Fin Michalsen

Fin Michalsen (født 12. april 1900 i Kristiania, død 10. juli 1972) var en norsk jurist, statsarkivar, forfatter, oversetter og illustratør. Noen av sine bøker utga han under pseudonymet Benedikt Blad.


== Familie ==
Han var sønn av arkitekt Carl Michalsen og Ida Hansine Nielsen Skjelbred, og bror av blant andre arkitekten Eystein Michalsen. Moren, som var født i Skien, drev forretning ved siden av å ta seg av hus og hjem. Fin var den yngste av tre søsken. I 1927 giftet han seg med Edle Alfhild Mathilde Hexeberg, og da hun i 1934 ga hun ut barneboken Tre barn i en have, var boken utstyrt med tegninger av Fin Michalsen.


== Utdannelse ==
Etter å ha tatt examen artium ved Oslo katedralskole, studerte han jus ved Universitetet i Oslo. Han tok juridisk embetseksamen høsten 1923.


== Jurist ==
Etter embetseksamen ble Fin Michalsen dommerfullmektig ved Fosen sorenskriverembete fra 1924 til 1925 og deretter ved Ringerike sorenskriverembete fra 1925. I 1926 var han først et halvt år konstituert sorenskriver i Ringerike, og det siste halvåret var han midlertidig politifullmektig ved Ringerike politikammer. I 1926 fikk han bevilling som overrettssakfører, og i 1935 ble han høyesterettsadvokat. Han etablerte sakførerpraksis på Hønefoss i 1926, og i 1931 flyttet han praksisen til Oslo.


== Forfatter og oversetter ==
I 1930 utga Michalsen kriminalromanen Mordet i rutebilen under pseudonymet «Benedikt Blad».I 1937 skrev Arbeiderbladet «Fin Michalsen er en ung Osloadvokat, som for øvrig har utgitt bøker før under et psevdonym. Men dennegang er det en mer litterær bok han har skrevet, og han regner ikke lenger med de tidligere.» Romanen bar tittelen Øksen henger bak døren, og ble gitt ut på Gyldendal forlag. Sarpsborg Arbeiderblads anmelder mente at den unge osloadvokaten med denne boken «trer inn i litteraturen med en kriminalroman av sjelden kvalitet», og Smaalenenes Social-Demokrat innledet sin anmeldelse med ordene «Vår sparsomme kriminallitteratur har i den unge Oslo-advokaten Fin Michalsen fått en verdifull tilvekst. Hans debutbok "Øksen henger bak døren" er bygget med fin logikk, alt klaffer, den svikter ikke på noe punkt. Vi rives med inn i de gåtefulle hendelsers merkelige forløp alt i første omgang da bokens "jeg" stillferdig begynner å gå saken igjennem. Her er mystikk og spenning fra perm til perm».I 1938 utga Cappelen forlag en roman av Joseph Shearing (pseudonym for Gabrielle Margaret Vere Campbell) i Fin Michalsens norske oversettelse. Den norske tittelen var Forglem meg ei.En av Fin Michalsens mange interesser var selskapsdans, og da hans venn Sigurd Ring i 1947 utga boken Moderne selskapsdans : en innføring, oppga forfatteren i sitt forord at Michalsen hadde hjulpet ham med tilretteleggelsen av dansestoffet.I 1960 begynte Michalsen å holde kurs om slektsgranskning for Friundervisningen. Etter noen år som kursholder utga han boken Slekten. Innføring i ættegransking, Denne boken fortsatte å bli utgitt i stadig nye opplag også etter hans død.


== Statsarkivar ==
Etter mange år som advokat og senere høyesterettsadvokat i Oslo, ble han etter en sykdomsperiode ansatt i et vikariat ved Statsarkivet i Oslo. Han var statsarkivar i Oslo fra 1968 til 1972. Arkivverket omtaler ham slik i sin historiske oversikt:«Uten forkleinelse for noen er det ett navn som skiller seg ut når det gjelder ordningsarbeider og utarbeidelse av arkivregistraturer ved Statsarkivet i Oslo. Høyesterettsadvokat Fin Michalsen hadde etter en sykdomsperiode begynt i Statsarkivet som vikar i en arkivarstilling 1. januar 1956, og fra 01.07.1959 var han arkivar I ved Statsarkivet. Statsarkivar Gunvald Bøe døde 21. november 1967 og var sykemeldt de to siste månedene han levde. Michalsen fungerte da som statsarkivar, og han tiltrådte som Statsarkivar 1. mai 1968.Michalsen, som fylte 70 år 12. april 1970, hadde søkt Kirke- og undervisningsdepartementet om å få fortsette i embetet ett år etter fylte 70 år og fikk både innvilget dette og ved en ny søknad fikk han sitte ut året 1971. I den første søknaden pekte Michalsen på at det neppe var heldig å skifte Statsarkivar under forarbeidet med den nye bygningen på Kringsjå. Han understreket også at det ville være en stor fordel om det ordningsarbeidet han holdt på med, kunne føres så langt fram som mulig før innflyttingen.»


== Referanser ==