Gubbeltåga

Gubbeltåga (lulesamisk og pitesamisk: Gubbeltædno, umesamisk: Gubbeltiednuo, sørsamisk: Gubbeltjeanoe) er en elv i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Elva er en del av Ranavassdraget.
Elva har sin kilde i Svangstjønna oppe på Saltfjellet, og renner i en sørlig og sørvestlig retning. Fra Svangstjønna renner Svangsbekken vestover til begynnelsen på Gubbeltåga. Begynnelsen befinner seg i nærheten av den tidligere Stødi stasjon, i området vest for tjønna Rándalgiera og sør for eidet Tjáhtjejuohkam, som utgjør vannskillet mellom nord og sør.
Elva renner gjennom Gubbeltdalen, som har sin opprinnelse mellom Bolnafjellet i vest og Stokkafjellet og Svangsfjellet i øst.
Nordlandsbanen og Europavei 6 passerer langs elven fra dens begynnelse til dens slutt. Elva starter øst for Nordlandsbanen og vest for E6. Ved Stokkalia nord for Bolna stasjon krysser E6 elva med en bru. Etter dette fortsetter elva på østsiden av E6.
På dens vei ned fra Saltfjellet, munner elven ut i Randalselva som kommer fra Randalen i øst. Randalselva fortsetter sørvestover; i dens møte med Virvasselva ved Elvmøthei, oppstår Ranelva.
Gubbeltåga nevnes i historiske kilder fra 1742. På eldre kart forekommer en navneforveksling med Randalselva. Feilen ble rettet opp av Statens kartverk i 1991. Elva tilhørte Mo herred fra 1838 til 1923, og Nord-Rana kommune fra 1923 til 1964, før den i 1964 ble hørende til Rana kommune.


== Etymologi ==
Det norske navnet Gubbeltåga består av de to leddene gubbelt- og åga («elv»). Navneformen ble godkjent av Statens kartverk den 4. november 1984. Navnet er hentet fra samisk. På sørsamisk forekommer navneformene Gubbeltjiænnō og Gubbeltjiænnuo. Den offisielle lulesamiske navneformen Gubbeltædno (nominativ) ble godkjent av Statens kartverk den 29. mai 1987. Den nordlige delen av Rana, deriblant Saltfjellet, tilhører det pitesamiske språkområdet. Den sørlige delen tilhører de umesamiske og sørsamiske språkområdene; dette har liten betydning for tolkningen.

Den norske språkforskeren Knut Bergsland (1914–1998) tolket i 1976 første ledd gubbelt- som «dalsøkk i fjellet». Han knyttet dette til dalsøkket «Kjølen», som kommer inn fra Sverige; se avsnittet nedenfor om navneforvekslingen med Randalselva. Den norske språkforskeren Just Knud Qvigstad (1853–1957) omtalte i 1938 helt riktig elven som kommende fra nord, fra Svangstjønna, ved riksrøys 228.Nordsamisk eatnu, lule- og pitesamisk ædno, umesamisk iednuo og sørsamisk jeanoe betyr «stor, bred elv», mens nordsamisk jokha, lule- og pitesamisk jåhkå, umesamisk juhka og sørsamisk johke betyr «liten elv eller bekk». Endelsen «storelva» (ædno) brukes på samisk bare om større vassdrag, som renner ut i havet; en «liten elv» (jåkhå) er derimot en sideelv eller bekk som renner ut i en annen elv.
Den nordsamiske varianten eatnu brukes i Finnmark om navnene på Altaelva (álttáeatnu), Kautokeinoelva (guovdageaineatnu) og Tanaelva (deatnu), mens tilførselselver som Luftjok (luovttejohka), Kárášjohka, Anárjohka etc., har endelsen jokha.
I Kåfjord i Troms blir denne endelsen brukt om Kåfjordelva (nordsamisk: gáivuoneatnu, lulesamisk: gaivuon-ædno); den brukes også om Skibotnelva (ivggobađa-ædno). Sistnevnte kalles imidlertid også ivgojohka.
I Narvik i Nordland blir Vassdalselva på nordsamisk kalt eatnu (lulesamisk ædno).Endelsen jeanoe brukes likeledes i den sørsamiske dialekten om den 163,4 km lange Vefsna (vaapstenjeanoe), som er en annen «stor elv». Den er Nordlands lengste elv.Endelsen «storelva» rimer ikke med Gubbeltåga. Den passer bedre på den 130 km lange Ranelva, som er Nordlands nest lengste elv, og som renner ut i havet. Forklaringen kan være at Gubbeltåga opprinnelig var navnet på en «stor elv» som innbefattet Ranelva, og som strakk seg fra Saltfjellet til utløpet i Ranfjorden ved Ytteren. På folkemunne ble Ranelva i eldre tid kalt «storelva», mens Tverråga/Revelelva var den «little elva».Språkforskeren og folkeminnesamleren Finn Myrvang (1937–) foreslo i 2009 at det lokale navnet «storelva» er en fornorskning av sørsamisk jeanoe.


== Beskrivelse ==

Saltfjellet inneholder kildene til to store elver. Nord for vannskillet renner Lønselva nordover gjennom Lønsdalen, og ved Storjord i Saltdal kommune munner den ut i Saltdalselva. Sør for vannskillet renner Gubbeltåga gjennom Gubbeltdalen i Rana kommune, mellom Bolnafjellet i vest og Svangsfjellet i øst. Gubbeltåga har sin kilde i Svangstjønna. Derifra renner Svangsbekken vestover, til et område i nærheten av den tidligere Stødi stasjon, vest for tjønna Rándalgiera, som er begynnelsen på Gubbeltåga. Tjønna ligger sør for eidet Tjáhtjejuohkam, som utgjør vannskillet mellom nord og sør.
På sin vei sørover renner den øst for Nordlandsbanen. I begynnelsen renner den vest for E6. Fra vest tar den opp i seg tre bekker, før den tar opp i seg en fjerde vest for turistsenteret  Polarsirkelsenteret. Så følger enda en bekk fra vest, to bekker fra øst, ytterligere to bekker fra vest og to bekker fra øst, deriblant Stokkabekken. Ved Stokkalia nord for Bolna stasjon krysser E6 elva med en bru, og her begynner også tregrensen.
På sin vei videre sørover, tar den opp i seg tallrike bekker, hovedsakelig fra øst, før den munner ut i Randalselva i Randalen, øst for Raudfjellet og Randalsfjellet og vest for Bureken. Randalselva fortsetter sørvestover; i dens møte med Virvasselva ved Elvmøthei, oppstår Ranelva.


== Fauna ==

I likhet med Ranelva og Ranavassdraget generelt, er Gubbeltåga rik på bekkeørret (Salmo trutta fario) som trolig er en genetisk variant av vanlig ørret. Det finnes også ferskvannsrøye (Salvelinus alpinus) i elva, såvel som i Svangstjønna som er elvas kilde.
Laks er fraværende, da den ikke går så langt oppover som til Gubbeltåga; forekomsten av laks stanser ved Reinforsen i Ranelva. Heller ikke andre anadrome arter som sjøørret går så langt opp.


== Historie ==


=== Vitneforklaringer fra 1742 ===
Etter den store nordiske krig 1700–1721, ble det gjort forberedelser for grensereguleringer mellom Danmark-Norge og Sverige, som endte opp med Grensetraktaten av 1751 og Lappekodisillen i 1751. Høsten 1742 og sommeren 1743 ble det innhentet vitneforklaringer i offentlige høringer i Helgelands og Salten fogderier. Disse høringene ble grunnlagsdata for grensefastsettelsen.Den 24. august 1742 ble retten satt på Selfors (gården Selfos i Moe Annex). Protokollføreren var en Capitaindes armes Royem (kaptein i kongens armé) i reisefølget til major Peter Schnitler (1690–1751).I samme anledning hadde lappemisjonær Aron Norman utarbeidet et kart over Rana. Kartet er bl.a. gjengitt i en brosjyre som Rana kommune publiserte i juli 2013.Samme dag ble det avholdt to vitneforklaringer som omtaler Gubbeltåga. Den første (7. vitne i saken) ble avgitt av den 52 år gamle bonden Ole Andersen (ca 1696–1766) fra Steenbæckhougen (Steinbekkhaugen), født på Berg i Moe sogn. Der kan vi lese at «Østen for Tispa Elv (Tespa) 1/4 Miil ligger Bieldaaen (Bjøllåga), og østen for Bield-aae en anden Elv heeder Gubbelaaen, som løber fra Nord i Søer 2 Miile lang i Virdals-Elven (Virvasselva) ... førend den faller i Virdals-Elven, foreener den Sig med Sølv-aaen (Sølvbekken), hvilken Finnerne kalder Raen-aae. Denne Sølv-aae opekommer af Nasa-field, og løber i væster 2 Miile lang, Som meldt i Gubbel-aaen...»Samme dag forklarte den 42 år gamle Erich Olsen Langfield (1702–1789) fra Langfjell seg som det 8. vitnet i saken, og han bekreftet Ole Andersens vitneforklaring. Ved siden av Schnitler, er disse to vitneforklaringene signert Amund Joensen Moe og Anders Jørgensen Moe.

I en tredje vitneforklaring i Gildeskål den 17. september 1742 forklarte Anders Mortensen, en omkring 50 år gammel pitesamisk «Field-Finne» (fjellsame) seg. Han var født i Sverige i «Pita-Lap-Marck» (Pite lappmark), og var døpt i «Hytte-Kierkce, et annex under Ariplo (Arjeplog)».Mortensen drev med reindrift i Norge liksom sin far, og hadde i 23 somrer drevet med rein i «Beierens fielde» (Beiarn) under Gillesschaals Præstegield, i Nasafjell, Raudfjell og Stokkafjell. Fra hans forklaring heter det at «Imellem Nase-field og Stokke-Field er Field vohler ; men imellem Nase-field og Røberget (Raudfjellet) er en Dahl kaldes Gubeldalen ... og fra Svang-vandet hvor af Gubelaaen kommer, ... dend Elv Gubelaaen, som riinder først et lidet Støcke i væster, siiden vænder Sig til Søer, ... i alt 2 Miile, indtil hun falder i Raens Elv.»Vitneforklaringen er underskrevet Schnitler, Christoffer Pedersen og Lars Pedersen.


=== Omtale i oppslagsverk ===
I opplysningsverket Ranens Beskrivelse fra 1834 beskrev Iver Ancher Heltzen beliggenheten til Gubbeltåga ved tre tilfeller: «Storfieldet fra hvilket Lønsaae Elv løber ned i Salten og Gubbelaae ned i Ranen», «Store Fieldet i Overgangen til Saltdalen. Fra det siste kommer Gubbelaae, Gubbelaaedalen er en jevn betydelig Dal, der strækker sig i en sydvæst og begrændses af det høje og stor Røfield (Raudfjellet) og Bolnofieldet (Bolnafjellet)» og «Iordaae Elv (Ranelva) – denne er Moe Sogn Hovedelv. Den dannes af Rana Elv (Randalselva), der kommer fra Sverig og falder fra øst, og Gubelaae Elv der kommer fra Storfield og løber ... igjennen den ubeboede og alt beskrevne Gubbelaadal» Randalselva omtales som «Rana Elv som løber imellem Nasa og Andfjellet».På et kart datert 1872 som ble tegnet av Ole Tobias Olsen (1830–1924) er Gubbeltå inntegnet som kommende fra Saltfjellet, mens Randalselv vises kommende fra sørøst, fra Sverige.I Norges land og folk topografisk-statistisk beskrevet, del 18 «Nordlands Amt» (4 bind), utgitt i 1907, beskrives Gubbeltåga som kommende fra Svangstjernet, Randalselvens dal og Gubbeltågas dal som en fortsettelse av Dunderlandsdalen, mens Gubbeltdalen fortsetter nordover til Lønselvens dal Saltdalen. Randalen beskrives som kommende inn fra Sverige mellom Tromberget i sør og Gárgadasoajvve i nord, og gående nordvestlig til gården Randalsvollen. Randalselva beskrives som en bekk som kommer inn fra Sverige 1 km nord for Tromberget, at den tar opp i seg Sølvbekken som renner ut på sørsiden av Nasafjellet og at dens møte med Gubbeltåga nordfra danner kilden til Ranelva.I avhandlingen De Lappiske Stedsnavn i Finnmark og Nordland Fylker (1938) beskrives Randalselva og Gubbeltåga slik som tidligere beskrevet: Gǫptēs-jǫhkǫ, Randalselva kommer som en bekk, K. Randesjǫkk, inn fra Sverige nordenfor Gǫptēs-baktē, Tromberget, ved riksrøis 226 ... Elven opptar 1. fra N. Gubbelt-jiænnō, Gubbeltåen, fra Svanjga-jaw'rē, Svangstjernet, ved riksrøis 228.Samme lokalisering gis i Illustrert Norsk Konversations Leksikon, 1. utgave, fra 1912.5. utgave av Aschehougs konversasjonsleksikon fra 1969, såvel som Aschehoug og Gyldendals Store norske leksikon fra 1980 nevner de to elvene uten å lokalisere dem.På et svensk kart utgitt i 1969 av Statens lantmäteriverk i Gävle finner vi at Gubbeltaaen renner ned fra Saltfjellet  i Norge, og møter Randaljåhkå. Her kan vi også se at Randaljåhkå kommer inn i Norge fra Sverige i øst og renner gjennom Randalen.


=== Navneforveksling med Randalselva ===
Ved utarbeidelsen av topografiske kart som Norges geografiske oppmåling utga i 1898 for Nord-Rana Herred skjedde det en ombytting av to elvenavn. Gubbeltåga ble der feilaktig kalt Randalselven, mens Randalselva ble kalt «Gubbeltaaen».Kartet ble revidert i 1931, og deretter ajourført i 1950 og 1964, uten at navneforvekslingen ble oppdaget. På nyere kart fra 1977 og 1986 fantes den samme forvekslingen, og elvenavnene ble da skrevet «Gubbeltåga» og «Randalsåga». I tillegg dukket navnet Sør-Randalen opp på kart i 1986, og tidvis brukes navneformen Sør-Randalselva om deler av Randalselva.Navneforvekslingen ble gjentatt i et veikart for Norge fra 1973, utarbeidet av Forsvarets karttjeneste, i det såkalte Saltfjellkartet, utgitt av Statens kartverk i 1989, i NAF Veibok for årene 1953, 1979 og 1989, i Rana Bygdebok fra 1964, såvel som i Cappelens Bilatlas fra 1989.Den 25. mai 1990 ble en utredning sendt til Rana reguleringsvesen av Robert Monsen (1925–2018), et medlem av Rana historielag. Utredningen ble sendt videre til Rana oppmålingsvesen, og deretter til Statens kartverk. Den 25. april 1991 ga Rana oppmålingsvesen medhold i at det var skjedd en navneforveksling. Statens kartverk kunngjorde i et brev av 5. mars 1991, at feilen ville bli rettet opp i neste revisjon av kartene.Den 1. juli 1991 trådte Lov om stadnamn i kraft. §§ 1,2 stadfestet at stedsnavn skal være basert på lokale navneformer.  Samme dato ble feilen rettet opp av Statens kartverk.


=== Endring av navneloveloven og samiske navn ===
Den 1. juli 2019 trådte endringer i Lov om stadnamn i kraft. I 2021 ble forskriftene til § 6 vedtatt. Forskriftene sier at samiske stedsnavn skal skrives på nordsamisk, lulesamisk, skoltesamisk, umesamisk, pitesamisk eller sørsamisk. For Ranas og Gubbeltåga vedkommende, er umesamisk, pitesamisk og sørsamisk aktuelt.


== Noter ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Helland, Amund (1907). Norges land og folk topografisk-statistisk beskrevet, del 18 «Nordlands Amt», 4 bind. H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard), Kristiania, 1907. 
Hermanstrand, Håkon (2020). Eie eller leie, valg eller tvang. Samiske bygsler i Vaapste og Raane 1690 – 1800: Samisk handlingsrom i kongemaktenes grenseland (PDF). Universitetet i Tromsø, Norges Arktiske Universitet, Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning, Avhandling levert for graden philosopiae doctor september 2020. 
Heltzen, Iver Ancher (1834). Ranens Beskrivelse 1834 (Forsøg til Physisk og Oeconomisk Beskrivelse over Ranens Præstegjeld i Nordlandene 1834. Rana museums- og historielag, Bodø 1975. ISBN 82-990791-5-2. 
Kintel, Anders (2008). Julevsáme-dárro báhkogirjje – Lulesamisk-norsk ordbok. 
Mikkelsen, Anne Kalstad (2013). Natur og mennesker i det pitesamiske området (PDF). Ped – 6900, Mastergradsoppgave i kultur og profesjon, Institutt for lærerutdanning og pedagogikk, Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning, Universitetet i Tromsø, Våren 2013. 
Monsen, Robert (1992). Navnebytte av elver i Rana, Gubbeltåga og Randalselva. En oppsummering og vurdering fra beskrivelser og kart. Årbok for Rana med omliggende distrikter, bind XXV, 1992, side 39-58, Rana Museums- og Historielag, Mo i Rana, Rana Blads Trykkeri, ISSN 0333-0443. 
Myrvang, Finn (2009). Bygde- og fjordnamnet Rana. Årbok for Rana 2009 med omliggende distrikter. Bind XLII, side 40–57, 42. årgang, Rana Museums- og Historielag, Mo i Rana, Rana Blads Trykkeri. ISBN 978-82-92433-09-6. 
Kalstad, Anders Kristian, Buljo, Ann-Irene (2013). Vil løfte frem Ranas samiske historie. Rana Blad, 6. august 2013, kl. 09:56. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Rana kommune; Hermanstrand, Håkon; Kappfjell, Roy; Haga, Arna (2013). Ranas samiske historie - Raanen saemien histovrije – The history of the Sámi People in Rana (PDF). myeimedia.no, juli 2013. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Qvigstad, Just, Wiklund, Karl Bernhard (1929). Major Peter Schnitlers grenseeksaminasjonsprotokoler 1742–1745. Kildeskriftforbundet, bind II, Grøndahl og Søns boktrykkeri, Oslo, 1929. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Qvigstad, Just (1938). De lappiske stedsnavn i Finnmark og Nordland fylker. Instituttet for sammenlignende kulturforskning; Aschehoug forlag, Oslo. 
Statens lantmäteriverk (1969). Kartblad 265/266 - 26F/26G, Kart-bilag 9. Gävle, 1969. 
Samisk kirkeråd (2013). Samiske kirkedager 2013. samiskekirkedager.no, Samisk kirkeråd, 30. juli 2013. 
Sandnes, Jørn; Stemshaug, Ola (1976). Norsk stadnamnleksikon. Det Norske Samlaget, Oslo. ISBN 82-521-0544-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)