jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Willem Elsschot

Willem Elsschot, pseudonym for Alphonsus Josephus de Ridder (født 7. mai 1882 i Antwerpen, død 31. mai 1960 i samme by) var en flamskspråklig belgisk forfatter.


== Liv ==
Elsschot studerte økonomi i fødebyen, før han tok arbeid i Paris, Rotterdam og Brussel. I 1914 vendte han tilbake til Antwerpen, hvor han drev sitt eget reklamebyrå. Erfaringen fra reklamebransjen ga ham inspirasjon til romanen Lijmen (1924). Han skrev også to delvis selvbiografiske romaner, Villa des Roses (1913) og Tsjip (1934), samt to noveller: Kaas (1933) handler om en lavere funksjonær som vil forbedre sin stilling ved å starte en ostebutikk. Het dwaallicht (1946) handler om tre matroser som leter etter en kvinne ved navn Maria i et nattlig Antwerpen.
Romanene Lijmen og Het been ble filmatisert av Robbe De Hert i 2000.


== Bibliografi ==
Villa des Roses (1913)
Een ontgooschelling (1921)
De verlossing (1921)
Lijmen (1924)
Kaas (1933)
Tsjip (1934)
Pensioen (1937)
De leeuwentemmer (1940)
Het tankschip (1942)
Het dwaallicht (1946)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willem Elsschot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Willem Elsschot på Internet Movie Database 
(en) Willem Elsschot hos The Movie Database 
(en) Willem Elsschot på Discogs 
(en) Willem Elsschot på MusicBrainz 
(en) Willem Elsschot på MusicBrainz 
(no) Publikasjoner av Willem Elsschot i BIBSYS
Presentasjon ved Digitale Bibliotheek voor de Nederlandse Letteren
Juan Carlos Onetti

Juan Carlos Onetti (født 1. juli 1909 i Montevideo, død 30. mai 1994 i Madrid) var en uruguayansk forfatter.


== Liv ==
I 1930 flyttet Onetti til Buenos Aires, hvor han livnærte seg som løsarbeider. I 1934 vendte han tilbake til Montevideo. Fra 1939 arbeidet han som journalist, inntil 1941 som redaksjonssekretær i tidsskriftet Marcha, hvor han gikk inn for en nyorientering av den søramerikanske litteraturen. Debutromanen hans, El pozo (1939), er blitt kalt Sør-Amerikas første moderne roman.
Fra 1941 til 1955 levde Onetti igjen i Buenos Aires. I 1950 utga han La vida breve, første del av syklusen Santa María, som handler om den fiktive byen Santa María. I 1957 ble han leder for bybiblioteket i Montevideo, men i 1974, under militærdiktaturet i Uruguay, ble han dømt til fengsel. Etter å ha sluppet ut av fengselet forlot han Uruguay og flyttet til Madrid, hvor han levde til sin død.


== Oversettelser ==
Blant Onettis bøker er Verftet (El astillero) blitt oversatt til norsk, av Inger Elisabeth Hansen (1978). På svensk foreligger Ta farväl (Los adioses), oversatt av Elisabeth Helms (1983).


== Utmerkelser ==
Onetti vant Cervantes-prisen i 1980.


== Bibliografi ==
El pozo (1939)
Para esta noche (1943)
La vida breve (1950)
Para una tumba sin nombre (1959)
El astillero (1961)
Juntacadáveres (1964)
La muerte y la niña (1973)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Juan Carlos Onetti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Juan Carlos Onetti på Internet Movie Database 
(en) Juan Carlos Onetti hos The Movie Database 
(no) Publikasjoner av Juan Carlos Onetti i BIBSYS
Guido Morselli

Guido Morselli (født 15. august 1912 i Bologna, død 31. juli 1973 i Varese) var en italiensk forfatter.
Morselli ble født inn i en velhavende borgerfamilie i Bologna, og vokste opp i Milano. Han studerte rettsvitenskap, men på grunn av familiens rikdom kunne han senere i livet vie seg til litterære studier og forfatterskapet. Under 2. verdenskrig tjenestegjorde han som offiser. I 1952 bygde han sitt eget hus i nærheten av Varese, hvor han førte et spartansk liv i ensomhet. Bøkene han skrev ble avvist av forleggerne så lenge han levde, og utkom først etter hans død. I 1973 tok han sitt eget liv.
Morselli skrev blant annet to romaner i sjangeren «kontrafaktisk historie». I Contro-passato prossimo tenker han seg at første verdenskrig ble vunnet av sentralmaktene, og i Roma senza papa forestiller han seg hvordan Kirkestaten ville utviklet seg på slutten av 1900-tallet.


== Bibliografi ==
Roma senza papa (1974)
Contro-passato prossimo (1975)
Dissipatio H.G. (1977)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Guido Morselli i BIBSYS
«Morselli, Guido» i Dizionario Biografico degli Italiani
Paul Nizon

Paul Nizon (født 19. desember 1929 i Bern) er en sveitsisk kunsthistoriker og forfatter.
Nizon er sønn av en russisk kjemiker. Han studerte kunsthistorie, klassisk arkeologi og germanistikk ved universitetene i Bern og München. I 1957 fikk han doktorgraden for en avhandling om Vincent van Gogh. Fra 1961 var han kunstkritiker for Neue Zürcher Zeitung. Denne stillingen oppga han for å leve som fri forfatter. Han har siden 1977 bodd i Paris.


== Bibliografi ==
Die gleitende Plätze (1959)
Canto (1963)
Untertauchen. Protokoll einer Reise (1972)
Stolz. Roman (1975)
Taubenfraß (1999)
Abschied von Europa (2003)
Das Drehbuch der Liebe. Journal 1973–1979 (2004)
Die Republik Nizon. Eine Biographie in Gesprächen (2005)
Die Zettel des Kuriers. Journal 1990–1999 (2008)
Urkundenfälschung. Journal 2000–2010 (2012)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Nizon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paul Nizon på Internet Movie Database 
(no) Publikasjoner av Paul Nizon i BIBSYS
(de) Presentasjon hos forlaget Suhrkamp
(de) «Nizon, Paul» i Historiches Lexikon der Schweiz
Carolasee

Carolasee er med sin overflate på 2,8 hektar den største innsjøen i parken Grosser Garten i Dresden, Tyskland. Den ligger i den sørøstre delen av parken og tilføres vann via Kaitzbach. Innsjøen og restauranten Carolaschlösschen er oppkalt etter dronning Carola (1833–1907), som var gift med kong Albert av Sachsen.
Hagearkitekten og den kongelige saksiske overhagedirektøren Friedrich Bouché anla innsjøen i 1881/-82, og bodde selv i Grossen Garten.
Office of Gas and Electricity Markets

Office of Gas and Electricity Markets (Ofgem) er et britisk forvaltningsorgan som regulerer elektrisitets- og naturgassindustriene i Storbritannia. Ofgem har hovedkontor i London og har 761 ansatte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en-GB) Offisielt nettsted
Spark (album)

Minst to musikkalbum har dette navnet:

Spark – musikkalbum fra 1982, med Jan Devik
Spark – musikkalbum fra 2011, med Marit Larsen
Aethiaratrogus

Aethiaratrogus er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore (12-14 millimeter), avlange, gulbrune oldenborrer. "Snuten" (clypeus) er rektangulær, bredere enn lang. Antennene består av 10 ledd, med en klubbe bestående av tre ledd som er omtrent like lang som "stilken". Pronotum er en og en halv gang så bredt som langt, uten markert siderand, forhjørnene butte. Dekkvingene er bredest nær bakenden, uten punktstriper.


== Levevis ==
Slekten er funnet i tørre fjellområder. Forøvrig er ingenting kjent om biologien deres.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Etiopia og Jemen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
Slekten Aethiaratrogus Decelle, 1982
Aethiaratrogus clypeatus (Blanchard, 1851) - Etiopia
Aethiaratrogus marqueti Montreuil, 2003 - Jemen
Aethiaratrogus yemenicus Decelle, 1982 - Jemen


== Kilder ==
Beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Aethiaratrogus i Global Biodiversity Information Facility 
Aethiaratrogus – detaljert informasjon på Wikispecies
Dinamoraza

Dinamoraza er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, brune oldenborrer. Antennene er forholdsvis små, 10-leddete med en tre-leddet klubbe. "Snuten" (clypeus) er flat med rett forkant og rundede hjørner. Pronotums forkant er fint randet, med fine hår. Dekkvingene er uten punktstriper.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for øyene Mauritius og Rodrigues nær Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==
Artene ble tidligere plassert i den store slekten Holotrichia.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
Slekten Dinamoraza Lacroix, 1989
Dinamoraza courtoisi (Vinson, 1958)
Dinamoraza gradaria (Waterhouse, 1876)
Dinamoraza vinsoni (Arrow, 1948)- Mauritius


== Kilder ==
Beskrivelse av slekten (på fransk)


== Eksterne lenker ==
(en) Dinamoraza i Global Biodiversity Information Facility 
Dinamoraza – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Dinamoraza gradaria Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.
Bilde av Dinamoraza vinsoni
Nematophylla

Nematophylla er en slekt biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia (Borneo og Sumatra).


== Systematisk inndeling ==
Artene ble tidligere regnet til slekten Pentelia.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
Slekten Nematophylla Arrow, 1906
Nematophylla carinicollis Arrow, 1938 (synonym Nematophylla sugiharai Miyake, 2000)
Nematophylla rugosa Arrow, 1906


== Eksterne lenker ==
(en) Nematophylla i Global Biodiversity Information Facility 
Nematophylla – detaljert informasjon på Wikispecies
Helleristningen i Vågan

Helleristningen i Vågan, i Bodø kommune, er en naturalistisk avbildning av en elg i tilnærmet naturlig størrelse, 3,15 meter lang og 1,95 meter høy, på en jevn, sørvendt bergflate. Konturene av elgen er ikke hugget, men slipt inn i overflaten, noe som er ganske uvanlig, men som finnes på en del helleristninger i Nordland og Troms. Dette er ett trekk ved disse ristningene som kan trekke dateringen langt nedover i tid, sannsynligvis helt ned i tidlig eldre steinalder; ca. 6000 f.Kr. Dette harmonerer godt med beliggenheten, ca. 52 moh., og at stedet lå nær strandlinjen da ristningen ble laget. Det skal ha vært to mindre figurer ved siden av elgen, men disse er ikke lenger synlig. 
Ristningen ligger ca. 200 meter nord for riksvei 80, ca. to kilometer øst for Reitan. Informasjonsskilt ved rasteplass på stedet. 


== Eksterne lenker ==
«Helleristningen i Vågan». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Finn-Øyvind Langfjell

Finn-Øyvind Halvorsen Langfjell (født 3. februar 1971 i Drøbak) er en norsk jurist og lokalpolitiker som representerer Høyre. Fra 27. mars 2015 til 19. oktober 2015 var han ordfører i Horten kommune.Langfjell vokste opp på Bastøya og siden Skoppum. Han er utdannet jurist og har hatt en karriere innenfor Forsvaret, politiet og Forsvarsbygg, hvor han er som stabs- og eiendomssjef.Langfjell ble valgt inn som kommunestyrerepresentant i Horten for Høyre i 2011. Han har vært gruppeleder for Høyre i Horten bystyre siden 2012 og overtok som ordfører i Horten etter Børre Jacobsen i 2015.


== Referanser ==
Vetulicolia

Vetulicolia er en fossil gruppe dyr kjent fra kambrium. Gruppen har få ytre kjennetegn og deres plassering i Dyreriket har vært omstridt, men de regnes i dag for å tilhøre ryggstrengdyrene, trolig som søstergruppen til kappedyrene.


== Bygning og levevis ==
Vetulicoliaene var middelsstore dyr i sin samtid, fra 8 til 20 cm lange. Hele dyret var tilnærmet 8-tallsformet, med en stor flatt kropp og en segmentert bladformet hale. Kroppen var omgitt av en tykk kappe, trolig tilsvarende kappen som omgir kappedyrene. Munnen satt helt i framkanten på hodet, og hos mange av dem var det et antall gjelleåpninger langs kroppen. Tarmen var spiralformet og strakte seg gjennom hele dyret helt ut til tuppen av halen. Funn fra Kangaroo Island av spesielt godt oppbevarte eksemplarer viser at haledelen hadde en segmentert ryggstreng.Gruppen har blitt tolket både som sedimentspisende bunndyr og som frittsvømmende organismer. Plasseringen av tarm og ryggstreng tyder på at dyrene har vært avflatet fra sidene (høye og smale), og har vært svømmende. Bunndyr er gjerne avflatet den andre veien (lave og brede). Tarmen hos mange av eksemplarene har vært fylt med gjørme, men dette kan være et resultat av at dyrene har dødd i leirras heller enn at de faktisk har spist mudder. Sedimentspisere har vanligvis en sylindrisk tarm, ikke spiralformet slik som vetulicoliaene. Trolig har de levd i åpne vannmasser og vært aktive filterspisere, slik som hvaler og krill i dag.


== Systematikk og inndeling ==
De første Vetuliclia-fossilene var Banffia fra Burgess Shale i Canada, beskrevet i 1911. Banffia ble i utgangspunktet plassert i et papirkurvtaxon sammen med andre mer eller mindre markeformede dyr med uklar tilhørighet, slik som Pikaia (et annet primitiv ryggstrengdyr) og Oesia. Banffia ble senere tatt ut som et problematica med mulig slektskap til leddyrene, og ble i først på 1980-tallet gruppert sammen med andre nyere funn fra Kina som en egen muligens deuterostom gruppe. Gruppen har blitt klassifisert som både en egen rekke og klasse med usikker tilhørighet, men bli i dag sett på som ryggstrengdyr, muligens tilhørende klassen halesekkdyr.Vanligvis deles Vetulicolia opp i fire familier. Nøyaktig hvilke fossiler som faktisk hører hjemme i gruppen er usikkert. Alle har relativ enkel bygning og ingen harde deler, hvilket gjør systematiske analyser vanskelig. Noen av fossilene kan tilhøre andre grupper, som hemichordater. De fire familiene er:

Familie Vetulicolidae (slektene Vetulicola og Banffia), flattrykte og tydelig 8-tallformede.
Familie Didazoonidae (slektene Didazoon, Pomatrum og Xidazoon), mer eller mindre rumpetrollaktige med tydelige gjelleåpninger, alle fra Kina.
Familie Heteromorphidae (en enkelt slekt, Heteromorphus, muligens et synonym for Banffia), et enkelt langhalet fossil
Familie Yunnanozoonidae (en enkelt slekt, Yannanozoon), mindre flattrykte, muligens en hemichrodat.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vetulicolia i Encyclopedia of Life 
(en) Vetulicolia hos Fossilworks 
(en) Kategori:Vetulicolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Vetulicolia – detaljert informasjon på Wikispecies
Ferjesambandet Småge–Orta–Sandøya–Finnøya–Ona

Ferjesambandet Småge–Orta–Sandøya–Finnøya–Ona trafikkerer øyene Ona, Sandøya, Finnøya og Orta i Ålesund kommune i Møre og Romsdal og forbinder disse med Småge i Aukra. Sambandet drives av Torghatten Nord AS.Om hverdagen blir sambandet betjent av MF «Kvaløy» 5 ganger daglig.


== Referanser ==
Kafes

Kafes (osmantyrkisk:  ‏قفس‎, «Buret», i praksis et prinsefengsel) var en del av Det osmanske rikes keiserlige harem i Topkapipalasset. Prinser og andre potensielle tronfølgere ble innesperret under konstant bevoktning av palassets vakter. Systemet ble innført på 1500-tallet av sultanen Mehmed III, som etter sin fars død hadde sett seg nødt til å la kveke i hjel sine nitten brødre for å sikre tronen til seg selv. 
Hensikten med kafessystemet var blant annet å sørge for at mulige politiske trusler manglet den erfaring de tidligere hadde fått, da den tidligere tradisjon plassert potensielle tronpretendenter som guvernører ute i riket.Kafes var i bruk inntil Tanzimattiden.


== Referanser ==


== Litteratur ==
G. Veinstein: «Kafes.» I: Encyclopaedia of Islam. New Edition, vs: KAFES
Ryggstreng

Ryggstreng eller notochord er en seig og tøyelig bruskstruktur som finnes på fosterstadiet hos alle ryggstrengdyr, derav navnet på denne gruppen. Den er dannet av celler fra mesodermen, og definerer den framtidige aksen i fosteret. Hos en del ryggstrengdyr bevares ryggstrengen gjennom hele livet, mens den hos de fleste virveldyr erstattes av virvlene som utgjør ryggsøylen. Ryggstrengen bevares som de bløte kjernene i bruskskivene som ligger mellom knoklene i ryggsøylen, og er med på å gi den smidighet. Hos bruskfisk bevares en tynn rest av ryggstrengen som strekker seg gjennom alle virvlene. Hos enkelte virveldyr, som blåfisken, er ryggvirvlene tilbakedannet og erstattet av en ryggstreng.
Ryggstrengen ligger over tarmen, men under ryggnerven. I tidlige deler av fosterutviklingen er den med på å signalisere og tilrettelegge utviklingen av organsystemene rundt seg, selv om den ofte tilbakedannes og erstattes senere i utviklingen.
Ryggstrengen var den første formen for hardt skjelett, og den eneste harde delen i tidlige ryggstrengdyr slik som Haikouichthys. Slike ryggstrenger utgjorde en stor fordel for de første fiskene, som en struktur musklene kunne være koblet til. Ryggstrengen tillot effektive svømmebevegelser, og var samtidig mindre stiv og tung enn et ytre skjelett, slik vi finner det hos leddyrene, som dominerte de tidlige periodene i dyrenes utvikling.


== Referanser ==
Seraglio

Seraglio eller seralj er de deler av et osmansk hushold som er eksklusivt beregnet for kvinner. Ordet kommer fra en italiensk variant av det persiske saraʾi (سرای), som betyr palass eller harem. 
Begrepet er forskjellig fra ordet harem. Selv om harem sikter til en del av palasset særskilt beregnet for hustruer og konkubiner, er det dessuten blitt en betegnelse for det tilhørende kvinnefellesskapet selv.
I sammenheng med 1700-tallets europeiske turquerie ble seraljet gjenstand for megen kunst, berømtest nok Mozarts opera Die Entführung aus dem Serail. I Montesquieus Lettres persanes (oversatt til norsk som Persiske brev) er en av hovedpersonene, en perser fra byen Isfahan, beskrevet som beboer fra et seraglio.
«Seraglio» kan også brukes som et konkret stedsnavn, da om hel eller deler av Topkapıpalasset, sultanresidensen i Istanbul.
Liste over svenske riksantikvarier

Liste over svenske riksantikvarier er en oversikt over personer som har vært riksantikvarie i Sverige.
Riksantikvarien er øverste sjef for den statlige svenske forvaltningsmyndigheten Riksantikvarieämbetet, i norsk sammenheng svarer dette til direktoratet Riksantikvaren ledet av en riksantikvar.
Den første riksantikvarie i Sverige var Johannes Bureus, utnevnt av kong Gustav II Adolf den 20. mai 1630.Siden 2012 har Lars Amréus vært riksantikvarie og dermed sjef for Riksantikvarieämbetet.


== Liste over riksantikvarier ==
Oversikt over riksantikvarier fra 1630 til idag:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Directors-General of the National Heritage Board of Sweden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tosevskiana

Tosevskiana er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Slekten ligner mye på artene i slekten Rhizotrogus men kan kjennes på at hannene har antenner med svært lange lameller (blader).


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra et begrenset område i det sørøstlige Europa (Hellas og Nord-Makedonia).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
Slekten Tosevskiana Pavicevic, 1985
Tosevskiana inexpectata Pavicevic, 1985 - Makedonia
Tosevskiana machackovae Sehnal, 2004 - Hellas
Tosevskiana sithoniensis (Kral, 1998) - Hellas


== Kilder ==
Montreuil, O. (2003) Tosevskiana Pavićević, 1985, an enigmatic genus of European Melolonthinae Rhizotrogini removed from Pachydeminae (Coleoptera: Melolonthidae). Annales de la Société entomologique de France (N.S.): International Journal of Entomology 39 (3): 207-210.  [1] Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Tosevskiana i Encyclopedia of Life 
(en) Tosevskiana i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tosevskiana hos Fauna Europaea 
Tosevskiana – detaljert informasjon på Wikispecies
Gnaphalostetha

Gnaphalostetha er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore, blanke, brunrøde oldenborrer. Kroppsformen er forholdsvis bred. Oversiden er ikke påfallende hårete.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Midtøsten (Israel, Palestina, Jordan og Den arabiske halvøya).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
Slekten Gnaphalostetha Reiche & Saulcy, 1856
Gnaphalostetha bonvoisini Reiche & Saulcy, 1856
Gnaphalostetha heinzi Keith, 2005
Gnaphalostetha hiemalis (Baraud, 1990)
Gnaphalostetha longepilosa Keith, 2005


== Eksterne lenker ==
(en) Gnaphalostetha i Global Biodiversity Information Facility 
Gnaphalostetha – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av Gnaphalostetha bonvoisini
Alliance Air Flight 7412

Alliance Air Flight 7412 var en flygning som fant sted 10. januar 2000. Flyet, et Boeing 737-2A8 på vei fra Kolkata til Delhi i India, før det styrtet nær byen Patna i deltaten Bihar. Flyet skulle mellomlande i både Patna og Lucknow, og ved landing i Patna steilet flyet og pilotene mistet kontrollen. Flyet snitret hustak før det styrtet inn i en skole 2 km fra flyplassen . Kun 3 av 58 passasjerene overlevde styrten. 


== Referanser ==
Pollaplonyx

Pollaplonyx er en slekt biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, blanke, gulbrune eller rødbrune oldenborrer.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
Slekten Pollaplonyx Waterhouse, 1875
Pollaplonyx eriophorus Nomura, 1970
Pollaplonyx flavidus Waterhouse, 1875
Slekten Bunbunius Nomura, 1970 - arter noen ganger regnet til Pollaplonyx
Bunbunius abditus
Bunbunius bicallosifrons
Bunbunius csorbai
Bunbunius diversifrons
Bunbunius hangayi
Bunbunius liukueiensis
Bunbunius opacipennis
Bunbunius privus
Bunbunius prunellus
Bunbunius pseudoopacipennis
Bunbunius puchneri
Bunbunius reticulata
Bunbunius rozneri
Bunbunius sinensis
Bunbunius turnai


== Eksterne lenker ==
(en) Pollaplonyx i Encyclopedia of Life 
(en) Pollaplonyx i Global Biodiversity Information Facility 
Pollaplonyx – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Pollaplonyx eriophorus
Bilde av Pollaplonyx flavidus
Bamble videregående skole

Bamble videregående skole er en skole i Bamble kommune i Vestfold og Telemark. 1. august 2014 ble Croftholmen videregående skole lagt under Bamble videregående skole og ble en felles skole med undervisning begge steder.


== Referanser ==
Pseudolontha

Pseudolontha er en slekt biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
Slekten Pseudolontha Fairmaire, 1897
Pseudolontha canaliculata Fairmaire, 1897
Pseudolontha gononi Fairmaire, 1897


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudolontha i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudolontha – detaljert informasjon på Wikispecies
Arachania (Rocha)

Arachania er en by i kommunen La Paloma i Rocha-departementet i det sørøstlige Uruguay. Byen har 377 innbyggere. 


== Befolkning ==
Arachania har 377 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:


== Transport ==
 Ruta 10 forbinder Arachania med Canelones, Punta del Este, La Paloma (by) og Cabo Polonio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Arachania