrat som Mme. Plantiveau
Madeleine Suffel som la dégraisseuse
Jean Témerson som le garçon d'hôtel
Jacques Hilling som l'employé de l'institut médico-légal
Robert Dalban som le pompiste


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Det onde spill på Internet Movie Database 
(no) Det onde spill hos Filmfront 
(sv) Det onde spill i Svensk Filmdatabas 
(fr) Det onde spill på Allociné 
(nl) Det onde spill på MovieMeter 
(en) Det onde spill på AllMovie 
(en) Det onde spill på Turner Classic Movies 
(en) Det onde spill på Rotten Tomatoes 
(en) Det onde spill på Box Office Mojo
Logical Volume Manager

Logical Volume Manager (LVM) er en utstyrs-mapper i Linux som sørger for logisk volumhåndtering for Linuxkjernen. De fleste moderne Linux-distribusjoner er LVM-kompatible ved at de har sin egen rotkatalog som filsystem i et logisk volum.Heinz Mauelshagen skrev den opprinnelige LVM-koden i 1998, basert på HP-UX sin volumhåndterer.


== Referanser ==