jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ole Christer Finset Lund

Ole Christer Finset Lund (født 4. januar 1980) er en norsk psykolog, foredragsholder og forfatter. Lund utviklet i 2010 det forebyggende foreldrekurset «Senk stresset i familien» - som fokuserer på stressreduksjon og mindfulness i foreldrerollen. Kurset ledet til boken Senk stresset i familielivet - Mindfulness i foreldrerollen (2011) og Selvfølelses- og mindfulness-fokusert terapi (SMFT): Manual for psykologisk behandling (2013). 
Lund har også tidligere utgitt flere fagartikler om bruken av mindfulness i klinisk sammenheng. Til daglig arbeider han som psykologspesialist innenfor det psykiske helsevernet for voksne ved en akutt døgnenhet under DPS Elverum-Hamar.


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Ole Christer Finset Lund i BIBSYS
(no) Presentasjon hos Gyldendal
Grigorij Gersjuni

Grigorij Andrejevitsj Gersjuni (russisk: Григорий Андреевич Гершуни; født 17. septemberjul./ 29. september 1870greg. i Kovno som i dag er i Litauen; død 16. marsjul./ 29. mars 1908greg. i Zürich) var en russisk politiker og terrorist. Han var en av grunnleggerne av det sosialrevolusjonære parti og ledet fra 1902 til sin arrestasjon i mai 1903 deres kamporganisasjon, som stod bak mange attentater mot representanter for det russiske keiserrike.


== Biografi ==
Gersjuni var sønn av litauiske jøder. Han studerte farmakologi ved Universitetet i Kiev. Etter studiene slo han seg ned i Minsk og åpnet der et  bakteriologisk laboratorium.
Som overbevist sosialist var Gersjuni en av stiftelsesmedlemmene av Arbeiderpartiet for Russlands politiske frigjøring, noe som ble foranledning for at han i 1900 for første gang av det tsaristiske hemmelige politi, Okhrana.
Han ble snart etter løslatt, og i 1901 grunnla han så det sosialrevolusjonære parti, sammen med andre sosialister, blant annet med Jekaterina Bresvkovskaja, Viktor Tsjernov, Aleksander Kerenskij og Jevno Asef.
Året etter dannet Gersjuni den sosialrevolusjonære kamporganisasjon, som de påfølgende år var ansvarlige for en rekke attentater på tsarregimets folk. Det første var mot innenriksminister Dmitrij Sipjagin, som ble drept i 1902 av den sosialrevolusjonære Stepan Balmaskhov.
I 1903 myrdet terrorister fra Gersjunis organisasjon den tsaristiske guvernør i Ufa N. M. Bogdanovitsj. Allerede i mai 1903 ble Gersjuni arrestert i Kiev, etter at Okhrana hadde lykkes i å engasjere Gersjunis nestkommanderende, Jevno Asef, som hemmelig politispion. Asef sørket for at Okhrana fikk bevismateriale mot Gersjuni, som knyttet ham til terrorattentatene. Etter Gersjunis attestasjon overtok Asef ledelsen for kamporganisasjonen; hans stedfortreder ble Boris Savinkov.
Gersjuni ble dømt til døden, men straffen ble omgjort til livsvarig fengsel og tvangsarbeid, ettersom Gersjuni nektet for enhver befatning med attentatene og søkte tsaren om nåde. Allerede i 1905 klarte han å flykte fra fangeleiren i Øst-Sibir, og gjemt i et fat surkål kom han seg inn i Kina.
Fra Kina begav han seg først til Amerika og derfra til Europa, der han ankom i februar 1907. Der drev han propaganda for avskaffelsen av tsardømmet ved bruk av terror. Frem til sin død forsvarte Gersjuni sin etterfølger Asef mot ryktene om at han hadde forrådt organisasjonen. 
I 1908 døde Gersjuni i Zürich, antagelig av tuberkulose.


== Litteratur ==
Gregor Gerschuni: Russiske fængsler, Trondhjems Arbeiderpartis Forlag, 1914


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grigory Gershuni – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ivan Durnovo

Ivan Nikolajevitsj Durnovo (ukrainsk: Дурново Іван Миколайович; russisk: Иван Николаевич Дурново, født 1. marsjul./ 13. mars 1834greg.i guvernementet Tsjernogov i Tsar-Russland, død 29. maijul./ 11. juni 1903greg. nær Berlin under en jernbanereise) var en ukrainsk-russisk embetsmann og politiker.


== Liv og virke ==
Ivan Durnovo tjenstegjorde en tid som artillerioffiser, ble senere adelsmarskalk i sine hjemtrakter og i 1871 guvernør i Jekaterinoslav. I 1882 ble han viseinnenriksminister under innenriksminister Dmitrij Tolstoj, og da Tolstoj døde i 1889 ble han selv utnevnt til innenriksminister. Han satt i dette embetet til 1895. Hans embetstid som innenriksminister ble en videreføring av forgjengerens politikk snarere enn et uttrykk for Durnovos eventuelle egne vyer og ambisjoner. Ettertidens historikere bebreidet ham blant annet for unnfallenhet under hungersnøden i årene 1891-1892.I april 1891 utferdiget Durnovo etter ordre fra tsar Aleksander III et memorandum som sammen med et nytt memorandum året etter, ga tsarens bror storfyrst Sergej rettslig grunnlag for å utvise alle jøder fra Moskva. Tsaren skal ha sagt til Durnovo at jødene måtte fordrives fordi «min bror vil ikke besøke Moskva med mindre byen er fri for jøder». Myndighetene startet håndhevelsen av de nye bestemmelsene som en ren maktdemonstrasjon, rettet mot jøder som befant seg i Moskva uten oppholdstillatelse. Avisen The Times of London rapporterte om massive, voldelige og systematiske husransakelser, og at jødiske kvinner ble utsatt for fornedrende behandling av en art som ikke lot seg beskrive. Med hjemmel i Durnovos to memorandi ble to tredjedeler av Moskvas 30 000 jøder tvunget til å forlate byen i årene som fulgte.Ved sin avgang fra innenriksministerposten i 1895 fikk Durnovo den da betydningsløse honnørposten som ministerkomitéens president. 


== Referanser ==
Olavsalteret i Roma

Olavsalteret i Roma befinner seg i kirken San Carlo al Corso på Romas hovedgate Via del Corso.
Det var Norges første katolske biskop efter reformasjonen, Johannes Olav Fallize (1844-1933), som tok initiativ til opprettelsen av kapellet. Biskop Fallize, som var meget ambisiøs på vegne av den katolske minoritet i Norge, var av den oppfatning at enhver katolsk nasjon med respekt for seg selv skulle ha en nasjonalkirke i Roma. Det var derfor ønskelig at også Norge skulle få sitt eget nasjonale valfartssted.
I 1892 sendte han ut et hyrdebrev til pave Leo XIII i anledning pavens 50-års bispejubileum, hvor han forklarte sitt ønske. Dette ble etterkommet, og Norge fikk tildelt et sidekapell i San Carlo al Corso, som egentlig var lombardenes nasjonalkirke.
Den 9. april 1893 ble St. Olavs kapell innviet av kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903), på femtiårsdagen for den første katolske messe i Norge efter Reformasjonen. Altertavlen, malt av den polsk-litauiske kunstneren Pius Welonski (Pijus Veliuoniškis, 1849-1931) ble avduket under seremonien av baron Wilhelm Wedel-Jarlsberg (1852-1909), som på denne tid var pavens kammerherre.
Kapellet stod i fare for å bli nedlagt og viet til en annen helgen på 1960-tallet, men de norske lutheranerne Cicilie Rieber-Mohn (1890-1978) og Olgese Mowinckel Ringler (1926-2002) gjorde sitt for å redde det, og fikk det dessuten pusset opp. Den katolske biskop John Willem Gran av Oslo (1927-2007) gjenåpnet kapellet i 1980. St. Olavs kapell har idag en egen venneforening, og det feires messe hver 17. mai og økumenisk gudstjeneste på festen for St. Olavs omvendelse (16. oktober).
Uriangato

Uriangato er en by i det sentrale Mexico og ligger i delstaten Guanajuato. 


== By og storbyområde ==
Staden hadde 46 415 innbyggere i 2007, med totalt 52 887 innbyggere (2007) i hele kommunen på et areal på 115 km². 
Uriangato danner sammen med nabobyen Moroleón et storbyområde, Zona Metropolitana de Moroleón-Uriangato. Området består av disse to kommunene og har totalt 99 463 innbyggere (2007) med et areal på 273 km².


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ayuntamiento de Uriangato Offisielt nettsted
Forumfestivalen

Forumfestivalen var en norsk musikkfestival som ble arrangert for første gang i 10. juli 1971 i Arendal. Festivalen var inspirert av festivalene Woodstock og Isle og Wight, og ble holdt på tunet utenfor nåværende Aust-Agder kulturhistoriske senter på Langsæ i Arendal. Festivalen ble arrangert for siste gang på slutten av 1970-tallet, men gjenoppstod senere som «Sprø-musikk», «Flat-Jern», «Langsæfestivalen» og til slutt som «Arendal Musikkfestival».


== Arkivet ==
Arkivet etter Forumfestivalen befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal og omfatter program, festivalplakater, avisutklipp og treskilt.


== Referanser ==


== Kilder ==
Agderposten fredag 2. juli 1971, s. 3


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Forumfestivalen på Arkivportalen
Innherred Fotballklubb

Innherred Fotballklubb (stiftet 12. mai 2010) er en fotballklubb fra Steinkjer i Trøndelag.


== Historikk ==
Laget ble plassert i Trøndelag Fotballkrets' avdeling 2 for 6. divisjon foran 2011-sesongen. Etter 14 seire og to tap, rykket klubben opp til 5. divisjon, hvor de ble plassert i avdeling 1 foran 2012-sesongen. Klubben vant avdelingen og rykket opp til 4. divisjon, der de spilte i avdeling 1 fra 2013-sesongen og frem til 2016, da de rykket ned én divisjon.


== Kjente spillere ==
Vegard Alstad Sunde


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Marcus Pløen

Se eventuelt juristprofessoren Marcus Pløen Ingstad (1837–1918)
Marcus Pløen (født 11. august 1778 i København, død 11. juli 1836 på Høvik) var en norsk stortingspolitiker og forretningsmann. Pløen representerte Christiania på Stortinget i 1821 og det ekstraordinære storting i 1822. Han solgte trelast i Chistiania fra 1810. Pløen var en kontroversiell person som kunne opptre ubehøvlet, men drev samtidig mye filantropisk og veldedig virksomhet. Han donerte pengepremien som Henrik Anker Bjerregaard vant for Sønner av Norge (nasjonalsang) i konkurransen om en ny norsk nasjonalsang i 1820.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Marcus Pløen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Omtale i Norsk biografisk leksikon
Johan Ludvig Losting

Johan Ludvig Losting (født 11. september 1810 i Bergen, død 31. mars 1876 samme sted) var en norsk maler, litograf og illustratør.Johan Ludvig Losting var elev ved Tegneskolen fra 1824 til 26. Han begynte som portrettegner, men utdannet seg til litograf i Tyskland og utførte en rekke arbeider, prospekter, portretter og annet for Georg Prahls offisin i Bergen. Til Carl Wilhelm Boecks og Daniel Cornelius Danielssens store verk om spedalskhet som kom i 1847, lagde han 24 kolorerte litografiske plansjer etter egne akvareller. Etter et opphold i Paris 1850, illustrerte han også samme forfatteres Hudens sygdomme (1855–62). Losting arbeidet i tillegg som tegnelærer, ornamenttegner, teater-, dekorasjons-, fane- og altertavlemaler og så videre. Han tegnet dessuten en mengde landskapsskisser fra mange reiser i inn- og utland. Gjennom flere tillitsverv arbeidet han særlig for kulturlivet i Bergen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Omtale i Norsk kunstnerleksikon
Omtale i lokalhistoriewiki.no
«En af disse saare nyttige mænd ... » kunstmaler Johan Ludvig Losting 1810-1876 (digital blakopi i bokhylla.no)
Jean-Marc Bideau

Jean-Marc Bideau (født 8. april 1984 i Quimperlé) er en fransk profesjonell landeveissyklist. Han sykler for det profesjonelle kontinentallaget Bretagne-Séché Environnement. Han ble profesjonell i 2007 for Unibet.com.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-Marc Bideau – ProCyclingStats 
(en) Jean-Marc Bideau – Cycling Archives 
(en) Jean-Marc Bideau – Cycling Quotient
NM i landeveissykling 2015

Norgesmesterskapet i landeveissykling 2015 ble arrangert i perioden 21.–28. juni 2015. Fellesstartene ble arrangert i Lillehammerområdet, temporittene i Brumunddal, mens gaterittene ble avholdt på Gjøvik.


== Program ==


== Resultater ==


=== Fellesstart ===


==== Menn, U23 ====


=== Individuell tempo ===


=== Lagtempo ===


==== Menn, junior ====


=== Gateritt ===

 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Armindo Fonseca

Armindo Fonseca (født 1. mai 1989 i Rennes) er en fransk tidligere profesjonell landeveissyklist. Han syklet for det profesjonelle kontinentallaget Bretagne-Séché Environnement (senere Fortuneo-Samsic). Han la opp etter 2018-sesongen.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Armindo Fonseca – ProCyclingStats 
(en) Armindo Fonseca – Cycling Archives 
(en) Armindo Fonseca – Cycling Quotient
Florian Guillou

Florian Guillou (født 29. desember 1982 i Concarneau) er en fransk, tidligere profesjonell landeveissyklist.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Florian Guillou – ProCyclingStats 
(en) Florian Guillou – Cycling Archives 
(en) Florian Guillou – Cycling Quotient
Benoît Jarrier

Benoît Jarrier (født 1. februar 1989 i Le Mans) er en fransk profesjonell landeveissyklist. Han syklet for det profesjonelle kontinentallaget Bretagne-Séché Environnement fra 2013 til 2020.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Benoît Jarrier – ProCyclingStats 
(en) Benoît Jarrier – Cycling Archives 
(en) Benoît Jarrier – Cycling Quotient 
(en) Benoît Jarrier – CycleBase 
(en) Benoît Jarrier – TheSports.org
Florian Vachon

Florian Vachon (født 2. januar 1985 i Montluçon) er en fransk profesjonell landeveissyklist. Han la opp i 2020 etter elleve sesonger for det profesjonelle kontinentallaget Arkéa-Samsic.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Florian Vachon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Florian Vachon – ProCyclingStats 
(en) Florian Vachon – Cycling Archives 
(en) Florian Vachon – Cycling Quotient 
(en) Florian Vachon – CycleBase
Tennkilde

Tennkilde er en kilde til en brann eller en eksplosjon.
Tennkilden er det som starter/antenner en brann eller en eksplosjon.


== Brann ==
Tennkilde er et sentralt brannteknisk faguttrykk og betyr ifølge NS 3900:  «Varmekilde som blir brukt til å antenne brennbare materialer eller produkter.»Tennkilde er en av fire forutsetninger for at det skal kunne oppstå brann.
Alle branner er avhengige av en tennkilde (varme) i tillegg til luft (okysgen), brennbart materiale og mulighet for kjedereaksjon.
For at en tennkilde skal kunne antenne en brann må temperaturen til tennkilden være høyere enn tenntemperaturen til det brennbare stoffet.


=== Hovedgrupper ===
Tennkilder til branner kan deles i fem hovedgrupper; termiske, kjemiske, mekaniske, elektriske og biologiske.
Termiske tennkilder kan være kompresjon, varme flater, flammer eller stråler.
Kjemiske tennkilder kan være eksoterme reaksjoner, eksplosiver eller selvtenning.
Mekaniske tennkilder kan være friksjon eller støt.
Elektriske tennkilder kan være gnister eller lysbuer.
Biologiske tennkilder kan være selvtenning.


== Eksplosjon ==
Statens «Retningslinjer for områdeklassifisering» fra 1986 definerer en tennkilde som «et tennpunkt som frigjør en energimengde tilstrekkelig til å antenne en eksplosjonsfarlig atmosfære.»


=== Potensielle tennkilder ===
Av Forskrift om eksplosjonsfarlig område fremgår at potensielle tennkilder er gnister, flammer, elektriske lysbuer eller høy overflatetemperatur, lydenergi, optisk stråling eller elektromagnetiske bølger eller andre tennkilder. 
Fare for antenning kan forårsakes av 

statisk elektrisitet som elektrostatisk oppladning
feilstrøm eller krypestrøm som kan medføre farlig korrosjon
oppheting av overflaten eller gnistdanning som kan forårsake antenning, overoppheting som følge av friksjon eller slag, f.eks. mellom materialer på roterende deler eller på grunn av fremmedlegemer
trykkutjevning som kan danne sjokkbølger eller trykk(stigning) som kan forårsake antenning/eksplosjon.


== Referanser ==
Dype, stille, sterke, milde

«Dype, stille, sterke, milde» er en salme av Theodor W. Oldenburg (1805–1842), sogneprest på Sjælland. Den utkom første gang i sangheftet Sange ved det danske Missions-Selskabs Sommermøde i Kjøbenhavn (1840). Den nynorske versjonen er ved Anders Hovden (1918) og har tittelen: «Djupe, stille, sterke, milde». I Norge benyttes en melodi av Ludvig Mathias Lindeman (1871). Salmen står i Norsk Salmebok 2013 på nr 570 på bokmål og nynorsk.


== Innspilling ==
AlfredHelgeby med orgel. Innspilt i Kristiania 11.september 1912. Utgitt på 78-platene Gramophone 282973 og Gramophone X 1384.


== Kilder ==
Dype,stille, sterke, milde på Store norske leksikon
Liliedahl, Karleric: The Gramophone Co Acoustic recordings in Scandinavia,Stockholm 2002, s. 203
Simon Yates

Simon Philip Yates (født 7. august 1992 i Bury) er en britisk landeveissyklist og banesyklist. Han sykler for UCI WorldTour-laget Team BikeExchange, som han ble profesjonell for i 2014.
I mai 2018 ledet han Giro d’Italia fram til 19. etappe. I september slo han tilbake og tok sammenlagtseieren i Vuelta a España.
Hans tvillingbror, Adam Yates, er også profesjonell syklist.


== Meritter (landevei) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Simon Yates – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Simon Yates – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Simon Yates – Olympics.com 
(en) Simon Yates – Olympedia 
(en) Simon Yates – Commonwealth Games Federation 
(en) Simon Yates – ProCyclingStats 
(en) Simon Yates – Cycling Archives 
(en) Simon Yates – Cycling Quotient 
(en) Simon Yates – CycleBase
Basic Income Earth Network

Basic Income Earth Network (BIEN) er et globalt nettverk for innføring av borgerlønn. Hvert annet år samler nettverket forskere, akademikere og politikere fra ulike deler av verden for å diskutere alternativer som kan føre til innføring av borgerlønn. Her deles ideer og erfaringer, og spesialister og inviterte gjesteforelesere holder innlegg om nye former for offentlig politikk.


== Historie ==

I 1984 ble det i England etablert en forskningsgruppe av akademikere og aktivister som interesserer sig for borgerlønn. Gruppen fikk navnet Basic Income Research Group (BIRG), som senere ble til Citizen’s Income Researh Group (CIRG). 
CIRG var i 1986 en av initiativtakerne til dannelsen av det europeiske nettverket av borgerlønnsforskere, Basic Income European Network (BIEN),. Det europeiske nettverket holdt sin første internasjonale konferanse i Louvain-la-Neuve i september samme år. Ii 2004 ble navnet endret til Basic Income Earth Network (BIEN).
Konferanser har deretter blitt arrangert hvert annet år rundt om i Europa, og senere også utenfor Europa. Her samler forskere, akademikere og politikere fra ulike deler av verden seg for å diskutere alternativer som kan føre til innføring av borgerlønn.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Borgerlønn BIEN Norge
BIEN nyhetsbrev
Den gamle kommandantbolig

Den gamle kommandantbolig også kalt Kapteinvaktmesterboligen på Fredriksten festning i Halden er en bygning opprinnelig oppført i 1754, og gjenoppført etter brannen i 1826. Bygningen ble som resten av festningen administrativt fredet i 1928. 


== Beskrivelse ==

Den gamle kommandantbolig ligger mellom Øvre og Nedre magasin i hovedfestningen, også kjent som Citadellet. Bygningen har en lav sokkeletasje i grovpusset bruddstein, mens 2. etasje er i pusset teglstein. Det er kjeller under vestre del. Taket er valmet i trekonstruksjon med teglsten. Opprinnelig var takkonstruksjonen høyere, men dette ble endret da bygningen ble gjenoppbygd etter brannen i 1826. Over døren er det en bue med Fredrik Vs monogram og årstallet 1754. Begge etasjer hadde opprinnelig 9 værelser og bygningen målte 43 1/2 ganger 21 1/2 alen.


== Bruk ==
I begynnelsen var det ingen kommandantbolig på festningen, både kommandanten og underkommandanten leide hus i byen. Den første kommandantboligen ble tømret opp innenfor Østre kurtineport i 1665, men allerede i 1701 var den ganske forfallen og i 1753 var den ikke lenger beboelig og det ble foreslått å bygge en ny kommandantbolig i mur mellom det gamle og det grunnmurte provianthus. Huset skulle bygges i mur både med tanke på bygningens varighet og brannfaren da husene lå tett i festningen. Kostnadene ble beregnet til 5059 riksdaler og 50 skilling fordelt på tre år. Byggingen startet samme år, og året etter var den ferdig oppført. I 1755 og 1756 ble tømmerarbeidet og innredningsarbeidet utført og i 1758 ble den malt utvendig. Da festningen brant 18. juni 1826 ble bygningen helt utbrent, men murverket var i behold. Det ble da besluttet å bygge en ny kommandantbolig utenfor selve festningen og å bygge opp igjen den nedbrente bygningen til bruk bl.a. som kapteinvaktmesterbolig. I 1832 var den gjenreist i sin nye form og ble tatt i bruk som bolig for kapteinvaktmesteren, rustkammer og kontor og laboratorium for artilleriet. I 1891-92 blir bygningen gjort om til kaserne for 40 mann av 1ste Brigades Underofficersskole. I 1945 ble den ominnredet til kontorer og i 1976 ble annen etasje gjort om til øvingssal for Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet. Fra 1988 flyttet distriktsmusikken ut og Halden historiske samlinger gradvis inn. I 2005 ble første etasje gjort om til utstillingslokale, mens 2. etasje står ubrukt, og i 2013 åpnet kaféen Den gamle kommandant i deler av første etasje.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). Verneplan Fredriksten Festning (Norsk (bokmål)). Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 82-7972-030-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Widerberg (1963). «Byen og dens hus».  I Riksantikvaren. Halden : Festningen og byen (Norsk (bokmål)). Oslo: H. Aschehoug & Co. 


== Eksterne lenker ==
«Den gamle kommandantbolig». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.