jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bernhard Heinzmann

Bernhard Heinzmann (født 20. august 1903 i Böhmenkirch, drept 10. august 1942 i NS-Tötungsanstalt Hartheim i Oberösterreich) var en katolsk prest og motstander av nazismen, blant annet av persondyrkelsen av Adolf Hitler og av den nazistiske raselære. Han ble forfulgt av nazistene og myrdet.


== Liv og virke ==
Bernhard Heinzmann var prest for bispedømmet Augsburg. Allerede som kapellan i Starnberg vendte han seg mot tidens anti-franske polemikk, og fremholdt at også franskmennene var en del av Guds skaperverk. Selv om han ble utsatt for stadige fysiske trusler, preket han mot «Vergötterung Hitlers» (guddommeliggjørelse av Hitler) og mot nazismens «Rassenwahn» (rasegalskap).
Etter at han forsøkt å bilegge en strid etter at et mannskor tilknyttet et håndverkerlaug fremførte en anti-italiensk sang, og brukt som argument at den katolske kirke er et internasjonalt kirkesamfunn, kom det til meget sterk motstand mot ham. Hans foresatte omplasserte ham flere ganger i håp om at situasjonen skulle roe seg. 
På Helligtrekongersdag i 1941, da han var sognevikar i Kronburg-Illerbeuren, ble han arrestert i prestegården og bragt til varetektsfengselet i Augsburg. Derfra ble han i november 1941 sendt til KZ Dachau. Derfra ble han, under henvisning til de nazistiske myndighetenes såkalte Aktion 14f13-bestemmelse, sendt til NS-Tötungsanstalt Hartheim i Schloss Hartheim ved Alkoven i nærheten av Linz i Oberösterreich, og drept i gasskammeret der den 10. august 1942.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Otto Knab: Der Märtyrer von Böhmenkirch: Pfarrer Bernhard Heinzmann, herausgegeben vom Katholischen Pfarramt Böhmenkirch (Hektographie) 1975.
Helmut Moll (Hrsg.) im Auftrag der Deutschen Bischofskonferenz: Zeugen für Christus. Das deutsche Martyrologium des 20. Jahrhunderts, 6. erweiterte und neu strukturierte Auflage 2015, ISBN 978-3-506-78080-5, S. 68-72.
Helmut Moll: Martyrium und Wahrheit. Zeugen Christi im 20. Jahrhundert (Weilheim-Bierbronnen 2005; 5. Auflage 2012).
Eduard Werner: Pfarrer Heinzmann - ein Märtyrer der Toleranz zwischen den Völkern. In: Der Fels, Katholisches Wort in die Zeit. 31. Jahr, Nr. 9, September 2000 (PDF-Datei; 654 kB).


== Eksterne lenker ==
Lern- und Gedenkort Schloss Hartheim – Internetauftritt der heutigen Gedenkstätte im Schloss Hartheim
TBU

Forkortelsen TBU kan stå for

Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene
IATA-kode for Fuaʻamotu internasjonale flyplass på Tonga
Tirana Business University i Albania
Tomas Bata University i Zlín
Tokushima Bunri University
Telemark Barne- og Ungdomsteater
Søndre Skotjernfjell

Søndre Skotjernfjell er et fjell i Nannestad kommune i Akershus. Det har en høyde på 621 meter over havet og er det 24. høyeste fjellet i Akershus av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.


== Se også ==
Fjell i Akershus


== Referanser ==
Elven (film)

Elven , (fransk: Le Fleuve, engelsk: The River) er en spillefilm fra 1951 regissert av Jean Renoir med romanen The River, av den britiske forfatteren Rumer Godden som litterært forelegg.


== Handling ==
Harriet tilhører en engelsk middelklasse-familie som bor ved bredden av Ganges-elven i India. Hun hadde fire søstre, og en 10 år yngre bror. En dag inviterer familiens nabo sin fetter, kaptein John, til å bo sammen med ham på hans plantasje Når kaptein John ankommer, oppdager jentene at han har mistet det ene beinet i krigen. Til tross for hans handikap, har han en sjarm som gjør ham populær i området, og derfor inviteres ham til en indisk Divali-feiring. 
Ett par dager etter Divali-festivalen, følger Harriet i hemmelighet etter kaptein John og hennes beste venn Valerie, til en elvebredd hvor de tror de er alene. Der deler kaptein John et lidenskapelig kyss med Valerie - som Harriet er vitne til. Denne hendelsen, kombinert med hennes rolle i brorens død, får Harriet til å miste viljen til å leve. Hun forsøker å begå selvmord ved en elv. Men en venn ser henne, og fiskere samles i forsøk på å redde henne fra vannet.


== Skuespillere ==
Nora Swinburne som mor.
Esmond Knight som far.
Arthur Shields som Mr. John
Radha Burnier som Melanie
Adrienne Corri som Valerie
June Hillman som forteller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elven på Internet Movie Database 
(no) Elven hos Filmfront 
(fr) Elven på Allociné 
(nl) Elven på MovieMeter 
(en) Elven på AllMovie 
(en) Elven på Rotten Tomatoes
Stenared

Stenared er et tettsted i Göteborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 237 innbyggere.


== Referanser ==
Germanisering

Germanisering eller fortysking, refererer til spredningen av det tyske språk, folk eller den tyske kultur, eller til en politikk som fører til dette. Germanisering var sentral innen tysk liberal tenkning på 1800- og 1900-tallet, en periode da liberalisme og nasjonalisme gikk hånd-i-hånd.
Germanisering har funnet sted siden tidlig middelalder, da vestslaviske stammer og folk ble assimilert av Det tysk-romerske rike. Siden den tid har germanisering funnet sted uten direkte påvirkning, og, som mer kjent, ved tvang; Det tredje rikets germanisering av polske, baltiske, og generelt slaviske grupper er et kjent tilfelle.
Innen lingvistikk refererer germanisering eller fortysking til når et fremmedord i det tyske språk endrer stavelse for å samsvare med tyske språkregler.


== Historie ==


=== Tidlig germanisering ===

Den tyske orden assimilerte flere baltiske stammer, blant annet gammelprøysserne, i kjølvannet av Det prøyssiske korstog.


=== Middelalder ===


=== Germanisering på 1700- og 1800-tallet ===


=== Germanisering under Det tredje rike ===

Germanisering ble innen nasjonalsosialistisk tankegang referert til som blant annet «arianisering».


== Lingvistisk innflytelse ==
Innen lingvistikk refererer germanisering hovedsakelig til endring av stavelsen til lånord, slik at de følger tyske språkregler; for eksempel endringen fra bureau til Büro.
Nasjonalismens fremvekt på slutten av 1700-, og på 1800-tallet i Bøhmen, Mähren, Schlesien, Pommern, Lausitz og Slovenia førte til en økt stolthet over nasjonalkulturer. Århundrer med tysk overherredømme i disse områdene hadde derimot satt sitt preg på disse samfunnene; for eksempel ble den første moderne grammatikkutredningen for tsjekkisk, Ausführliches Lehrgebäude der böhmischen Sprache (1809), av Josef Dobrovský (1753–1829), publisert på tysk, da tsjekkisk ikke ble brukt i akademisk forfatterskap. 
Fra høymiddelalderen frem til Det østerriksk-ungarske rikets oppløsning i 1918, i dagens Slovenia, hadde tysk en sterk påvirkning på slovensk, og mange germanismer er bevart i samtidig dagligdags slovensk.
I de tyske koloniene førte bruken av tysk som offisielt språk til dannelsen av tyskbaserte pidgin- og kreolspråk, som Unserdeutsch.


== Ettermæle i etternavn ==
Professor Jürgen Udolph av Universitetet i Leipzigs Institutt for slaviske studier hevder at 15 millioner mennesker i dagens Tyskland har slaviske, mer spesifikt polske, etternavn. Han mener konsentrasjonen av slaviske navn i Øst-Tyskland er enda større enn landsgjennomsnittet, og utgjør 30% av alle etternavnene i regionen.


== Se også ==
Kulturimperialisme
Germanisme
Germanistikk
Deutscher Ostmarkenverein
Kulturkampf
Drang nach Osten
Masurere
Ostsiedlung
Kärntiske slovenere
Pangermanisme
Polonofobi
Konsentrasjonsleiren i Potulice
Ruhrpolen
Bosetningskommisjonen
Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff
Hegewald


== Referanser ==
Vestslavisk

Vestslavisk(e) kan referere til:

Vestslaviske språk
Vestslavere
Port de Balès

Port de Balès er et 1 755 meter høyt fjellpass i de franske Pyreneene. Det er 19,2 kilometer lang vei opp til passet med en snittstigning på 6,2 %, noe som gjør den fortjent til å plasseres i hardeste etappekategori for franske sykkelritt, HC. Fram til sommeren 2006 var sørsiden grusvei, men nå er hele veien over Port de Balès asfaltert. Fra passhøyden fører vei D 925 etter 3,5 kilometer mot vest til den 1 855 høye Port de Pierrefite.


== Tour de France ==
Port de Balès sto 23. juli 2007 for første gang på programmet i Tour de France (17. etappe). Førstemann over toppen var Kim Kirchen. 15. etappe under Tour de France 2010 gikk også over passet.


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside om Port de Balès
Høydeprofiler nordsiden Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Høydeprofiler sørsiden Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
Matbransjens Faglige Utvalg

Matbransjens Faglige Utvalg (MFU) er en norsk organisasjon opprettet av Annonsørforeningen, Næringslivets Hovedorganisasjon og Virke. MFU vurderer og fatter vedtak vedrørende markedsføring av en rekke mat- og drikkevarer overfor barn og ungdom.MFU og fellelsene der virker som en selvjustisordning, men vedtakene har ingen juridisk betydning. Det er heller ikke slik at de som blir felt i MFU forplikter seg til å rette seg etter vedtaket, og MFU har ingen sanksjoner de kan iverksette dersom vedtakene ikke blir fulgt.Juryen i MFU består av ett uavhengig medlem, to med markedsføringsbakgrunn, ytterligere ett med juridisk bakgrunn, ett med ernæringmessig bakgrunn, representanter fra Helsedirektoratet eller Helse- og omsorgsdepartementet og ett medlem fra almenheten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettside
Kfar HaNagid

Kfar HaNagid (hebraisk skrift כְּפַר הַנָּגִיד, betyr 'Fyrstedalen') er en moshav sentralt i Israel. Den ligger på kystsletten  20 km sør for Tel Aviv og nord for Yavne og tilhlrer Gan Raveh regionale kommune. I 2006 hadde den et folketall på 958.
Moshaven ble grunnlagt i 1949 av immigranter fra Bulgaria, og ble oppkalt etter Samuel HaNagid. Ifølge Benny Morris, ble moshaven grunnlagt på landområdet til den avfolkede palestinske-arabiske landsbyen Al-Qubayba, men Walid Khalidi skriver at den bare ligger nær Al-Qubayba  og at Kfar HaNagid ligger på landområdet til Yibna.


== Referanser ==


== Kilder ==
Morris, Benny (2004). Birth of the palestinsk Refugee Problem Revisited. Cambridge University Press.
Khalidi, Walid. All That Remains. Washington D.C.: Institute for Palestine Studies. ISBN 0-88728-224-5.
Studena Point

Studena Point (bulgarsk нос Студена, ‘Nos Studena’) er et kupert nes på nordkysten av Parker Peninsula i den nordøstlige delen av Île Anvers i Det antarktiske arkipel i Antarktis, som stikker 1,4 km nordover i Fournier Bay mellom Kleptuzabreen i vest og Altimirbreen i øst.
Neset er oppkalt etter bebyggelsene Studena vest og sør i Bulgaria.
Studena Point ligger 13,72 km sør-sørvest for Dralfa Point, 15,5 km sørvest for Andrews Point og 3,77 km øst for Predel Point.


== Kilder ==
Studena Point. SCAR Composite Gazetteer of Antarctica.
Ankergang

Ankergang er et reguleringssystem for gangen i et mekanisk urverk (klokke eller ur til måling av tiden), funne opp i 1671 av engelskmannen William Clement. Ankergangen syter for at urverket går med jevn fart, og virker ved at ankeret (også kalte ankerhaken) på en aksel svinger tilbake og frem og slipper frem en tann på et tannhjul, ganghjulet, for hver enkelt svinging. For å styrer frekvensen på de svingningane som ankeret (ankerhaken) gjør, er ankeret tilsluttet enten en pendel (i pendelur som for eksempel gulv- og veggur) eller til en såkalt uro, et hjul som svinger tilbake og frem ved hjelp av en spiralfjær ikring akselen (i for eksempel armbåndsur og lommeur).
Svingningsfrekvensen på pendelen kan endres ved å endre lengden mellom opphenget og den vekten som henger på pendelen, og svingfrekvensen på uroen kan endres ved å stramme eller slakke på fjæren i uroen. Ved slike endringer endres også svingningsfrekvensen på ankeret (ankerhaken), og med dette farten på ganghjulet. Slik kan urverket justeres til den fartete som er rett for at uret skal syne rett tid. Ganghjulet, og urverket i det hele tatt, blir drevet av enten en stålfjær som må strammes manuelt (som i armbandesur, lommeur, noen typer veggur, kaminur og liknende) eller av et lodd som henger i en kjede og faller sakte nedover, og må dras opp igjen manuelt, slik som i mange vegg- og golvur: uren må trekkes opp.
Den meste benyttete typen av ankergang var den såkalte «sveitsiske ankergangen». Her er ankerhaken opplagra i syntetiske edelsteiner. I billigere ur og i vekkarur ble det benyttet stiftanker, og i pendelur ble det benyttet ulike typer ankergang kalte slepegang eller hvilegang, som for eksempel i de norske Toten-urene og de tyske Schwarzwald-urene.


== Kilder ==
Store norske leksikon, Ankergang, 12. august 2015.
Peter Johannes Hoppe

Peter Johannes Hoppe (født 18. september 1794 i København, død 26. april 1857) var en dansk-norsk bokhandler og forlegger.
Hoppe kom til Norge som gutt, og begynte 18 år gammel hos grosserer Marcus Pløen i Christiania. I 1815 ble han handelsfullmektig hos Sigward Petersen, og var fra 1821 hos Anthon Petersen. I 1830 fikk han kjøpmannsborgerskap i Christiania.
I 1826 etablerte Hoppe sammen med universitetslektor John Andreas Messell og universitetsbibliotekar Fredrik Wilhelm Keyser en bokhandel under navnet «Messell, Keyser & Comp.» Kompaniskapet ble oppløst i 1829, og Hoppe drev forretningen videre på egen hånd. Ved siden av bokhandelen drev han forlag. Han utga blant annet Norsk Retstidende fra 1836 til 1846.
Mot slutten av livet vendte Hoppe tilbake til Danmark.
Hoppe var gift med Marie Knudsen, datter av den danske skuespilleren Hans Christian Knudsen. Hun holdt syskole og en «salong» i hjemmet på Øraker, hvor blant andre Camilla Wergeland vanket.


== Litteratur ==
Norske Selskab 1818-1918. Kristiania, 1918.
Fort Meade

Fort George G. Meade er en garnison for U.S. Army i Anne Arundel County i Maryland. Garnisonen huser blant annet Defense Information School, Defense Media Activity, U.S. Army Field Band og hovedkvarterene til U.S. Cyber Command, National Security Agency, Central Security Service, Defense Courier Service og Defense Information Systems Agency.Garnisonen er oppkalt etter George G. Meade, en general fra den amerikanske borgerkrigen som var sjef for Army of the Potomac.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettside
Historien om Qiu Ju

Historien om Qiu Ju (kinesisk: 秋菊打官司; pinyin: Qiū Jú dǎ guān sī), er en kinesisk langfilm fra 1992, regissert av  Zhang Yimou. Produsert etter en novelle av den kinesiske forfatteren Chen Yuanbin.
Filmen ble vist på filmfestivalen i Venezia, hvor den vant Gulløven


== Handling ==
Qiu Ju er en fattig bonde som bor i en liten jordbruksklave sammen med ektemannen sin Qinglai. Hun er i siste trimester av svangerskapet. En dag står mannen hennes og snakker med Wang Shantang, lederen for samfunnet de bor i, men det oppstår en feil-kommunikasjon. Lederen føler seg fornærmet, og slår Qinglai og sparker ham så kraftig i lysken at Qinglai må oppsøke lege og være borte fra jobb. Qiu Ju går til det lokale politikontoret for å klage. Politimannen får landsby-sjefen til å betale 200 yuan til Qinglai. Men når Qiu Ju deretter går til sjefen, kaster han fornærmet pengene på bakken og nekter å be dem om unnskyldning.
Qiu Ju reiser deretter til provins-hovedstaden sammen med ektemannens yngre søster, Meizi. Tilfeldigvis finner de to kvinnene overnatting ved et billig hotell. De to kvinnene møter politimesteren for hele distriktet, og han lover dem at saken deres skal bli anmeldt. Den nye dommen fra distriktspolitiet er at denne gangen må landsby-sjefen betale dem 250 yuan. Men han nekter fremdeles å be om unnskyldning. Derfor reiser Qiu Ju tilbake til storbyen, og finner en advokat som kan ta saken videre i håp om å innføre en ny lov.
Men de bedømmer at saken allerede har blitt korrekt løst av distriktet, og derfor blir boten stående på 250 yuan. Qiu Ju er ulykkelig, men alt hun kan gjøre er å appellere til et enda høyere nivå. Som en del av denne etterforskningen kommer tjenestemenn til landsbyen, og Qiu Jus ektemann blir sendt gjennom røntgenstråling ved det lokale sykehuset. Det er nå midt på vinteren, og Qiu Ju går i fødsel. Hun føder snart en sunn og frisk gutt. Den lokale politimannen dukker opp for å fortelle Qiu Ju at røntgen-bildene har avslørt at mannen hennes pådro seg et brukket ribbein. Som et resultat har landsby-sjefen blitt arrestert, og sendt til fengsel på en femten dager lang dom.


== Medvirkende ==
Gong Li
Liu Peiqi: Wan Quinglai
Yang Liuchun: Meizi
Lei Quesheng: Wang Shatang
Ge Zhijun Li


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Historien om Qiu Ju på Internet Movie Database 
(no) Historien om Qiu Ju hos Filmfront 
(sv) Historien om Qiu Ju i Svensk Filmdatabas 
(da) Historien om Qiu Ju i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Historien om Qiu Ju på Allociné 
(nl) Historien om Qiu Ju på MovieMeter 
(en) Historien om Qiu Ju på AllMovie 
(en) Historien om Qiu Ju på Rotten Tomatoes 
(en) Historien om Qiu Ju på Box Office Mojo
Jean-François de La Clue-Sabran

Jean-François de La Clue-Sabran var en fransk kommandør. Under Syvårskrigen hadde han kommando over en fransk skvadron på tolv skip i Middelhavet. Med disse skipene skulle han delta i den planlagte franske invasjonen av Storbritannia, men engelskmennene blokkerte veien ut av Middelhavet og møtte han i slaget ved Lagos i Portugal i 1759, hvor han ble skadd og tapte. 


== Kilder ==
Troude. Batailles navales dere la France, vol. i. s. 379 spiser seq.
Åkra stavkirke

Åkra stavkirke var en stavkirke i Kvinnherad i Hardanger, som ble revet rundt 1730. 


== Historie ==
Det finnes intet grunnlag for en detaljert datering av kirken. En kirke i Åkra er første gang nevnt i 1329. Da kirken ble omtalt i en rapport fra 1722, hadde taket nylig blitt skadet i en kraftig storm. Den må ha blitt revet mellom 1722 og 1735, det året da Åkra fikk ny kirke.


== Utseende ==
Det går frem av skildringene av kirken fra 1665 og 1722 at den må ha vært en stavkirke av den treskipede typen. I 1722 var kirken bordkledd og malt innvendig. Den hadde «taarn uden spir», noe som trolig betyr en takrytter av den gamle typen, og svalgang på nordsiden. Størrelsen på skipet var 48 fot ganger 28 fot (15 m x 9 m), og koret var 18 fot ganger 16 fot (6 m x 5 m).


== Fotnoter ==


== Litteratur ==
Lorentz Dietrichson (1892). De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie. Kristiania: Cammermeyer. s. 479–480. 
Hans-Emil Lidén og Anne Marta Hoff: Åkra kirke i «Norges kirker»


== Eksterne lenker ==
«Åkra stavkirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kotaku

Kotaku er en videospillorientert blogg etablert i oktober 2004, og er en del av Gawker Medias nettverk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Mate-URL 
(en) Kotaku – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Slaget ved Bloody Creek i 1711

Slaget ved Bloody Creek ble utkjempet den 21. juni 1711 under Dronning Anne-krigen. En Abenaki-milits klarte å overfalle britiske soldater og soldater fra Ny-England ved et sted som ble kjent som Bloody Creek etter slagene som ble utkjempet der. Elven renner ut i Annapolis River ved dagens Carleton Corner i Nova Scotia, og var også åsted for et slag i 1757.
Slaget var en del av et forsøk fra lederne i Ny-Frankrike på å svekke det britiske grepet om Annapolis Royal.  Britene hadde erobret fortet året før og de hadde bare så vidt kontroll over området. Slaget, hvor hele den britiske styrken ble enten tatt til fange eller drept, ga mot til franskmennene og deres indianske allierte som blokkerte Annapolis Royal. Uten tunge våpen  klarte derimot ikke styrken å angripe fortet med stor effekt, og gav opp beleiringen da britiske forsterkninger kom via sjøveien.


== Kilder ==
Faragher, John Mack (2005). A Great and Noble Scheme. New York: W. W. Norton. ISBN 0393051358. 
Griffiths, Naomi Elizabeth Saundaus (2005). From Migrant to Acadian: a North American Border People, 1604–1755. Montreal: McGill-Queen's University Press. ISBN 9780773526990. OCLC 180773040.
Kristiania Elektriske Sporvei

Kristiania Elektriske Sporvei (på folkemunne Blåtrikken) var et privat aksjeselskap stiftet i 1892, som drev sporvognsdrift i Oslo (dengang Kristiania). Offisiell åpning av det som var den første elektriske sporvogn i Norden var 2. mars 1894, men kong Oscar II hadde en prøvetur 26. februar. Vognhall og kraftstasjon lå på Majorstuen, og selskapet hadde en linje derfra til Jernbanetorget og en fra Skarpsno til Jernbanetorget. Den siste linjen ble gradvis forlenget til Skøyen (1903) og Lilleaker (1919). Det var også lagt en linje fra Majorstua over Frogner plass til Jernbanetorget.
Fra 1912 hadde selskapet et tett samarbeide med konkurrenten Kristiania Sporveisselskab. Selskapene ble innløst og slått sammen til det kommunale aksjeselskapet A/S Kristiania Sporveier (fra 1925 A/S Oslo Sporveier) i 1924 da konsesjonene deres gikk ut. I forbindelse med innløsingen ble Lilleakerlinjen skilt ut som et eget selska, A/S Bærumsbanen.


== Litteratur ==
Aspenberg, Nils Carl (1994). Trikker og forstadsbaner i Oslo. Oslo: Baneforlaget. ISBN 82-91448-03-5. 
Bærumsbanen (1944). Bærumsbanen 1919–1944. 
Fasting, Kåre (1975). Sporveier i Oslo gjennom 100 år: 1875–1975. Grøhdal & Søn,Oslo. ISBN 82-504-0116-6. 
Fristad, Hans Andreas. Oslo-trikken – storbysjel på skinner. Gyldendal 1990. 
Hartmann, Eivind; Mangset, Øistein (2001). Neste stopp!: Verneplan for bygninger. Baneforlaget, Oslo. ISBN 82-91448-17-5. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kristiania Elektriske Sporvei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
André Cayatte

André Cayatte (født 3. februar 1909, død 6. februar 1989) var en fransk advokat og filmregissør innenfor den nye franske bølge, kjent for sine spillfilmer som fokuserte på forbrytelse, rettferdighet og moralsk ansvar.
Cayatte begynte som filmregissør ved den tysk-kontrollerte selskapet Continental Films under Nazi-Tysklands okkupasjon av Frankrike under den andre verdenskrig. En del av Cayattes første filmer hadde hans karakteristiske temaer, blant annet Thi kjennes for rett (1950), Vi er alle mordere (1952) og Le passage du Rhin (1960).
I 1963 gjennomførte han et dristig eksperiment i filmens fortellerteknikk med filmene Ekteskapet - Jean Marc og Ekteskapet - Françoise som begge fortalte samme historie, men fra to adskilte synsvinkler.Hans film fra 1973, Ingen røk uten ild, vant Sølvbjørnen ved den 23. filmfestivalen i Berlin.


== Filmer i utvalg ==
1942 : Proforma-elskerinnen
1943 : Til damenes tjeneste
1948 : De elskende i Verona (Les amants de Vérone)
1950 : Thi kjennes for rett (Justice est faite)
1952 : Vi er alle mordere (Nous sommes tous des Assassins)
1953 : Før syndfloden (Avant le déluge)
1954 : Skyldig - ikke skyldig
1957 : Øye for øye
1958 : To ansikter i speilet
1959 : Bagateller for Arsène Lupin
1960 : Le passage du Rhin
1962 : To er skyldige
1964 : Ekteskapet - Jean Marc
1964 : Ekteskapet - Françoise
1967 : De har forført min datter
1969 : Veien til Katmandou
1971 : Å dø av kjærlighet
1972 : Ingen røk uten ild
1974 : Bak stengte dører
1976 : Alle har sin fiende!
1978 : Et spørsmål om kjærlighet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) André Cayatte på Internet Movie Database 
(sv) André Cayatte i Svensk Filmdatabas 
(da) André Cayatte på Filmdatabasen 
(fr) André Cayatte på Allociné 
(en) André Cayatte på AllMovie 
(en) André Cayatte hos Turner Classic Movies 
(en) André Cayatte hos The Movie Database 
(en) André Cayatte på Discogs
De hellige kriger

De hellige kriger kan referere til flere kriger som omhandlet kontrollen over Delfi:

Den første hellige krig (595–585 f.Kr.), mellom Det amfiktyoniske forbund av Delfi og byen Krisa
Den andre hellige krig (449–448 f.Kr.), en indirekte konfrontasjon mellom Athen og Sparta
Den tredje hellige krig (356–346 f.Kr.), en konflikt mellom Theben, samt senere Makedonia, og Fokis
Ravnåga kraftverk

Ravnåga kraftverk er et vannkraftverk ved Langvatnet i Rana kommune i Nordland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 38 meter i elven Ravnåga.
Installert effekt er 1,2 MW fra to francisturbiner. Årsproduksjon er 5,7 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
MIP Miljøkraft AS