Erlkönig

Erlkönig («Alvekonge») er en ballade av Johann Wolfgang von Goethe, utgitt i 1782. Diktet hører til hans mest kjente verk.
En rekke komponister har tonsatt Goethes dikt, mest kjent er Franz Schuberts lied Erlkönig, som han komponerte i 1815 og gav ut i 1821 som opus 1. 


== Historikk ==

Råmaterialet til Goethes dikt er en dansk ballade som Johann Gottfried von Herder oversatte til tysk som Erlkönigs Tochter. Goethe brukte Herders betegnelse i sin egen ballade, som han skrev til syngespillet Die Fischerin. Goethe skal ha fått inspirasjon til sin versjon under et opphold i Jena, da han mottok nyheter om en bonde som red med sitt syke barn fra landsbyen Kunitz til universitetet i Jena. Et minnesmerke er satt opp mellom dagens bydel Kunitz og universitetskvarteret Wenigenjena.


== Innhold ==
Det er en mørk og stormfull natt. En far rir gjennom svarte skogen med sin syke sønn på armen. Barnet mener å skimte alvekongen og blir redd. Faren forsøker å roe ned sønnen ved å si at han nok bare ser et tåkestreif. Men den spøkelsesaktige skikkelsen slipper ikke barnet, med forføreriske ord inviterer han ham inn i sitt rike, og lover at døtrene hans vil varte ham opp. Gutten blir imidlertid stadig mer urolig, og faren forsøker på ny å finne naturlige forklaringer ved å si at det sønnen fornemmer er bladenes rasling og omrisset av gamle trær. Men visjonen blir stadig mer truende, og gutten reagerer mer og mer panisk. Da alvekongen forsøker å rive til seg den sprellende gutten med vold, mister også faren fatningen, og forsøker å ri hjem så fort som mulig. Men det er for seint, barnet dør i armene hans.

Første vers
Første vers i gjendiktning ved norske diktere


== Tonesettinger ==

Mange komponister har tonesatt diktet:

Erlkönig av Franz Schubert er mest kjent. Schubert ville dedisere sangen til Goethe, men Goethe returnerte den ukommentert. Erlkönig er det første verket Schubert fikk trykt, og det har derfor opustallet 1.
Ludwig van Beethoven laget noen bevarte skisser til tonesetting.
Carl Loewes versjon fra 1818 er kjent.
Johann Friedrich Reichardt tonesatte balladen i 1794.
Louis Spohr tonesatte ballade for bariton med klaver- og fiolin-akkompagnement.
Andre tonesettinger fra 1700- og 1800-tallet er av  Andreas Romberg (1793), Corona Schröter (1782), Gottlob Bachmann (1798/99), Max Eberwein (1826), Friedrich Methfessel (1805), Carl Friedrich Zelter (1797), August Engelberg (1841), Anselm Hüttenbrenner (1829), Bernhard Klein (1815/16) og Václav Jan Křtitel Tomášek (1815).
På 2000-tallet har Tapani Länsiö gjort en korversjon (2002) og Huub de Lange en versjon fra 2004.


== På norsk ==
En norsk oversettelse ble utgitt av Anne Tone Thorshaug i 2000.


== Litteratur ==

Brigitte Buberl: Erlkönig und Alpenbraut. Dichtung, Märchen und Sage in Bildern der Schack-Galerie. (Bayerische Staatsgemäldesammlungen. Studio-Ausstellung 12) Lipp, München 1989, ISBN 3-87490-621-3.
Werner-Joachim Düring: „Erlkönig“-Vertonungen. Eine historische und systematische Untersuchung. Bosse, Regensburg 1972 (Notenteil: 1977), ISBN 3-7649-2082-3
Wilhelm Kühlmann: «Die Nachtseite der Aufklärung. Goethes «Erlkönig» im Lichte der zeitgenössischen Pädagogik» (C. G. Salzmanns «Moralisches Elementarbuch»). I Gesellige Vernunft (1993), s. 145–157
Ann Willison Lemke: Von Goethe inspiriert. Lieder von Komponistinnen des 18. und 19. Jahrhunderts. Kassel 1999
Hans Lösener: Der Rhythmus des Unheimlichen im Erlkönig. In: Derselbe: Der Rhythmus in der Rede. Niemeyer, Tübingen 1999. S. 113–153.
Robert Stockhammer: Dichter, Vater, Kind. I Bernd Witte (red.): Interpretationen. Gedichte von Johann Wolfgang Goethe. Reclam, Stuttgart 1998, s. 97–108.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erlkönig (Goethe) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Goethes «Erlkönig» in Illustrationen