jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sauer 202

Sauer 202 er en sylinderlåsrifle produsert av Sauer & Sohn i Tyskland som ble produsert mellom 1993 og 2015. Riflen har et modulært pipeskiftesystem som tillater enkelt bytte av kamring, og det fås kjøpt et stort utvalg av piper i forskjellige kamringer. Vekten varierer mellom de forskjellige versjonene, for eksempel veier Classic II-utgaven kamret for normalpatroner mellom 3,3 til 3,5 kg. Highland-versjonen er en lettvektsutgave som veier 2,7 kg.


== Historie ==
Forløperen til Sauer 202 var Sauer 200, og de to modellene har svært mange likheter. For eksempel er piper kompatible. (Sauer 200 må ikke forveksles med 200 STR). Sauer 200 har forøvrig også blitt solgt under navnet CG 4000, og CG 4000 kan på den måten også sees på som en forgjenger av Sauer 202.


== Glidekasse ==
Glidekassen ble levert i stål som standard, men kunne også leveres i en lettvektsversjon i aluminium som veide 470 gram mindre.


== Pipesystem ==
Sauer 202 ble levert med flere typer sluttstykker for ulike patroner med støtbunn i ulike diametre, samt at noen kamringer ble levert med tre låseklakker og andre med seks klakker. Noen av kamringene tilgjengelig fra fabrikk var:

Små normalpatroner, sluttstykke med 3 klakker
.223 Remington (9,6 mm rand)
.22-250 Remington og .243 Winchester (begge 12 mm rand)Medium normalpatroner, sluttstykke med 6 klakker
6,5 x 55 mm (12,2 mm rand)
.25-06 Remington, .270 Winchester, .308 Winchester og .30-06 Springfield (alle 12 mm rand)
8 x 57mm IS (11,95 mm rand)
9,3 x 62 mm (11,93 mm rand)Magnumpatroner, sluttstykke med 6 klakker
7mm Remington Magnum og .300 Winchester Magnum (begge 13,5 mm rand)Glidekassen til rifler kamret for magnumpatroner er annerledes enn standardglidekassen, og noen deler er derfor ikke kompatible på tvers av de to versjonene. For eksempel har pipeinnfestningen ulike dimensjoner som medfører at samme type pipe ikke kan brukes i både standard and magnum glidekasse.Pipen kan skiftes ved hjelp av 5 mm innvendig sekskantnøkkel.


=== Kompatibilitet med 200 STR-piper ===
Pipeskiftesystemet til 202 har likheter, men er ikke identisk med pipeskiftesystemet til Sig Sauer 200 STR. Piper for 200 STR passer og funksjonerer i en standard 202 glidekasse uten modifikasjoner. Derimot må standard 202-piper ofte modifiseres i dreiebenk for å passe og funksjonere i en 200 STR-glidekasse.


== Skjefte ==
Skjeftet på Sauer 202 er todelt, med forskjefte og bakskjefte (kolbe og pistolgrep) som selvstendige deler. Bakskjeftene på standard- og magnumutgavene går om hverandre, mens forskjeftene er spesifikke for standard og magnum.


== Sikter ==
De fleste Sauer 202 ble levert med sylindrisk overdel på slidekassen for montering av valgfri siktemontasje. Noen ytterst får Sauer 202 ble levert med Sauer ISI-skinne, en proprietær integrert kikkertmontasje som også er brukt på Sauer 303.


== Se også ==
Sauer 90
Sauer 200
SIG Sauer 205
Sauer 303
Sauer 404
Husqvarna 1900


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Akriv: Sig Sauer sin offisielle side
Ferguson (Missouri)

Ferguson er en forstad til St. Louis i Missouri og inngår i metropolområdet Greater St. Louis. Den hadde ved folketellingen i 2010 21.203 innbyggere.I 2014 ble Ferguson kjent da den 18-årige Michael Brown den 9. august ble skutt og drept av en politibetjent. Dette førte til omfattende protester mot politibrutalitet/rasisme og plyndringer.


== Historie ==
Byen ble grunnlagt i 1855 da William B. Ferguson solgte en del av sitt jordsbruksland til North Missouri Railroad Company. Det anla et depot her, Ferguson Station. William B. Ferguson solgte deretter eiendommer til forretningsfolk og huseiere, og dermed vokste det frem en bosetning rundt jernbanestasjonen. I 1894 fikk Ferguson bystatus, da med et folkletall på 1200, fra 185 i 1880. Ferguson fortsatte å vokse både på grunn av jernbaneutviklingen, St. Louis' sterke vekst, og sammenslåing med omliggende steder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Ferguson, Missouri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dionysis Dimou

Dionysis Dimou (gresk: Διονύσης Δήμου; født 26. mars 1985) er en gresk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 20.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dionysis Dimou – Olympedia 
(en) Dionysis Dimou – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Mike Pateniotis

Mike Pateniotis (født 5. februar 1984) er en gresk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 20.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mike Pateniotis – Olympedia 
(en) Mike Pateniotis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Jesse Kirkland

Jesse Kirkland (født 22. januar 1988) er en bermudisk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 19.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jesse Kirkland – Olympedia 
(en) Jesse Kirkland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Alexander Kirkland

Alexander "Zander" Kirkland (født 11. februar 1983) er en bermudisk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 19.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alexander Kirkland – Olympedia 
(en) Alexander Kirkland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Yukio Makino

Yukio Makino (født 6. mai 1980) er en japansk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 18.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yukio Makino – Olympedia 
(en) Yukio Makino – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Kenji Takahashi

Kenji Takahashi (født 21. august 1982) er en japansk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 18.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenji Takahashi – Olympedia 
(en) Kenji Takahashi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Pavle Kostov

Pavle Kostov (født 28. september 1987) er en kroatisk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 17.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pavle Kostov – Olympedia 
(en) Pavle Kostov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Petar Cupać

Petar Cupać (født 1. februar 1980) er en kroatisk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 17.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Petar Cupać – Olympedia 
(en) Petar Cupać – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Gordon Cook

Gordon Cook (født 3. desember 1978) er en canadisk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, og ble nummer 16.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gordon Cook – Olympedia 
(en) Gordon Cook – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Hunter Lowden

Hunter Lowden (født 10. april 1982) er en canadisk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 16.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hunter Lowden – Olympedia 
(en) Hunter Lowden – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Erik Storck

Erik Storck (født 13. april 1985) er en amerikansk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 15.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Storck – Olympedia 
(en) Erik Storck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Trevor Moore

Trevor Moore (født 13. august 1984, død 2015) var en amerikansk seiler. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 15  i 49er.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trevor Moore – Olympedia 
(en) Trevor Moore – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Ryan Seaton

Ryan Seaton (født 3. desember 1987) er en irsk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 14.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ryan Seaton – Olympedia 
(en) Ryan Seaton – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Matt McGovern

Matt McGovern (født 20. september 1984) er en irsk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 14.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Matt McGovern – Olympedia 
(en) Matt McGovern – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Amada mia amore mio

«Amada mia amore mio» er en italiensk sang som ble utgitt for første gang i 1977 av El Pasador. Musikken ble komponert av Paolo Zavallone (El Pasador) og Celso Valli og teksten ble skrevet av Bruno Pallesi.I 2009 ble «Amada mia amore mio» fremført av K*Ring Brothers som filmmusikk i den tyske familiefilmen Vorstadtkrokodile. Melodien ble liggende 22 uker på den tyske hitlisten, med en beste plassering som nummer ti. I Østerrike og Sveits hadde sangen en topplassering på henholdsvis 25. og 66. plass på listene. Starlite Orchestra fremførte også en versjon av låten i den amerikanske komedien To Rome with Love, som kom ut i 2012.Ronald Kaiser ga ut en tysk coverversjon, «Amore mio», i 1978 som ble liggende 16 uker på den tyske hitlisten, med en høyeste plassering som nummer 17. Dieter Thomas Kuhn kom også med en tysk versjon i 1996 som het «Zieh' dich nicht aus, amore mio», mens en gresk parodisk versjon, «Το εργαλείο», er populær under karnevalet i Patras. Andre coverversjoner har blitt gjort av T.B.C.V. i 1978 og Mike de Ville i 2012. Det svenske bandet Flamingokvintetten hadde sin versjon av låten på albumet 9 som kom ut i 1978.


== Referanser ==
Slindebirken

Slindebirken eller Slindebjørka var ei hengebjørk som stod på gården Indre Slinde i Sogn til den blåste ned i storm i 1874. Treet stod på Hydneshaugen, en gravhaug fra 400-tallet. Haugen ble ansett som hellig. Treet var 18,8 meter høyt og målte 5,6 meter i omkrets. Gårdens eiere pleide i henhold til tradisjonen å helle en kanne øl over røttene hver julaften; det var aldri kommet «kvast» (dvs. øks eller kniv) på treet.
Slindebjørka var et populært motiv i nasjonalromantisk kunst i første halvdel av 1800-tallet. Den ble malt av både Thomas Fearnley, I.C. Dahl og Johannes Flintoe. I.C. Dahl malte sitt første bilde av treet i 1831, og i dette bildet la han til en bautastein, selv om det ikke finnes noen slik stein på dette stedet på Slinde. Nærhet til slagstedet på Fimreite i fjorden gav også stedet appell til nasjonalromantikerne. Fearnley malte sitt kjente bilde Slindebirken i 1839. Han var trolig inspirert av I.C. Dahl og Caspar David Friedrich, og bildet var innsendt som prøvearbeid for å bli medlem av direksjonen ved Den kongelige Tegneskole (som også var Nasjonalgalleriets direksjon).
Welhaven skrev diktet «Det fredede træ» om Slindebirken.
Ved Sognefjorden paa gaarden S l i n d e,
der er den stolteste birk at finde;
paa Hydneshoug, over kjæmpens ben,
strækker den vidt sin kraftige gren
og holdes i ære
og kan sin alder mod skyen bæreFearnleys «Slindebirken» ble også motiv for et frimerke av Posten utgitt i 1976 - NK 780.


== Se også ==
Norges nasjonalmalerier


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fearnleys bilde i Google Art Project
Dore Lavik

Dorotheus Olivarius (Dore) Lavik (født 4. juni 1863 i Eksingedalen nord for Bergen, død 18. juni 1908 i Bergen) var en norsk skuespiller og teatersjef.


== Familie ==
Dore Lavik var sønn av Johannes Andersson Lavik (1823–1897) og Kari Andersdatter Kyte (1820–1907).  De drev en haugiansk gård i Hosanger, mer spesifikt Eksingedalen. Broren Andres Lavik (1852–1941) ble bonde og stortingsmann, den som tok over farens gård og også ble ordfører. Det samme gjaldt broren Andreas Lavik (1854–1918), mens broren Johannes Lavik (1856–1929) ble redaktør og målmann. Gjennom sin mor var de etterkommere etter Eidsvollsmannen Brynjel Andersson Gjerdåker.


== Teatervirksomhet og privatliv ==
Som ung mann var Dore Lavik i USA, der han arbeidet som forsikringsagent og murer. Etter noen år vendte han imidlertid tilbake til Norge og Bergen.
Fra 1896 til 1908 var han gift med den danske teaterkvinnen Ludovica Levy (1856–1922). Det var ved Dores hjemkomst at han fikk sin debut i hjembyens Den Nationale Scene, der broren Johannes hadde tiltrådt som redaktør i Bergens Tidende. I 1899, samme år som broren Andreas flyttet tilbake til Bergen, flyttet Lavik og Levy til hovedstaden for å starte Sekondteatret, forøvrig samme år som Nationaltheatret åpnet. De ledet Sekondteatret i én sesong, fra 1899 til 1900.
Ekteskapet skrantet imidlertid, og fra 1904 – samme år som broren Johannes grunnla Gula Tidend – holdt han lag med den nær tyve år yngre skuespilleren Marie Andersen (1881–1969). Dore hadde i 1901 startet Det Norske Skuespillerselskab, og han lot Marie Andersen bli medlem av Selskabet og følge med på turnéer, blant annet i Danmark 1906–1907.
Dore Lavik døde i 1908 av tarmslyng i Bergen, bare ett år efter morens død. Han er gravlagt på Flatekvål kirkegård i hjemdalen.Året efter Laviks død giftet Marie seg med den mye eldre skribenten Knut Hamsun (1859–1952), som i likhet med Lavik hadde tilbrakt yngre år i USA som forsikringsagent og murer.


== Litteratur ==
Nils Johan Lavik (2008). En haugianer på teaterscenen. Tanum. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dore Lavik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Dore Lavik hos Sceneweb
A Place Where the Sun Is Silent

A Place Where the Sun Is Silent er et konseptalbum fra det amerikanske bandet Alesana. Albumet ble utgitt 18. oktober 2011. Albumet er inspiret av diktet The Inferno skrevet Dante Alighieri.


== Sporliste ==
«The Dark Wood of Error» – 2:13
«A Forbidden Dance» – 3:53
«Hand in Hand with the Damned» - 4:36
«Beyond the Sacred Glass» - 6:03
«The Temptress» - 4:21
«Circle VII: Sins of the Lion» - 4:08
«Vestige» - 2:58
«Lullaby of the Crucified» – 4:48
«Before Him All Shall Scatter» – 0:54
«Labyrinth» – 4:04
«The Fiend» – 3:57
«Welcome to the Vanity Faire» – 4:37
«The Wanderer» – 1:37
«A Gilded Masquerade» – 4:35
«The Best Laid Plans of Mice and Marionettes» – 5:35
«And Now for the Final Illusion» - 3:43


== Referanser ==
Knut Sigve fra Folkestad

Knut Sigve fra Folkestad er en norsk dokumentarfilm fra 2010 regissert av Gunhild Asting og produsert av Tone Grøttjord og Kari Anne Moe for Sant & Usant.


== Handling ==
Knut Sigve er lettere psykisk utviklingshemmet og har bodd hjemme hos mor (78) hele sitt liv, i den lille bygda Folkestad på Sunnmøre. En dag kommer den uunngåelige samtalen. Moren er sliten og Knut Sigve må flytte til egen leilighet. Filmen følger forandringene i Knut Sigves liv, frigjøringen fra moren og hjemstedet – og det å plutselig skulle være selvstendig.


== Priser ==
Dokfilm Volda 2011 – Beste dokumentarfilm 
Gullruten 2011 – Beste tv-dokumentar  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sant & Usant offisielle hjemmeside
Disgusting

Disgusting er debutalbumet til det amerikanske bandet Beartooth. Albumet ble utgitt 10. juni 2014.


== Sporliste ==
«The Lines» – 3:47
«Beaten in lips» – 3:32
«Body Bag» – 3:49
«In Between» – 3:33
«Relapsing» – 3:55
«Ignorance Is Bliss» – 3:16
«I Have a Problem» – 4:00
«One More» – 3:37
«Me In My Own Head» – 3:26
«Keep Your American Dream» – 3:30
«Dead» – 2:15
«Sick & Disgusting» – 3:45


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Disgusting på Discogs 
(en) Disgusting på MusicBrainz 
(en) Disgusting på AllMusic
Aphanius almiriensis

Aphanius almiriensis er en fiskeart som tilhører tannkarpene.
Den kan skilles fra de andre Aphanius-artene i Europa på at hannen har en gul halefinne med et bredt, grått bånd. Hunnen har 7–11 mørke, runde flekker langs siden. Totallengden er 30–48 mm. Den finnes i ferskvann og i brakkvann med opptil 23 ‰ saltholdighet. Bare to populasjoner fra den østre delen av Peloponnes i Hellas er kjent, og på det ene stedet er arten ikke observert siden 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aphanius almirensis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Aphanius almirensis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aphanius almirensis hos FishBase 
(en) Aphanius almirensis hos NCBI 
Aphanius almiriensis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Aphanius almiriensis Kottelat, Barbieri & Stoumboudi, 2007 - FishBase
Roberto Firmino

Roberto Firmino Barbosa de Oliveira (født 2. oktober 1991) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Liverpool FC.Han har tidligere spilt for den brasilianske klubben Figueirense og den tyske klubben TSG 1899 Hoffenheim. I løpet av 2013–2014 sesongen i Bundesliga scoret han fjerde mest med 16 mål og hadde nest flest målgivende pasninger med 12. På dette grunnlaget ble han kåret til årets gjennombrudd. Den 24. juni 2015 signerte Firmino for Liverpool FC. Overgangen var verdt £29 millioner.


== Landslaget ==
Den 12. november 2014 debuterte han for det brasilianske landslaget i en treningskamp der de vant 4-0 over Tyrkia. Han ble byttet inn for en annen debutant, Luiz Adriano, da det gjenstod 17 minutter av kampen. I mai 2015 ble han inkludert i 23-mannstroppen til Copa América 2015 i Chile.Han ble tatt ut i Brasils tropp til VM i fotball 2018 i Russland.


== Meritter ==
Liverpool FCUEFA Super Cup (1): 2019
UEFA Champions League (1): 2018/2019
VM i fotball for klubblag (1): 2019
Premier League (1): 2019/2020IndividueltÅrets gjennombrudd i Bundesliga 2013-2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Roberto Firmino – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Roberto Firmino – UEFA 
(fr) Roberto Firmino – LÉquipe 
(en) Roberto Firmino – Transfermarkt 
(en) Roberto Firmino – national-football-teams.com 
(en) Roberto Firmino – WorldFootball.net 
(en) Roberto Firmino – Soccerbase.com 
(en) Roberto Firmino – FootballDatabase.eu 
(de) Roberto Firmino – fussballdaten.de 
(en) Roberto Firmino – Soccerway 
(en) Roberto Firmino – på LFChistory.net
Christian Stockfleth

Christian Stockfleth (født ca. 1639 i Christiania, død 31. mars 1704 på Tøyen hovedgård i Aker) var en norsk embedsmann og diplomat. Han var en av hovedmennene bak Christian Vs Norske Lov.
Han var sønn av biskop Henning Stockfleth og Magdalene Schnell (– 1674). Han var magistratspresident i Christiania og kommersedirektør i Akershus stift 1668–1680, sekretær i Norge (leder for stattholderens kanselli på Akershus) fra 1680, sendemann ved den svenske hoff 1683–1691, stiftamtmann i Christianssand 1689–94, stiftamtmann i Akershus stift og amtmann i Akershus amt 1694–1699 og stiftamtmann i Bergen 1699–1704.
Stockfleth etterlot seg en samling på et par tusen originale diplomer og brev på pergament og papir, som siden ble solgt til Sverige.Stockfleth var gift med Isabella, datter av Willum Mechlenburg.Han var farfar til høyesterettsdommer Christian Stockfleth.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norsk biografisk leksikon
Tor Weidling (2000). «Stockfleth, Christian de (d.e.)». Eneveldets menn i Norge: Sivile sentralorganer og embetsmenn 1660-1814. Oslo: Riksarkivet / Messel Forlag. s. 295-296. ISBN 8254800650.  [Fulltekst hos Nasjonalbiblioteket]
Bundesliga 2013–2014

Sesongen startet 9. august 2013 og ble avsluttet 10. mai 2014. Det var en vinterpause fra 23. desember 2013 til 24. januar 2014.


== Tabell ==
(M) = Mester, (N) =  Nedrykk.
1 De to cupfinalistene(Bayern München og Borussia Dortmund) var kvalifisert til Champions League, dermed ble det gitt ut tre Europaligaen plasser i serien.


== Statistikk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bundesliga offisielle nettside Arkivert 20. april 2008 hos Wayback Machine.
Geir Bangstad

Geir Bangstad (født 31. mai 1973 i Bergen) er en norsk basketballtrener. Han ledet det norske U18 landslaget til gull i Nordisk mesterskap i 2008 og Ulriken Eagles til Kongepokal i 2009. Han har etter dette arbeidet med utvikling av kompetanse og kurs for Norges Basketballforbund og er en sentral bidragsyter i arbeidet med utviklingsverktøyene BBall og Bergen Elite.


== Meritter ==
Kongepokal 2009 med Ulriken Eagles i BLNO
Nordisk mester med Norges U18 landslag for herrer i 2008


== Tidligere trener ==
Ammerud Basketballklubb
Gimle Basketballklubb
Ulriken Basketballklubb


== Forfatter av ==
Sportslig strategi for Norges Basketballforbund
Introduksjonshefte for Easybasket
Øvelseshefte for Easybasket


== Eksterne lenker ==
Ressursblogg
Nils Johan Lavik

Nils Johan Lavik (født 10. oktober 1931 i Hosanger ved Bergen, død 31. oktober 2011) var norsk professor i psykiatri.Etter cand.med. i 1958 ble han spesialist i psykiatri i 1965 og dr.med. i 1976 ved Universitetet i Oslo.  Avhandlingen var en sammenligning av ungdommer på landet og i byen. Fra 1978 til 2000 var han professor samme sted, de siste ti år som leder for Psykososialt senter for flyktninger ved Universitetet i Oslo. Han mottok Lisl and Leo Eitinger Prize i 2009.
Nils Johan Lavik var sønn av Trygve Lavik (1898–1974) og Aagot Ingertha Christoffersen (1894–1982).


== Bibliografi ==
Nils Johan Lavik (1970). Liv og død. Nomi. 
Nils Johan Lavik (1983). En sunn sjel i et sykt samfunn? Mental helse og samfunnsutvikling. 
Nils Johan Lavik (1988). Livsstil og samfunnsøkonomi. Norges institutt for samfunnsforskning. 
Nils Johan Lavik (1990). Makt og galskap – en psykiaters i konfrontasjon med nazismen. Pax forlag. 
Nils Johan Lavik (1998). Rasismens intellektuelle røtter. 
Nils Johan Lavik og Nora Sveaass (2005). Politisk psykologi. 
Nils Johan Lavik (2008). En haugianer på teaterscenen. Tanum. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henry Notaker og Willy Pedersen, red. (1991). Sykdom, sjel og samfunn. Festskrift til Nils Johan Lavik. Pax forlag. 


== Eksterne lenker ==
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Nils Johan Lavik, bøker om Nils Johan Lavik, arkiv etter Nils Johan Lavik
Christian Stockfleth (1715–1750)

Christian de Stockfleth (født 22. desember 1715, død 25. november 1750 i København) var en dansk stiftamtmann, godseier og assessor (dommer) i Højesteret.
Han var sønn av major Vilhelm Stockfleth til Brahesholm og Krengerup i Fyn (1671–1725) og Maria Dorothea født Charisius (1690–1722). Han ble i 1735 hoffjunker og assessor i Hofretten, 1736 viselandsdommer i Fyn, 1738 virkelig justisråd og fungerende landsdommer sammesteds. I 1744 ble han utnevnt til stiftamtmann i Trondhjems stiftamt og tiltrådte 1745 dette embede. I 1747 ble han assessor i Højesteret, og samme år ble han eier av Søholm i Fyn. I 1750 ble han ridder av Dannebrogordenen. Han døde 25. november samme år i København som siste mann av den rangadelige grenen av slekten Stockfleth som stammet fra biskop Henning Stockfleth. I gravskriften over ham heter det at han hadde en munter sjel i et svakt legeme. Han hadde tydeligvis den kjente dikteren Ambrosius Stub boende på Brahesholm som en slags sekretær i flere år.
Han ble gift 1. gang 1739 med Adolphine Christine Rostgaard (1706-1740), datter av oversekretær Frederik Rostgaard; 2. gang 18. april 1749 med Margrethe von Heinen (26. juni 1730–14. februar 1805), dame de l'Union parfaite, datter av major Ulrik Frederik von Heinen til Ulriksholm og Catharina f. von Brüggemann. Hun ble senere (1767) gift med stiftamtmann Caspar Herman Storm.


== Referanser ==


== Litteratur ==
H.J. Huitfeldt-Kaas, «Christian Stockfleth», i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie, IV, 296.
Dansk Tidsskrift, 1898, s. 11 ff.
I Whistle a Happy Tune

«I Whistle a Happy Tune» er en amerikansk sang fra Rodgers' og Hammersteins musikal, The King and I. Den blir sunget av Anna Leonowens til hennes sønn Louis etter at teppet heises i første akt for å overtale ham om ikke å være redd, mens de ankommer Siam for å tjene kongen.
En versjon med Andy Williams ble utgitt på hans LP-plate Andy Williams Sings Rodgers and Hammerstein i 1958.


== Norsk versjon ==
Hartvig Kiran har skrevet en nynorsk tekst. Den nynorske tittelen er «Eg plystrar ein lystig låt».


=== Innspilling ===
Sølvi Wang. Musikalsk leiing og arrangement: Egil Monn-Iversen. Utgitt på LP-platen The King and I (Nor-Disc NORLPS 9) i 1966.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The King and I på Internet Broadway Database.