jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Media City Bergen

Media City Bergen er en kunnskaps- og næringspark som samler medieteknologiaktører, utdannings- og forskningsmiljøer, samt to mediehus under ett tak i Bergen sentrum. Det er det første prosjektet av sin type i Norden, og er et resultat av at mediebransjen i Bergen over en tidsperiode på tre år har jobbet sammen om å realisere medieby-prosjektet. Bygget ble ferdigstilt i 2017 og vil huse omtrent 1 200 mediefolk fordelt på 45 000 kvm.
TV-kanalene TV 2 og NRK, grafikkselskapet Vizrt, mediehusene Bergens Tidende og Bergensavisen og Universitetet i Bergen er drivkreftene bak Media City Bergen, sammen med bransjeforeningen Media Region Bergen og klyngeutviklingsprosjektet NCE Media.
Media City Bergen holder til i Lars Hilles gate 30 i Bergen Sentrum.


== Bakgrunn ==
Medieklyngen i Bergen har sitt utspring fra miljøet rundt TV 2 på Nøstet. Fra dette miljøet er det spunnet ut flere selskaper, som for eksempel Storm Geo, Vizrt og Vimond. Etterhvert ble dette et næringsmiljø med klare klyngekarakteristika som igjen dannet grunnlaget for klyngestatus-tildeling fra Innovasjon Norge. Per juli 2019 teller klyngen over 100 medlemmer. Klyngens medlemmer opererer innenfor en rekke medierelaterte områder, som medieteknologi, kringkasting, journalistikk, animasjon, grafikk, visualisering, sensorteknologi, robotikk, spillutvikling, film og så videre.I 2009 ble prosessen startet etter dialog mellom universitetsledelsen på UiB og konsernledelsen i TV 2 om utstyrs- og studiosamarbeid. Høsten 2011 gikk ledere fra TV 2, NRK, Vizrt, Bergens Tidende, Bergensavisen og Universitetet i Bergen sammen og opprettet en koordineringsgruppe som representerte medieklyngen.I 2012 ble Nøstet foreslått som potensiell lokasjon for den nye mediebyen. Andre forslag var DNB-hovedkontoret, en tomt på Marineholmen og  Nygårdsporten ved Høgskolen i Bergen. For å dekke behovet til de aktuelle bedriftene ville det være nødvendig med et 30 000 kvadratmeter stort område.I 2013 ble det enighet mellom TV 2, NRK, Vizrt, Bergens Tidende, Bergensavisen og Universitetet i Bergen om å samlokalisere bedriftene og etablere Media City Bergen i Lars Hilles gate 30, som skulle bli arbeidsplass for 1 200–1 500 mediefolk. Lokalet var tidligere DNBs regionkontor og er det høyeste bygget i Bergen. Etter at banken flyttet ut begynte prosessen med å utvide bygget med 10 000 kvadratmeter (til sammen 45 000 kvadratmeter). 9. mai 2014 ble det endelig vedtatt at organisasjonene skulle flytte sammen i MCB i 2017.22. august 2015 la statsminister Erna Solberg ned grunnsteinen til prosjektet.1. august 2017 signerte leietakerne for overtakelse av bygget. Offisiell åpning av bygget fant sted i november.I juni 2019 havnet huseier Entra i søkelyset fordi de tok ned en utstilling til støtte for Julian Assange, angivelig på grunn av klager. Bygget er lokalisert i Lars Hilles gate 30 og er utviklet av Entra eiendom ved Mad Arkitekter.


== Initiativtagere ==
NRK
TV 2
Bergensavisen
Bergens Tidende
Universitetet i Bergen
Vizrt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Nguyen Thi Kim Ngan

Nguyen Thi Kim Ngan (Nguyễn Thị Kim Ngân,født 1954 i Giong Trom-distriktet i provinsen Ben Tre i Vietnam) er en vietnamesisk kommunistisk politiker. Hun ble i 2011 Vietnams visepresident i nasjonalforsamlingen.
Hun ble i 2016 Vietnams president i nasjonalforsamlingen 
Hun var minister for arbeidskraft, visefinansministeren, lederen av provinsen Hai Duong.


== Referanser ==
Kopriva Peak

Kopriva Peak er et bratt fjell med en høyde opp mot 1 100 moh sør for Wolseley Buttress ved sørøstsiden av Detroit Plateau på Nordenskjöld Coast i Graham Land i Antarktis. Det ligger på Albonebreen i øst og Edgeworthbreen i vest.
Fjellet er oppkalt etter bebyggelsen Kopriva vest i Bulgaria.


== Kilder ==
Kopriva Peak. SCAR Composite Antarctic Gazetteer.
Ørtvatn kraftverk

Ørtvatn kraftverk er et vannkraftverk ved Storforshei i Rana kommune i Nordland.
Det utnytter et fall på 54 meter fra Ørtvatnet til Ranelva. Vannet hentes fra flere mindre elver i området rundt gruveområdet i Ørtfjell. 
Ørtvatnet ble tørrlagt  på 60-tallet på grunn av gruvedriften. Nå er dette vannet fylt opp igjen, og brukes som vannreservoar for kraftverket.
Installert effekt er 4,3 MW fra en vertikal francisturbin. Årsproduksjon er 13 GWh.
Kraftverket fikk store skader på alt elektrisk utstyr i en storflom høsten 2020.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
MIP Miljøkraft AS
Mingo

Mingoene (engelsk: mingo; flertall: mingos), eller Ohio-irokesere og Ohio-senecaer, refererer til en irokesisk-talende gruppe av amerikansk urfolk, som består av indianere som migrerte vestover til Ohio-området på midten av 1700-tallet, hovedsakelig senecaer og cayugaer. Disse folkene ble kalt mingos av angloamerikanerne, en korrumpert form av mingwe, et østalgonkinsk navn på irokesisktalende grupper generelt.Mesteparten av ohiosenecaene ble tvunget til å flytte til Indianerterritoriet tidlig på 1830-tallet under Indian Removal-programmene. Ved overgangen til 1900-tallet mistet de kontrollen over fellesland da eiendom ble allokert til individuelle hushold i et assimileringsforsøk knyttet til Dawes Act og fjerning av indianske krav om å forberede en delstatssøknad om Oklahoma. På 1930-tallet omorganiserte mingoetterkommere seg til en samme, og ble anerkjent i 1937 av de føderale myndigheter som seneca-cayuga-stammen av Oklahoma.  


== Se også ==
Irokesiske folk
Amerikansk urfolk


== Noter ==


== Referanser ==
PlayStation: The Official Magazine

PlayStation: The Official Magazine (PTOM) var et tidsskrift som originalt var gitt ut som PlayStation Magazine (PSM), men ble til PlayStation: The Official Magazine sent i 2007. PlayStation: The Official Magazine ble gitt ut 13 ganger i året av Future plc inntil det ble lagt ned sent i 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
I dag er fødd ein frelsar stor

«I dag er fødd en frelsar stor» er et prekestolvers skrevet av Birgitte Cathrine Boye i 1778 som «Os er i dag en Frelser fød», og oversatt av Elias Blix i 1902.
I 5. utgaven av Noen Salmer står salmen under tittelen «I dag er fødd en Frelsarmann», sammen med andre prekstolvers, med overskriften Jolevers.
Salmen er med i Guldbergs salmebok og ble uforandret tatt opp i Landstads Kirkesalmebok. I Norsk Salmebok står den både på nynorsk (nr 48) og bokmål («En frelser er oss fødd i dag», NoS nr 47).
Birgitte Cathrine Boye skrev høytidsvers for alle de største helligdagene, og blir derfor kalt kvinnen med høgtidsverdene. Juleverset blir i mange kirker sunget mens presten står på prekestolen på juledagen, og høytidsverset etter B.C: Boye har tatt over fra det eldre juleverset «Spiser lidet barn så lystelig».
Både Boye og Blix viser til melodien «Av høyheden opprunden er» («Utav høyden ned i verdene skin»), en melodi skrevet av Philipp Nicolai i 1599.


== Eksterne lenker ==
Salmebloggen til Leif Haugen


== Kilder ==
Kristen sang og musikk Runet forlag 1962
J.N. Skaar: Norsk Salmehistorie b. I og II, F. Beyers forlag, Bergen 1879-80
Elias Blix: Noen Salmer 5. økte utgaava Kristiania 1918
Shuttle Landing Facility

Shuttle Landing Facility er en privat flyplass ved John F. Kennedy Space Center. Den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA benyttet plassen som en av tre mulige landingsstriper for romfergene sine etter endt romferd. Flyplassen blir ellers benyttet av NASAs treningsfly, i tillegg til Shuttle Carrier Aircraft, som blir benyttet om en romferge har landet andre steder enn KSC.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Launch and Landing Facility – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Shuttle Landing Facility - NASA.gov fact sheet
Space Shuttle Era: Landing Sites - NASA video on YouTube
Leningradskaja-stasjonen

Leningradskaja-stasjonen var en sovjetisk stasjon i Antarktis på nordkysten av Victoria Land ved Oates Coast).HDRn ble åpnet den 25. februar 1971 av medlemmer av Den 15. sovjetiske antarktisekspedisjonen. Stasjonen ble lukket i 1991. Mens den var i drift ble det drevet  forskning på meteorologi, jordmagnetisme, oseanografi og glasiologi.
I februar 2006 annonserte lederen for Valerij Lukin, sjefen for det russisk antarktisekspedisjonen at det var planer om å åpne flere tidligere lukkede stasjoner, blant  annet denne.


== Se også ==
Den sovjetiske antarktisekspedisjonen


== Eksterne lenker ==
Arktisk og antarktisk forskingsinstitutt Arkivert 13. juli 1998 hos Wayback Machine.
AARI om Leningradskaja-basen
COMNAP
Aktiv komponent

En aktiv komponent er en elektronisk komponent som får tilført energi fra en energiforsyningsmodul, blir styrt av et inngangssignal og gir ut et signal med større effekt enn inngangssignalet. Radiorør, transistorer, operasjonsforsterkere og spenningsstabilisatorer er eksempler på aktive elementer. 


== Rør ==
De første aktive komponentene var elektronrør også kalt radiorør. Denne teknologien ble benyttet både for analog og digital elektronikk. Etter at transistoren ble tilgjengelig gikk bruken av rør kraftig tilbake og i dag blir de bare benyttet til spesielle formål, som i audioforsterkere, kraftige radiosendere og i elektronikk som skal være motstandsdyktig mot kjerneeksplosjoner.


== Halvlederkomponenter ==
Halvledere som silisium og germanium har blitt mye brukt i transistorer. De elektriske egenskapene til halvledermateriale kan manipuleres ved å tilsette små mengder av andre grunnstoff som arsen og indium. Ved kontrollert tilsetting av slike stoffer kan vanlige komponenter som for eksempel dioder brukes i transistorer.


=== Diskrete halvlederkomponenter ===
Diskrete halvlederkomponenter omfatter dioder, transistorer, tyristorer, triacar, osv. 


=== Integrerte kretser ===
Både analoge og digitale kretser blir ofte samlet sammen og bakt inn i en silisiumbrikke. Slike brikker kaller vi integrerte kretser (IC). Av og til som den kjemiske prosessteknologien blir bedre, kan ofte flere komponenter samles på den samme brikken. Med dagsens prosessteknologi er transistorlengder på 180 nanometer og lederbredder på 90 nanometer blitt vanlig.
Blandet teknologi blir ofte benyttet som betegnelse på integrerte kretser som inneholder både analoge og digitale kretser. Typiske eksempler på slike kretser er AD-omformere og DA-omformere, men sensorer, som for eksempel akselerometre, gyroer osv. har ofte 
innebygget noe elektronikk for å utføre enkel signalbehandling lokalt.
Vanguard 2

Vanguard 2 er en amerikansk satellitt som var ment å måle skydekke på dagsiden av jorden. Den ble skutt opp 17. februar 1959 fra Cape Canaveral med en Vanguard-rakett.
Satellitten var en magnesiumkule med en diameter på 50,8 centimeter, og hadde en vekt på 9,8 kilogram. Kulen inneholdt to optiske teleskop med to fotosceller. Kulen var dekket med gullplater på innsiden. På utsideon var den dekket med aluminium og silikonoksid i stor nok mengde til å kunne holde rett temperatur for instrumentene. Instrumentene fikk strøm fra kvikksølvbatteri.
Vanguard 2 kommuniserte med jorden gjennom to radioer. Den ene sendte telemetrene og hadde en styrke på 1 watt og sendte på frekvensen 108,03 megahertz. Den andre var til sporing og sendte ut et sammenhengende signal. Den hadde en styrke på 10 milliwatt og sendte på frekvensen 108 megahertz. En ordremottaker ble benyttet til å aktivere en båndopptaker som sendte data fra teleskopene til telemetrisenderen.
Begge senderne virket vanlig i 19 dager. Satellitten var spinnstabilisert ved 50 dreiingar per minutt, men en dårlig  spinnakse ga dårlige telemetridata.


== Kilder ==
Vanguard 2 - NSSDC
Goephanes

Goephanes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, brun- eller gråaktige trebukker. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er avsmalnende bakover med litt avrundede "skuldre", gjerne med mørkere tegninger.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved.


== Utbredelse ==
De aller fleste av artene lever på Madagaskar, men slekten forekommer også på Komorene og med to arter (noen ganger plassert i en slekt for seg) i det sørlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
Slekten  Goephanes Pascoe, 1862 - 45 arter
Underslekten Cristogoephanes
Goephanes biflavomaculatus Breuning, 1957
Goephanes cristipennis Breuning, 1957
Goephanes zebrinoides Breuning, 1970
Goephanes zebrinus (Fairmaire, 1897)
Underslekten Goephanes (i snever forstand)
Goephanes albolineatipennis Breuning, 1970
Goephanes albosignatus Breuning, 1965
Goephanes albosticticus Breuning, 1957
Goephanes basiflavicornis Breuning, 1966
Goephanes bipartitus Fairmaire, 1897
Goephanes comorensis Breuning, 1957
Goephanes continentalis Breuning, 1957
Goephanes fasciculatus Breuning, 1957
Goephanes flavovittipennis Breuning, 1966
Goephanes funereus (Fairmaire, 1902)
Goephanes fuscipennis Breuning, 1970
Goephanes fuscipes Breuning, 1957
Goephanes fuscovariegatus Breuning, 1970
Goephanes griveaudi Breuning, 1975
Goephanes humeralis Breuning, 1957
Goephanes interruptus (Fairmaire, 1902)
Goephanes luctuosus Pascoe, 1862
Goephanes mediovittatus Breuning, 1957
Goephanes mediovittipennis Breuning, 1961
Goephanes minimus Breuning, 1961
Goephanes niveoplagiatus Fairmaire, 1894
Goephanes notabilis (Fairmaire, 1905)
Goephanes obliquepictus (Fairmaire, 1903)
Goephanes ochreosticticus Breuning, 1957
Goephanes olivaceus Breuning, 1938
Goephanes pacificus (Fairmaire, 1897)
Goephanes parteauricollis Breuning, 1965
Goephanes pauliani Breuning, 1957
Goephanes pictidorsis (Fairmaire, 1897)
Goephanes pictipennis Breuning, 1961
Goephanes pictoides Breuning, 1970
Goephanes pictus Fairmaire, 1896
Goephanes ralaisalamai Breuning, 1964
Goephanes rufescens Breuning, 1938
Goephanes ruficornis Breuning, 1964
Goephanes rufoflavus Breuning, 1970
Goephanes transversepictus Breuning, 1959
Goephanes vadoni Breuning, 1970
Goephanes varicolor Breuning, 1961
Goephanes viettei Breuning, 1975
Goephanes virgulifer Fairmaire, 1897


== Kilder ==
Liste over artene Arkivert 13. september 2017 hos Wayback Machine.
Bildegalleri Arkivert 19. april 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Goephanes i Global Biodiversity Information Facility 
Goephanes – detaljert informasjon på Wikispecies
Galactic Civilizations III

Galactic Civilizations III er et 4X turbasert strategispill for Microsoft Windows, utviklet og publisert av Stardock. Det er en oppfølger til Galactic Civilizations II: Dread Lords fra 2006 og Galactic Civilizations fra 2003. Utvidelsen Mercenaries kom i februar 2016.


== Spillet ==
Spillets hovedhistorie starter ti år etter krigen mot "the Dread Lords" styrer Dregin imperiet og deres allierte Yor verden. De fleste andre er utryddet eller er undertykte. I 2242 returnerer en flåte med avansert teknogi for å frigjøre jorden, og gjennom tre oppdrag skal man frigjøre planeten Arcea, hådtere Thalan imperiet og nedkjempe Dregin-styrkene i solsystemet.
Spillet ellers går ut på å utforske og kolonisere verdensrommet, og vinne over fremmede livsformer via erobring, kultur, diplomati eller økonomisk overlegenhet.Universet er flatt, og kartet består av heksagoner der innholdet er skjult frem til man har utforsket området. Hver heksagon kan inneholde kosmiske objekter som for eksempel stjerner, planeter eller sorte hull. Noen steder finnes det ressurser som kan utvinnes om en stjernebase bygges i nærheten, og noen objekter kan undersøkes av spesielle forsknings-skip. Universet kan gjøres svært stort. Spillet oppleves svært forskjellig i et lite univers der man raskt møter motstandere og koloniserer alle beboelige planeter, og et stort univers der utforskning tar lang tid og der det i lang tid kan ligge beboelige planeter ingen har oppdaget.
Koloniserte planeter kan bygge forskjellige bygninger som øker produksjonen, mengder mat til befolkningen, planetens økonomi og turisme eller planetens innflytelse.
Galactic Civilization III lar spilleren, i likhet med tidligere spill i serien, bygge sine egne romskip. Bedre teknologi i form av motorer, sensorer eller våpen gir spilleren mulighet til å skreddersy skip for å kjempe mot motstanderens egne skreddersydde skip. Skipsverft kan få støtte fra flere planeter, der avstanden til planeten påvirker produksjonen.


== Mottagelse ==
Spillet fikk positiv kritikk da det kom, og GameRankings og Metacritic gir spillet henholdsvis 83.15% og 80/100.Norske Gamer.no skrev at spillet var et lekkert spill, og ser "mer mot Civilization-serien enn spillet som neste alle andre romstrategiutviklere regner som den hellige gral, nemlig Master of Orion II".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Galactic Civilizations III på Steam 
(en) Galactic Civilizations III på GOG.com 
(en) Galactic Civilizations III på GOG.com 
(en) Galactic Civilizations III på GOG.com 
(en) Galactic Civilizations III hos MobyGames 
(en) Galactic Civilizations III hos MobyGames 
(en) Galactic Civilizations III på Metacritic 
(en) Galactic Civilizations III på OpenCritic 
(en) Galactic Civilizations III hos Internet Game Database
Schloss Hartheim

Schloss Hartheim kan sikte til

NS-Tötungsanstalt Hartheim som var anbragt i dette østerrikske slottet,
Schloss Hartheim selv.
The Breeders

The Breeders er et amerikansk rockeband som ble dannet av Kim Deal fra Pixies og Tanya Donelly fra Throwing Muses  i 1990. De fikk med seg engelske Josephine Wiggs som hadde spilt i The Perfect Disaster og Britt Walford som hadde spilt i Slint. De hadde gitt et album og en EP da de i 1992 dro på turne som oppvarmingsband for Nirvana. Donelly forlot bandet for å fokusere på sitt eget band Belly, og ble erstattet av Kim Deals søster Kelley Deal.The Breeders nøt godt av grungens popularitet og singelutgivelsene fra Last Splash (1993) fikk mye spilletid på radio. Deres største hit forble «Cannonball», da bandet ble oppløst i løpet av 1994. The Breeders ble gjenforent i 2013, da med Donelly tilbake i stedet for Kelley Deal.


== Diskografi ==


=== Album ===
Pod (1990)
Last Splash (1993)
Live in Stockholm 1994 (1994)
Title TK (2002)
Mountain Battles (2008)
All Nerve (2018)


=== EP-er ===
Safari (1992)
Head to Toe (1994)
Fate to Fatal (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Breeders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 (en) The Breeders på Internet Movie Database 
(en) The Breeders på Apple Music 
(en) The Breeders på Discogs 
(en) The Breeders på MusicBrainz 
(en) The Breeders på SoundCloud 
(en) The Breeders på Spotify 
(en) The Breeders på Songkick 
(en) The Breeders på Last.fm 
(en) The Breeders på Genius — sangtekster 
(en) The Breeders på AllMusic 
 (en) The Breeders på Twitter 
(en) The Breeders på Facebook 
(en) The Breeders på Instagram 
(en) The Breeders på YouTube 
(en) The Breeders på Myspace
Anisopodus

Anisopodus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, brun- eller gråaktige trebukker, dekkvingene ofte med mørke tegninger. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er avsmalnende bakover med litt avrundede "skuldre". Hannens bakbein er påfallende lange.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Argentina i sør, inkludert Karibia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
Slekten  Anisopodus White, 1855 - 44 arter
Anisopodus acutus Thomson, 1865
Anisopodus affinis Martins, 1974
Anisopodus andicola Kirsch, 1889
Anisopodus arachnoides (Audinet-Serville, 1835)
Anisopodus batesi Gilmour, 1965
Anisopodus bellus Martins & Monné, 1974
Anisopodus brevis Gahan, 1892
Anisopodus callistus Bates, 1881
Anisopodus clitellarius Schmid, 2015
Anisopodus cochabambaensis Schmid, 2016
Anisopodus cognatus Bates, 1863
Anisopodus consimilis Aurivillius, 1922
Anisopodus conspersus Aurivillius, 1922
Anisopodus costaricensis Lara & Shenefelt, 1964
Anisopodus curvilineatus White, 1855
Anisopodus curvipes Martins, 1974
Anisopodus degener Bates, 1885
Anisopodus dispar Bates, 1885
Anisopodus dominicensis Villiers, 1980
Anisopodus elongatus Bates, 1863
Anisopodus flavomarginatus Vlasak, Santos-Silva & Nascimento, 2020
Anisopodus gracillimus Bates, 1863
Anisopodus haliki Martins, 1974
Anisopodus hamaticollis Bates, 1872
Anisopodus hiekei Martins, 1974
Anisopodus humeralis Bates, 1863
Anisopodus latus Monné & Martins, 1976
Anisopodus ligneus Bates, 1863
Anisopodus lignicola Bates, 1863
Anisopodus longipes Linsley & Chemsak, 1966
Anisopodus macropus Bates, 1863
Anisopodus mariettae Schmid, 2015
Anisopodus melzeri Gilmour, 1965
Anisopodus mexicanus Bates, 1881
Anisopodus nigripes Bates, 1885
Anisopodus phalangodes (Erichson, 1847)
Anisopodus prolixus (Erichson, 1847)
Anisopodus puncticollis Monné & Martins, 1976
Anisopodus punctipennis Monné & Martins, 1976
Anisopodus scriptipennis Bates, 1872
Anisopodus sparsus Bates, 1863
Anisopodus strigosus (Erichson, 1847)
Anisopodus subarmatus Melzer, 1931
Anisopodus varius Melzer, 1935
Anisopodus wilmae Audureau & Demez, 2015
Anisopodus xylinus Bates, 1881


== Kilder ==
Liste over artene
Bildegalleri


== Eksterne lenker ==
(en) Anisopodus i Encyclopedia of Life 
(en) Anisopodus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anisopodus hos NCBI 
(en) Kategori:Anisopodus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anisopodus – detaljert informasjon på Wikispecies
Råoljemotor

Råoljemotor, tungoljemotor eller oljemotor er en forbrenningsmotor som benytter råolje som drivstoff. Begrepet blir stort sett bare benyttet om stempelmotorer med så lav kompresjon at drivstoffet ikke selvantenner. Slike motorer blir ikke produsert lenger, i så fall er de bare av historisk interesse.


== Ulike drivstofftyper ==
Mange av de tidlige råoljemotorene kunne benytte flere ulike typer drivstoff, som parafin, lampeolje, tran og ulike typer planteolje. Råoljemotorer var derfor multidrivstoffmotorer. Det som kjennetegnet de ulike typene drivstoff som ble brukt var at de ikke fordampet lett nok til at de kunne benyttes i forgassermotorer. Disse oljetypene ble derfor ofte omtalt som tungolje eller råolje.
Grunnen til at det ble utviklet råoljemotorer var at tungolje var mye billigere enn bensin. Dette bevirket at råoljemotorene kunne benyttes til oppgaver der bensinmotorene ikke var økonomiske. Mange råoljemotorer var stasjonære motorer som ble benyttet innen jordbruket for å drive treskeverk, møller og andre maskiner. At tungolje var mindre brannfarlig enn bensin og dampmaskiner var derfor et godt salgsargument.


== Mer enn én type ==
På slutten av 1800-tallet var det utviklet mange forskjellige typer råoljemotorer, som glødehodemotorer, gløderørmotorer (som begge benyttet overflatetenning) og i en periode Hesselmanmotorer (som benyttet elektrisk tenning). Mange tyske og franske bedrifter produserte både en bensin- og en råoljeversjon av motorene sin . Men det var glødehodemotoren som viste seg å være den enkleste og mest driftssikre typen og som derfor etter hvert utkonkurrerte de andre tungoljemotortypene. Det ble produsert glødehodebåtmotorer til langt inn på 1960-tallet.
Parafinmotorer, som er forgassermotorer med forvarming av drivstoffet, kan ses på som en mellomting mellom de egentlige råoljemotorene (som kunne benytte ulike typer drivstoff) og forgassermotorene som benytter lettfordampelig drivstoff som bensin. Ettersom de har forgassere av samme type som bensinmotorer og ikke kan benytte alle slags tungoljer blir de ikke regnet som råoljemotorer.


== Se også ==
Parafinmotor
Forgassermotor
Dieselmotor


== Referanser ==