jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
NM i troppsgymnastikk 2018 for junior (nasjonale klasser)

NM i troppsgymnastikk 2018 i nasjonale klasser for junior blir arrangert 5. og 6. mai 2018, i Stavern. Arrangør er STAG Turn.I konkurranseformen nasjonale klasser konkurrerer lagene i frittstående, tumbling og trampett som separate konkurranser, i motsetning til TeamGym, der det konkurreres sammenlagt.
Det blir konkurrert i klassene herrer, kvinner og mix. Kvalifiseringskonkurransen for NM arrangeres i Arendal 10. og 11. mars 2018.


== Resultater ==


=== Frittstående ===


==== Menn ====
Kommer


==== Kvinner ====
Kommer


==== Mix ====
Kommer


=== Tumbling ===


==== Menn ====
Kommer


==== Kvinner ====
Kommer


==== Mix ====
Kommer


=== Trampett ===


==== Menn ====
Kommer


==== Kvinner ====
Kommer


==== Mix ====
Kommer


== Se også ==
NM i troppsgymnastikk 2018 for junior (TeamGym)
NM i troppsgymnastikk 2018 for senior (nasjonale klasser)
NM i troppsgymnastikk 2018 for senior (TeamGym)


== Referanser ==
Fabio Biondi

Fabio Biondi (født 15. mars 1961 i Palermo i Italia) er en italiensk fiolinist og dirigent. Han har spesialisert seg på barokkmusikk og tidligmusikk.


== Lov og virke ==


=== Bakgrunn, barndom ===
Biondi begynte med musikk sent i barndommen. Fram til han var 11 år gammel hadde han aldri tatt i en fiolin, men da han først begynte å spille gikk den musikalske utviklingen svært raskt. Allerede da han var 12 år gammel spilte han en konsert med Italias radioorkester (RAI).


=== Karriere ===
Og da han var 16 fremførte han Johann Sebastian Bachs fiolinkonserter i Musikverein i Wien. Siden da har han spilt med en rekke barokkensembler som La Capella Reial, Musica Antiqua Wien, Seminario Musicale, La Chapelle Royale og Les Musiciens du Louvre. I 1990 grunnla han Europa Galante, et italiensk ensemble som spesialiserer seg på barokkmusikk, som han siden grunnleggelsen har vært leder for.
I 2006 ble Biondi sjefdirigent for eldre repertoar i Stavanger Symfoniorkester, en stilling han hadde fram til 2016. Biondi skulle egentlig bli i stillingen fram til 2018, men han valgte å trekke seg da orkesteret i mai 2016 stemte ned et forslag om å forlenge hans kontrakt ytterligere.Fra 2015 har Biondi vært sjefdirigent for Orquestra de la Comunitat Valenciana i Valencia.
Biondis plateinnspillinger inkluderer Antonio Vivaldi's Il cimento dell'armonia e dell'inventione, De Fire Årstider og operaen Bajazet, Arcangelo Corellis concerto grossi, verk av Alessandro Scarlatti og Georg Friedrich Händel, en rekke verker fra 1700-tallets italienske fiolinrepertoar (verker av Antonio Vivaldi, Francesco Maria Veracini, Pietro Locatelli, Giuseppe Tartini), samt fiolinsonater av Johann Sebastian Bach, Franz Schubert og Robert Schumann. 
Biondi spiller på en Carlo Ferdinando Gagliano-fiolin fra 1766 utlånt fra Salvatore Cicero-stftelsen i Palermo og en Andrea Guarneri-fiolin (Cremona, 1686). Han er gift med Ana de Labra som han har ett barn sammen med. Fra et tidligere ekteskap har han tre barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fabio Biondi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fabio Biondi på Discogs 
(en) Fabio Biondi på MusicBrainz 
(en) Fabio Biondi på Spotify 
(en) Fabio Biondi på Songkick 
(en) Fabio Biondi på AllMusic 
Biografi av Fabio Biondi på Europa Galantes hjemmeisde
Vivaldi De Fire Årstider Europa Galante, Fabio Biondi fiolin og ledelse på YouTube
Kolltveit

Kolltveit er en tettbebyggelse som ligger i Øygarden kommune i Vestland. Kolltveit ligger på østkysten av Sotra. Bildøy ligger ca. 100 meter øst for Kolltveit. 
Riksvei 555 går fra Bergen til Kolltveit igjennom blant annet Kolltveittunnelen.


== Eksterne lenker ==
Kolltveit hos SNL
Brevet til min kone

Brevet til min kone (amerikansk tittel: Melody Cruise) er en amerikansk romantisk komedie/musikal fra 1933 regissert av Mark Sandrich. I rollene ses blant andre Charlie Ruggles, Phil Harris og Helen Mack.Anmelderen i The New York Times kommenterte inngående Sandrichs fantasifulle regi og roste især hans bruk av «filmatiske stunts» og hans «blanding av ulike lyder».


== Innspillingsfakta ==
Innspillingen tok til i slutten av mars 1933.


== Fakta om filmen ==
Arbeidstitlene til denne filmen var Maiden Voyage og Maiden Cruise.Brevet til min kone markerte Mark Sandrichs debut som regissør for en langfilm med lyd.Ifølge nyere kilder overbeviste produsent Louis Brock sine overordnede i RKO Radio Pictures om å engasjere Sandrich som regissør av denne filmen. Han hadde regissert selskapets Oscar-vinnende kortfilm So This Is Harris (1932) og vært assistent på selskapets langfilm Hold 'Em Jail (også 1932).Brock, som hadde vært sjef for kortfilmavdelingen, debuterte som langfilmprodusent med Brevet til min kone.Variety bemerket at denne filmen markerte vaudeville-utøveren Chick Chandlers «første virkelige filmdebut». Forut for Brevet til min kone hadde han medvirket i stumfilmen Red Love (1925).RKO Radio Pictures lånte Charlie Ruggles fra Paramount Pictures.Ifølge en artikkel i Film Daily fra mars 1933 måtte Nelson Eddy si fra seg den mannlige hovedrollen for å gjenoppta en konsertturné.I begynnelsen av februar 1933 ble det kunngjort at Wera Engels skulle spille den kvinnelige hovedrollen, men hun var tydeligvis misfornøyd med rollen og forlot - ifølge Film Daily - RKO Radio Pictures i slutten av mars 1933.Ifølge nyere kilder ble Brevet til min kone en overraskende økonomisk suksess for RKO Radio Pictures.


== Rolleliste ==
Charlie Ruggles - Pete Wells
Phil Harris - Alan Chandler
Helen Mack - Laurie Marlowe
Greta Nissen - Elsa Von Rader
Chick Chandler - Hickey
June Brewster - Zoe
Shirley Chambers - Vera
Florence Roberts - Miss Potts
Marjorie Gateson - Mrs. [Grace] Wells


== Betty Grable ==
En ukreditert Betty Grable spiller rollen som steward.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brevet til min kone på Internet Movie Database 
(no) Brevet til min kone hos Filmfront 
(sv) Brevet til min kone i Svensk Filmdatabas 
(nl) Brevet til min kone på MovieMeter 
(en) Brevet til min kone på AllMovie 
(en) Brevet til min kone på Turner Classic Movies 
(en) Brevet til min kone på Rotten Tomatoes
Lidzbark Warmiński

Lidzbark Warmiński er en by i Det ermlandskmasuriske voivodskap nord i Polen. Byen var en gang hovedstad i Ermland, og også områdets største by. Byen var kjent som «Ermlands perle». Den fikk bystatus i 1308, og er minst fra 1240, muligens eldre. Lidzbark tilhørte prøysserne, og ble da kalt Lecbarg, men ble i 1240 tatt av Den tyske orden og omdøpt til Heilsberg. Etter hvert fikk byen status som sete for biskopen av Ermland.Slottet er det mest prominente bygget i byen. Det ble bygget av Den tyske orden mellom elvene Łyna og Symsarna mellom 1350 og 1401. Byen ble brukt som bispesete fra 1350 til 1795.Nicolaus Copernicus bodde ved slottet i mange år, og skal ha skrevet deler av De revolutionibus orbium coelestium der. Byen ble del av Preussen i 1772 under Polens første deling.
Byen ligger i et åslandskap, og har noe vinterturisme.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lidzbark Warmiński – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.heilsberg.org/ (Tysk)
Nord-Trøndelag Skøytekrets

Nord-Trøndelag Skøytekrets (stiftet i 1950 som Inntrøndelag Skøytekrets) er en tidligere krets under Norges Skøyteforbund.
Kretsens opprinnelige navn var Inntrøndelag Skøytekrets, og den dekket da området Nord-Trøndelag sør for Namdalen.
Kretsen endret navn til Nord-Trøndelag Skøytekrets i 1979, og omfattet fra da av hele fylket.Etter 1992 hadde kretsen ikke lenger verken skøytebaner eller aktive skøyteløpere, men fortsatte å eksistere på papiret.Kretsen ser ut til å ha blitt lagt ned rundt 2015.


== Referanser ==
Kuroko

Kuroko  (黒子, "sort menneske"/"sorte klær"), også transkribert kurogo, er betegnelsen på scenearbeidere i tradisjonelt japansk teater; betegnelsen kommer av at de er helt sortkledte på scenen.I teaterformen kabuki utfører kuroko mange av de samme oppgavene som "vanlige" scenearbeidere som er i aktivitet i løpet av en forestilling. De flytter om på kulisser og "props" på scenen, samt bistår i sceneskifter og kostymeskift. Ofte tar de også del i handlingen ved å spille dyr, planter eller andre roller som ikke ivaretas av skuespillere i fullt kostyme, men kun krever noen som holder en "prop". En kuroko er kledt i heldekkende sort tøy, fra topp til tå, for å illudere usynlighet og markere at de ikke er en del av handlingen som foregår på scenen.
At en sortkledt person på scenen er "usynlig" er også et grunnleggende premiss i den tradisjonelle formen for figurteater som kalles bunraku. Kuroko kan også være kledt i hvitt eller blått for å gå i ett med bakgrunnen dersom bakteppet i en scene for eksempel skal vise at handlingen finner sted i en snestorm eller ute på havet. En hvitkledt kuroko kalles "Yukigo" (雪子, sne-menneske), og en blåkledt kuroko kalles "Mizugo" eller "Namigo" (波子, bølgemenneske). Ettersom denne praksisen ble ført videre til også å gjelde for kabuki-skuespillere når de spilte ninjaer, har historikeren Stephen Turnbull lansert teorien om at det stereotype bildet av at ninjaer er sortkledte, stammer fra kabuki-teateret. At ninjaer på scenen har pleid å bli utstyrt med kostymer som gjør at de først oppfattes som scenearbeidere, for siden å overraske publikum når de brått tar del i og påvirker handlingen, har bidratt til å styrke denne oppfatningen av hvordan ninjaer så ut. I realiteten gikk imidlertid ninjaer vanligvis kledt akkurat som sivilbefolkningen gjorde.I Noh-teateret finner man en parallell til kuroko i de såkalte kōken, som er sortkledte, men ikke bærer maske, og som ellers utfører mer eller mindre de samme oppgavene som kuroko. I kabuki-teatret finner man både kōken og kuroko.


== Kuroko i vestlig figurteater ==
Også en rekke vestlige teaterkompanier har integrert bruken av kuroko og kōken i sine forestillinger. Blant annet figurteaterkompaniet Wakka Wakka Productions gjør bruk av denne spillestilen, noe forestillingen Fabrik er ett eksempel på.


== Referanser ==
Sør-Trøndelag Skøytekrets

Sør-Trøndelag Skøytekrets er en særkrets som fungerer som et bindeledd for idrettene som sorterer under 
Norges Skøyteforbund (hurtigløp på skøyter, kunstløp, kortbaneløp og roller derby) i Sør-Trøndelag.
Kretsen ble opprinnelig stiftet i 1939, men kom aldri i virksomhet, og ble oppløst under 2. verdenskrig.
Kretsen ble så stiftet på nytt 14. desember 1947.
Trondheim og Omegn Skøytekrets og Fosen Skøytekrets ble slått sammen med Sør-Trøndelag Skøytekrets i 1970.


== Kretsens ledere ==
John Asphaug, Oppdal SK (1939)
Ottar Karlsen, Ranheim IL (1947–1962)
ingen aktivitet 1963–1966
Ola Holden, Fagerhaug (1967–1970)
Ivar Løften, Trondhjems Skøiteklub (1970–1971)
Anders Klæt, Leinstrand IL (1971–1975)
Ole Fosnes, Spk Falken (1975–1984)
Reinert Eidshaug, Spk Falken (1984–1988)
Roald Bolme, Trondhjems Skøiteklub (1988–1989)
Reinert Eidshaug, Spk Falken (1989–1991)
Eirik Thun, Trondhjems Skøiteklub (1991–1993)
Arnfinn Ratdal, Spk Falken (1993–1998)
Bjørn F. Magnussen, (1998–2002–?)
Ådne Røkkum, Bjugn/Ørland SK (?–2011–2016)
Michael Kahn, Trondheim Kortbaneklubb (2016–2019)
Lars K. Brechan, Spk Falken (2019–)


== Kilder ==
Skøytekretsene i Sør-Trøndelag 1945-1997
«Sør-Trøndelag Skøitekrets stiftet med 7 lag», Adresseavisen 24. april 1939.


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Trondheim og Omegn Skøytekrets

Trondheim og Omegn Skøytekrets er en tidligere krets under Norges Skøyteforbund.
Kretsen ble stiftet 7. desember 1945. Trondheim og Omegn Skøytekrets og Fosen Skøytekrets ble slått sammen med Sør-Trøndelag Skøytekrets i 1970.


== Kretsens ledere ==
Karl Brechan, SK Falken (1945–1947)
Sverre Larsen, SK Falken (1948–1949)
Sverre Barø, Trondhjems Skøiteklub (1950)
Oddvar Halvorsen, Trondheims-Ørn (1951–1956)
Johan Forbordsaune, SK Falken (1957–1960)
Reidar Sæterhaug, Trondhjems Skøiteklub (1961–1965)
Asbjørn Nordø, SK Falken (1965–1970)


== Kilder ==
Skøytekretsene i Sør-Trøndelag 1945-1997 Arkivert 29. mai 2018 hos Wayback Machine.
Årsberetninger fra Trondheim og Omegn Idrettskrets
Fosen Skøytekrets

Fosen Skøytekrets er en tidligere krets under Norges Skøyteforbund.
Kretsen ble stiftet i 1953. August Sivertsen fra Bjugn var kretsens formann gjennom hele dens levetid.
Trondheim og Omegn Skøytekrets og Fosen Skøytekrets ble slått sammen med Sør-Trøndelag Skøytekrets i 1970.


== Kilder ==
Skøytekretsene i Sør-Trøndelag 1945-1997 Arkivert 29. mai 2018 hos Wayback Machine.
«Skøytekrets i Fosen», Adressa 13. februar 1953. «Det er nå stiftet egen skøytekrets i Fosen som erstatning for skøyteutvalget som tidligere har fungert.»
Stoppested Verden

Stoppested Verden er en kulturfestival for barn og unge som arrangeres hver sommer på Hamar, i region Innlandet. Festivalen ble etablert i 2008.Stoppested Verden drives av Foreningen SPOR. Per 2017 er Mocci Ryen festivalsjef.


== Festivalens innhold ==
Festivalprogrammet omfatter en rekke ulike aktiviteter for barn og ungdom. Det arrangeres workshops der målgruppen kan lære ulike ferdigheter innen musikk, teaterkunst og bildekunst, utstillinger, teaterforestillinger og konserter. Det legges vekt på å gi målgruppen kjennskap til kulturuttrykk fra hele verden. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stoppested Verden - hjemmesider; besøkt 12. november 2017
Stoppested Verden - narnas internasjonale kulturfestival
Ti år med Stoppested Verden
11000 til Stoppested Verden
Eliteserien i volleyball for menn 2017/18

Mizunoligaen 2017–18 var det øverste nivået i volleyball i Norge for menn sesongen 2017-18.
Seriespillet startet 7. oktober 2017 og avsluttet 4. mars 2018. Åtte lag deltok i eliteserien 2017–18 - se tabellen nedenfor. 


== Poengsystemet ==
3 poeng ved seier med settsifrene 3–0 eller 3–1
2 poeng ved seier 3–2
1 poeng ved tap 2–3
0 poeng ved tap 1–3 eller 0–3.


== Tabellen ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Kåre Gilhus

Kåre Gilhus (født 27. oktober 1918, død 17. desember 2010) var en norsk motstandsmann og senere jurist som var direktør for Barnevernet. Under andre verdenskrig satt han i tysk fangenskap først i Grini fangeleir, deretter i den tyske konsentrasjonsleiren Sachsenhausen til han våren 1945 ble befridd av grev Folke Bernadottes hvite busser.


== Jurist ==
Etter 2. verdenskrig tok Gilhus juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo. Deretter ble han ansatt som dommerfullmektig og pådømte blant annet rettssaker i det såkalte landssvikoppgjøret.Senere ble han vergerådsformann i Oslo, og i 1955 ble han barnevernsjef i Oslo. Han ble så direktør for Barnevernet i hele Norge.


== Referanser ==
Den synergistiske strid

Den synergistiske strid (gresk: synergetikos = «medvirkende») er en av de internt lutherske teologiske stridigheter i den umiddelbart etterreformatoriske tid i Tyskland. Den stod i 1556–1560/61 mellom de såkalte gnesiolutheranere og filippistene. I pakt mot den eldre Philipp Melanchthon stod Johann Pfeffinger og Victorin Strigel for den oppfatning at den menneskelige vilje medvirket ved omvendelsen. Gnesiolutheranerne, anført av Matthias Flacius, stod fast på det motsatte syn, og påberopte seg Luthers skrift De servo arbitrio og sa at naturlige menneske hva gjelder frelsen ikke er i besittelse av noen fri vilje, og er som «Klotz und Stein» (truncus et lapis, «stokk og stein»), slik at den helt og holdent er henvist til Guds nåde. 
Artikel II i Konkordieformelen forkastet filippistenes oppfatning, og understreket at det naturlige menneske ikke evner å vende seg hen imot nåden. Den mosta imisdlertid også de meste radikale deler av  Flacius' argument, nemlig at arvesynden er i menneskets selve natur eller vesen. Artikkelen betraktet mennesket som i stand til å foreta en egen viljesbeslutning, men da i kraft av nåden. 
Som synergistisk teologi blir også generelt betegnet den oppfatning at Gud og menneske samvirker ved menneskets frelse, og ikke er alene Guds nådes verk.


== Litteratur ==
Stefan Michel: Der Synergistische Streit. Theologische und religionspolitische Positionen über den freien Willen des Menschen. I: Irene Dingel, Günther Wartenberg (utg.): Politik und Bekenntnis. Die Reaktionen auf das Interim von 1548. Ev. Verlagsanstalt, Leipzig 2006. s. 249–278.
Viktorin Strigel

Viktorin Strigel eller Victorinus Strigel (født 16. eller 26. desember 1524 i Kaufbeuren, død 26. juni 1569 i Heidelberg) var en filippistisk luthersk teolog.


== Liv og virke ==

Victorinus Strigel var sønn av legen Ivo Strigel. Han studerte ved universitetet i Freiburg i oktober 1542 og fortsatte til universitetet i Wittenberg for å studere filosofi og teologi. Der ble han en disippel av Philipp Melanchthon i 1544, tok magistregraden, og begynte selv å undervise. På grunn av den schmalkaldiske krig flyktet han med Melanchthon til Magdeburg og dro så til  universitetet i Erfurt, der han også underviste. Fra Erfurt ble han anbefalt til Jena, der han var med på å grunnlegge gymnasiets academicum og fra 20. mars foreleste i filosofi, historie og senere over Melanchthons Loci Communes.
Han forsatte spå sin akademiske karriere som professor og rektor ved universitetet i Jena. Han støttet fastleggelsen av universitetets konstitusjonen. Strigel underviste studenter i Jena i det forlatte dominikanerklosteret; dette var begynnelsen på det som skulle bli Collegium Jenense. 
Med utnevnelsen av Matthias Flacius i 1557 gikk Strigel inn i den teologiske strid mellom gnesio-lutheranere og filippister, og tenderte mot en mer formidlende stillingtagen i pakt med  Melanchthon. I 1559 ble han tatt i forvaring på grunn av sine teologiske synspunkter, og suspendert fra sine oppgaver. I 1562 flyttet han til universitetet i Leipzig for en lærepost der, og så dro han til Wittenberg, og så til sist til universitetet i Heidelberg i 1567, der han akseptert de reformerte nattverdslære.


== Verker i utvalg ==
Loci theologici 1581-84) Neustadt/Haardt
Epistolae . . .  de negocio Eucharistico scriptae ad amicos (1584) Neustadt/Haardt
Epitome doctrinae de primo motu (1564) Leipzig


== Referanser ==


== Litteratur ==
Johann Jakob Günter and Johannes Günther, Lebenskizzen der Professoren der Universität Jena seit 1558- bis 1858. Jena: Friedrich Mancke Verlag, 1858.
Wolfgang Klose, Das Wittenberger Gelehrtenstammbuch: das Stammbuch von Abraham Ulrich (1549–1577) und David Ulrich (1580–1623). Halle: Mitteldt. Verlag, 1999, ISBN 3-932776-76-3
William R. Russell, (1996) "Viktorin Strigel" i The Oxford Encyclopedia of the Reformation vol 4, 119-20.


== Eksterne lenker ==
Works of Strigel available at the Munich Digitisation Centre (MDZ)
Mikko Matti og vennene hans

Mikko Matti eller Mikko Matti og vennene hans eller Eventyret om samegutten Mikko Matti og vennene hans er et figurteaterstykke for barn skrevet av Willie Nordrå, med originalmusikk komponert av Sverre Arvid Bergh.
Stykket hadde premiere 31. mars 1954 på Det Nye Teater og/eller på Folketeatret., og nypremiere 14. september 1966 på Oslo Nye Teater.
Høsten 1968 ble stykket oppført under Nordisk Dukketeater Kongress på Oslo Bymuseum på Frogner i Oslo. Dukkespillere under denne fremføringen var Julian Strøm, Birgit Strøm, Frøydis Armand, Elisabeth Strøm Henriksen og Kjell Kjær.I 1967 ble musikken fra forestillingen utgitt på plate.


== Referanser ==
Gudrun Egemar

Gudrun Johanne Egemar (født Bili, 20. september 1936, død 10. september 1987) var en norsk reklametegner og dukkemaker.


== Familie ==
Hun var datter av veterinær Sigurd Bili og lærer Reidun Eriksen. Hun var gift med scenograf Christian Egemar, som opprinnelig var fra Danmark.


== Kunstnerisk virke ==
I 1961 hadde NRK Fjernsynet premiere på serien Pernille og Mr. Nelson. Dette var en dukketeater-produksjon for barn som var skrevet av Ragne Tangen. Dukkene var laget av Gudrun Egemar.I 1961 var Gudrun Egemar også ansvarlig for dukkene til forestillingen Tryllekvisten på Oslo Nye Teater. Stykket var opprinnelig et rumensk eventyr, og den norske oversettelsen var ved Per Bronken.Sammen med Willie Nordrå laget hun dukkene som ble benyttet i NRK Fjernsynets programserie Julian Strøms dukketeater (1964).


== Referanser ==
Christian Egemar

Christian Egemar (født 6. mai 1937 i Slagelse i Danmark, død 7. november 2004) er en scenograf som har arbeidet ved en rekke norske teatre.


== Familie ==
Christian Egemar var gift med Gudrun Egemar. Etter hennes død var han samboer med Kjersti Germeten.


== Kunstnerisk virke ==
Han kom til Norge i 1959 da han fikk en stilling som tegnesjef i et norsk reklamebyrå. Fra 1960 til 1987 var han ansatt som scenograf i NRK Fjernsynsteatret. Fra 1968 til 1974 var han samtidig 1. scenograf ved Den Nationale Scene i Bergen. I 1988 begynte han å arbeide som frilanser.Egemar har også arbeidet meget med dukketeater. Han var tilknyttet både Julian Strøms Dukketeater (som var en del av Folketeatret i Oslo) og senere Oslo Nye Teaters Dukketeater.Han hadde i en årrekke ansvaret for utsmykningen av Oslo rådhus i forbindelse med utdelingen av Nobels fredspris.


== Priser og utmerkelser ==
I 1987 mottok han Kritikerprisen for arbeidet med oppsetningen Helligtrekongersaften på Trøndelag Teater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Egemar på Internet Movie Database 
(no) Christian Egemar hos Sceneweb 
(no) Om Christian Egemar på sceneweb.no; besøkt 12. november 2017
Tiina Suhonen

Tiina Tuulia Katariina Suhonen (født 1963) er en opprinnelig finsk billedkunstner og dukkemaker. Hun er utdannet som billedkunstner ved Lahti Institute of Design, med videreutdanning fra Statens kunstakademi i Oslo.Som dukkemaker har hun spesialisert seg på å lage figurer for film og fjernsyn.


== Dukkemaker ==
For NRK har hun utviklet tredimensjonale dukker av skisser som forestilte Fantorangen og Kuraffen. Ifølge medieoppslag fra 2017 anser Suhonen at NRK fikk henne til å utvikle Fantorangen på falske premisser, og at kontrakten hennes med NRK på papiret gjaldt et dukkemakerkurs, men i realiteten førte til at hun fremstilte den dukken som senere ble en stor suksess for NRK Barne-TV.Hun samarbeider med dukkemakeren Sean Morrissey i firmaet Puppets.no, som holder til i Oslo.Suhonen og Morrissey har blant annet laget figuren Garjá til den samiske barnetv-serien Ruskekongen (nordsamisk: Ruskagonagas), som hadde premiere på NRK 7. januar 2013. Navnet «Garjá» betyr kråke på nordsamisk, og figuren er en kråkejente.De har også utviklet barnetv-figuren Brillebjørn i samarbeid med produksjonsselskapet Spark AS. Figuren har hovedrollen i tv-serien med samme navn. Den 23. mars 2018 hadde en spillefilm med samme figur premiere på norske kinoer. Filmen har tittelen Brillebjørn på bondegården, og var regissert av Maiken Marstrander.I 2018 hadde Ylvis-brødrenes programserie Stories from Norway premiere på TV-Norge. I en episode som handlet om Petter Northug var en av rollene tildelt en dukke laget av Tiina Suhonen. Dukken ble kalt «Kriserådgiveren» og skulle hjelpe Northug til å overvinne motgang.


== Verv ==
Den 14. oktober 2017 ble Tiina Suhonen innvalgt som medlem av styret i Norsk Filmforbund. Hun er også styremedlem i Sørnorsk filmsenter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettsidene til firmaet Puppets.no – besøkt 13. mai 2018.
Lewiston (Maine)

Lewiston (offisielt City of Lewiston, Maine) er den nest største byen i Maine og den mest sentrale i Androscoggin County. Byen hadde en befolkning på 36 202 (2010). Byen ligger i det i sør-vestlige Maine, sør for delstatens hovedstad Augusta og grenser til Maine-gulfen. Lewiston ligger nord for Portland. Byen utgjør halvparten av Lewiston-Auburn-området, ofte referert til som «L. A.» eller «L-A.» Lewiston er kjent for relativt lave levekostnader, omfattende tilgang til medisinsk behandling, og uvanlig lav voldskriminalitet efter amerikanske forhold. Det dominerende sproget i byen er engelsk, men den er også hjem til den tallmessig største fransktalende befolkningen i USA, mens den i prosentandel er nummer to efter St. Martin Parish i Louisiana.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lewiston, Maine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau