jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Moonlight

Moonlight er en amerikansk dramafilm fra 2016, skrevet og regissert av Barry Jenkins. Trevante Rhodes, André Holland, Janelle Monáe, Naomie Harris og Mahershala Ali. Innspillingen av filmen ble satt i gang 14. oktober 2015 i Miami i Florida. Den hadde verdenspremière under Telluride Film Festival 2. september 2016, ordinær premiere i USA 21. oktober 2016 og norgespremiere 10. februar 2017.


== Handling ==
En afroamerikansk mann sliter med å være seg selv i tre perioder av livet sitt og prøver å komme ut av skapet til sine nærmeste.


== Medvirkende ==
Trevante Rhodes som Chiron («Black»)
Ashton Sanders som Chiron som ungdom
Alex Hibbert som Chiron som barn («Little»)
André Holland som Kevin
Jharrel Jerome som Kevin som ungdom
Jaden Piner som Kevin som barn
Janelle Monáe som Teresa
Naomie Harris som Paula
Mahershala Ali som Juan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Moonlight på Internet Movie Database 
(sv) Moonlight i Svensk Filmdatabas 
(da) Moonlight i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Moonlight på Allociné 
(nl) Moonlight på MovieMeter 
(en) Moonlight på AllMovie 
(en) Moonlight på Turner Classic Movies 
(en) Moonlight på Rotten Tomatoes 
(en) Moonlight på Metacritic 
(en) Moonlight på Box Office Mojo
Nurfjellene

Nurfjellene er en fjellkjede i Hatayprovinsen lengst sør i Tyrkia. Det tyrkiske navnet er Nur Dağları, og i antikken ble den kalt Ἁμανός (Amanos). Fjellkjeden går i retning fra sør til nord parallelt med østkysten til İskenderunbukta. Den høyeste toppen er 2240 moh. Fjellkjeden er en naturlig grense mellom Kilikia og Syria. Det er to pass over fjellene, Belenpasset og Den amanske port.
Vestskråningene har mye nedbør, og orientbøk, som ikke tåler sommertørke, når sin sørgrense her. Den vokser sammen med alpespolebusk, libanonseder, hassel og vanlig blærenøtt. I nordskråninger vokser orientagnbøk sammen med trær og busker som mannaask, eik, Daphne sericea, vårkornell, Ilex colchica, balearbuksbom, barlind, alm, syrisk einer, Malus trilobata og svartfuru.Store, termikkflygende fugler kan ikke krysse vide strekninger med åpent hav. Slike arter som trekker mellom Europa og tropisk Afrika, samles ved Gibraltar og Bosporos. Fuglene som følger den østlige ruten, flyr langs Nurfjellene sammen med tyrkiske hekkefugler. Vanlige arter er hvitpelikan, svartstork, stork, vepsevåk, balkanhauk og småskrikørn. En vårdag i 1992 ble det observert 9950 individer av stork i Belenpasset.


== Referanser ==
Tottieska huset

Tottieska huset, også kalt Tessinska huset, var en bygning i Baccus-kvartalet på Skeppsbron 20 i Stockholm. Bygningen ble revet i 1901.
Huset ble opprinnelig tegnet av Nicodemus Tessin d.e. som hans eget palass og ble oppført i 1674. På 1770-tallet og senere var kjøpmannsfamilien Tottie gjennom Anders Tottie (1739-1816) eier av eiendommen. Tottie hadde sammen med kjøpmannsfamilien Arfwedson gjennom Carl Kristoffer Arfwedson (1735-1826) handelshuset Tottie & Arfwedson i bygningen. Det var da Sveriges største handelshus. Gjennom inngifte var Tottie dessuten forbundet med slekten Hebbe og Küsel, som tilhørte den såkalte Skeppsbroadeln.
I 1901 ble huset revet for å gi plass for Brandstodsbolagets hus som ble tegnet av Isak Gustav Clason. Ved utformingen av det nye huset hadde Clason Tessins formspråk som forbilde. Det nye huset ble dog høyere og uten samme harmoniske proporsjoner som sitt forbilde.Rivingen av Tessins palats har blitt kalt «vandalisme» av forfatterne av Boken om Gamla stan og årstallet 1901 og «Skeppsbrons olycksår». Samme år ble også Skeppsbron 8 revet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ohlmarks, Åke; Vera Siöcrona, Oscar Wieselgren (1953). Boken om Gamla stan: en jubileumsskrift. Stockholm: Förlagsaktiebolaget Boken. Libris 1445167
Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3). Stockholm: Prisma. Libris 7406664. ISBN 91-518-1125-1
Carlsson, Sven-Olof (1991). Stockholm: gata upp, gata ner: en fälthandbok över Stockholms byggnader, dess arkitekter samt andra kulturella miljöer i innerstaden. Malmö: S.-O. Carlsson. Libris 7448562. ISBN 91-630-0500-X


== Eksterne lenker ==
(en) Kvarteret Bacchus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sør-Odal prestegård

Sør-Odal prestegård eller Strøm prestegård ligger rett vest for Strøm kirke.
Både kirke og prestegård har røtter tilbake til middelalderen. Bygningene på prestegården er av varierende alder. Hovedbygningen fra 1818 er et laftebygg i to etasjer med stående panel utvendig. Stilen er empire. Forpakterboligen antas å være fra litt før midten av 1800-tallet, og stabburet er fra 1791. Bryggerhuset er fra 1920-årene, og en driftsbygning er oppført i 1924. Det finnes også vognskjul og smie. Gården er i drift som forpaktningsbruk.
Prestegården er regnet for å ha høy kirkelig kulturverdi. En rekke av bygningene er fredet.


== Kilder ==
Sør-Odal prestebolig hos Opplysningsvesenets fond
Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «114 Sør-Odal prestegård». Prestegårder i Norge – et utvalg. Opplysningsvesenets fond. s. 103–104. 


== Eksterne lenker ==
«Sør-Odal prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Åmot prestegård

Åmot prestegård ligger på østsiden av Koppangveien på Rena, et stykke nord for stasjonen og kirken.
Hovedbygningen ligger helt i sør på prestegårdstunet, mens driftsbygningen i øst strekker seg et stykke nordover. Vest på tunet er borgstue (sidebygning), vognskjul og forpakterbolig.
Hovedbygningen er en toetasjers tømmerbygning med utvendig panel som antas å være oppført midt på 1800-tallet. Borgstuen antas å være fra overgangen mellom 1700- og 1800-tallet. Disse to bygningene er fredet.Prestegården har i perioder vært brukt til andre formål enn prestebolig, for eksempel ungdomsklubb, og har båret preg av slitasje.Prestegården ble sist bebodd av prest i 2014, og er lagt ut for salg.


== Referanser ==


== Kilder ==
OVFs salgsprospekt for Åmot prestegård
Morten Krogstad, red. (1995). Lokalhistorisk vandring på Rena. Fortidsminneforeningen. s. 62-63. ISBN 82-90052-47-2. 


== Eksterne lenker ==
«Åmot prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Meet Joe Black

Meet Joe Black er en amerikansk spillefilm fra 1998, regissert av Martin Brest og løst basert på Death Takes a Holiday fra 1934.
Filmen ble produsert av Universal Studios og hadde premiere 13. november 1998. I hovedrollene er Brad Pitt, Anthony Hopkins og Claire Forlani. Andre roller innehas av blant andre Jake Weber, Marcia Gay Harden og Jeffrey Tambor.


== Handling ==
Døden, som tar form som en ung mann nylig skadd i en trafikk-ulykke, ber en velstående mediemogul om å være guide for å lære ham om livet på jorden. Men underveis forelsker Døden seg i sin guides datter.


== Skuespillere ==
Brad Pitt som Døden / Joe Black.
Anthony Hopkins som Bill Parrish
Claire Forlani som Susan Parrish
Jake Weber som Drew.
Marcia Gay Harden som Allison Parrish
Jeffrey Tambor som Quince. Allison Parrishs ektemann.
David S. Howard som Eddie Sloane.
Lois Kelly Miller som en kvinne fra Jamaica
Marylouise Burke som Lillian.
June Squibb som Helen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Meet Joe Black på Internet Movie Database 
(no) Meet Joe Black hos Filmfront 
(no) Meet Joe Black på NRK TV 
(sv) Meet Joe Black i Svensk Filmdatabas 
(da) Meet Joe Black i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Meet Joe Black på Allociné 
(nl) Meet Joe Black på MovieMeter 
(en) Meet Joe Black på AllMovie 
(en) Meet Joe Black på Turner Classic Movies 
(en) Meet Joe Black på Rotten Tomatoes
Jevnaker prestegård

Jevnaker prestegård (gnr. 140) ligger rett sørøst for Jevnaker kirke, på motsatt side av E16.
Prestegårdens historie strekker seg langt tilbake i tid, og gården har vært hovedbølet i et gods som med parseller og husmannsplasser kan ha utgjort så mye som 3800 mål. Det første teglverket i området var i drift fra 1776 ved prestegården.Den forrige hovedbygningen brant i 1713, og eldste del av nåværende bygning antas å være oppført like etterpå. Den er siden utvidet med en bygningsdel fra 1814 som ble satt sammen med den eldre hovedbygningen rundt midten av 1800-tallet. Hovedbygningen ble omfattende restaurert i 1931.Av andre bygninger antas bryggerhuset å være eldst. Drengstuen er fra 1906 benyttet som forpakterbolig.
Prestegården er fredet. Gårdsdriften er fradelt og solgt. I området rundt kirken og prestegården er en rekke gravhauger.


== Referanser ==


== Kilder ==
Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «154 Jevnaker prestegård». Prestegårder i Norge – et utvalg. Opplysningsvesenets fond. s. 131–132. 
Jac. Kinge (1932). «Jevnaker prestegård». Hadeland: Bygdenes historie 1. Hadelands bygdebokkomité. s. 314–317. 
Hadelands bygdebokkomité, red. (1932). Hadeland: Bygdenes historie 2. 


== Eksterne lenker ==
Jevnaker prestebolig hos Opplysningsvesenets fond
«Jevnaker prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Profumo di donna

Profumo di donna er en italiensk spillefilm regissert av Dino Risi og fotografert av Claudio Cirillo, basert på Il buio e il miele, en historie av Giovanni Arpino. Filmen hadde premiere 20. desember 1974.
I hovedrollene er Vittorio Gassman og Alessandro Momo.I 1992 ble det laget en amerikansk versjon, Scent of a Woman.


== Handling ==
En blind italiensk kaptein (spilt av Fausto Consolo) blir ledsaget av hans nye unge assistent Ciccio (spilt av Giovanni Bertazzi) som ble tildelt ham av det italienske militæret, er på vei fra Torino til Napoli for å møte en gammel kamerat av kapteinen som også ble vansiret i samme militære hendelse som kapteinen. Men det assistenten hans ikke vet, er at kapteinen planlegger å gjennomføre en selvmordspakt i Napoli sammen med sin tidligere kamerat fra militæret. 
I løpet av reisen, ber kapteinen Ciccio om å hjelpe ham med å oppdage vakre kvinner. Misfornøyd med den unge mannens beskrivelser bruker kapteinen i stedet sin nese, og påstår at han kan lukte seg frem til en vakker kvinne. I løpet av reisen har kapteinen også med seg et gammelt fotografi av sin elskede kjæreste Sara, som han ikke orket å møte etter å ha blitt vansiret og hjelpeløs.


== Skuespillere ==
Vittorio Gassman som Kaptein Fausto Consolo.
Alessandro Momo som Giovanni Bertazzi.
Agostina Belli som Sara.
Moira Orfei som Mirka.
Torindo Bernardi som Vincenzo.
Alvaro Vitali som Vittorio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Profumo di donna på Internet Movie Database 
(sv) Profumo di donna i Svensk Filmdatabas 
(da) Profumo di donna i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Profumo di donna på Allociné 
(nl) Profumo di donna på MovieMeter 
(en) Profumo di donna på AllMovie 
(en) Profumo di donna på Turner Classic Movies 
(en) Profumo di donna på Rotten Tomatoes
Aslaug Ellefsen

Aslaug Lovise Ellefsen (1919–2005) var en norsk telegrafist som var aktiv i motstandbevegelsen under andre verdenskrig. Hun var sannsynligvis den eneste norske kvinne i tjeneste som telegrafist under krigen.Sammen med ektemannen Olaf Ellefsen kom hun i kontakt med SIS-agenten Einar Johansen, som hjalp dem med å sette opp en illegal radiosender basert på Moen i Målselv. Senderen fikk kodenavnet «Venus», og var sentral i å skaffe britene værmeldinger til bruk i jakten på slagskipet «Tirpitz».11. august 1944 ble ekteparet Ellefsen arrestert i et tysk raid mot boligen deres, der de drev radiosenderen. I tyske avhør nektet Aslaug Ellefsen kjennskap til de illegale radiosendingene, og etter tre uker i fengsel i Tromsø ble hun sendt til Oslo. Hun var på det daværende tidspunkt høygravid, og ble straks overflyttet fra Gestapo-hovedkvarteret på Victoria Terrasse til Ullevål sykehus. Etter nedkomsten skulle Ellefsen egentlig bli sendt til Grini, men uten videre forklaring ble hun løslatt den 17. januar 1945 og sendt hjem til moren i Ålesund.Aslaug Ellefsen og ektemannen fikk Haakon VIIs Frihetskors og King's Medal for Courage in the Cause of Freedom for innsatsen under krigen.


== Referanser ==
Svetlana Agarwal

Svetlana Agarwal (hviterussisk: Светлана Агарвал, ofte translitterert til «Agarval») er en hviterussisk sanger fra Vitsiebsk. Agarwal ble den første hviterussiske sangeren som fremførte indisk musikk. Hun ble kjent i hjemlandet i 2010.


== Biografi ==
Agarwal gikk på musikkskole i Vitsiebsk. I løpet av skoleårene fikk hun sin interesse for indiske filmer og hun begynte å synge på hindi. I 2010 ble hun kjent da hun deltok hun på en kulturfestival i Hrodna og i 2011 deltok hun på Slavianski bazaar. I 2012 representerte hun India på Oriental bazaar i Jalta, hvor hun var en av finalistene. I 2015 var hun frontfigur i en reklamekampanje som markedsførte et indisk tannkremprodukt på det hviterussiske markedet.I 2011 ga Svetlana Agarwal ut sin første låt, den hindiske «Dil ko nahi pata», og i 2013 ga hun ut sitt første album med samme navn. I 2014 ga hun ut singelen «Anjana», med en bollywoodprodusert musikkvideo. Agarwal fremfører musikk på hindi, russisk og hviterussisk. I 2016 og 2017 skulle hun representere Hviterussland i Tyrkvisjonens sangkonkurranse, men konkurransene ble senere avlyst begge årene.
Agarwal er gift med den indiske entreprenøren og forretningsmannen Ashok Agarwal. Sammen har de en sønn.


== Diskografi ==
2013: Dol ko nahi pata


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted  (en)(ru)
Xenocallia

Xenocallia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én art.


== Utseende ==
En nokså liten, avlang, rødbrunlig trebukk. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider og en liten pigg langt bak på hver side. Bak denne er pronotum kraftig innsnørt, slik at det blir en "hals" mellom pronotum og de parallellsidige dekkvingene. 


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Bolivia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Calliini J. Thomson, 1864
Slekten Xenocallia Galileo & Martins, 1990
Xenocallia punctatissima Galileo & Martins, 1990


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog over Calliini Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Xenocallia i Encyclopedia of Life 
(en) Xenocallia i Global Biodiversity Information Facility 
Xenocallia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over noen av artene Arkivert 19. september 2016 hos Wayback Machine.
Musonius

Musonius er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én art.


== Utseende ==
Crossotini er middelsstore, kraftige, mer eller mindre brunspraglete trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum mangler en tann midt på sidekanten, men har gjerne en nær bakkanten. Disse artene er kontrastrikt spraglete i gulbrunt og svart.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Crossotini J. Thomson, 1864
Slekten Musonius Fairmaire, 1902
Musonius luctuosus Fairmaire, 1902


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 9. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Musonius i Encyclopedia of Life 
(en) Musonius i Global Biodiversity Information Facility 
Musonius – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Crossotini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Zotalemimon

Zotalemimon er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore, grå- eller brunlige trebukker. Oversiden er kledt med ganske korte hår, kraftig og tett punktert. Antennene er vel så lange som kroppen. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger eller tenner langs kanten. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre". Beina er forholdsvis korte.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Borneo i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Apodasyini Lacordaire, 1872 eller Desmiphorini
Slekten Zotalemimon Pic, 1925
Zotalemimon bhutanum (Breuning, 1975)
Zotalemimon biapicatum (Breuning, 1940)
Zotalemimon biplagiatum (Breuning, 1940)
Zotalemimon borneoticum (Breuning, 1969)
Zotalemimon chapaensis (Breuning, 1966)
Zotalemimon ciliatum (Gressitt, 1942)
Zotalemimon costatum (Matsushita, 1933)
Zotalemimon flavolineatum (Breuning, 1975)
Zotalemimon formosanum (Breuning, 1975)
Zotalemimon fossulatum (Breuning, 1943)
Zotalemimon lineatoides (Breuning, 1969)
Zotalemimon luteonotatum (Pic, 1924)
Zotalemimon malinum (Gressitt, 1951)
Zotalemimon obscurior (Breuning, 1940)
Zotalemimon posticatum (Gahan, 1894)
Zotalemimon procerum (Pascoe, 1859)
Zotalemimon puncticollis (Breuning, 1949)
Zotalemimon strandi (Breuning, 1940)
Zotalemimon subglabratum (Gressitt, 1938)
Zotalemimon subpuncticollis (Breuning, 1965)
Zotalemimon vitalisi (Pic, 1938)


== Kilder ==
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.
Liste over slektene (Desmiphorini)
Cermabycidae.org - Apodasyini


== Eksterne lenker ==
(en) Zotalemimon i Encyclopedia of Life 
(en) Zotalemimon i Global Biodiversity Information Facility 
Zotalemimon – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri Arkivert 19. september 2016 hos Wayback Machine.
Ites

Ites er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, røde eller gule og svarte trebukker med en meget karakteristisk kroppsform. Antennene er svarte og betydelig kortere enn kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med en rundet knøl midt på hver sidekant, svart med gule eller røde sidekanter. Dekkvingene er kraftig utvidete, ovale, bredest i midten, med dusker av svarte hår på sømmen nær scutellum og ved ytterkanten i spissen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Fransk Guyana, Ecuador, Brasil og Bolivia). Artene er sjeldne og ettertraktet blant samlere på grunn av det uvanlige utseendet.


== Systematisk inndeling ==
Det skal også finnes en hittil ubeskrevet art fra Bolivia .

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Hemilophini J. Thomson, 1868
Slekten Ites Waterhouse, 1880
Ites chaparensis Tippmann, 1960 - ofte slått sammen med Ites plagiatus
Ites colasi Lepesme, 1943
Ites plagiatus Waterhouse, 1880


== Referanser ==


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Ites i Encyclopedia of Life 
(en) Ites i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Ites – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ites – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Hemilophini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Leptomesosa

Leptomesosa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore trebukker, gråbrunt-spraglete. Antennene er nokså kraftige, omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet uten pigger på sidene, dekkvingene parallellsidige.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Vest-Malaysia, Thailand, Kambodsja, det sørlige Kina og Vietnam).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Mesosini Thomson, 1860
Slekten Leptomesosa Breuning, 1938
Leptomesosa cephalotes (Pic, 1903)
Leptomesosa langana (Pic, 1917)
Leptomesosa minor Breuning, 1974


== Kilder ==
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine.
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 19. september 2016 hos Wayback Machine.
(en) Leptomesosa i Encyclopedia of Life 
(en) Leptomesosa i Global Biodiversity Information Facility 
Leptomesosa – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Mesosini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Spinipocregyes

Spinipocregyes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, kraftige, brunt- eller gråbrunt-spraglete trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, de innerste leddene lange, med en tann i spissen, de ytterste leddene ganske korte og mørke. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene. Dekkvingene er parallellsidige, nær roten med spiss, hårete knøl.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Laos, Myanmar og Hainan).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Mesosini Thomson, 1860
Slekten Spinipocregyes Breuning, 1949
Spinipocregyes laosensis Breuning, 1963
Spinipocregyes nigrescens Breuning, 1949
Spinipocregyes rufosignatus Breuning, 1968
Spinipocregyes viridescens Yamasako & Befu, 2016
Spinipocregyes wenhsini Bi, 2013


== Kilder ==
Katalog med utbredelsesdata
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
Bilder av artene
(en) Spinipocregyes i Encyclopedia of Life 
(en) Spinipocregyes i Global Biodiversity Information Facility 
Spinipocregyes – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Mesosini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Obages

Obages er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Morimopsini er små til middelsstore, tettbygde trebukker, vanligvis mørke på farge. Antennene er kraftige og omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er nærmest spindelformede uten markerte skuldre. Beina er korte og kraftige.


== Levevis ==
Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra Vest-Malaysia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Morimopsini
Slekten Obages Breuning, 1939
Obages cameroni Breuning, 1972
Obages flavosticticus Breuning, 1939
Obages palparis Pascoe, 1866
Obages tuberculipennis Breuning, 1961
Obages tuberculosus Breuning, 1973


== Kilder ==
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Obages i Encyclopedia of Life 
(en) Obages i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Obages – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Obages – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Trichodorcadion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons