jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Telegrafgränd

Telegrafgränd er et smug i Gamla stan i Stockholm. Det fikk sitt nåværende navn i 1876 etter Stockholms telegrafstation som ble oppført i 1869 i Æolus-kvartalet.
Smuget hadde mange forskjellige navn opp gjennom årene. I 1502 var det et smug i den middelalderske bydelen Våmbefjärdingen og hadde navnet Lindhwidz grend etter en skipper Lindvid. I 1689 omtales smuget som Salt Compagnie gränden (Saltkompanigränden) etter det pakkhuset, Saltkompaniets hus, som Västerviks skeppskompani (også kalt Stora Saltkompaniet) fikk oppført i 1647 i Æolus-kvartalet mot Skeppsbron.I forbindelse med at Stockholms telegrafstation ble bygd krevde noen forretningsdrivende i området at smuget skulle kalles «Telegrafgränd», de ansåg at ordet «Saltkompanigränd» var «lång, tung att uttala samt svårt att bibehålla i minnet», dessuten kunne det forveksles med Saltmästaregränden (nåværende Gåsgränd). Stockholms bystyre hadde ingen innvendinger mot forslaget. I 1953 gjorde Hembygdsföreningen Gamla stan et mislykket forsøk på å gjenopplive navnet «Saltkompanigränd».


== Se også ==
Gater og torg i Gamla stan


== Referanser ==


== Litteratur ==
Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986). Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgivna av Stockholms stad (återtryck av del av 1:a upplagan). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget. Libris 7269073. ISBN 91-38-90777-1


== Eksterne lenker ==
(en) Telegrafgränd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Telegrafgränd
Anna Hutchison

Anna Hutchison (født 8. februar 1986 i Auckland i New Zealand) er en newzealandsk skuespiller.
Hutchison er best kjent for rollene som Delphi Greenlaw i såpeserien Shortland Street (2002–04), Lily Chilman i ungdomsserien Power Rangers Jungle Fury (2008), Allison Dine i Underbelly: A Tale of Two Cities (2009),  Amy Smart i Go Girls (2009–12), Laeta i Spartacus: War of the Damned (2013) og Sasha o Anger Management (2013–14).
Skuespilleren hadde sin spillefilmdebut i rollen som Jules Louden i skrekkfilmen The Cabin in the Woods (2012). Filmen handler om en gruppe studenter som under et opphold på en hytte i skogen blir angrepet av fjernstyrte zombier.


== Filmografi ==


=== Filmer ===


=== Fjernsyn ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Hutchison på Internet Movie Database 

(sv) Anna Hutchison i Svensk Filmdatabas 
(da) Anna Hutchison på Filmdatabasen 
(da) Anna Hutchison på Scope 
(fr) Anna Hutchison på Allociné 
(en) Anna Hutchison på AllMovie 
(en) Anna Hutchison hos The Movie Database
Mario Castoldi

Mario Castoldi (født 26. februar 1888, død 31. mai 1968) var en italiensk flyingeniør og konstruktør.


== Biografi ==
Mario ble født i Zibido-San Giacomo (provinsen Milano), Castoldi og arbeidet ved det eksperimentelle sentrum for italiensk miltær luftfart ved Montecelio, ikke langt fra Roma.
I 1922 flyttet han til Macchi Aeronautica der han ble kjent for å konstruere en serie med sjøfly som satte fartsrekorder. Hans første vinnerfly var Macchi M. 39 sjøfly. Den ble konstruert  i 1925-26 for å konkurrere om Schneider-troféet i 1926. Det var(som alle Macchi fly fra denne tid) drevet av en Fiat-motor og nådde en toppfart på 396 km/t og vant konkurransen det året.
I de neste fire årene utviklet Castoldi flere sjøfly for konkurranse ( 52 M., M. 52R, og M. 67) som deltok i Schneiderløpet,men Tapte mot de britiske  Supermarine S.5, og Supermarine S.6. Castoldis mest berømte fly var Macchi M. C. 72 (utviklet over tre år fra 1931 til 1933). Først håpet Castoldi at dette flyet ville delta og vinne Schneiderløpet i 1931, men flyet ble ikke ferdig i tide for konkurransen (vinneren ble det Britiske Supermarine S. 6B). Som følge  av tre strake seire for britene var, Schneiderløpene over.
Men utviklingen av M. C. 72 fortsatte. Den anerkjente publikasjonen Jane's hevder at den italienske diktatoren Benito Mussolini personlig støttet M. C. 72 programmet (mest sannsynlig som en del av sin innsats for å få internasjonal prestisje for Italia). Til tross for mange tilbakeslag, herunder dødsfall av to test-piloter som fløy flyet, fortsatte prosjektet, og flyet ble raskere. I april 1933 lykkes piloten Francesco Agello i å sette fartsrekord for et sjøfly med en hastighet på 684 km/t. Likevel fortsatte arbeidet med å forbedre flyets hastighet  som konstruktørene håpet ville kunne overstige en hastighet på 700 km/t. Etter et og et halvt år ble denne bragden gjennomført da Agello, flyr tre runder  i M. C. 72 og oppnådde en gjennomsnittshastighet på 709 km/t den 23. oktober 1934. Denne verdensrekorden stod i fem år – men som for rekord for sjøfly med stempel-motor er den aldri blitt slått.
Etter M. C. 72 arbeidets Castoldi med konstruksjon av italienske jagerfly. Han ble imidlertid hindret på grunn av at Fiat ikke kunne bygge kraftigere motorer. Senere måtte Mario Castoldi stole på tyske motorer. Castoldi var ansvarlig for utformingen av en rekke militære jagerfly som dannet bærebjelken det  i italienske flyvåpens jagerfly i Andre verdenskrig,  spesielt C. 200, C. 202 og Macchi C. 205.
I 1945 trakk Castoldi seg tilbake til eget liv. Han døde i Trezzano sul Naviglio i 1968.
Trondheim–Orkladal Billag

Trondheim–Orkladal Billag A/S (TOB) ble stiftet i 1918 under navnet A/S Orkla Autotrafik. Navnendringen skjedde i 1929 da selskapet skulle satse med på rutebilkjøring til Trondheim.


== Virksomhet ==
Selskapets hovedrute var i alle år Berkåk–Meldal–Løkken–Fannrem–Orkanger–Trondheim.
Etter en forhandlingsperiode over flere måneder ble TOB 15. oktober 1973 overtatt av Hemne og Vinje Billag. Det nye selskapet tok navnet Hemne Orkladal Billag (HOB).
Ved overtakelsen i 1973 hadde TOB 76 ansatte.


== Referanser ==
Färnebofjärden

Färnebofjärden er en innsjø ï Sandviken kommune helt sør i Gävleborgs län, og Heby kommune i Upplands län i Sverige. Det er mange øyer i Färnebofjärden, og det meste av sjøen med landområdene omkring inngår i Färnebofjärden nasjonalpark.Innsjøen får tilførsel primært fra Dalälven i vest. Dalälven fortsetter mot øst gjennom Gysinge til Hedesundafjärden. Det samlede nedbørsfeltet utgjør 27 985 kvadratkilometer, hvorav 71 % er skog, 7,5 % er myr og 6,5 % er vannflater.Det er påvist mange fiskeslag i Färnebofjärden, blant annet abbor, gjedde og gjørs.


== Referanser ==
VM i landeveissykling 2016 – Mennenes lagtempo

Mennenes lagtempo under VM i landeveissykling 2016 gikk over 40 km søndag 9. oktober.


== Boikott ==
10. august ble det annonsert at WorldTour-lagene ville boikotte lagtemporittet i protest mot utvidelsene av WorldTour-kalenderen for 2017. Én måned senere bestemte UCI at det ikke skulle deles ut WorldTour-poeng, og deltakelsen skulle være frivillig, og kom til enighet med ti av WorldTour-lagene om at de skulle delta.


== Resultater ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) VM i landeveissykling 2016 – Mennenes lagtemporitt - ProCyclingStats 
Offisiell resultatside
Liste over filmpriser og prisnominasjoner tildelt Spotlight

Liste over filmpriser og prisnominasjoner tildelt Spotlight omfatter tildelinger av og nominasjoner til elleve filmpriser og to festivalpriser.
Spotlight er en amerikansk biografisk dramafilm fra 2015. Filmen er regissert av Tom McCarthy og skrevet av McCarthy og Josh Singer. Mark Ruffalo, Michael Keaton, Rachel McAdams, Liev Schreiber, John Slattery, Stanley Tucci, Brian d'Arcy James og Billy Crudup spiller hovedrollene. Den hadde verdenspremière på filmfestivalen i Venezia 3. september 2015 og kinopremière i Norge 11. mars 2016. Den ble en publikumssuksess med en totalomsetning på cirka 88 millioner dollar i billettinntekter. Den gjorde det også godt blant kritikere; dette gjenspeiles i at filmen har fått 97 % på Rotten Tomatoes.Spotlight vant to Oscar-priser for beste film og beste originalmanus (McCarthy og Singer) og ble nominert i ytterligere fire kategorier: beste regi (McCarthy), beste mannlige birolle (Ruffalo), beste kvinnelige birolle (McAdams) og beste klipping (Tom McArdle). Den ble nominert til tre Golden Globe-priser for beste dramafilm, beste regi og beste manus. Filmen ble foruten dette nominert til tre British Academy Film Awards («BAFTA-priser») og vant én for manuset. Den vant tre Critics' Choice Movie Awards for beste film, beste ensemble og beste originalmanus. Skuespillerne i filmen vant en Screen Actors Guild Award for beste ensemble, mens McAdams ble nominert til beste kvinnelige birolle. Det amerikanske filminstituttet kåret i tillegg Spotlight til en av filmårets ti beste filmer.


== Liste ==


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Priser tildelt Spotlight på Internet Movie Database
Gausdal Bilselskap

Gausdal Bilselskap A/S (GB) var et rutebilselskap med hovedsete i Lillehammer, tidligere i Fåberg. Selskapet ble stiftet 14. februar 1917. Det skulle være fokus på gods- og persontrafikk i Gausdalsbygdene.


== Virksomheten ==
Historisk oversikt: 

1923: GB starter med kjøring av post.
1934: GB starter samarbeid med NSB.
1947: GB bygger nytt verksted på Fåberg.
1951: GB bygger nytt verksted og garasjeanlegg på Fåberg.
1955: GB tar i bruk Norges første og største semitrailer og tilbyr lastebiltransport til og fra Oslo-området.
1958: GB kjøper bilrutene i Skåbu. GB tilbyr nå bussruter i hele Gudbrandsdalen.
1959: GB begynner å kjøre motordrivstoff til Lillehammer og Gudbrandsdalen, og tar i bruk Norges største tankbil.
1960: GB tar initiativet til bygging av Lillehammer busstasjon.
1961: GB starter produksjon av grusmasser på Jørstadmoen.
1966: GB er den første aktøren i landet som tilbyr langtidsutleie av lastebiler.
1971: GB etablerer seg i Oslo med sikte på økt godstrafikk, og begynner med kjøring av melk i tankbil.
1978: GB hadde dette året 171 heltidsansatte, 48 busser, 165 lastebiler, 46 tilhengere, 30 kombinert gods- og personvogner og ni andre vogner.
1979: GB innvier nytt hovedverksted i Lillehammer, og begynner med avfallstransport i containerbiler.


== Avslutning ==
Litra AS etableres 1. november etter en sammenslutning av Gausdal Bilselskap A/S og Lillehammer-Ringsaker Bilruter A/S. Virksomheten samles på Bæla nord for Lillehammer sentrum. Det var på anlegget som Gausdal Bilselskap hadde bygd og åpnet i 1979.


== Referanser ==
Fran Kranz

Francis Elliott «Fran» Kranz (født 13. juli 1981 i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespiller. Han er best kjent for rollen som Topher Brink i science fiction-serien Dollhouse. Han har også hatt større roller i filmene The Cabin in the Woods og Much Ado About Nothing. Kranz har spilt i En handelsreisendes død og You Can't Take It with You, begge på Broadway.


== Biografi ==
Kranz ble født og oppvokst i Los Angeles i California. Han begynte å spille i teater fra tredje og fjerde klasse og visste fra ung alder at han ville bli skuespiller. Han ble uteksaminert fra Harvard-Westlake School i 1999 og senere fra Yale University i 2004. På Yale var han medlem av improgruppen The Ex!t Players.I 2015 ble Kranz gift med skuespilleren Spencer Margaret Richmond, datter av Jaclyn Smith og Tony Richmond.


== Filmografi ==


=== Filmer ===


=== Fjernsyn ===


=== Broadway-stykker ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fran Kranz på Internet Movie Database 

(sv) Fran Kranz i Svensk Filmdatabas 
(sv) Fran Kranz i Svensk Filmdatabas 
(da) Fran Kranz på Scope 
(fr) Fran Kranz på Allociné 
(en) Fran Kranz på AllMovie 
(en) Fran Kranz hos The Movie Database 
(en) Fran Kranz hos Internet Broadway Database
Ragnar Wold

Ragnar Wold (født 1. september 1921, død 11. juli 2007) var en norsk politiker (Sosialistisk Folkeparti), fagforeningsmann og journalist.
Wold var aktiv i kretsen rundt avisen Orientering, og en av anførerne i prosessen som førte til dannelsen av Sosialistisk Folkeparti i april 1961. Han var nestformann for SF fra 1961 til 1966, og andre vararepresentant til Stortinget 1965–1969.. Han var formann i Oslo SF på 70-tallet, og medarbeider i Orientering fra 1971.


== Referanser ==


== Kilder ==
Rossavik, Frank (2011). SV. Fra Kings Bay til Kongens bord. Spartacus. ISBN 978-82-430-0495-5. 


== Eksterne lenker ==
(no) Ragnar Wold hos Stortinget 
(no) Ragnar Wold hos Norsk senter for forskningsdata
Tanna (film)

Tanna er en australsk film fra 2015 som foregår på øya Tanna i Vanuatu i det sydlige Stillehavet. Filmen er regissert av Martin Butler og Bentley Dean, og vant to priser ved filmfestivalen i Venezia.


== Skuespillere ==
Marie Wawa som Wawa
Mungau Dain som Dain
Marceline Rofit som Selin
Charlie Kahla som Charlie
Lingai Kowia som far
Linette Yowayin som mor
Albi Nangia som bestefar
Dadwa Mungau som bestemor


== Handling ==
Filmen er basert på den sanne historien om hvordan et ungt par fra en av yakel-naturfolkets stammer trosset gamle tradisjoner for i stedet å følge sine hjerter. Den unge jenta Wawa og høvdingens barnebarn Dain er forelsket i hverandre. For å skape fred med en annen yakel-stamme, loves Wawa vekk som en del av den innbyrdes fredsavtale. Det forelskede paret ser seg derfor tvunget til å flykte for å være sammen. Under flukten jages de av fiendtlige krigere som vil straffe dem, samtidig som deres ulydighet er tett på å utløse krig mellom stammesamfunnene.  
Alle medvirkende er utrente lokale folk fra yakel-stammen, og Tanna er den første spillefilm utelukkende opptatt på stillehavsøystaten Vanuatu.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tanna på Internet Movie Database 
(da) Tanna i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Tanna på Allociné 
(nl) Tanna på MovieMeter 
(en) Tanna på AllMovie 
(en) Tanna på Rotten Tomatoes 
(en) Tanna på Metacritic 
(en) Tanna på Box Office Mojo
Jean-Marc Nattier

Jean-Marc Nattier (født 17. mars 1685 i Parisv død 7. november 1766 samme sted) var en fransk rokokkomaler av portrett og landskap. Han er særlig kjent for kvinneportretter.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jean-Marc Nattier var sønn av portrettmaleren Marc Nattier og av miniatyrmaleren Marie Courtois. Selv ble han opplært opp av faren og en morbror, allerefe 18 år gammrl ble han opptatt i det franske kunstakademi. 25 år gammel ble han viden kjent for å ha laget tegningene til noen populære kobberstikk.


=== Prominent maler ===
I 1715 reiste han til Amsterdam og møtte tsar Peter den store, og malte portretter av flerer av hoffolkene. Han malte tsarinaen i Haag og tsaren i Paris. På tsarens oppdrag malte han også en fremstilling av slaget ved Poltava. Et tilbud fra tsaren om å bli med til Russland takket han nei til. Det satte tsaren lite pris på, og lot være å betale for portrettene av seg og gemalinnen.De neste årene arbeidet Nattier også med landskapsmaleri. I 1720 ble han en av dem som gikk dundrende konkurs etter den økonomiske statskollapsen i Frankrike da John Laws banksystem spilte falitt.Dermed måtte han konsentrere seg om det langt mer lukrative portrettmaleriet. Han ble offisielle portrettist for familien d'Orléans og i 1748 portrettmaler ved kong Ludvig XVs hoff. Gjennom flere tiår var han portrettmaler for den franske elite, med kongefamilien på toppen.
Litt eller litt vakte han til live igjen en gammel sjanger, nemlig det allegoriske portrett. Der innsatte han en levende person som han portretterte i en guddom fra Olympen eller som en rent allegorisk skikkelse. Denne formen for portrett tiltalte kong Ludvig XIs hoffdamer, blant annet fordi den tillot at eventuelle uskjønnheter hos modellen på upåfallende vis rett og slett kunne utelates. Slik ble han samtidig oppfinneren av det såkalte portrait histoiré. Et godt eksempel er hans portrett av den kongelige maitresse Madame de Pompadour som Diana.
Nattier er kjent for sine forfinede, men godt gjenkjennelige portretter av unge kvinner, samt for å ha skapt mote med å benytte en klassisk bakgrunn i portrettene. Hans maleri har et følsomt og vart uttrykk, med en forkjerligghet for blåaktige fargetoner. Han utmerket seg som en meister i å gjengi glansen i forskjellige typer av tøyer.Malerier av Nattier henger blant annet i Eremitasjen i St. Petersburg, Louvre, Versailles, Wallace Collection i London og Condémuseet i Chantilly.


== Litteratur ==
Nattier: Jean-Marc Nattier Masters in Art: A Series of Illustrated Monographs: Issued Monthly; June, 1902, Part 30, Vol. 3, (Bates & Guild Co., Boston)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-Marc Nattier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nicolai Jenssen

Jens Nicolai Jenssen (født 14. desember 1792 i Trondhjem, død 29. august 1867 samme sted) var en norsk kjøpmann, ordfører og stortingsrepresentant fra Trondheim. 


== Bakgrunn ==

Nicolai Jenssen var sønn av kjøpmann Matz Jenssen (1760–1813) og Anna Schjelderup Dorenfeldt (1763–1846). Han fikk handelsutdannelse i England. Broren Anthon P. Jenssen eide Vinje bruk i Mosvik fra 1820, og var ordfører i Ytterøy 1838–39 og 1844–47. Den yngste broren Lauritz Dorenfeldt Jenssen (1801–1859) eide Ranheim gård og var ordfører i Strinda.


== Forretningsmann ==
Han trådte inn i familiefirmaet Jenssen & Co. sammen med broren Hans Peter Jenssen. Firmaet importerte kolonialvarer og eksporterte trelast, fisk og metaller. I tillegg drev det skipsverft og bankvirksomhet. 
Jenssen kjøpte også opp store jordeiendommer: Tangen bruk, Stjørdalsgodset, Forbygdgodset, Mostadmark jernverk og Verdalsgodset. I 1835 trådte han ut av fellesfirmaet og grunnla i 1839 sitt eget firma.
Jenssen var medlem av direksjonen for Norges Bank. Han var Trondheims ordfører fra 1847 til 1848, og deltok på Stortinget i 1833, 1836, 1842, 1845 og 1854.


=== «Jenssen-saken» ===
På 1850-tallet ble det gjort undersøkelser av skogsbestanden i statsallmenningene. Gjennom forstmennenes innberetninger ble det kjent at statens skoger var blitt svært utarmet gjennom snikhugst. I folkemeningen rettet mistanken seg snart mot Jenssen, eieren av den store eiendommen Værdalsbruket, som grenset opp mot flere av statsalmenningene. Han skulle ha kjøpt opp det ulovlig hugde tømmeret. 
Regjeringen nedsatte en kommisjon som skulle undersøke saken, og 26. mars 1863 dømte denne kommisjonen Jenssen til fengsel i 30 dager. Jenssen anket saken straks til Høyesterett og fikk den kjente advokaten Bernhard Dunker til forsvarer.
Saken ble behandlet i mai 1865. Dunker forsøkte å tilbakevise alle tiltalepunktene ved å vise at hele saken var bygget på sladder og løse antakelser. Han vektla også at Jenssen ikke hadde vært involvert i driften av eiendommen, som var overlatt til fullmektigen Dahl. Ved dom av 26. mai 1865 ble Jenssen frifunnet på alle punkter, og det ble bestemt at saksomkostningene skulle dekkes av staten.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Einar Østvedt: Bernhard Dunker. Oslo: Gyldendal, 1940


== Eksterne lenker ==
(no) Nicolai Jenssen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Nicolai Jenssen i Store norske leksikon
Skeppar Karls gränd

Skeppar Karls gränd er et smug i den østre delen av Gamla stan i Stockholm, som går fra Österlånggatan til Skeppsbron.
Navnet finnes allerede i 1564 som Skepper Karls grändh etter en skipper Karl som eide et hus i dette smuget i 1564. Gamla stans østre bymur gikk tvers gjennom smuget og et av tårnene ble i  1581 kalt for Skeppar Karls torn. I Skeppar Karls gränd, nede ved Skeppsbron ligger  Wittmarckska huset fra 1652 og Sjöfartshuset fra 1670.


== Se også ==
Gater og torg i Gamla stan


== Referanser ==


== Litteratur ==
Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986). Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgivna av Stockholms stad (återtryck av del av 1:a upplagan). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget. Libris 7269073. ISBN 91-38-90777-1


== Eksterne lenker ==
(en) Skeppar Karls Gränd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Skeppar Karls gränd
Bernt A. Nissen

Bernt August Nissen (født 18. juli 1892 på Årnes, død 1970) var  en norsk journalist.
Nissen var cand. philol. og begynte som utenriksmedarbeider i Verdens Gang i 1918. Fra 1921 til 1922 var han avisens korrespondent i Paris, før han i 1922 ble journalist i Stavanger Aftenblad. Fra 1923 var han ansatt i Dagbladet, fra 1928 som politisk redaktør. Fra 1931 var han leder for Statens filmkontroll, og i 1947 ble han formann i Statens filmråd.
Nissen skrev flere fremstillinger av nyere norsk historie: 1905 (1930), et bidrag til Venstres historie (1934), 1814 (1945) og var medarbeider i Vårt folks historie. I 1957 utga han en biografi om statsminister Gunnar Knudsen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pressefolk. Oslo: Norsk presseforbund, 1950
Tåkern

Tåkern er en innsjø nær Vättern helt vest i Östergötlands län i Sverige. Sjøen dekker i dag et areal på 44 kvadratkilometer. Innsjøen ligger i et meget flatt terreng, og dekket tidligere et større areal. I 1842-44 ble vannstanden senket om lag 1,7 meter, noe som gjorde at 1700 dekar nytt åkerland ble vunnet. Det er imidlertid fortsatt mye våtmark langs breddene, med et svært rikt fugleliv. Sjøen med breddene er derfor vernet som Tåkern naturreservat og Ramsar-område.
Ved Glänås på sjøens sørside er det bygget et besøks- og informasjonssentrum, såkalt «naturum». Naturum er registrert varemerke for Naturvårdsverket.
Innsjøens samlede nedbørsfelt utgjør knapt 390 kvadratkilometer, hvorav nær 40 % er jordbruksareal og 37 % er skog. Utløpet er i nord gjennom Tåkerns kanal til Mjölnaån og Vättern ved Vadstena.


== Referanser ==
Pokémon Channel

Pokémon Channel (japansk: ポケモンチャンネル ～ピカチュウといっしょ！～ Pokemon Channeru ~Pikachū to Issho!~) er et videospill utviklet av Ambrella og utgitt av Nintendo til GameCube i 2003. Målet i spillet er å hjelpe Professor Oak å forbedre og promotere TV-kanalen hans ved å se på sendinger sammen med en Pikachu. Spillet er en oppfølger til Nintendo 64-spillet Hey You, Pikachu!


== Handling ==
Spillet åpnes med en gruppe Magnemite - magnet-lignende Pokémon som kan levitere - som leverer en TV til spillerens hjem. Etter å ha slått på TV-en, ser det ut til at professor Oak ber spilleren om hjelp. Oak har funnet på et nytt TV-nettverk for trenere og deres Pokémon å glede seg over, og han ønsker at spilleren skal fungere som en beta-tester. Professoren får dem til å se en episode av en anime som kalles for «Pichu Brothers in Party Panic!» og introduserer deretter spillets grunnleggende funksjoner.
Spilleren hører deretter en Pokémon gråte utenfor, som viser seg å tilhøre en Pikachu og to andre skapninger: reptilen Treecko og Torchic - en fugl. Oak bestemmer seg for å la Pikachu være en annen beta-tester. Etter å ha gjennomført noen få oppgaver, går spilleren tilbake til Oak, og professoren bemerker at Pikachu har oppført seg bemerkelsesverdig bra.
Men den overspente Pikachu bruker sitt Thunderbolt-angrep på fjernsynet, og ødelegger hele apparatet. Når erstatningen for TV-apparatet ankommer neste morgen, bemerker professoren at spillerens seertall har gitt liv til hele nettverket. Den tredje dagen åpner med Pikachu sovende i et skap, og Oak uttrykker glede over Pokémons voksende tilknytning for spilleren. Ettersom dagene går fortsetter Oak å rose spillerens investering i nettverket, noe som har blitt en stor suksess.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Jim Arve Røssevoll

Jim Arve Røssevoll (født 9. mars 1972) er en norsk lokalpolitiker som representerer Arbeiderpartiet. Han er ordfører i Sula kommune i Møre og Romsdal fra 2015.


== Referanser ==