jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sydpolbrevet

Sydpolbrevet er brevet Roald Amundsen på sin Fram-ekspedisjon la igjen på Sydpolpunktet i 1911 etter at han var den første som kom til polen. Det var adressert «Deres Majestet», Kong Haakon VII, og ble plukket opp av Robert Falcon Scott og Terra Nova-ekspedisjonen en måned senere og så igjen av blant annet Tryggve Gran da Scott-partiet omkom på polisen.
Brevet består av ett ark tekst, to konvolutter, en tøymappe og to fotografier og er datert 15. desember 1911. Det er en del av Norges dokumentarv, et register over de viktigste dokumentene i norsk historie. Registeret er en nasjonal utgave av UNESCOs Verdensminne-program (Memory of the World).
Funnet av brevet er beskrevet i Scotts dagbok. Gran skriver også om brevet da de fant Scott-partiet. Det ble så bragt til ekspedisjonens vinterkvarter og lagt i en konvolutt og adressert til Kong Haakon med frimerker. Mest sannsynlig ble det så bragt til England før Norge. Kong Olav V overleverte brevet som en del av kongegaven til Universitetsbiblioteket i 1973. I dag finnes brevet i Nasjonalbiblioteket.


== Referanser ==
Fasters millioner

Fasters millioner er en svensk filmkomedie fra 1934, i regi av Gustaf Molander. Manuset ble skrevet av Sölve Cederstrand og Gustaf Edgren. Det bygger på franske Félix Gandéras og André Mouézy-Éons skuespill Les deux «Monsieur» de Madame, som ble uroppført på Théâtre des Mathurins i Paris 7. oktober 1921 og hadde svensk premiere på  Folkteatern (Folkan) i Stockholm 1. april 1923. Rollen som Greta spilles av norskfødte Tutta Rolf.


== Handling ==
Kvinnebedåreren Georg skal gifte seg med Greta, men visse misforståelser om utroskap gjør at bryllupet aldri blir noe av. Av stolthet gifter Greta seg i stedet med den perfeksjonistiske og noen år eldre direktør Adolf Lundgren.
Når Gretas faster Héléne kommer på besøk tror hun at Georg er Gretas mann, og det viser seg også at direktør Lundgren er én av Hélénes gamle kavalérer. Greta, Georg og Adolf velger å  skjule sannheten, dels for å skape ro og dels for at Adolf vil ta del i  «fasters millioner».


== Rolleliste (i utvalg) ==
Karin Swanström - Héléne
Tutta Rolf - Greta Berger / Lundgren
Adolf Jahr - Georg Berger
Erik «Bullen» Berglund - Dir. Adolf Lundgren
Anna-Lisa Baude - Betty
Eric Abrahamsson - Andersson
Helga Brofeldt - Vaskehjelp
Mona Geijer-Falkner - vaskehjelp
Arthur Cederborgh - Taxisjåfør
Annalisa Ericson - Astrid


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fasters millioner på Internet Movie Database 
(no) Fasters millioner hos Filmfront 
(sv) Fasters millioner i Svensk Filmdatabas
Schneider-troféet

Schneider-troféet, offisielt Coupe d'Aviation Maritime Jacques Schneider, var et trofé som ble delt ut årlig (og senere halvårlig) til vinneren av en konkurranse for sjøfly og flybåter. Schneider-troféet befinner seg nå i vitenskapsmuseet,  Science Museum i South Kensington i London.Prisen for et hastighetsløp for fly ble annonsert i 1912 av Jacques Schneider, en fransk finansmann og flyentusiast. Prisen innebar også en sum på om lag 1000 pund. Konkurransen ble arrangert tolv ganger mellom 1913 og 1931. Hensikten var å oppmuntre til teknisk framgang innen sivil luftfart, men det utviklet seg til en ren hastighetstevling. Løpet gikk vanligvis over en trekantet løype (opprinnelig 280 km, senere 350 km). Konkurransene var meget populære og tiltrakk så mange som over 200 000 tilskuere. 
Et tidligere trofé i Frankrike, også gitt av Jacques Schneider i 1910, var Schneider-cupen, som nå eies av RAF College Cranwell.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Barker, Ralph (1981): The Schneider Trophy Races. Shrewsbury, UK: Airlife Publishing Ltd., ISBN 0-906393-15-9
Eves, Edward (2001): The Schneider Trophy Story. Shrewsbury, UK: Airlife Publishing Ltd., ISBN 1-84037-257-5
Gunston, Bill (1989): World Encyclopaedia of Aero Engines. Cambridge, UK: Patrick Stephens Limited, ISBN 1-85260-163-9
Hawks, Ellison (1945): The Schneider Trophy Contests (1913-1931). Southport: Real Photographs.
Lewis, Julian (2011): Racing Ace - The Fights and Flights of 'Kink' Kinkead DSO DSC* DFC*. Barnsley, UK: Pen & Sword, ISBN 978-1-84884-216-8
Mondey, David (1975): The Schneider Trophy. London, UK: Robert Hale, ISBN 0-7091-5011-3
Shelton, John (2008): Schneider Trophy to Spitfire - The Design Career of R.J. Mitchell. Yeovil, UK: Haynes Publishing, ISBN 978-1-84425-530-6
Smith, Alan (1991): Schneider Trophy Diamond Jubilee, Looking Back 60 Years. Poole, UK. Waterfront Publications, ISBN 0-946184-72-0.
James, Derek N. (1991): Schneider Trophy Aircraft 1913-1931. London, UK. Putnam & Company Limited, ISBN 0-370-30328-8


== Eksterne lenker ==
(en) Schneider Trophy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

«Schneider Contest 1931» (Course layout and general regulations) i: Flight the Aircraft Engineer and Airships, No. 1181, Vol. XXIII, No. 33, 14. august 1931
Schneider Trophy, offisielt nettsted
Royal Air Forces offisielle nettsted om Schneider-troféet (arkiv)
Flaggresolusjonen

Flaggresolusjonen er en kongelig resolusjon av 13. juli 1821 som vedtar Fredrik Meltzers forslag til nytt flagg for Norge. Etter en omfattende debatt i 1821 ble Meltzers flagg vedtatt i Stortinget 17. mai 1821 og oversendt Kongen. Kongen skrev «Gillas Carl Johan» ved siden av flagget og godkjente dermed Stortingets forslag.Riksarkivet eier resolusjonsdokumentet, som er på syv sider. Seks sider tekst datert 13. juli 1821 på Stockholms slott og en akvarell med flere lag med flaggforslaget til Meltzer. Hele dokumentet er en del av Norges dokumentarv, et register over de viktigste dokumentene i norsk historie. Registeret er en nasjonal utgave av UNESCOs Verdensminne-program (Memory of the World).


== Referanser ==
Supermarine S.4

Supermarine S.4 var et konkurransefly fra 1920-tallet, et britisk en-motors, en-seters endekker sjøfly, bygget av Supermarine i 1925 for å konkurrere om Schneider-troféet. Flyet havarerte og ble ødelagt før løpet startet.


== Konstruksjon og utvikling ==
Supermarine S.4 var konstruert av R. J. Mitchell for å delta i konkurransen om Schneider-troféet. Det ble bygget av Supermarine i Woolston, i det vesentlige av tre, selv om noe metall ble brukt i skroget, der en frittstående (cantilever) vinge var montert til et selvbærende (monocoque) skrog. Flyet hadde en 680 hk (507 kW) Napier Lion VII motor. Det var et "rent" endekker sjøfly, konstruksjonen var i markert kontrast til den Dobbeltdekker, Lion flybåt som Mitchell hadde konstruert for tidligere Schneiderkonkurranser. Dette flyet vant i 1922, og kom på annen plass bak det amerikanske Curtiss CR sjøflyet i 1923.


== Flyet i bruk ==
S.4 ble registeret som G-EBLP, og det fløy første gang 24. august 1925. Den 13. september 1925, i Southampton, satte det verdensrekorden (og britisk rekord ) på 226.752 mph (365.071 km/h).Med store forhåpninger om britisk seier ble S.4, sammen med en Gloster III dobbeldekker sendt med båt til USA for å delta i 1925-løpet . Flyet falt i sjøen under prøveflyvning i Bay Shore Park, Baltimore den 23. oktober 1925. Med H. C. Biard som pilot falt det i sjøen fra 200 fot (61 m) og havarerte. Biard overlevde med to brukne ribben og fortalte at han mistet kontrollen etter en voldsom vibrering i vingene. Løpet ble vunnet to dager senere av løytnant James Doolittle som fløy en Curtiss Golden Flyer med en gjennomsnittsfart på 232.573 mph (374.443 km/t), raskere enn S.4's verdensrekord en måned tidligere.De fleste kilder har antydet at ulykken skyldes voldsomme g-krefter kombinert med materialtretthet.


== Kulturell referanse ==
Svært lite av film og fotografisk materiale om S.4 foreligger. En fem minutters filmsnutt er bevart i Leslie Howards The First of the Few med David Niven. Tegninger og arkivert film om flyets konstruksjon, første takeoff og flyvining er bevart i denne filmen. Årsaken  for ulykken i filmen tilskrives G-kraften og at piloten fikk blackout.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Supermarine S.4
Schneider Trophy Races
Forandring fryder (film)

Forandring fryder (svensk tittel: Ombyte förnöjer) er en svensk film fra 1939 i regi av Gustaf Molander. Manuset ble skrevet av Gösta Stevens. Det bygde på Leo Lenz' og Ralph Arthur Roberts'  skuespill Ehe in Dosen, som ble uroppført i på Theater in der Behrenstrasse i Berlin 1. oktober 1934. Norske Tutta Rolf og Per Aabel spiller hovedrollene.
Filmen ble spilt inn fra 11. juli til 24. august 1938 i Filmstaden i Råsunda.


== Handling ==
Den norskættede komponisten Gregor Ivanow bor i en villa utenfor Stockholm sammen med hustruen, Vera, hushjelpen Maria og foxterrieren Dotti. Han forsøker å komponere, men blir hele tiden forstyrret og ser fram til skilsmissen fra hustruen. Gregor mener at hun er for borgerlig, alldagelig og ikke inspirerer ham.
Farbror Ludvig, som er advokat, kommer på besøk. Han foreslår en ettårig prøveseparasjon og at ektefellene skal møtes igjen på Gregors fødselsdag. Vera besøker den mondéne operettestjernen Monica Falk, som blir oppvartet av Gregor. Dette gjør Vera sjalu, men Monica sier at det har hun ingen grunn til, for hun elsker ikke den bortskjemte mannen. Monica og Vera reiser til Paris der Vera lærer å kle seg smartere og å oppføre seg mer verdensvant.
På Gregors fødselsdag ordner Monica det slik at Vera gjør en dramatisk entré i et finere aftenantrekk. Gregor og Vera «rømmer» til et landsens hotell og tilbringer en natt sammen, hvorpå Vera forlater ham på nytt. Hun misliker nemlig at ektemannen elsker hennes «falske» jeg og ikke hennes ekte.
Ett år senere dukker Monica opp hos Gregor med en gutt på tre måneder. Han er resultatet av Vera og Gregors natt på hotellet. Gregor driver på med babystell til Vera kommer en uke senere. Nå har han blitt mer innstilt på et borgerlig liv med den «hverdagslige» Vera og ektefellene blir forsonet.


== I rollene ==
(Kun krediterte)

Tutta Rolf - Vera Ivanow
Per Aabel - Gregor Ivanow, hennes mann, komponist
Elsa Burnett - Monica Falk, operetteprimadonna
Ernst Eklund - Farbror Ludvig, advokat
Anna-Lisa Baude - Maria, hushjelp hos Ivanows
Carl-Gunnar Wingård - Nattportieren


== Fotnoter ==


== Kilder ==
Ombyte förnöjer (1939) i Svensk Filmdatabas


== Eksterne lenker ==
(en) Forandring fryder på Internet Movie Database 
(no) Forandring fryder hos Filmfront 
(sv) Forandring fryder i Svensk Filmdatabas
Nidvise

En nidvise er en vise med ærekrenkende innhold, skrevet og spredt for å håne den eller det visen handler om.


== Referanser ==
Liste over norske landslagsspillere i ishockey for herrer

Liste over norske landslagsspillere i ishockey for herrer er en oversikt over samtlige norske ishockeyspillere som har spilt landskamp for Norges herrelandslag i ishockey siden Norges første landskamp mot Tsjekkoslovakia den 17. februar 1937 og frem til dags dato. Listen inneholder også spillernes totale kamper og mål for Norge, hvis informasjonen eksisterer.
Spillerne er i utgangspunktet sortert alfabetisk etter etternavn, mens kolonnen tidsepoke viser debutår og eventuelt siste spilte år for Norges herrelandslag. For alternativ sortering, trykk på de ulike parameterne i den øverste kolonnen.
Da Norges ishockeyforbund kun medregner VM og OL-kamper (og kvalifiseringskamper til disse turneringene) som offisielle landskamper, omfatter denne listen hverken kamper eller målpoeng fra privatlandskamper.


== Spillere ==

Sist oppdatert 20. mai 2016.


== Eksterne lenker ==
Hockey.no – Adelskalender A-landslaget menn
Leny Caler

Leny (eller Leni) Caler (født 1904, død 1992) var en rumensk-født skuespiller og sanger.
Oppmuntret av skuespillerinnen Maria Ventura til å satse på en karriere som skuespiller, begynte Leny Caler å studere ved Alexandru Mihăilescus private teaterkunsthøyskole. Etter at Mihail Sebastian og Mircea Ștefănescu, som var to unge teateranmeldere på den tiden, oppdaget henne i Ion Luca Caragiales teaterstykke D'ale carnavalului og Robert de Flers' og de Caivalletas L'amour veille, ble hun ansatt omkring 1924 (?) av teaterdirektør Lucia Sturdza-Bulandra ved «Dronning Maria»-teatret. Da skuespilleren Ion Iancovescu ba henne følge ham til sitt nye teater «Fantasio», forlot hun Bulandra-troppen for en sesong, og samarbeidet deretter med Sică Alexandrescus «Teatrul Nostru» (Vårt teater). I 1934/1935-sesongen ved «Dronning Maria»-teatret, tok Bulandras teaterselskap henne opp som partner, og selskapet kalte seg «Bulandra-Maximilian-Storin-Leny Caler».Leny Caler spilte såvel kvinneroller som forkledde mannsroller.Dikteren Tudor Arghezi var så begeistret for henne at han dedikerte henne et prosadikt i sitt tidsskrift Bilete de papagal, mens Elly Roman komponerte sanger for hennes stemme, som hun tok opp på plate på plateselskapet His Master's Voice.
Ettersom hun var jøde, måtte Leny Caler lide på grunn av de antisemittiske lovene i Romania på den tiden, men Liviu Rebreanu, Nasjonalteatrets direktør og Teaterdirektoratets sjef, tillot at Caler spilte ved det jødiske teatret «Barașeum».I 1944 grunnla hun sammen med George Vraca «Victoria»-teatret, der mannen hennes, Scarlat Froda, ble kunstnerisk direktør. Hun samarbeidet med mange av tidens kjente regissører i Romania, så som Sică Alexandrescu (som beskyttet henne under krigen), og Soare Z. Soare.
Rollen Corina i Mihail Sebastians Jocul de-a vacanța («Ferieleken») ble skrevet for henne, mens Camil Petrescu brukte henne som modell i flere av sine verk.Hun bosatte seg i Berlin i 1957.En premie for skuespillkunst er oppkalt etter henne.


== Bøker ==
Artistul și oglinda («Skuespilleren og speilet»), București, 2004


== Bøker der Leny Caler er sentral ==
Mihail Sebastian, Convorbiri cu: Istrate Micescu, Tudor Arghezi, Radu D. Rosetti, C-tin Argetoianu, C-tin Stere, Liviu Rebreanu, Leny Caler, (Samtaler med: Istrate Micescu, Tudor Arghezi, Radu D. Rosetti, C-tin Argetoianu, C-tin Stere, Liviu Rebreanu, Leny Caler), Universal Dalsi, București, 2002
Marea iubire a lui Mihail Sebastian (Mihail Sebastians store kjærlighet), teaterstykket regissert av Diana Mihailopol


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Artikkel i Jurnalul Național Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. (på rumensk)
Artikkel i Istoria artei.ro (på rumensk)
Ioana Pârvulescu, Întoarcere în Bucureștiul interbelic, Humanitas, 2003
Mihail Sebastian,  Jurnal, Humanitas, 1996


== Eksterne lenker ==
død lenke] Artikkelen Corina vs. Leni Caler eller det feminine idealets utopi i Mihail Sebastians skuespill, i ProSaeculum (på rumensk)
Arkitektens hjem

Arkitektens hjem er et norsk tv-program om arkitektur som gikk på NRK2 fra 2015 til 2019. Programmet ble ledet av Charlotte Thiis-Evensen som besøkte norske arkitekter i deres hjem og viste diverse andre bygg de har tegnet. Hensikten var ifølge Telemarksavisa dels å avkrefte myten om at arkitekter bare arbeider for eliten, og hva de har tenkt der de former mange menneskers omgivelser. I sesong 2 tok man opp mer samfunnsmessige tema, med oppfølgende intervju av Siss Vik i Kulturhuset på radio.


== Sesonger ==
Sesong 1, 2015 (6 episoder): Tommie Wilhelmsen, Yashar Hanstad, Knut Hjeltnes (arkitekt), Cecilie Wille, Henriette Salvesen og Stein Halvorsen
Sesong 2, 2016 (6 episoder): Jan Olav Jensen, Marit Justine Haugen, Todd Saunders, Tanja Lie, Svein Lund (arkitekt) og Ingebjørg Skaare
Sesong 3, 2017 (6 episoder): Einar Jarmund, Reiulf Ramstad, Siv Helene Stangeland, Niels Torp, Rose Marie Steinsvik og Arild Eriksen
Sesong 4, 2018: "Arkitektens HYTTE" (6 episoder): Einar Hagem, Carl-Viggo Hølmebakk, Marianne Borge, Snore Stinessen, Aslak Haanshuus, Jon Haug, episode 7: Arkitektens hage med Rainer Stange
Sesong 4, 2019: Frederica Miller, Stian Schjelderup, Jan Digerud, Aina Dahle, Marina Bauer, Thomas Thorsnes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkitektens hjem på NRK TV
David André Østby

David André Østby (født  4. juli 1980 i Oslo) er sanger, låtskriver og lovsangsleder i Filadelfia Oslo.
David har tidligere vært utviklingsredaktør for avisen Korsets Seier, før han i 2013 ble lovsangsleder i Filadelfiakirken Oslo. Albumet Eksplosjon lå i uke 41 i 2014 på en 22.-plass på VG-lista Topp 40 album 


== Diskografi ==


=== Album ===
2007 – Saving Arms
2009 – Because of You
2014 – Eksplosjon
2015 – Explosion
2015 – Rekonstruksjon
2017 – Live fra Skjærgårds
2018 – Hele Himmelen
2018 – Hela Himmelen
2019 – Hele Himmelen (Remix EP)
2021 – Hymner


=== Singler ===
2014 – Velkommen
2014 – Gi meg Jesus
2015 – Ge mig Jesus
2018 – Nåderik
2021 – Du sier
2021 – Tilgitt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Tour of California 2016

Tour of California 2016 er den ellevte utgaven av sykkelrittet Tour of California, som arrangeres fra 15. til 22. mai 2016.


== Lagene ==


== Etappene ==


== Resultater ==


=== Sammenlagt ===


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tour of California 2016 - ProCyclingStats
Bill Nye

William Sanford «Bill» Nye (født 27. november 1955 i Washington, DC) er en amerikansk TV-programleder, komiker, skuespiller, forfatter og maskiningeniør, blant annet kjent som «Bill Nye the Science Guy» fra TV-serien med samme navn som ble sendt mellom 1993 og 1998. Han er medlem i The Planetary Society.


== Biografi ==
Nye studerte maskinteknikk ved Cornell University i Ithaca i New York og etter eksamen arbeidet han som ingeniør hos Boeing i Seattle i Washington. I Seattle vant han en Steve Martin-look alike-konkurranse, og begynte deretter med ståoppkomikk på kvelds- og nattetid ved siden av ingeniørjobben på dagtid. Senere sluttet han som ingeniør for å satse på komikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bill Nye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bill Nye – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bill Nye på Internet Movie Database 
(fr) Bill Nye på Allociné 
(en) Bill Nye hos The Movie Database 
(en) Bill Nye hos Behind The Voice Actors 
(en) Bill Nye på Twitter 
(en) Bill Nye på Facebook 
(en) Bill Nye på Instagram 
Bill Nye på TikTok 
Bill Nye på Reddit
Supermarine Sea Lion I

Supermarine Sea Lion I var en britisk flybåt konstruert og bygget av Supermarine Aviation Works for å delta i konkurransen i  1919 om å vinne  Schneider-troféet i Bournemouth, England. Den senere flybåten bygget for løpet i 1922, Sea Lion II, var av en annen konstruksjon.


== Utvikling ==
For å kunne knive om Schneider-troféet i 1919 utviklet Supermarine en flybåt, en modifikasjon av deres Supermarine Baby. Dette var en enseter, dobbeltdekker, konstruert som jagerfly med en 450 h/k (336 kW) Napier Lion motor, et skyvefly som fløy første gang i 1917.
Gjenoppbygget som en flybåt med registreringsbokstavene  G-EALP deltok det i 1919-løpet, der det ble fløyet av Basil Hobbs. Den 10. september 1919 traff flyet en flytende gjenstand da Hobbs tok av fra Swanage Bay, etter å ha landet i tykk tåke for å orientere seg, og skroget ble skadet. Da han landet i Bournemouth etter fullført første etappe sank flyet. Løpet endte i kaos på grunn av tåke og resultatet ble annullert.


== Litteratur ==
A.J.Jackson, British Civil Aircraft since 1919 Volume 3, Putnam & Company, London, 1974, ISBN 978-0-370-10014-2
The Illustrated Encyclopedia of Aircraft 1985, Orbis Publishing, side 2992
Tove Bryn

Tove Bryn (også kjent som Tove Trollstugo) (født 27. november 1903, død 24. juni 1983) var en norsk skuespiller.Bryn filmdebuterte i 1920 i Gustav Adolf Olsens Kaksen paa Øverland i rollen som huldra' På 1930- och 1940-tallet medvirket hun i tre filmer regissert av Rasmus Breistein: Ungen (1938, rollen som Petrina), Hu Dagmar (1939, rollen som Marte-Maja) och Gullfjellet (1941, rollen som Olaug Benningstad).Tove Bryn var gift med skuespilleren, regissøren og teatersjefen Ingjald Haaland i hans andre ekteskap.


== Filmografi ==
1920 – Kaksen paa Øverland
1938 – Ungen
1939 – Hu Dagmar
1941 – Gullfjellet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tove Bryn på Internet Movie Database 
(no) Tove Bryn hos Sceneweb 
(en) Tove Bryn hos The Movie Database
Espen Lervaag

Espen Petrus Andersen Lervaag (født 10. juli 1977) er en norsk manusforfatter, skuespiller og komiker født og oppvokst på Hurum i Buskerud.
Han har jobbet som tekstforfatter på flere humorprogrammer blant annet Torsdag kveld fra Nydalen, ELSE og 20:00 med Raske Menn. Han har også vært tekstforfatter for Thomas Giertsen, konseptutvikler for Gullfisken og manusforfatter for Side3s web-serie All in i Las Vegas.
Lervaag har også jobbet foran kamera, blant annet som skuespiller i All in i Las Vegas, som sidekick i ELSE (sesong 2) og som skaper og hovedrolleinnehaver i Maniac (2016). I 2017 hadde han premiere på programmet I dag med Espen PA Lervaag på Viafree. TV-serien Maniac ble nominert i kategorien «Beste komedie-TV-serie» på Monte-Carlo Television Festival.
I 2022 deltok han i TV 2s realityserie Kompani Lauritzen. Lervaag endte på 11. plass etter han tapte dimmekampen mot Ruben Markussen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Espen Lervaag – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Espen Lervaag på Internet Movie Database 
(en) Espen Lervaag hos The Movie Database
Drømmen om den 7. himmel

Drømmen om den 7. himmel er en norsk TV-dokumentar som gikk på TV 2 i 2001. Dokumentaren handlet om Edvard Moseids tid som direktør i Kristiansand Dyrepark. Den gikk på TV 2 den 8. juni 2001 og ble produsert av Media Service AS. Den hadde en lengde på 50 minutter.Programmet ble finansiert av TV 2 og næringssjefen i Kristiansand.VGs TV-anmelder mente dokumentaren var for lite kritisk og at den unngikk å ta opp konfliktene som hadde vært ved dyreparken.


== Handling ==
Gjennom over 30 år har Edvard Moseid sittet ved direktørstolen i Dyreparken. Dokumentaren følger han gjennom sin siste 2-månders periode som direktør og reisen han har til Afrika etter. Her får vi høre historier fra Moseids over 30 år lange karriere som direktør, som for eksempel historien om Julius eller konflikten mellom daværende underholdningssjef Terje Formoe og Kristiansand Dyrepark. Men også hans nære og kjære forhold til sjimpansene. 


== Medvirkende ==
Edvard Moseid
Siv Moseid
Jane Goodall
Roy Bjerke
Karl Ammann
Secret GardenBak kamera

Regi og manuskript - Jan-Robert Jore
Kamera - Kjetil Dietrichson, Jan-Robert Jore
Klipp - Lisa Ekberg
Produsent - Roald Jørgensen
Musikk - Secret Garden med: «Steps». «Moving» og «Home»
Arkivfilm - Media Service AS, Karl Amann, NRK, Private opptak


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Supermarine Baby

Supermarine Baby var en britisk flybåt bygget som jagerfly til Første verdenskrig konstruert og bygget av Supermarine Aviation Works. Selv om det ble bygget bare et fly, dannet det basis for de senere Sea King jagerfly og Sea Lion I konkurransefly.


== Konstruksjon og utvikling ==
Supermarine Baby ble konstruert for å møte det engelske admiralitets krav for et enseters sjøfly, et jagerfly istand til å operere fra marinens hangarskip, og kunne fly 177 km/t i en høyde av 6;100 meter. Supermarine fikk bestilling på tre fly, mens det også bestilt prototyper fra Westland (Westland N.1B) og Blackburn N.1B)
Flyet var et enmotors skyvefly, en dobbeltdekker med tilbakehellene vinger og en T-hale. Skoroget var bygget av tremateriale med pilotens cockpit plasser i nesen Den første prototype fløy i februar 1918 drevet av en 200 hk (149 kW) Hispano-Suiza 8 motor. Den ble senere utstyrt med en tilsvarende Sunbeam Arab med tilsvarende ytelse. Da det var klart for levering hadde Royal Naval Air Service begynt å operere Sopwith Pup fly med hjulunderstell fra plattformer montert på skipene, og den vellykkede Pup (og senere Sopwith Camel) førte til at hjulunderstell ble sett på som en fremtidig løsning.
Denne Baby dannet basis for Supermarine Sea Lion I er racerfly 1919 som deltok i konkurransen om Schneider-troféet, og også i Supermarine Sea King jagerfly.


== Referanser ==