jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hertugdømmet Benevento

Hertugdømmet Benevento, og senere Fyrstedømmet Benevento var det sørligste langobardiske hertugdømmet i Italia. Det var basert rundt byen Benevento, sentralt beliggende i Sør-Italia. Hertugdømmet var i praksis selvstyrt og bare i regjeringstiden til Grimoald I av Benevento og kongene fra Liutprand var hertugdømmet nært knyttet til langobardernes kongedømme. Etter kongedømmets fall var området værende en reststat og var de facto selvstendig de neste trehundre årene, selv om det var delt etter 849.En er ikke sikker på hvordan og når hertugdømmet oppstod, men enkelte historikere mener det skjedde i 571. Uansett var Zotto den første hertugen, som ledet en langobardisk styrke på fart nedover langs Campania-kysten. Etterfølgerne til Zotto, som Arechis, tok flere områder fra Østromerriket, blant annet Capua og Crotone, før de plyndret Amalfi. Napoli klarte de derimot ikke å innta. Etter hans regjeringstid hadde bare Østromerriket Napoli, Amalfi, Gaeta, Sorrento og enden av Calabria, i tillegg til kystbyene i Puglia igjen i Italia. I 680 ble det fred mellom hertugdømmet og Østromerriket.Da Karl den store erobret langobardernes kongerike i 773 ble hertug Arechi II opphøyet til fyrste under det nye Frankerriket som kompensasjon for at noen av områdene hans var tilbakelevert Kirkestaten.
I 1022 erobret Henrik II både Capua og Benevento, men reiste tilbake etter at han ikke klarte å ta Trioa. Normannerne kom til Sør-Italia i løpet av denne perioden og Robert Guiscard erobret Benevento i 1053 etter keiser Henrik III hadde gitt sin tillatelse, og overrakte fyrstedømmet til paven og Kirkestaten.


== Se også ==
Langobardkongedømmet


== Referanser ==
Gastald

Gastald (latin: «gastaldus» eller «castaldus», italiensk; «gastaldo» eller «guastaldo») var en langobardstatsmann som styrte over deler av kongelige domener (gastalder) med sivil-, og lovgivende makt.


== Referanser ==
Storelva (Loppa)

Storelva er ei elv i Loppa kommune i Finnmark. Den renner fra Sandlandsvatnet til Sandlandsfjorden ved Sandland. Elva er 3,1 kilometer lang (10,4 km regnet fra øverste kilde).


== Referanser ==
Nepalsk skrift

Nepalsk skrift (nepal bhasa: नेपाल लिपि nepāl lipi), også kjent som nepāl ākhala og nepālāksara på sanskrit, er fellesbetegnelsen på en gruppe indiske skriftsystemer som er i bruk i Katmandudalen i Nepal. De har primært blitt brukt il å skrive nepal bhasa. Skriftsystemene var i omfattende bruk fra 900-tallet til tidlig på 1900-tallet, men har senere i stor grad blitt erstattet av devanagari. Mer enn 46 000 mauskripter skrevet med nepalsk skrift er hittil arkivert.I Nepals fjellregion har skriften blitt brukt til å skrive sanskrit, nepali, hindi, bengali og braj bhasa.. Den har blitt brukt til å skrive mantraer som begravelsesmarkører og på hellige steder i Japan fra eldgamle tider.De forskjellige formene for nepalsk skrift er:

Ranjana
Bhujimol
Kunmolskrift
Kwenmolskrift
Golmolskrift
Pachumolskrift
Hinmolskrift
Litumolskrift
Prachalit nepalsk skrift


== Referanser ==
Ranjana

Rañjanā, også kalt newariskrift, kutila og lantsa,) er et skriftsystem av type abugida som ble utviklet på 1000-tallet. Skriften er en nepalsk skrift. Den er primært brukt til å skrive newari, men brukes også i klostre i India, Kina, Mongolia og Japan. Den blir vanligvis skrevet fra venstre mot høyre, mens avarten kutakshar skrives fra topp til bunn.. Den er også betraktet som en standardisert nepalsk kalligrafisk skrift.


== Referanser ==
Brian Houghton Hodgson

Brian Houghton Hodgson (født 1. februar 1800 i  Lower Beech i Prestbury i Cheshire i England, død 23. mai 1894 i Alderley i Gloucestershire) var en engelsk naturhistoriker, etnolog og forsker innenfor buddhisme.
Han tilbragte mange år i India og Nepal som britisk sivilarbeider. Han beskrev tallrike arter av fugler og pattedyr fra Himalaya, og flere fugler ble oppkalt etter ham eller andre, som f.eks. Edward Blyth.
Han var en lærd innenfor emnet tibetansk buddhisme og skrev omfattende litteratur om lingvistikk og religion. Han var en motstander av britenes innføring av engelsk som undervisningsspråk i indiske skoler.


== Referanser ==
Khenpo Shenga

Khenpo Shenga Rinpoche (født 1871, død 1927) var en prominent tibetansk lærd innenfor tradisjonene Nyingma og Sakya i tibetansk buddhisme. Han er kjent for sine kommentarer til de 13 primære tekstene i Nyingma, som nå har blitt standard. Han gjorde også mye for å revitalisere Rimebevegelsen og dens tendens til å vende tilbake til de indiske originaltekstene. Han lærte også tallrike lamaer i å betrakte seg som selvstendige lærere.


== Referanser ==
Schoenherria

Schoenherria er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, rødbrune oldenborrer. Oversiden er mer eller mindre kledt med oppstående, smale, håraktige skjell, og overflaten virker noe fløyelsaktig. Dekkvingene har dype lengdefurer.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda der de eter på røtter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==
Navnet er et homonym med snutebille-slekten Schoenherria Blanchard, 1853 og bør trolig endres da dette navnet er eldre og har prioritet. 

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Schoenherria Burmeister, 1855
Schoenherria argus Burmeister, 1855
Schoenherria bhutanensis Frey, 1975
Schoenherria borneensis Brenske, 1894
Schoenherria brenskei Nonfried, 1906
Schoenherria carinata Moser, 1913
Schoenherria clypeata Heller, 1897
Schoenherria hastata Arrow, 1938
Schoenherria hispida Burmeister, 1855
Schoenherria kaorui Itoh, 1993
Schoenherria maculosa Brenske, 1896
Schoenherria mandarina (Sharp, 1876)
Schoenherria palawana Moser, 1915
Schoenherria philippinica Brenske, 1894
Schoenherria rangunensis Brenske, 1899
Schoenherria squamulifera Brenske, 1897
Schoenherria vervex (Sharp, 1876)


== Eksterne lenker ==
Bilde av Schoenherria argus
Bilde av Schoenherria hastata
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Dharmakāya

Dharmakāya (sanskrit: धर्मकाय; tibetansk: ཆོས་སྐུ་, chö ku; Wylie: chos sku; kinesisk: 法身, pinyin: fǎshēn; koreansk: pǒpsin, japansk: hōsshin, vietnamesisk: pháp thân) eller dhammakāya (pali: धम्मकाय) er et teknisk begrep innenfor buddhismen som betyr «sannhetens kropp». Begrepet finnes i pālikanonen til Theravādaskolen, er dokumentert blant enkelte av de tidlige buddhistiske skolene, og brukes i hellige tekster tilhørende mahāyānabuddhismen så vel som i tibetanske Bön-tradisjoner.
Innenfor mahāyānabuddhistiske skoler er dharmakāya den høyeste av «de tre kroppene» (trikāya) til Buddha. Det representerer det umanifesterte og «ufattelige» (अचिन्त्य, acintya) aspektet av Buddhaene, det hvorfra alle utgår og vender tilbake etter deres nirvāṇa. Den er blitt beskrevet som «legemet til sannheten selv, uten noen spesifikk, begrenset form, hvori Buddha er identifisert med den spirituelt oppladede naturen til alt som eksisterer.» Når Buddhaene opptrer i visjoner, ikler de seg sambhogakāya som er den andre kroppen. Nirmāṇakāya («transformasjonslegemet») er den skapte kroppen i tid og rom, hvorved de kommer til syne i denne verden.
Prajñāpāramitāsūtraene og Tathāgatagarbhasūtraene i gammel indisk tradisjon, så vel som den moderne dhammakayabevegelsen i Thailand, betrakter dharmakāya som det sanne selvet til Buddha, som er nærværende i alle vesener.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ray, Reginald A. (2002). Secret of the Vajra World: The Tantric Buddhism of Tibet (World of Tibetan Buddhism, Vol. 2). Shambhala; 23. juli 2002. ISBN 1607416328. ISBN 978-1570629174. 
Rinpoche, Khenchen Thrangu (2003). Pointing Out the Dharmakaya. Snow Lion Publications; 23. september 2003. ISBN 1559392037. ISBN 978-1559392037.
Tollbodgaten (Tønsberg)

Tollbodgaten (7-23, 14) er en 500 meter lang gate i sentrum av Tønsberg. Gaten starter i et lyskryss i Nedre Langgate, like ved Thon Hotel Brygga og Quality Hotel Klubben. Den ender i Jernbanegaten ved Stoltenbergparken. Deler av gaten tilhører fylkesvei 466.
I Tollbodgaten 14 ligger Kockegården fra ca. 1790.


== Bildegalleri ==
Achranoxia

Achranoxia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, brunlige oldenborrer med forholdsvis langstrakt kroppsform. Kroppen er kledt med smale, hårlignende skjell. Snuten er bredt spadeformet.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sentral-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Achranoxia Kraatz, 1888
Achranoxia expallida (Semenov, 1935)
Achranoxia koenigi (Brenske, 1888)
Achranoxia peltzi (Semenov & Medvedev, 1936)
Achranoxia planipalpis Reitter, 1902
Achranoxia semiflava (Kraatz, 1883)
Achranoxia siazovi Reitter, 1913
Achranoxia transaralica (Semenov & Medvedev, 1936)
Achranoxia turcomanica Nikolajev & Nikritin, 1973
Achranoxia varentzowi Semenov, 1897


== Eksterne lenker ==
(en) Achranoxia i Encyclopedia of Life 
(en) Achranoxia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Achranoxia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Achranoxia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Achranoxia semiflava
Bilde av Achranoxia transaralica
Oslo kommunale kveldsrealskole og gymnas

Oslo kommunale kveldsrealskole og gymnas var en skole, som navnet sier kommunal og et gratis alternativ til elever som ikke hadde anledning til å ta høyere utdannelse ved private skoler. Skolen var en såkalt studentfabrikk. Skolen tok ikke inn elever under 18 år snittalderen på elevene i 1969 lå på 26 år.Skolen ble opprettet i 1958 og ble nedlagt på sytti-tallet. Den holdt til i lokalene til Hartvig Nissens skole på Frogner. Skolens elever avla eksamen som privatister.


== Referanser ==
Cryptotrogus

Cryptotrogus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, rødbrune oldenborrer. Kroppen er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia (Midtøsten, India, Sentral-Asia).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Cryptotrogus Kraatz, 1888
Cryptotrogus afghanus Balthasar, 1956
Cryptotrogus gallagheri Sabatinelli & Pontuale, 1998
Cryptotrogus kruppi Sabatinelli & Pontuale, 1998
Cryptotrogus mesopotamica Petrovitz, 1962
Cryptotrogus miksici Petrovitz, 1965
Cryptotrogus niveus (Hampe, 1852)
Cryptotrogus orita Reitter, 1902
Cryptotrogus pajnii Mittal, 1979
Cryptotrogus paupera (Hampe, 1852) - ofte plassert i en slekt for seg, Microphylla
Cryptotrogus weisei Kraatz, 1888
Cryptotrogus zarudniana Semenov & Medvedev, 1936


== Eksterne lenker ==
The Scarabs of the Levant - Cryptotrogus weisei
(en) Cryptotrogus i Global Biodiversity Information Facility 
Cryptotrogus – detaljert informasjon på Wikispecies
VM i skiorientering 2015

VM i Skiorientering ble arrangert på Budor fra 10. til 15. februar 2015.


== Resultater ==


=== MIX-Sprintstafett ===


=== Stafetter ===

 


=== Sprint ===

 

 


=== Mellomdistanse ===

 


=== Langdistanse ===

 

 


== Medaljestatistikk ==
Grunnet en delt bronse mellom Norge og Russland er det delt ut en bronsemedalje mer enn antall sølv og antall gull.


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside (Engelsk)
Cyphonoxia

Cyphonoxia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, rødbrune, litt blanke oldenborrer, kroppen mer eller mindre kledt med smale, lyse skjell.


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Cyphonoxia Reitter, 1889
Cyphonoxia brenskei Reitter, 1895
Cyphonoxia buettikeri Sabatinelli & Portuale, 1998
Cyphonoxia delhiensis Arnaud, 1988
Cyphonoxia gitashri Mittal, 1988
Cyphonoxia glasunowi (Semenov, 1897)
Cyphonoxia haarlovi Petrovitz, 1955
Cyphonoxia kermanensis (Semenov-Tian-Shansky & Medvedev, 1936)
Cyphonoxia kircheri Balthasar, 1930
Cyphonoxia maljuzhenkoi Zaitzev, 1928
Cyphonoxia praestabilis Reitter, 1889
Cyphonoxia tatianae (Semenov-Tian-Shansky & Medvedev, 1936)
Cyphonoxia zarudnyi (Semenov-Tian-Shansky & Medvedev, 1936)
Cyphonoxia zemindar (Sharp, 1876)


== Eksterne lenker ==
Bilde av Cyphonoxia praestabilis
(en) Cyphonoxia i Encyclopedia of Life 
(en) Cyphonoxia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cyphonoxia hos NCBI 
(en) Kategori:Cyphonoxia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cyphonoxia – detaljert informasjon på Wikispecies
Kai Hoffstad

Kai Hoffstad (født 8. mars 1964) er en norsk glasskunstner.  Han bor og arbeider i Kilsund i Arendal kommune. I tillegg driver han Galleri Glasshytta på Fredriksvern Verft i Stavern.
Hoffstad arbeider i hovedsak med varmtglass og fusing, skulptur og kunsthåndverk. Glassfusing er en spesiell produksjonsteknikk som gjør at oppvarmet glass lettere lar seg forme som man ønsker. Han har utdannelse fra Orrefors Riksglasskole i Sverige (1984), for øvrig er han selvlært innen glasskunst. Han har en rekke separat- og kollektivutstillinger bak seg. I perioden 1991-2001 hadde Hoffstad seks separatutstillinger på Nordstrand galleri. Han har blant annet deltatt på Maihaugutstillingen i regi av Norsk Form i 1998 og på Nordisk Glass vandreutstilling i 2001. 
Hoffstad er innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Trondheim, Statsministerens kontor, Frostating lagmannsrett og Det kongelige slott i Norge og Danmark. Han har hatt utstmykningsoppdrag blant annet ved Rieber & Søn i Bergen, Sørlandet sykehus i Arendal og  Radiumhospitalet. I 2013 var han festilvalutstiller på «Gladmat 2013» i Stavanger sammen med Ingunn Hoffstad Gjone.


== Referanser ==
Hornelva (Bindal)

Hornelva er ei elv i Bindal kommune i Nordland. Den har utspring fra nord- og østsida av Heilhornet og renner i nordøstlig retning til den munner ut i Vikestadvågen i Terråkfjorden, rundt to kilometer sør for Bindalseidet. Elva er 7,8 kilometer lang og har et nedbørfelt på 18,1 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,29 m³/s.


== Referanser ==
Susangerd

Susangerd (farsi: سوسنگرد, arabisk: الخفاجية, også romanisert som Sūsangerd, Sūsangird og Sūsangurd; også kjent som  Dasht-e Āzādegān, Dashte’ Mishan, Dasht-i-Mishān) er en by i sentraldistriktet i fylket Dasht-e Azadegan i provinsen Khuzestan i Iran.  
Ved folketellingen i 2006 var befolkningen på 43.591 innbyggere.


== Eksterne lenker ==
(en) Susangerd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Guennol-løvinnen

Guennol-løvinnen er en 8,26 centimeter stor proto-elamittisk kalksteinsstatuett, fra ca 3000 f.Kr.
Stykket ble utgravd omkring år 1930 nær Bagdad, muligens i Susa-tempelet i Tell Agreb. Dette er spesielt,. ettersom både proto-elamittene og elamittene snarere hørte hjemme et godt stykke lenger mot øst, i det som i dag er sørvestre del av Iran.
Statuettens navn er i dobbelt forstand misvisende. Guennol er ikke funnstedet, men den walisiske oversettelse av navnet Martin - figuren tilhørte nemlig i en lang tid samleren Alastair Bradley Martin. Det fremstilte fabelvesenet er heller ikke noen løve, men en slags demon med kvinnelig løvehode.
Alastair Bradley Martin var i besittelse av statuetten siden 1948. Den ble utstilt i Brooklyn Museum. I 2007 ble den solgt på en Sotheby's-auksjon i New York for 57 millioner dollar, til en anonym kjøper. Den var dermed den da mest kostbare antikvitet i verden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
BBC
Brooklyn Museum

Brooklyn Museum (mellom 1997 og 2004 Brooklyn Museum of Art) er et kunstmuseum i New Yorks bydel Brooklyn og et av de største og eldste museer i USA. Bygningebn ble tegnet av arkitektfirmaet McKim, Mead, and White og var klar for åpning i 1887.
Museet har blant annet en stor kunstsamling og en papyrussamling (deriblant Brooklyn-papyrusen).


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Brooklyn Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Soca (Uruguay)

Soca eller Doctor Francisco Soca er største by i kommunen Soca i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 1 797 innbyggere. 
Byen er hovedstad (spansk: cabecera eller alcaldía) i kommunen Soca. 


== Befolkning ==
Soca har 1 797 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:


== Kommune ==
Byens ordfører (alcalde) er Guillermo Burgueño (2010-2015).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Canelones, offisielle sider (spansk)
Kart over Soca
Los Cerrillos (Canelones)

Los Cerrillos eller Cerrillos er største by i kommunen Los Cerrillos i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 2 508 innbyggere. 
Byen er hovedstad (spansk: cabecera eller alcaldía) i kommunen Los Cerrillos. 


== Historie ==
Byen ble grunnlagt i 3. august 1896 av Uruguays president Máximo Tajes.


== Befolkning ==
Cerrillos har 2 508 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:


== Kommune ==
Byens ordfører (alcaldesa) er Rosa Imoda (2010-2015).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Canelones, offisielle sider (spansk)
Kart over Cerrillos
Arnolf Lyngstad

Arnolf Johannes Lyngstad (født 12. april 1925 på Sparbu i Nord-Trøndelag, død 23. januar 2016 i Verdal) var en norsk lærer og politiker (KrF).
Han vokste opp i Sørli som sønn av småbruker Ole Lyngstad og Ida Østnor. I 1953 giftet han seg med lærerinne Svanhild Aasen fra Inderøy, som han fikk tre sønner med, deriblant stortingsrepresentant Arne Lyngstad.Etter eksamen ved Levanger lærerskole i 1951 var han lærer ved Ness skole i Verdal og timelærer ved Verdalsøra barneskole og Bakketun folkehøgskole. Arnolf Lyngstad var rektor ved Ness skole de siste 15 årene før han avgikk med pensjon i 1991. Arnolf og Svanhild Lyngstad underviste sammen ved skolen i 41 år, og var i 20 år de eneste lærerne ved skolen.Sammen med ektefellen var han involvert i kristelige organisasjoner og misjonsarbeid, og var blant annet formann i soknerådet. Lyngstad var medlem av Verdal kommunestyre og formannskap i flere perioder og formann i Nord-Trøndelag KrF 1964–1968 og 1973–1974.Ekteparet Lyngstad ble i 1993 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv for sitt samfunnsnyttige virke.


== Referanser ==
Kongedreperkrøniken

Kongedreperkrøniken (original tittel: The Kingkiller Chronicle) er en serie på tre bøker skrevet av Patrick Rothfuss (født 6. juni 1973). Han er bosatt i Wisconsin, og jobber som forfatter på heltid. Det er foreløpig utgitt to av tre bøker av Kongedreperkrøniken. Første bok i serien er Vindens navn (original tittel: The Name of the Wind, 2007), utgitt på norsk i 2012 til gode kritikker. Bok to er En vis manns frykt (original tittel: The Wise Man's Fear, 2011), utgitt på norsk 2014.
Patrick Rothfuss har solgt over to millioner eksemplarer på verdensbasis. Serien Kongedreperkrøniken har blitt belønnet med flere priser. 
Før tredje og siste bok i Kongedreperkrøniken gir han ut en ventebok, en frittstående bok om Auri: The Slow Regard of Silent Things (planlagt utgitt på norsk i 2015) Auri er en av karakterene i Vindens Navn og En vis manns frykt.
Joe Perrault

Paul Joseph «Joe» Perrault (født 3. desember 1924 i Green Bay, død 29. juli 2010 i Ishpeming var en amerikansk skihopper som representerte Ishpeming Ski Club. Han ble nummer 15 i OL i St. Moritz i 1948.
Perrault var født i Wisconsin, men vokste opp i Ishpeming, Michigan. Under 2. verdenskrig tjenestegjorde han som soldat i Den amerikanske 10. bergdivisjon i Nord-Italia. Han ble tildelt den militære utmerkelsen Silver Star etter at han brakte sin skadde sersjant i sikkerhet.
Foruten OL-deltakelsen i 1948 ble han også tatt ut til OL i Oslo i 1952, men han skadet seg foran det mesterskapet og kunne ikke delta. I et renn i Iron Mountain i 1949 forbedret han to ganger rekorden for lengste skihopp gjort i USA, med 293 og 297 fot (89,5 og 90,5 meter). Han ble aldri nasjonal mester, men tok i 1947 tredjeplassen og ble beste amerikaner i USAs nasjonale mesterskap, som på den tida kunne vinnes av utlendinger. Han ble også nummer 3 i mesterskapet i 1948. I 1951 vant han det nordamerikanske mesterskapet.
Joe Perrault ble tatt opp i National Ski Hall of Fame i 1971.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sports Reference: Joe Perrault Arkivert 5. november 2012 hos Wayback Machine. (olympiaresultater, besøkt 17. februar 2015)
Bjork & Zhulkie Funeral Home: Paul "Joe" Perrault (minneord, besøkt 17. februar 2015)
Harold "Cork" Anson: Jumping through time - A history of ski jumping in the United States and Southwest Canada. Port Hole Publications, Florence, Oregon 2010. ISBN 978-0-9768107-7-3 (s. 153, 155-156 og 164-165)
U.S. Ski and Snowboard Hall of Fame and Museum: Paul Joseph Perrault (besøkt 17. februar 2015)


== Eksterne lenker ==
(en) Joe Perrault – Olympedia 
(en) Joe Perrault – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Mladen Ivanić

Mladen Ivanić (født 16. september 1958 i Sanski Most, Una-Sana kanton) er en økonom og politiker (PDP) fra Bosnia-Hercegovina. Han var fra 1988 til 1991 medlem av landets presidentskap, og gjenopptok samme verv 12. oktober 2014. Ivanić representerer Republika Srpska. Mladen Ivanić var fra 2001 til 2003 regjeringssjef i Republika Srpska og fra 2003 til 2007 utenriksminister i Bosnia-Hercegovina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mladen Ivanić – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mladen Ivanić hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Phillyrea latifolia

Phillyrea latifolia er en eviggrønn busk i oljetrefamilien.
Den har en tett vekst og blir opptil ni meter høy. Unge blader er eggformede, mens eldre blader er lansettformede til elliptiske; de er mørkegrønne og læraktige med sagtannet eller helrandet kant og har 7–10 par godt synlige sidenerver. Arten kan skilles fra den snarlike Rhamnus alaternus på at bladene er motsatte. Blomstene er hvite, og frukten er et blåsvart, kjøttfullt bær uten spiss.
Phillyrea latifolia vokser i åpen skog, maquis og på steinete steder. Den er utbredt i hele middelhavsområdet.


== Litteratur ==
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 174. ISBN 0-7136-7015-0. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 142. ISBN 82-562-0490-7. 
Flora Europaea – Phillyrea latifolia Besøkt 17. februar 2015.


== Eksterne lenker ==
(en) Phillyrea latifolia i Encyclopedia of Life 
(en) Phillyrea latifolia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Phillyrea latifolia hos NCBI 
(en) Phillyrea latifolia hos The International Plant Names Index 
(en) Phillyrea latifolia hos Tropicos 
(en) Kategori:Phillyrea latifolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Phillyrea latifolia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phillyrea latifolia – detaljert informasjon på Wikispecies