jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jacobine Rye

Jacobine Ulrica Rye (født 20. april 1861 i Kristiania, død i 1939) var en norsk sivil militæraktivist og lærer som ble kjent som døvepedagog.


== Familie ==
Hun var datter av oberstløytnant Hans Jacob Rye (1816–96; av Rye (slekt)) og Hanna Hermana Balthazara Krag (1841–67). Mora var av militærslekta Krag. Hennes yngre bror var generalmajor Johan Henrik Rye (1864–1944).


== Liv og virke ==
Jacobine Rye vokste opp på nedre Tanberg gård i Modum.Fra 1883 jobbet hun som lærer på døveskolen til Hedevig Rosing (1827–1913) i Kristiania.  I 1893 meldte hun overgang til folkeskolen, der hun hadde klasser med såkalt «tilbakestående» barn. Hun ledet etterhvert en institusjon som ble kalt Oslo kommunale særskole.I 1912 var hun en av initiativtagerne til «Norske kvinders indsamling til forsvaret», og ble valgt til nestformann i arbeidskomiteen som organiserte innsamlingen av midler til de norske militære myndigheter. Som forsvarsaktivist mottok hun i 1914 mottok Kongens fortjenstmedalje i gull for sitt virke.På Ryes initiativ ble det i 1915 startet egen undervisning for tunghørte barn i Kristiania. Undervisningen fant sted på Ila skole, og Rye ble bestyrer for dette skoletilbudet. Hun utviklet selv undervisningsopplegget, og utarbeidet plansjer for lærerne som skulle lære barna god uttale. Etter et studieopphold i København i 1917 stiftet Rye foreningen «Tunghørtes Vel», som skulle ivareta de tunghørtes interesser. Foreningen skiftet senere navn til «Norges Hørselsvern», og er i dag kjent som Hørselshemmedes Landsforbund. I 1918 utga hun en veiledning kalt Taleundervisning som hjelpemiddel for lærerne ved særskolen. Rye påtok seg etter hvert selv å undervise kvinnene som skulle være barnas lærere. Rye samlet selv inn 20 000 kroner for å finansiere opprettelsen av «Statens skole for talelidende», den senere Granhaug offentlige skole.Rye pensjonerte seg fra skoleverket i 1926, etter å ha nådd pensjonsalderen. Fra da av viet hun all sin tid til forsvarssaken. Hun fikk i 1928 i gang forbundet Norske kvinners frivillige verneplikt, som i 1945 ble omdøpt til Norges Lotteforbund. I denne organisasjonen var hun selv formann frem til hun i 1935 selv ønsket å tre tilbake. Hun ble da utnevnt til forbundet ærespresident. For dette fikk hun i 1935 St. Olavs Orden.Rye ønsket å bidra til å støtte den norske marinen, og med det som formål stiftet hun i 1936 «Forsvarsklubben av 1936».Hun døde i 1939.


== Utgivelser ==
Rye, Jacobine (1918). Taleundervisning: en anskuelig fremstilling til skolebruk. Kristiania: Halvorsen & Larsen. 


== Æresbevisninger og utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull, (1914)
Finska Skyddskårens hederstecken, (1930)
Sveriges Landstormföreningers Centralforbunds förtjensttecken i silver (1931)
Ridder av St. Olavs orden (1935)
I 1968 fikk en vei i Oslo navnet Jacobine Ryes vei.


== Referanser ==
Tunku Abdul Rahman University College

Tunku Abdul Rahman University College, også kalt TAR University College, forkortet TAR UC, er en høyere læreinstitsjon i Malaysia. Institusjonen er oppkalt etter Malaysias første statsminister Tunku Abdul Rahman Putra Al-Haj, og ble grunnlagt i 1969 under navnet  Tunku Abdul Rahman College eller  TAR College av Malaysian Chinese Association (‘MCA’). I 2013 ble det oppgradert til en universitetshøyskole.


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside
Spider-Man: Homecoming

Spider-Man: Homecoming er en amerikansk superheltfilm fra 2017. Filmen er regissert av Jon Watts, skrevet av John Francis Daley og Jonathan M. Goldstein, og har Tom Holland i hovedrollen som Peter Parker/Spider-Man. I andre roller medvirker Marisa Tomei, Robert Downey jr., Michael Keaton, Zendaya og Tony Revolori.


== Om filmen ==
Filmen hadde kinopremiere 7. juli 2017, og inngår som den sekstende filmen i Marvel Cinematic Universe. Dette er den første filmen i MCU hvor karakteren Spider-Man har hovedrollen, selv om han først ble introdusert i Captain America: Civil War (2016).


== Handling ==
Peter Parker må balansere livet som high school-elev og å samtidig være superhelten Spider-Man.


== Rolleliste ==
Tom Holland som Peter Parker/Spider-Man
Marisa Tomei som Aunt May
Robert Downey jr. som Tony Stark/Iron-Man
Michael Keaton som Adrian Toomes/Vulture
Zendaya som Michelle
Tony Revolori som Flash Thompson
Logan Marshall-Green
Bokeem Woodbine
Donald Glover
Martin Starr
Hannibal Buress
Kenneth Choi som Principal
J.J. Totah
Abraham Attah
Michael Barbieri
Laura Harrier
Isabella Amara
Jorge Lendeborg Jr.
Selenis Leyva
Michael Mando


== Eksterne lenker ==
(en) Spider-Man: Homecoming på Internet Movie Database 
(no) Spider-Man: Homecoming hos Filmfront 
(sv) Spider-Man: Homecoming i Svensk Filmdatabas 
(da) Spider-Man: Homecoming i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Spider-Man: Homecoming på Allociné 
(nl) Spider-Man: Homecoming på MovieMeter 
(en) Spider-Man: Homecoming på AllMovie 
(en) Spider-Man: Homecoming på Turner Classic Movies 
(en) Spider-Man: Homecoming på Rotten Tomatoes 
(en) Spider-Man: Homecoming på Metacritic
Rose Bertin

Marie-Jeanne Rose Bertin (født 2. juli 1747 i Abbeville i Picardie, død 22. september 1813 i Épinay-sur-Seine) var en fransk moteskaper og sydame. Hun er kjent som Marie Antoinettes sømmerske. Bertin er Frankrikes første berømte motedesigner og gjorde haute couture til et begrep.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Rose Bertin var datter av Nicolas Bertin og av Marie-Marguerite Méquignon. Moren var sykepleier og Rose og hennes bror Jean-Laurent ble utdannet som lærlinger til en sømmerske, mademoiselle Pagelle. Som 16-åring dro hun til Paris og fortsatte i lære i moteforretningen Trait Gallant.


=== Mote ===

Bertin ble Pagelles forretningspartner og åpnet i 1770 en butikk, Le Grand Mogol, på Rue St.-Honoré i Paris. Hun overtok en del kunder fra Pagelle og fikk mange kunder blant hoffdamene i Versailles, som anbefalte henne for Marie Antoinette i 1772. Etter at Marie Antoinette ble dronning i 1774 presenterte Bertin nye modeller for henne to ganger i uken.Bertin fanget opp de siste trender innen moten, overdrev dem og presenterte dem som det aller siste. Sammen med Marie Antoinettes frisør Léonard lanserte hun de såkalte «pouf»-frisyrene, de høye pudrede frisyrer med fantasifulle dekorasjoner som ble populære i hele Europa. På ordre av Marie Antoinette sendte hun også dukker kledt i siste mote til Marie Antoinettes søstres hoff: disse dukker kom i forskjellige størrelser og var moteavisenes forløpere.Bertin fikk tilnavnet moteministeren og ble en innflytelsesrik person ved hoffet. Gjennom henne ble fransk mote kjent over hele verden. Hun kledte Marie Antoinette fra 1772 til 1792, og hver mote som denne lanserte i denne perioden var designet av henne. Hun var upopulær i allmennheten. Hennes klær kunne koste like mye som en arbeiders lønn for et helt år.Hun designet Marie Antoinettes sørgedrakter som enke i 1793: denne hadde en gang drømt at Bertin rakk henne en håndfull rosetter som plutselig ble svarte.Bertin forlot Frankrike under den franske revolusjon og bodde i London frem til hun i 1795 vendte tilbake til Frankrike. Keiserinne Joséphine de Beauharnais ble en kortere tid hennes kunde, men motet var blitt enklere og ved århundreskiftet overlot hun sitt foretak til sine brorsønner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Antonia Fraser: Marie Antoinette: The Journey (London: Phoenix Press, 2006).
Catherine Guennec: La modiste de la reine (Paris: Editions Jean Claude Lattes, 2004).
Emile Langlade: Rose Bertin: Creator of Fashion at the Court of Marie Antoinette (London: John Long, 1913).
Caroline Weber: Queen of Fashion: What Marie Antoinette Wore to the Revolution (London: Aurun, 2007)


== Eksterne lenker ==
(en) Rose Bertin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skogsfugljakt

Skogsfugljakt er jakt på artene storfugl (Tetrao urogallus), orrfugl (Lyrurus tetrix) og jerpe (Bonasa bonasia), som er skoghøns. Jakta drives som støkkjakt, fortrinnsvis med stående fuglehund, men jegeren kan også støkke fuglen selv. Utpå høsten drives det også toppjakt på skogsfugler, fortrinnsvis med treskjellende hund.
I Norge er skogsfugljakt tillatt i tidsrommet 10. september–23. desember i perioden 2012–2017 (jfr. Forskrift om jakt- og fangsttider, 2012-2017).


== Referanser ==
Anton Huiskes

Antonius «Anton» Albertus Jozef Huiskes (født 5. mars 1928 i Wierden, Nederland død 9. november 2008 i Coux-et-Bigaroque, Frankrike) var en nederlandsk skøyteløper og skøytetrener.
Internasjonalt deltok han i to påfølgende vinter-OL i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz, Sveits og i Oslo, Norge i 1952. Under Vinter-OL 1952 tok han to olympiske poengplasser med en 4.-plass på 5 000 meter og en 5.-plass på 10 000 meter. I vinter-OL 1948 i St. Moritz tok han en 12.-plass på 5 000 meteren som best plasseringsmessig. Han deltok i fire allround-VM med en 6.-plass sammenlagt fra Allround-VM 1953 i Helsingfors, Finland og en 7.-plass i Allround-VM 1952 på Hamar i Norge. Under Allround-VM 1953 i Helsingfors tok han to pallplasseringer på henholdsvis 5 000 meter og 10 000 meter hvor begge distanser ble vunnet av Sovjetunionens Oleg Gontsjarenko. Huiskes deltok også i seks europamesterskap på skøyter og under europamesterskapet i 1953 på Hamar tok han sin fremste sammenlagtplassering i europamesterskap hvor han ble nummer 5. Der ble han nummer nummer to på den siste distansen 10 000 meter bak landsmannen Kees Broekman. Broekman ble i dette stevnet den første nederlandske europamesteren i hurtigløp på skøyter. Huiskes har også en 8.-plass sammenlagt i EM i 1950 i Helsingfors.
Som skøytetrener hadde han god suksess med de nederlandske løperne Ard Schenk og Kees Verkerk og senere svenske Johnny Höglin.
Huiskes opprettet en stiftelse Stichting Anton Huiskes for å hjelpe funksjonshemmede til å kunne oppleve å gå på skøyter.


== Rekorder ==
Personlige rekorderVerdensrekordnoteringVerdensrekorden ble forbedret av Knut Johannesen på Tønsberg stadion den 12. januar 1963


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anton Huiskes – Olympics.com 
(en) Anton Huiskes – Olympic.org 
(en) Anton Huiskes – Olympedia 
(en) Anton Huiskes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anton Huiskes – Speedskatingbase.eu 
(en) Anton Huiskes – SpeedSkatingNews.info 
(en) Anton Huiskes – SpeedSkatingStats.com 
(en) Anton Huiskes på www.ISU.html.infostradasports.com
(en) Anton Huiskes på The-Sports.org (Internasjonale mesterskapsresultater)
Offisielt nettsted for: (nl) Stichting Anton Huiskes
«Wie-is-wie in Overijssel : Anton Huiskes (1928-2008)» (nederlandsk). Arkivert fra originalen 3. juli 2013. Besøkt 27. juni 2016. 
«Anton Huiskes overleden –Eerste coach van Ard Schenk en Kees Verkerk» (nederlandsk). Nederlandse Publieke Omroep geschiedenis / npogeschiedenis.nl. 11. november 2008. Besøkt 27. juni 2016. 
«Huiskes schaatstrainer, psycholoog en vader» (nederlandsk). nu.nl. 11. november 2008. Besøkt 27. juni 2016.
Drivdalsåna

Drivdalsåna er ei elv i Lund kommune i Rogaland. Den har utspring fra Langvatnet, rundt seks kilometer sørvest for Moi. Den renner mot sør og passerer gjennom en rekke mindre innsjøer, som Lilandsvatnet, Godvatnet, Navrestadvatnet, Åvedalsvatnet og Drivdalsvatnet. Elva munner ut i Lundevatnet like øst for Nedre Drivdal.
Mellom 2004 og 2008 ble det satt i drift tre mindre kraftverk i vassdraget. Det største av disse er Drivdal kraftverk, som er på 2,3 MW og utnytter fallet mellom Drivdalsvatnet og Lundevatnet. Lenger opp i vassdraget ligger Løgjen kraftverk (0,57 MW) og Åvedal kraftverk (0,25 MW).


== Referanser ==
Drivdalsvatnet

Drivdalsvatnet er en innsjø i kommunene Lund kommune i Rogaland. Den er magasin for Drivdal kraftverk.


== Referanser ==
Riechedly Bazoer

Riechedly Bazoer (født 12. oktober 1996) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for AZ.


== Landslaget ==
Den 13. november 2015 fikk han sin første landskamp for Nederland mot Wales.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Riechedly Bazoer – UEFA 
(fr) Riechedly Bazoer – LÉquipe 
(en) Riechedly Bazoer – Transfermarkt 
(en) Riechedly Bazoer – national-football-teams.com 
(en) Riechedly Bazoer – WorldFootball.net 
(en) Riechedly Bazoer – FootballDatabase.eu 
(en) Riechedly Bazoer – Soccerway 
(en) Riechedly Bazoer – EU-Football.info 
(en) Riechedly Bazoer – PlaymakerStats.com 
(de) Riechedly Bazoer – Tysklands fotballforbund
U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016

U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016 var den andre utgaven av dette toårlige friidrettsmesterskapet for utøvere under 23 år. Det ble arrangert i Radès i Tunisia fra 4. til 5. juni 2016.


== Medaljevinnere ==


=== Herrer ===


=== Kvinner ===
*) Egypt deltok også, men ble diskvalifisert. Lina Ahmed, Eman Elbashi, Houda Mohamed Atef og Basent Mohamed Aouadh deltok på det egyptiske laget.


== Eksterne lenker ==
Medaljeoversikt og resultater
Komplette resultater (PDF)
Radès

Radès er en havneby på nordkysten av Tunisia. Den ligger i guvernementet Ben Arous, ca. 9 km fra hovedstaden Tunis. 
Byen hadde ca. 60 000 innbyggere i 2014.


== Idrett ==
Radès har arrangert en rekke internasjonale idrettsarrangementer. De arrangerte Afrikamesterskapet i basketball 2015, og Tunisias landslag i fotball spiller hjemmekampene sine på Stade Olympique de Radès. Byens merittere klubblag i basketball heter Étoile Sportive de Radès.
Radès har også arrangert bl.a. Afrikamesterskapet i friidrett 2002, det arabiske mesterskapet i friidrett 2005, finalen i Afrikamesterskapet i fotball 2004, finalene i Håndball-VM 2005 for menn og U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016. 


== Kjente personer ==
Noen kjente personer fra Radés er:

Omar Abada, profesjonell basketballspiller
Safia Farhat, kunstner


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Radès – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johan Christian Dahl 1788-1857. Jubileumsutstilling 1988

Johan Christian Dahl 1788-1857. Jubileumsutstilling 1988 var en kunstutstilling for å markere 200-årsjubileet for maleren Johan Christian Dahls fødsel. Utstillingen var et samarbeid mellom Nasjonalgalleriet i Oslo og Bergen Billedgalleri. Den ble vist i Nasjonalgalleriet fra 27. februar til 1. mai 1988 og i Bergen Billedgalleri fra 19. mai til 3. juli 1988.
I anledning utstillingen ble det utgitt en katalog med samme navn. Ansvarlig for katalogen og utstillingsansvarlig var Marit Lange.Utstillingen omfattet malerier fra Dahls ungdom i Bergen til det siste han malte kort tid før han døde i 1857, i tillegg til et utvalg tegninger fra Norges-reisen i 1826.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dahl, J.C. (1788-1857) (1988). Johan Christian Dahl 1788-1857: jubileumsutstilling 1988 : Nasjonalgalleriet 27. februar-1. mai 1988, Bergen billedgalleri 19. mai-3. juli 1988. Oslo: Nasjonalgalleriet. ISBN 8290744056.
New Jordal Swingers on Top

New Jordal Swingers on Top er en samleboks med New Jordal Swingers, utgitt i 1977.


== Plater ==
Hold On (1974)
Rock Machine (1974)
Let’s Boogie (1975)
Get It On (1976)
Close Up (1977)


== Eksterne lenker ==
New Jordal Swingers on Top
Moisåna

Moisåna er ei elv i Lund kommune i Rogaland. Den har utspring fra Hovsvatnet og munner ut i Lundevatnet i sentrum av Moi.


== Referanser ==
Uhørt – Fan-Klubb MC 1983

Uhørt – Fan-Klubb MC 1983 er et musikkalbum med New Jordal Swingers. Albumet ble utgitt i 1983 for New Jordal Swingers Fanklubb. Våren 2014 ble albumet tilgjengelig digitalt i Fanklubb-utgivelsene


== Sporliste ==
«Promised Land» (Chuck Berry), (alternativ Live-versjon lydsjekk 1983)
«Hold Me» (Jack Little/David Oppenheim/Ira Schuster), (outtake med studiosnakk, Hold On)
«Stagger Lee» (Harold Logan/Lloyd Price), (outtake, Let’s Boogie)
«My Blue Heaven» (Walter Donaldson/George Whiting), (outtake, Let’s Boogie)
«All Right» (Ivar Hovden), (outtake, Hot Line)
«Stars» (Eigil Berg), (outtake, Hot Line)
«Dust My Blues (Dust My Broom)» (Elmore James), (Live-versjon Prosjekt Kjenn Skole 1981)
«Jailhouse Rock» (Leiber/Stoller), (Live-versjon Prosjekt Kjenn Skole 1981)
«Hallelujah, I Love Her So» (Ray Charles), (Live-versjon Lydsjekk 1983)
«Good Time Charlie's Got the Blues» (Danny O'Keefe), (Live-versjon Lydsjekk 1983)


== Medvirkende ==


=== New Jordal Swingers ===
Eigil Berg - sang, gitar, piano, perkusjon, kor, låtskriver, tekniker
Ivar Hovden - sang, saksofoner, gitar, piano, kor, låtskriver
Bjørn Kristiansen - sang, gitarer, kor
Asle Nilsen - bass, kor
John Kolloen - trommer, perkusjon
Svein Finjarn - sang, gitarer, kor, låtskriver
Finn John Andresen - gitarer, kor
Håkon Vellesvik - sang, bass, kor
Per Hellerud - gitarer
Odd-Erik Østerås - bass, kor


=== Øvrige medvirkende ===
Nils Bjarne Kvam - produsent, tekniker
Inge Holst Jacobsen - tekniker
Kurt Adolfsen - tekniker
Bjørn Terje Dybvik - tekniker


== Eksterne lenker ==
Uhørt – Fan-Klubb MC 1983
Carl Christian Roland

Carl Christian Roland (født 1980) er offisiell verdensmester som den første paraplegiker som har klart B-lisens i fallskjermhopp.
Han har også blitt wingsuitpilot.Roland ble lam fra livet og ned i 2011 etter en skiulykke.
Han hadde i 2016 gennomført over 200 fallskjermhopp.


== Referanser ==
Rye (slekt)

Rye er ei norsk slekt som stammer fra Danmark. En del Rye er også fra Rye (Byneset) utenfor Trondheim med etterkommere som Eilif Rye Pisani (1923–47). Rye er også et slektsnavn fra Hodalen nord i Hedmark.

		
		


== Referanser ==
Korlyrikk

Korlyrikk er en lyrisk sjanger i hellenistisk litteratur. Blomstringstiden startet med den spartanske poeten Alkman på 600-tallet f.Kr. og endte med Timotheos fra Milet tidlig på 400-tallet f.Kr.Korlyrikk var uttrykkelig skrevet for å framføres av kor, mens motsatsen, monodisk lyrikk, var skrevet for soloframføring.Det er usikkert om korlyrikken ble framført med musikk og/eller var koreografert. Vanligvis var sjangeren knyttet til kultpraksis. Typiske temaer er myter, etikk, religion og dikterens funksjon.Betydelige representanter:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bodil Due: «Korlyrik», denstoredanske.dk
N.S. Gill: Choral Lyric Poetry - Archaic Greek, ancienthistory.about.com
Académie Royale

Académie Royale (kongelig akademi) var betegnelsen for lærde selskap som ble opprettet i Frankrike for det meste på initiativ av kong Ludvig XIV og som hadde som mål å fremme vitenskap og kunst. Etter den franke revolusjons utbrudd forbød Nasjonalkonventet den 8. august 1793 samtlige akademier.
I oktober 1795 grunnla man som arvtaker Institut national des sciences et des arts, en av forløperorganisasjonene til Institut de France. Under dette som paraply er samtlige av de gamle akademier gjenopprettet som statlige institusjoner.


== Akademiene ==
De følgende akademier ble opprettet:

1635 - «Académie française» (litteratur og språk),
1648 - «Académie royale de peinture et de sculpture» (maleri og skulptur)
1661 - «Académie royale de danse» (dans, herunder ble blant annet Pariseroperaens ballett tilordnet)
1663 - «Academie royale des Inscriptions et Belles-Lettres»
1666 - «Académie royale des sciences» (vitenskap)
1669 - «Académie royale de musique» (musikk)
1671 - «Académie royale d’architecture» (arkitektur)
Storåna (Lund)

Storåna (også skrevet Storåni) er ei elv i Lund kommune i Rogaland. Den har utspring fra Rusdalsvatnet og munner ut i Hovsvatnet. Elva er 6,3 kilometer lang.


== Referanser ==
Rusdalsvatnet

Rusdalsvatnet er en innsjø i Lund kommune i Rogaland. Den har navn etter bygda Rusdal i nord. Sjøen har utløp mot sør til Storåna.


== Referanser ==
EM i bridge for nasjonslag 2016

Europamesterskapet i bridge for nasjonslag 2016 var det 53. i rekken og fant sted i Budapest i Ungarn fra 16. juni til 25. juni. Mesterskapet ble arrangert for klassene åpen, damer og veteran. Mesterskapene er også kvalifisering for Bermuda Bowl (VM i bridge) hvor de seks beste kvalifiserer i hver klasse. Om Frankrike, som var forhåndskvalifisert som arrangør av VM året etter, skulle ende blant topp seks vil også sjuendeplassen kvalifisere. Norge stilte lag i alle klasser. I alle klasser  ble det spilt Round robin i kamper over 16 spill.


== Åpen klasse ==
37 nasjoner stilte med lag i åpen klasse. Norge var representert ved Boye Brogeland, Espen Lindqvist, Erik Berg, Steffen Fredrik Simonsen, Thor Erik Hoftaniska og Thomas Charlsen. 


== Damer ==
I dameklassen stilte 23 nasjoner med lag.


== Veteran ==
I Veteranklassen stilte 24 nasjoner med lag. Alle spillere må fylle 60 år i løpet av året.


== Referanser ==
Carlos II i rustning

Carlos II i rustning (spansk: Carlos II, con armadura) er et maleri fra 1681 av den spanske maler Juan Carreño de Miranda (1614-1685). 


== Motiv ==
Motivet er den unge Carlos II av Spania (Karl II) med langt, utslått hår iført militært utstyr i form av rustning, ridestøvler, sverd og septer. Rustningen er dekorert med  burgunderkorset og en strålende sol. Bak kongen ses et bord som hviler på bronseløver. Ovenpå bordet ligger en hjelm og en hanske. I bakgrunnen, bak en balustrade, skimtes to krigsskip som avfyrer kanoner. 


== Kongen ==
Carlos II var den siste habsburger som regjerte i Spania. Han var født med fysiske og mentale handikapp, og var avhengig av hjelp hele sitt liv. Kunstneren har hatt en utfordrende oppgave med å fremstille kongen både i idealisert og naturtro form. Ifølge en datering på bildet, er kongen 20 år gammel under portretteringen. Det er her første gang han ses avbildet i militært utstyr; bildets krigslignende referanser viser til de stendige krigene med Ludvig XIV og Frankrike. Rustningens symboler trekker linjer til Philip II og den rustning han anvendte i slaget ved Saint-Quentin i 1557. Røntgenundersøkelser har vist at under de nåværende lag av maling finnes et portrett av kongen som 10 år gammel.


== Samlinger ==
Antallet kongelige kunstnere steg under Carlos styre, og han kunne bryste seg av å være i besittelse av en av de fineste samlinger i Europa. «Carlos II i rustning» befant seg opprinnelig i et mottagelsesrom på El Escorial, men henger i dag i Madrids Pradomuseum. 


== Referanser ==
Rusdalsåna

Rusdalsåna (også skrevet Rusdalsåni) er ei elv i Lund kommune i Rogaland. Den har utspring fra et tjern på Røynesheia, øst for Hammersmark i Sirdal kommune, og renner derfra ned til Hammersmarkvatnet. Den fortsetter mot sørvest gjennom en skogkledt dal ned til bygda Rusdal, hvor den munner ut lengst nord i Rusdalsvatnet.
I 2014 ble det gitt konsesjon for utbygging av Rusdal kraftverk, som vil utnytte et fall på 210 meter i Rusdalsåna.


== Referanser ==
Aagot Benterud

Aagot Benterud (født Garnaas 1901 i Tønsberg, død 1975) var en norsk litteraturhistoriker og litteraturkritiker. Hun utgav Henrik Wergelands religiøse utvikling (1943), Camilla Collett. En skjebne og et livsverk (1947) og Kvinnenes kamp for menneskerettighetene (1954).
Hun deltok i arbeidsutvalget som i 1956 inviterte til stiftelsen av Norske kirkeakademier. Benetrud var litteraturkritiker i avisen Vårt Land.


== Referanser ==