jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Paratiberioides

Paratiberioides er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Sulawesi.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Macrolininae
Slekten Paratiberioides Iwase, 1994
Paratiberioides laminatus (Hincks, 1938)
Paratiberioides mandibularis (Heller, 1900)
Paratiberioides mirabilis Iwase, 1994
Paratiberioides similis Iwase, 1995
Paratiberioides trajae Iwase, 1994


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Paratiberioides i Encyclopedia of Life 
(en) Paratiberioides i Global Biodiversity Information Facility
Yumtaax

Yumtaax er en slekt av store, tropiske, biller som lever i død ved. De tilhører familien Passalidae.


== Utseende ==
Små til middelsstore (16,5 - 33 millimeter), blanke, avlange passalider. Hodet er blankt, mye bredere enn langt, med kraftige kjever som er noe fremstrakte. Pronotum er bredere enn langt. Dekkvingene har kraftige punktstriper. Forleggene har små tenner langs det meste av yttersiden.


== Levevis ==
Disse artene lever i tropisk tåkeskog, der de gnager i død ved.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra fjellområder i Mexico, i det sørlige og østlige Sierra Madre.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae
Underfamilien Passalinae Leach, 1815
Stammen Proculini
Slekten Yumtaax Boucher, 2005
Yumtaax cameliae Beza-Beza, Reyes-Castillo & Jameson, 2017
Yumtaax imbellis (Casey, 1897)
Yumtaax jimenezi Beza-Beza, Reyes-Castillo & Jameson, 2017
Yumtaax laticornis (Truqui, 1857)
Yumtaax mazatecus (Castillo & Reyes-Castillo, 1984)
Yumtaax nebulosus (Castillo & Reyes-Castillo, 1984)
Yumtaax olmecae (Castillo & Reyes-Castillo, 1984)
Yumtaax recticornis (Burmeister, 1847)
Yumtaax veracrucensis Beza-Beza, Reyes-Castillo & Jameson, 2017


== Eksterne lenker ==
C.F. Beza-Beza, J. Beck, P. Reyes-Castillo og M.L. Jameson (2017) Phylogeny of the genus Yumtaax Boucher (Coleoptera, Passalidae, Proculini): Taxonomic and evolutionary implications with descriptions of three new species. ZooKeys 667: 95-129. [1]
J.C. Schuster og E. Canio (2008) Taxonomy of Passalidae of the New World. [2]
(en) Yumtaax i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Yumtaax hos NCBI 
(en) Kategori:Yumtaax – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Yumtaax – detaljert informasjon på Wikispecies Generic Guide to New World Scarab Beetles(på engelsk):[3]

Sjekkliste over Passalidae fra Mexico
Oversikt over artene
Ameripassalus

Ameripassalus er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Mexico og Guatemala.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Passalinae
Slekten Ameripassalus Jíménez-Ferbans & Reyes-Castillo, 2014
Ameripassalus difficilis Jíménez-Ferbans & Reyes-Castillo, 2014
Ameripassalus guatemalensis (Kaup, 1869)
Ameripassalus jacki Jíménez-Ferbans & Reyes-Castillo, 2014
Ameripassalus nigritus Jíménez-Ferbans & Reyes-Castillo, 2014
Ameripassalus tamaulipensis Jíménez-Ferbans & Reyes-Castillo, 2014


== Eksterne lenker ==
L. Jimenez-Ferbans og P. Reyes-Castillo (2014) Phylogeny, biogeography and description of Ameripassalus, an new Mesoamerican genus of Passalidae (Coleoptera). Invertebrate Systematics 28: 124-144.[1]

(en) Ameripassalus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ameripassalus hos NCBI 
Ameripassalus – detaljert informasjon på Wikispecies
Madagatrox

Madagatrox er en slekt av biller som hører til familien knokkelbiller i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever på kadavere og utgjør et sent ledd i nedbrytingsprosessen – både de voksne og larvene lever av tørre bein, fjær og hudrester.


== Utseende ==


== Levevis ==
Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden.


== Utbredelse ==
Arten lever på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien knokkelbiller, Trogidae
Underfamilien Troginae
Slekten Madagatrox Pittino, 2010 - én art fra Madagaskar
Madagatrox ranotsaraensis Pittino, 2010


== Kilder ==
Pittino, R. (2010) A new genus and species of Trogidae MacLeay, 1819 from Madagascar, and a new species of Omorgus Erichson, 1847 from Argentina (Coleoptera, Trogidae). Kogane 11: 75-83. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Madagatrox i Global Biodiversity Information Facility 
Madagatrox – detaljert informasjon på Wikispecies
Prototrox

Prototrox er en utødd slekt av biller som hørte til familien knokkelbiller i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever på kadavere og utgjør et sent ledd i nedbrytingsprosessen – både de voksne og larvene lever av tørre bein, fjær og hudrester. Slekten levde i kritt-tiden.


== Utseende ==


== Levevis ==
Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden. Trolig hadde denne utdødde slekten et tilsvarende levevis.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Argun'-formasjonen fra nedre kritt fra den asiatiske delen av Russland (Transbaikalia) og også fra en formasjon i Mongolia. Disse formasjonene er 125-122 millioner år gamle.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien knokkelbiller, Trogidae
Underfamilien Prototroginae (utdødd)
Slekten Prototrox Nikolajev, 2000
Prototrox transbaikalicus Nikolajev, 2000


== Kilder ==
F.-T. Krell (2003) Catalogue of fossil Scarabaeoidea (Coleoptera: Polyphaga) of the Mesozoic and Tertiary. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Prototrox i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Prototrox hos Fossilworks 
Prototrox – detaljert informasjon på Wikispecies
Avitortor

Avitortor er en utødd slekt av biller som hørte til familien knokkelbiller i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever på kadavere og utgjør et sent ledd i nedbrytingsprosessen – både de voksne og larvene lever av tørre bein, fjær og hudrester. Slekten levde i kritt-tiden.


== Utseende ==
Små til middelsstore (6,5 - 10 millimeter), brede biller.


== Levevis ==
Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden. Trolig hadde denne utdødde slekten et tilsvarende levevis.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Baissa-formasjonen fra nedre kritt fra den asiatiske delen av Russland (Transbaikalia) og også fra Bon Tsagaan-formasjon i Mongolia. Disse formasjonene er mellom 125-112 millioner år gamle.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien knokkelbiller, Trogidae
Underfamilien Avitortorinae Nikolajev, 2007(utdødd)
Slekten Avitortor Ponomarenko, 1977
Avitortor dolichodactylus Nikolajev, 2007
Avitortor leptoscelis Nikritin, 1977
Avitortor ovalis Nikolajev, 2007
Avitortor parallelus Nikolajev, 2007
Avitortor primitivus Ponomarenko, 1977


== Kilder ==
FossilWorks, database over fossile arter - Avitortor [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Avitortor i Encyclopedia of Life 
(en) Avitortor i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Avitortor hos Fossilworks 
Avitortor – detaljert informasjon på Wikispecies
Streiffugl

Streiffugler er ei ikke-systematisk gruppe med fugler som består av arter som utenom hekketiden streifer mer eller mindre tilfeldig eller systematisk rundt på leting etter mat, uten å returnere til et bestemt standområde (territorium).
Mange streiffugler kan også defineres som standfugler, men i motsetningen til riktige standfugler, som stort sett bare leter etter mat i et begrenset område (nær eget territorium) og alltid returnerer til standområdet, søker streiffuglene i et mye større områder og er i langt mindre grad knyttet til et bestemt standområde. Dette medfører at streiffuglene oppholder seg på stadig nye plasser, ofte over mer enn én dag om gangen, for så å forflytte seg til et nytt sted. Dette er typisk fugler som må innrette seg på sterkt vekslende tilgang på mat gjennom sesongen. Streifene kan således være nært knyttet til både bestemte steder og tider gjennom en sesong, for eksempel til tider da bestemt frukt, bær, blomster og lignende blir modne.
Eksempler på streiffugler er fugler som enkelte ugler, kråkefugler, sidensvans, korsnebb og flere finkefugler. Et annet eksempel er ravnen (Corvus corax). Hekkende par er territoriale og forsvarer reirområdet året rundt, som standfugler. Ikke-hekkende fugler derimot, er nomadiske og streifer rundt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Ilja Muromets

Ilja Muromets (russisk Илья Муромец var i russisk mytologi en helt med overnaturlige krefter og attributter, en såkalt bogatyr. Han var sønn av en fattig bonde. Han beskrives i sagn, epos og byliner – en særegen russisk balladeform.Ilja fra Murom satt hjemme inntil han ble 30 år gammel, foraktet og bespottet av alle for sin dumhet og feighet, men så tok han seg plutselig sammen og reiste til hovedstaden Kiev for å tilby Vladimir den store sin tjeneste. På veien møtte han en røver som hadde terrorisert trakten i alle sine 30 år og hadde oppnådd stor kunst i å imitere alle slags dyrelyder; han kunne skremme veifarende fra vettet ved å hyle eller knurre, men også lyde som en nattergal, og derfor ble han også kalt Nattergal. Få hadde sett ham fordi han holdt seg godt skjult i løvverket og brukte å skyte sine ofre langt borte fra sine hjemmesteder. Ilja fikk imidlertid øye på røveren i et buskas bak ni grove trestammer i en rad, skjøt ham øyeblikkelig mitdt i øyet og tok ham så til fange. Røverens kone dukket opp og tilbød ham store rikdommer i løsepenger, og parets ondsinnede sønner i sorte rustninger gjorde et veddemål på at de kunne sperre hans vei, men Ilja tok ham med seg til Kiev og overrakte røveren til kong Vladimir den store, som ble så imponert at han med det samme plasserte Ilja i fremste blant sine uredde kjemper.
Muromets beskrives som de fattiges befrier. Til sitt rådvelde hadde han utrolige krefter og dessuten en hest som kunne fly og en pil og bue med fantastiske egenskaper. Så stor var hans kapasitet at han av og til forbindes med den slaviske kamp- og lynguden Perun.
Ilja Muromets har gitt navn til en symfoni av den ukrainske komponisten Reinhold Glière. Hans navn ble også brukt på Russlands første store bombefly, Sikorsky Ilya Muromets.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ilya Muromets – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Perun

Perun (kyrillisk: Перун) er i slavisk mytologi den høyeste gud i pantheon og gud for lyn og torden (noenlunde tilsvarende Tor i norrøn mytologi, men med fler «arbeidsoppgaver»). Perun er gud for ilden, bergene, vinden, eiketær, iris, ørner og Universet, hester og vogner, våpen (hammer, øks og pil) og krig. Han ble først forbundet med våpen laget av stein og senere med metallvåpen.
Perun er beskrevet som en robust mann med rødt skjegg. Han kjører i en vogn trukket av en geitebukk og bærer en kraftig øks, eller noen ganger en hammer. Øksen slynges mot onde mennesker og ånder og kommer alltid tilbake til Peruns hånd.
Perun er kjent som tordenguden Percunust i vendisk mytologi.


== Referanser ==
Maksimiljan Presnjakov

Maksimiljan Presnjakov (født  30. januar 1968 i Vladivostok) er en russisk kunstner. Han er utdannet ved kunsthøyskolen i Rjazan og ved Surikovinstituttet i Moskva. Begge hans foreldre var profesjonelle kunstnere. Russisk historie, folketro og mytologi er tilbakevendene motiv i hans malerier. Han har illustrert flere bøker om slavisk mytologi.


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 50 m rifle, helmatch menn

50 m rifle, helmatch for menn i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 50 m rifle, helmatch kvinner

50 m rifle, helmatch for kvinner i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Gorjatsjije Kljutsji, Kurillene, Sakhalin Oblast

Gorjatsjije Kljutsji (russisk: Горя́чие Ключи́) er et landlig område (en selo) i Kurilsky Distriktet av Sakhalin Oblast, Russland, ligger på Iturup Øya.
Hovedansvaret for forsvaret av Kurilene ligger på 18. maskingevær artilleri divisjon av Østre militærdistrikt. Hovedkvarteret til divisjonen er lokalisert i Goryachiye Klyuchi.Postnummer: 694534.


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 50 m rifle, liggende menn

50 m rifle, liggende for menn i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 10 m luftrifle menn

10 m luftrifle for menn i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 10 m luftrifle kvinner

10 m luftrifle for kvinner i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 50 m pistol menn

50 m pistol for menn i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 25 m pistol kvinner

25 m pistol for kvinner i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 25 m silhuettpistol menn

25 m silhuettpistol for menn i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 10 m luftpistol menn

10 m luftpistol for menn i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Skyting under Sommer-OL 2004 – 10 m luftpistol kvinner

10 m luftpistol for kvinner i skyting under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Markópoulo Olympic Shooting Centre i Athen.


== Kvalifisering ==


== Finale ==


== Referanser ==
Aksessorisk pigment

Aksessorisk pigment er et hjelpepigment i fotosyntesen. Hjelpepigmentet fanger opp lys og overfører det til klorofyll a, f.eks. klorofyll b, som blant annet finnes i eukaryotiske planter og i blågrønnbakterier.


== Referanser ==
Lene Lauritsen Kjølner

Lene Lauritsen Kjølner (født 24. juni 1962 på Nøtterøy) er en norsk forfatter som stort sett skriver i sjangeren feelgood- og hyggekrim. Hun stiftet i 2020 Fagervik forlag, oppkalt etter stedet der hun bor. Lene har bakgrunn fra reiseliv og flyselskap, i tillegg til to perioder som folkevalgt i Tønsbergs lokalpolitikk og fylkespolitikken i Vestfold.   


== Liv og virke ==
Lauritsen Kjølner vokste opp på øya Føynland i Nøtterøy kommune. 
Etter debuten i 2013 har hun bidratt med noveller på Krimfestivalen i Oslo 2015, 2016 og 2017, på Kongsberg Krim 2015 og 2016, og på Hans Olav Lahlums krimfestival i Tvedestrand i 2017 der hun var hovedforfatter sammen med Knut Nærum og Yrsa Sigurdardottir.
I serien om privatdetektiven Olivia Henriksen foregår mesteparten av handlingen på Ankerholmen, ei fiktiv øy med trekk fra Føynland (f.eks. seilforening), Husøy (f.eks. hotell) og Veierland (f.eks. bopliktsproblematikk). Bøkene er humoristisk-ironiske med treffende observasjoner av moderne kvinneliv og med hovedvekt på mellommenneskelige relasjoner. Kynisk forretningsdrift i lokalmiljøet er et gjennomgående tema. Bøkene er nesten fri for blodige detaljer og markedsføres som «kosekrim», en blanding av klassisk krim og chick-lit.Elin Brend Bjørhei i VG mener å finne likhetstrekk med Maria Lang, Agatha Christie og Camilla Läckberg, men skriver også: «Lene Lauritsen Kjølners krimromaner likner ikke på noe annet i det norske krimlandskapet». Ingvar Ambjørnsen påpekte i Dagbladet at Kjølner «har skapt et eget rom innen norsk krim».  Selv oppgir forfatteren Alan Bradley, Alexander McCall Smith og Agatha Christie som påvirkningskilder, hun beundrer også mer hardkokte krimforfattere og forfattere av ren feelgood.Lene Lauritsen Kjølner er gift med musikeren Per Fredrik Kjølner og bosatt på Nedre Råel i Tønsberg. I tillegg til forfatteryrket er hun i dag fast spaltist i Tønsbergs blad. 


== Bibliografi ==
Serien om Olivia HenriksenHøyt henger de, 2014, Schibsted forlag.
Hvorfor spurte de ikke Evensen?, 2015, Schibsted forlag.
Dakota rød, 2016, Vigmostad & Bjørke.
Ingen til bords, 2017, Vigmostad & Bjørke.
I de beste sirkler, 2018 Juritzen Forlag
Mord på Kilen, 2019, Fagervik forlag.
Sort gryte, 2020, Fagervik forlag.Feelgood-serien om Petra Pettersen

Petra Pettersens perfekte plan - Åtte uker til jul, 2020, Fagervik forlag.Noveller«Armer og bein», Døden ved Verdens Ende, 2013, LIV forlag.
«Blomkål og kaffe», VestfoldLIV - Ville, vakre, våte Vestfold, 2014.
«En nabo for mye», Årets Krim 2015. LIV forlag.
«Det lille ekstra», Dødelig dose, Forlagshuset i Vestfold, 2017.
«En boblende død», Påskekrim 2017, Juritzen Forlag.
«For en neve sveler mer», magasinet FerryTales - Bastø Fosen, 2017.
"Flisespikkeri", Påskekrim 2018, Juritzen forlag.
"Et kålhode kortere", Påskekrim 2019, Capitana forlag.
"Opp i røyk", påskenovelle i Tønsbergs blad, 2020.


== Priser ==
Maurits Hansen-prisen Nytt Blod i 2014, for beste debutant med boken Høyt henger de.


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Lene Lauritsen Kjølner i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Feighet

Feighet er en egenskap med viljen, som ytrer seg i å gå for langt i å unnvike alle farer og ubehag. 
Beskyldning for feighet er berettiget når det foreligger en plikt til å trosse farer (for eksempel for brannmenn og leger). Ellers er det vanskelig å si om forsiktigheten går for langt, da en annen har vanskelig for å bedømme de krefter og de midler som står til en persons rådighet for å bekjempe farer. Feighetens grunn ligger i det medfødte fluktinstinkt som er en form for selvbevaringsinstinkt. Det som kan fortrenge dette instinkt er forstand, hvor godt kan en måle faren, dens konsekvenser og hvordan kan man bekjempe den, samt pliktbevisstheten og selvforaktelsen, og klare å samle sine indre krefter til å stå imot faren.
Livlig fantasi som utmaler farens innhold er egnet til å øke feighet. Derimot er et mer kaldt temperament egnet til å møte feigheten. Feighetens motsetning er mot eller tapperhet. 
Man kan skille mellom fysisk feighet foran døden, eller kroppslige smerter (for eksempel feighet foran en operasjon) og moralsk feighet foran personlige ubehag. Den senere formen er både mer vanlig og skadeligere, for eksempel hos politikeren som ikke våger å følge sin overbevisning, da han på den måten skulle kunne støte sitt parti, eller hos hverdagsmennesket, som ikke tør å handle selvstendig, og stå på sine meninger av frykt for «hva folk kan finne på å si».


== Se også ==
Dyd


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sitater om feighet ordtak.no