jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Den armenske fotballcupen

Den armenske fotballcupen, også kalt den armenske uavhengighetscupen, er en årlig fotballturnering i Armenia arrangert av Armenias fotballforbund (FFA). Turneringen avvikles etter cup-prinsippet og vinneren av turneringen blir kåret til armensk cupmester. Turneringen har vært avholdt hvert år siden 1939, og vinneren av cupen får tildelt en plass i første kvalifiseringsrunde av Europaligaen.
Turneringen ble avholdt for første gang i 1939, da landet var en del av Sovjetunionen. Turneringen fungerte den gangen som kvalifisering til den sovjetiske fotballcupen. Etter landets uavhengighet i 1992, og to år uten avholdte mesterskap, ble turneringen gjeninnført med navnet den armenske uavhengighetscupen. Mestvinnende lag er FC Pjunik og FC Mika, som per 2013 stod med seks nasjonale titler hver.Den armenske supercupen har hvert år siden 1997 blitt spilt mellom vinneren av den armenske fotballcupen og vinneren av den øverste divisjonen Hajastani Bardzragujn khumb.


== Vinnere ==

1991/92: Banants
1992/93: Ararat Jerevan
1993/94: Ararat Jerevan
1994/95: Ararat Jerevan
1995/96: Pyunik
1996/97: Ararat Jerevan
1997/98: Tsement Ararat
1998/99: Tsement Ararat
1999/00: Mika
2000/01: Mika
2001/02: Pyunik
2002/03: Mika
2003/04: Pyunik
2004/05: Mika
2005/06: Mika
2006/07: Banants
2007/08: Ararat Jerevan
2008/09: Pyunik
2009/10: Pyunik
2010/11: Mika
2011/12: Shirak
2012/13: Pyunik
2013/14: Pyunik
2014/15: Pyunik
2015/16: Banants
2016/17: Shirak
2017/18: Gandzasar
2018/19: Alashkert
2019/20: Noah
2020/21: Ararat Jerevan
2021/22: Noravank


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Den armenske fotballcupen hos Soccerway.com
Pescheløya

Pescheløya er den tredje største av Bastianøyane på Svalbard, beliggende øst av Wilhelmøya og nordøst av Spitsbergen. Øyen består av lave basaltklipper som når opp til 32 moh. på den nordlige delen, 28 m på den østlige delen og 39 m på den sydlige delen.
Bastianøyane ble oppdaget i 1867 av Nils Fredrik Rønnbeck, den første som seilte rundt Spitsbergen. Denne øyen er oppkalt etter Oskar Peschel, en tysk geograf. De fleste øyene i Bastianøyane ble navngitt under den første tyske polarekspedisjonen (1868), ledet av Carl Koldewey. 
Nærmeste øyer er Langeøya ca 1 km mot nord og Wilhelmøya ca 4,7 km mot nordvest.
Dyrelivet består i stor grad av isbjørn.


== Eksterne lenker ==
Pescheløya Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Konerøya

Konerøya er en av de mindre øyene av Bastianøyane, Svalbard, beliggende øst av Wilhelmøya og nordøst av Spitsbergen. Øyen er langstrakt med ca 1,5 km i nordvest-sydøstlig retning, mens bredden ikke overskrider 200 m. Den består av lave basaltklipper og sandbanker, og det høyeste punktet når 27 moh. 
Bastianøyane ble oppdaget i 1867 av Nils Fredrik Rønnbeck, den første som seilte rundt Spitsbergen. De fleste øyene i Bastianøyane ble navngitt under den første tyske polarekspedisjonen (1868), ledet av Carl Koldewey, og denne er oppkalt etter Wilhelm Koner, en tysk geograf. 
Nærmeste øyer er Langeøya ca 4 km mot nordvest og Geograføya ca 2 km mot syd.
Dyrelivet består i stor grad av isbjørn.


== Eksterne lenker ==
Konerøya Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Belgisk cup i fotball for menn

Beker van België eller Coupe de Belgique, er en årlig nasjonal fotballturnering i Belgia arrangert av Belgias fotballforbund (KBVB). Turneringen avvikles etter cup-prinsippet og vinneren av turneringen blir kåret til belgisk cupmester. Turneringen har vært avholdt, med flere gangers opphold, siden 1911. Vinneren av cupen får tildelt en plass i playoff-runden av Europaligaen.
Turneringen ble avholdt for første gang i 1911/1912, men varte kun i tre år før turneringen ble effektivt stoppet som følge av første verdenskrig. Turneringen startet opp igjen under 1926/1927-sesongen, men de ledende klubbene på denne tiden deltok ikke, slik at turneringen ble avviklet. Den kom i gang igjen i 1935, men like fort stoppet som følge av manglende interesse fra klubbene. Etter 1953/1954-sesongen kom turneringen i gang igjen, for så å bli avviklet for tredje gang tre år senere. Turneringen kom for alvor i gang i 1964, da turneringen ble eneste mulighet for belgiske klubber å kunne kvalifisere seg til den da nyetablerte Cupvinnercupen.
Mestvinnende lag er Club Brugge, som per 2013 stod med ti nasjonale titler. Den belgiske supercupen Belgische Supercup har hvert år siden 1979 blitt spilt mellom vinneren av den belgiske fotballcupen og vinneren av den øverste divisjonen Jupiler Pro League.


== Vinnere ==

1911/1912: Racing Club de Bruxelles
1912/1913: Union Saint-Gilloise
1913/1914: Union Saint-Gilloise
1926/1927: RSC Brugeois
1934/1935: Daring Club de Bruxelles SR
1953/1954: R. Standard Club Liégeois
1954/1955: Royal Antwerp FC
1955/1956: RRC Tournaisien
1963/1964: ARA La Gantoise
1964/1965: RSC Anderlecht
1965/1966: R. Standard Club Liégeois
1966/1967: R. Standard Club Liégeois
1967/1968: Club Brugge
1968/1969: K. Lierse SK
1969/1970: Club Brugge
1970/1971: K. Beerschot VAV
1971/1972: RSC Anderlecht
1972/1973: RSC Anderlecht
1973/1974: KSV Waregem
1974/1975: RSC Anderlecht
1975/1976: RSC Anderlecht
1976/1977: Club Brugge
1977/1978: KSK Beveren
1978/1979: K. Beerschot VAV
1979/1980: K. Waterschei SV Thor Genk
1980/1981: Standard Liège
1981/1982: K. Waterschei SV Thor Genk
1982/1983: KSK Beveren
1983/1984: AA Gent
1984/1985: Cercle Brugge KSV
1985/1986: Club Brugge
1986/1987: KV Mechelen
1987/1988: RSC Anderlecht
1988/1989: RSC Anderlecht
1989/1990: RFC de Liège
1990/1991: Club Brugge
1991/1992: Royal Antwerp FC
1992/1993: Standard Liège
1993/1994: RSC Anderlecht
1994/1995: Club Brugge
1995/1996: Club Brugge
1996/1997: KFC Germinal Ekeren
1997/1998: Genk
1998/1999: Lierse SK
1999/2000: Genk
2000/2001: KVC Westerlo
2001/2002: Club Brugge
2002/2003: RAA Louviéroise
2003/2004: Club Brugge
2004/2005: KFC Germinal Beerschot
2005/2006: SV Zulte Waregem
2006/2007: Club Brugge
2007/2008: RSC Anderlecht
2008/2009: Genk
2009/2010: AA Gent
2010/2011: Standard Liège
2011/2012: KSC Lokeren Oost-Vlaanderen
2012/2013: Genk
2013/2014: Lokeren
2014/2015: Club Brugge
2015/2016: Standard Liège
2016/2017: Zulte Waregem
2017/2018: Standard Liège
2018/2019: Mechelen
2019/2020: Royal Antwerp
2020/2021: Genk
2021/2022: Gent


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielle nettsider
Den belgiske fotballcupen hos Soccerway.com
Anne Grethe Erlandsen

Anne Grethe Erlandsen (født 8. oktober 1956) er en norsk oversykepleier, helseadministrator, direktør og politiker for Høyre. Erlandsen var fra 16. oktober 2013 til 14. oktober 2021 statssekretær for helse- og omsorgsminister Bent Høie. Våren 2022 ble hun ansatt som prosjektleder i Norsk Sykepleierforbund.


== Utdannelse ==
Anne Grethe Erlandsen tok sykepleierutdannelse ved Østfold sykepleierskole hvorfra hun ble uteksaminert 1979. Hun tok senere videreutdannelse innen helseadministrasjon ved Høgskolen i Østfold 1984 og prosjektlederutdannelse samme sted 2005.


== Karriere ==
Anne Grethe Erlandsen arbeidet først som sykepleier ved Sentralsykehuset for Østfold og Innherred sykehus i perioden 1979 til 1980. Fra 1980 til 1982 underviste hun i sykepleie ved Østfold sykepleierskole. Deretter var hun sykepleier og avdelingssykepleier ved Sarpsborg sykehus frem til 1984. Fra 1984 til 1989 var hun Østfolds fylkesleder av Norsk Sykepleierforbund. Deretter var hun Oversykepleier og klinikkoversykepleier ved Sarpsborg sykehus/Østfold sentralsykehus frem til 1997.Erlandsen ble i 1997 Helse og sosialsjef i Trøgstad kommune, en stilling hun hadde inntil 1999 da hun tok over som Personal– og organisasjonssjef i Sarpsborg kommune. Fra 2000 var hun Kommunesjef helse og sosial i samme kommune en stilling hun hadde frem til 2004. I 2004 ble hun prosjektleder for samhandling mellom Sykehuset Østfold og Østfolds kommuner.Anne Grethe Erlandsen er siden 2006 vært direktør for kommunikasjon og samhandling ved Sykehuset Østfold, en stilling hun ble innvilget permisjon fra da hun ble utnevnt til statssekretær.


== Politiske verv ==
Anne Grethe Erlandsen var medlem av Sarpsborg bystyre og formannskap i perioden 1992–1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anne Grethe Erlandsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Anne Grethe Erlandsen hos Stortinget 
(no) Anne Grethe Erlandsen hos Norsk senter for forskningsdata
Arne Pettersen

Arne Pettersen (født 15. september 1912 i Melbu i Vesterålen, død 19. mars 1997) var en sentral tillitsmann i Norges Kommunistiske Parti, under krigen motstandsmann og Grini-fange. Av yrke var han maler.
Pettersen engasjerte seg tidlig i AUF på hjemstedet Melbu, men var stadig i opposisjon i diskusjonene om Arbeiderpartiets program. Da han flyttet til Oslo ble han i 1934 medlem av Norges Kommunistiske Ungdomsforbund. I 1937 studerte han ved Björknäs Folkhögskola utenfor Stockholm, der de nordiske kommunistpartienes drev et felles skoleringstilbud. Året etter ble han valgt inn i NKUs sentralstyre. 
Under okkupasjonen deltok han i illegalt arbeid, og var blant annet med på utgivelsen av de illegale avisene Norsk Ungdom og Friheten. Han ledet ungkommunistene i Oslo og Akershus, før han ble arrestert 18. mai 1942 og innbrakt på Møllergata 19. 
28. mai ble han overført til Grini fangeleir utenfor Oslo, der han ble sittende resten av krigen. På Grini representerte han NKP i den gruppa fanger som mot slutten av krigen la planer om samling av DNA og NKP.
Etter krigen var han politisk sekretær i NKU, og blant annet engasjert i arbeidet med NKUs tidsskrift Unge Viljer. 
Senere ble han sjef for partiets bokforlag. Pettersen var medlem av NKPs sentralstyre fra 1947 til 1975.


== Bibliografi ==
Norske rothoggere : bruddstykker fra den revolusjonære arbeiderbevegelsen, Falken Forlag (1983)
Marx og Engels, bind 1-4 (red.) Falken Forlag (1991)
Hva var galt med NKP? Om de historiske røtter til Furubotn-oppgjøret i NKP 1949-1950, Falken Forlag (1999)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju med Arne Pettersen på nkp.no, opprinnelig publisert i Friheten
Tom Behnke

Tom Behnke (født 20. mars 1966 i Aarhus) er en dansk politiker for Det Konservative Folkeparti. Han var medlem av Folketinget 1990–2001 og 2005–2015.


== Liv og virke ==
Han vokste opp i Aarhus som sønn av Heinrich Hans Behnke og Birgit Behnke, som begge var næringsdrivende. Han er lillebror til Kim Behnke, som også har vært folketingsmann. Tom Behnke gikk i lære som skogsarbeider før han avtjente verneplikten og tok sersjantkurset ved Trænregimentet på Aalborg Kaserner. Fra 1987 til 1991 gikk han Politiskolen i København. Han  ble deretter ansatt som politiassistent.Tom og Kim Behnke hadde tillitsverv i Fremskridtspartiets Ungdom fra 1970-årene. Mens han gikk Politiskolen, var Tom Behnke innvalgt i Hvidovre kommunestyre og kandidat til Europaparlamentet.Fra 1990 var han valgt til Folketinget fra Københavns amtskrets for Fremskridtspartiet. Ved partisplittelsen høsten 1999 dannet Tom og Kim Behnke, Kirsten Jacobsen og Thorkild B. Fransgaard gruppen Frihed 2000. I februar 2001 ble Tom Behnke opptatt i Det Konservative Folkeparti, men ble ikke gjenvalgt til Folketinget samme år. Behnke var på nytt innvalgt fra 2005 til 2015. Han var nestformann i den konservative folketingsgruppen under Henriette Kjær og Brian Mikkelsen 2008–2014, og fungerte også som gruppeformann i ni måneder i 2011. Behnke var de konservatives justispolitiske talsmann.Han hadde allerede frabedt seg gjenvalg til Folketinget da han i januar 2015 ble rammet av blodpropp i hjernen, og ble sykemeldt i fire måneder.Han bor i Virum, og har drevet egen næringsvirksomhet etter at han forlot Folketinget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Tom Behnke hos Folketinget
Selvbevissthet

Selvbevissthet er personens opplevelse av egen identitet og selvkunnskap i vid forstand. Viktige bidrag til kunnskaper om hvordan etablering av selvbevissthet skjer er gitt av G. H. Mead.. Innenfor sosialpsykologi, spesielt sosial kognisjon, er forståelsen av hvordan selvbevissthet oppstår og endres mye studert.
En vanlig antakelse er at individet, for eksempel gjennom introspeksjon, kan få tilgang til genuin kunnskap om seg selv. Motsatt av dette hevdet sosialpsykologene Nisbett og Wilson i en artikkel fra 1977 at ens mulighet for selvkunnskap egentlig er sterkt begrenset. Første del av tittelen på deres artikkel var derfor «Telling more than we can know». 


== Referanser ==
Wenjinkammeret

Wenjinkammeret (forenklet kinesisk: 文津阁; tradisjonell kinesisk: 文津閣; pinyin: Wénjīn Gé) er et keiserlig bibliotek bygd i 1773 av  Qianlong-keiseren i Sommerpalasset i Chengde i fjellene nord for Beijing i Kina. En utgave av den snorme boksamlingen Siku Quanshu ble huset i dette biblioteket.Wenyuankammeret er et annet fortsatt eksisterende keiserlig bibliotek fra Qing-dynastiets tid.


== Referanser ==
Kristian Pedersen Tønder

Kristian Pedersen Tønder (født 9. november 1860 i Nesna, død 9. mars 1934 i Aker) var en norsk politiker (Ap), teolog og redaktør.Tønder arbeidet i flere år som lærer, dels i Troms, dels i Oslo. Her studerte han samtidig og ble cand. theol. i 1894 og tok praktikum i 1901.
I 1902 ble han residerende kapellan i Ibestad. Dette prestegjeldet ble delt i 1907, og Tønder ble da sogneprest i det nye Salangen sognekall, en stilling han hadde fram til 1931.Han ble valgt til ordfører i Salangen i 1905 og satt i vervet til sin død. Han var også i perioder formann i forliksrådet, i skolestyret og i kretssykekassen. Han hadde også verv i amtet/fylket.Han var innvalgt på Stortinget i seks perioder: fra 1916 til 1918 for Trondenes krets, fra 1919 til 1921 for Senjen krets, og fra 1922 til 1933 for Troms fylke. Han var Stortingets sekretær fra 1928 til 1932 og satt i tollkomiteen 1916–18, næringskomite nr. 1 1919–30 (formann fra 1928) og sjøfarts- og fiskerikomiteen 1931–33. Tønder var aktiv i avholdsbevegelsen og ledet Arbeiderpartiets avholdsgruppe på Stortinget 1928–33.Tønder grunnla avisa Folkeviljen i 1911 og var dens første redaktør.Tønders sønn Per Tønder var også ordfører i Salangen i mange år. En av hans eldre døtre het Katinka Leonora, og var senere kjent som Käthe Schultz.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eliseus Johan Rønhaug (1996). Salangen kommune 125 år 1871–1996 : Jubileumsskrift. Sjøvegan. ISBN 8299396506. 


== Eksterne lenker ==
(no) Kristian Pedersen Tønder hos Norsk senter for forskningsdata
Kristian Dahlberg Hauge

Kristian Dahlberg Hauge (født 3. september 1977 i Bergen) er en norsk bygningsingeniør og politiker (FrP).


== Utdannelse ==
Dahlberg Hauge er fra Bergen, men har gjort sin karriere i Trondheim. Han er utdannet sivilingeniør i bygg- og miljøteknikk fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet fra 2000. Han var branningeniør i Trondheim brannvesen fra 2001 til 2003. Etter en del år som politiker på heltid ble han i 2016 ansatt som administrerende direktør i Entreprenørforeningen for bygg- og anlegg (EBA) i Trøndelag og Håndverkerforeningen i Trøndelag.


== Politisk arbeid ==
Dahlberg Hauge var ansatt som fylkessekretær i Sør-Trøndelag Fremskrittsparti fra 2000 til 2001. Han var medlem av Trondheim bystyre fra 1999, leder i partiets bystyregruppe fra 2002 samt medlem av formannskapet og bygningsrådet (kommunalråd) fra 2003. Han ble fritatt fra sine kommunale verv i oktober 2013, da han ble utnevnt til statssekretær for statsråd Robert Eriksson i Arbeids- og sosialdepartementet. I desember 2015 overtok Anniken Hauglie som statsråd etter Eriksson, men Dahlberg Hauge fortsatte som statssekretær til april 2016.Dahlberg Hauge var medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre fra 2006 til 2012. Han har hatt en rekke styreverv i Sør-Trøndelag FrP, Trondheim FrP, Sør-Trøndelag FpU og Trondheim FpU.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Kristian Dahlberg Hauge hos Stortinget 
(no) Kristian Dahlberg Hauge hos Norsk senter for forskningsdata
Norges ambassade i Kabul

Norges ambassade i Kabul ble opprettet i 2001 og huser Norges ambassadør til Afghanistan. I likhet med mange andre vestlige land etablerte Norge ambassade der i 2001 etter Talibans fall. Det var Peter Nicolay Ræder, som sammen med Bjørn Johannessen, forestod lokalisering og opprettelse av ambassade. Ræder fungerte som Charge d`affaires de første par månedene etter ambassade-etableringen i januar 2002, deretter overtok Johannessen, som siden mai 1999 hadde vært ministerråd ved ambassaden i Islamabad. Han ledet ambassaden i Kabul fram til september 2004.

1962–1965 Knut Aars fra Norges ambassade i Teheran
1965–1970 Thorleif Lintrup Paus fra Teheran
1970–1975 Nils Anton Jørgensen fra Teheran
1975–1979 Knut Sverre fra Teheran
1979–1982 Tormod Petter Svennevig fra TeheranFra 1982 til 2001 synes ingen å ha vært sideakkreditert til Kabul. En helt norsk ambassade ble åpnet i 2001, og fra 2004 med egen ambassadør

2002 Tore Toreng fra Islamabad
2003 Janis Bjørn Kanavin fra Islamabad
2004 Jan Erik Leikvang
2008–2010 Kåre Reidar Aas
2010–2012 Tore Hattrem
2012–2014 Nils Haugstveit
2014–2018
2018–2020 Kjell Tormod Pettersen
2020– Ole Andreas Lindeman


== Referanser ==
Isapostolos

Isapostolos (gresk: Iσαπόστολος, isapostolos; latin: aequalis apostolis; rumensk: întocmai cu Apostolii; russisk: равноапостольный, ravnoapostolnyj; bulgarsk og serbisk: равноапостолни, ravnoapostolni) er gresk for «likestilt med apostlene», og er en særskilt tittel som den østlige ortodokse kirke gir til en del bestemte helgener. Det er også benyttet av orientalske katolske kirker som er samkvem med Roma. Tittelen er gitt som en anerkjennelse av disse helgenene for deres «framstående tjeneste» for å spre og hevde kristendommen, tilsvarende som Jesu apostler gjorde.
Den store anerkjennelsen som isapostolos innebærer, er særlig gitt til personer som betraktes som et lands apostel som således har omvendt ikke bare grupper av mennesker, men hele nasjonen til kristendommen og derfor betraktes som en nasjonalhelgen. Slike isapostolos er Konstantin den store, Boris I av Bulgaria, Sava av Serbia, Olga av Kiev, Vladimir I av Kiev, Nino av Georgia, Patrick av Irland, Abercius av Hieropolis samt andre innflytelsesrike nasjonalhelgen som Kosmas fra Aitolia, Kyrillos og Methodios
Samtlige har hatt framtredende roller for kristendommen i Det nye testamente har også fått tittelen, slike som Maria Magdalena og Tekla av Ikonium, liksom senere personer kristnet land og områder, slik som russerne Nikolaj av Japan og Innocentius av Alaska.
Christel-drapet

Christel-drapet gjaldt forsvinningen og drapet av en 22 år gammel jente fra Asker i 1994. Jenta ble aldri funnet, og det var første gang i Norge at en person ble dømt i en drapssak uten at offeret var funnet.


== Saken ==
Om kvelden 26. august 1994 reiste Asker-jenta Christel Gjøvikli med en venninne til Åndalsnes med tog, der hun skulle besøke kjæresten på Averøy i Møre og Romsdal. Kjæresten og Christel var blitt kjent på kontakttelefonen og møttes et par ganger tidligere. Venninnen tok første tog tilbake til Oslo. Kjæresten kjørte hjem. Siden hørte ingen fra Christel, og hun ble meldt savnet 15. september. Til tross for en omfattende politiaksjon ble hun aldri funnet. Kjæresten hennes tilsto etter lange avhør at han hadde drept henne og dumpet liket i sjøen utenfor Hestskjæret fyr, som er nesten 200 meter dypt, og alle søk etter den døde var forgjeves. Kjæresten ble dømt til 15 års fengsel den 14. mars 1995.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1995 og 1996
Nordisk Kriminalkrønike 1995
Brightwater

Brightwater er et tettsted helt nord på Sørøya på New Zealand. Den ligger i Tasman-distriktet rundt 20 kilometer sørvest for Nelson. Wairoa renner igjennom tettstedet.
Tettstedet ble bosatt fra 1840-årene. Brightwater er best kjent som fødestedet til den nobelprisvinnene atomfysikeren Ernest Rutherford.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brightwater – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lalm Ishockeyklubb

Lalm Ishockeyklubb er en norsk ishockeyklubb fra Lalm i Nord-Gudbrandsdalen som holder til på utendørsbane i Veslefettjern på Lalm. Klubben består av en junoravdeling. Lalm ishockeyklubb er medlleme av Hedmark og Oppland ishockeykrets.


== Historie ==
Det hele startet vinteren 1989 på Veslefettjern. Lalm med bare 200 innbyggere er i gang med å bygge det eneste hockeyanlegget mellom Trondheim og Lillehammer på dugnad. Lalm Ishockeyklubb seg inn i Enhetsregisteret i desember 2011, og i Norges ishockeyforbund i april i 2012.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Jindřich Balcar

Jindřich Balcar (født 22. mars 1950 i Jablonec nad Nisou, død 21. november 2013 i Liberec) var en tsjekkisk skihopper som konkurrerte for Tsjekkoslovakia. Han deltok to ganger i den tysk-østerrikske hoppuka, med 17.-plass sammenlagt i 1974/75 og 13.-plass i 1975/76. I VM i Falun i 1974 ble han nummer 17 i normalbakken, i VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1975 nummer 31 av 40 deltakere. Han ble nummer 27 i storbakken i OL i Innsbruck i 1976. Balcar vant det internasjonale sommerhopprennet i Frenštát i 1974 og 1976, i K90-bakken som på den tida var verdens største plastbakke. Han vant også rennet i Liberec i den tsjekkoslovakiske hoppuka (Bohemia Tournament) i 1976. Et fall i Liberec i 1977 satte strek for hopperkarrieren, han brakk lårbeinet og måtte gjennom fire operasjoner, og beinet ble sju cm kortere.
Jindřich Balcar var bror av Jaroslav Balcar og far til Jan Balcar, begge skihoppere.


== Referanser ==


== Kilder ==
Czech Ski: Odešel skokan na lyžích Jindřich Balcar (29. november 2013, besøkt 1. desember 2013)(Forveksler delvis Jindřich og Jaroslav Balcar. Jaroslav, ikke Jindřich ble nr. 4 i normalbakken i OL 1976, Jindřich deltok også i den tysk-østerrikske hoppuka 1974/75.)Sports Reference: Jindřich Balcar Arkivert 23. desember 2009 hos Wayback Machine. (besøkt 1. desember 2013)
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5 (flere sider)
Skisprungschanzen-Archiv: All time results (25. mars 2013)
iDNES.cz: Dorostl Raškův vnuk v šestnácti pro lety? (6. mars 2002, besøkt 1. desember 2013)


== Eksterne lenker ==
(en) Jindřich Balcar – Olympedia 
(en) Jindřich Balcar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Jindřich Balcar – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Jindřich Balcar – FIS (skihopping)
Tianyikammeret

Tianyikammeret (pinyin: Tianyi ge) i Ningbo (det gamle fylket Yin 鄞县) vest for Månesjøen (Yue Hu) i den kinesiske provins Zhejiang er et berømt kinesisk bibliotek; Kinas eldste bevarte.
Det ble bygd under Ming-dynastiet av Fan Qin 范钦 i 1561.


== Galleri ==

		
		
		


== Litteratur ==
Luo Zhaoping 骆兆平 (utg.): Xinbian Tianyige shumu 新编天一阁书目, Zhonghua shuju 1996; ISBN 7101015603 (web)
Ulrich Stackmann: Die Geschichte der Chinesischen Bibliothek Tian Yi Ge vom 16. Jahrhundert bis in die Gegenwart. Franz Steiner 1990 (Münchener Ostasiatische Studien 54); ISBN 978-3-515-05694-6


== Eksterne lenker ==
Der Tianyi-Pavillon
Tianyi Pavilion Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine.
Tianyi Pavilion
Tianyi Pavilion Library
Tianyi Ge Library Description
Tianyi Pavilion Library (Tianyi Ge) (englisch)
Ningbo Tianyige