jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tomás Villalba

Tomás Villalba Albín (født 9. desember 1805 i Dolores, død 12. juli 1886 i Montevideo) var en uruguayansk politiker. Han fungerte som president i Uruguay fra 15. februar 1865 til 20. februar 1865.


== Se også ==
Liste over Uruguays presidenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Liste over Uruguays presidenter fra 1830 til 2005,  www.parlamento.gub.uy (spansk)
Rolf Hofmos gate (Oslo)

Rolf Hofmos gate (1-19, 18-24) er en gate på Kampen og Ensjø i bydel Gamle Oslo. Den går fra Hedmarksgata til Ensjøveien.
Gaten fikk navn i 1996 etter politikeren og idrettslederen Rolf Hofmo.
Bebyggelsen består for en stor del av boligblokker. I nr. 1-9 er blokker i sameiet Jordal terrasse. I nr. 11, 13-15 og 19-21 er tre OBOS-blokker i Rolf Hofmos borettslag (ferdigstilt 2009).


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Rolf Hofmos gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 469. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Iver Fossum

Iver Tobias Rørvik Fossum  (født 15. juli 1996) er en norsk fotballspiller som spiller for den danske klubben AaB Fodbold.Fossum debuterte for Strømsgodset borte mot Molde den 28. april 2013, en kamp de vant 2-1.Den 23. desember 2015 signerte han en fireårs kontrakt med Hannover 96 for en overgangssum på 20 millioner NOK.


== Landslaget ==
Den 29. mai 2016 fikk han sin første landskamp for Norge mot Portugal.Den 15. november 2019 scoret han sitt første landslagsmål for Norge mot Færøyene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iver Fossum – FIFA 
(en) Iver Fossum – UEFA 
(en) Iver Fossum – Transfermarkt 
(en) Iver Fossum – national-football-teams.com 
(en) Iver Fossum – WorldFootball.net 
(en) Iver Fossum – FootballDatabase.eu 
(en) Iver Fossum – Soccerway 
(en) Iver Fossum – EU-Football.info 
(no) Iver Fossum – Norges Fotballforbund 
(en) Iver Fossum – FBref
Setesvenn

I  senmiddelalderen var setesvenner menn som hadde sverget troskapsed til en stormann og tjente ham som var han en konge. Setesvennene stod for den verdslige forvaltningen av de økonomiske interessene til kirken.
Erkebiskopen hadde etter sættargjerden rett til å ha ett hundre skattefrie setesvenner, og biskopene kunne ha førti setesvenner hver. Setesvennene hadde på samme måte som adelen, full skattefrihet på sine setegårder. De var også fritatt for leidangtjeneste, men erkebiskopen kunne på selv tilkalle setesvennenne til militærtjeneste for seg.
I tjenesten som setesvenner gikk helst storbønder og representaner for adelsslekter.


== Olav Engelbrektssons setesvenner ==
I 1533 hadde erkebiskop Olav Engelbrektsson 69 setevenner:

18 i Finnmark
16 i Troms
15 i Nordland
3 i Fosen
2 på Nordmøre
1 i Romsdal
1 i Nordfjord
1 i Sogn
1 i Gauldalen
1 i Gudbrandsdalen
9 på Opplandene
2 på IslandGrunnen til at erkebiskopen hadde flest setesvenner nordpå var fordi jordegodset hadde sitt kjerneområde i Trøndelag, og siden erkebispestolen var strekt engasjert i fiskeriene og tørrfiskhandelen i Nord-Norge.


== Etter reformasjonen ==
Etter reformasjonen overtok kongen erkebiskopen sine eiendommer. Kongen lot lenene bli styrt av adelsmenn, de fleste kom fra Danmark. Setevennene fikk ingen forleninger, og de mistet således sitt økonomiske grunnlag for adelskap. Samtidig mistet kirken grunnlaget for sin økonomiske maktstilling når det verdslige organsisasjonsapparatet var satt ut av spiil.
Handelen med tørrfisk frå Nord-Norge ble overtatt av borgere fra Bergen.


== Litteratur ==
Ludvig Daae: «Den throndhjemske Erkestols Sædesvende og Frimænd», i Historisk Tidsskrift (1890)
Geir Atle Ersland og Hilde Sandvik: Norsk historie 1300–1625 Det Norske Samlaget 1999 ISBN 82-521-5545-6
Cappelens Norges historie 1977, Ole Jørgen Benedictow, red. Knut Mykland, b. 5. ISBN 82-02-03429-9
Pedro Varela

Pedro José Varela Olivera (født 22. februar 1837 i Florida, død 1906 i Montevideo) var en uruguayansk politiker. Han fungerte som den president i Uruguay fra 22. januar 1875 til 10. mars 1876.


== Se også ==
Liste over Uruguays presidenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Liste over Uruguays presidenter fra 1830 til 2005,  www.parlamento.gub.uy (spansk)
Lorenzo Batlle y Grau

Lorenzo Cristóbal Manuel Batlle y Grau (født 10. august 1810, død 8. mai 1887 i Montevideo) var en uruguayansk politiker. Han fungerte som den president i Uruguay fra 1. mars 1868 til 1. mars 1872.


== Se også ==
Liste over Uruguays presidenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Liste over Uruguays presidenter fra 1830 til 2005,  www.parlamento.gub.uy (spansk)
Ungdomslaget Ny Von (album)

Ungdomslaget Ny Von er en LP-utgivelse av Tromsø-gruppa Ungdomslaget Ny Von fra 1978. En av de mest kjente sangene på plata er «Sluttsang», også kjent som «Ellinors vise».
Plata ble utgitt med eget teksthefte, der «ungdomslaget» får presentere seg i uhøytidelige former: «-Våres konklusjon e at sannheita som regel har venstrevri». Låtene på plata har klart politisk innhold, med engasjement mot arbeidsledighet, sentralisering og fraflytting og mot oljeboring i nord.  
Medvirkende i Ny Von var Arvid Esperø, Marit Mathiesen, Svein Nymo, Ragnar Olsen og Jan-Henrik Henriksen.


== Sporliste ==


=== Side A ===
«Innfløttarrock» (tekst og melodi: Ragnar Olsen)
«Svaret mett e» (tekst: Henninge Astrup, melodi: Marit Mathiesen)
«Erling Jarl» (tekst og melodi: Ragnar Olsen)
«Oljeeventyret» (tekst og melodi: Ragnar Olsen)
«Brød og roser» (tekst: Sigve Bøe og Torstein Bugge Høverstad, melodi: Marit Mathiesen)


=== Side B ===
«Vestrevridd vise» (tekst og melodi: Ragnar Olsen)
«Sluttsang» (tekst: Ragnar Olsen, melodi: Sverre Kjelsberg)
«Gråt ikkje mamma» (tekst og melodi: Jan Torbergsen)
«Sacco og Vansetti» (tekst: Sigve Bøe og Torstein Bugge Høverstad, melodi: Marit Mathiesen)
«U. L. Ny Von» (tekst og melodi: Ragnar Olsen)
«7 år og pendlar» (tekst og melodi: Ragnar Olsen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ungdomslaget Ny Von på Discogs 
(no) Ungdomslaget Ny Von på Rockipedia
Mbaye Diagne

Mbaye Diagne (født 18. mars 1958 i Coki, død 31. mai 1994 i Kigali i Rwanda) var en senegalesisk offiser. Han er kjent for sin innsats for å redde mennesker fra folkemordet i Rwanda i 1994.


== Virke ==
Etter å ha studert ved Universitetet i Dakar, begynte Diagne å arbeide i Senegals hær.
I 1993 ble han sent til Rwanda som militærobservatør i FN-styrken UNAMIR. Militærobservatørene var ubevæpnede. Til tross for at FN-soldatene ikke hadde mandat til å gripe inn, reddet han hundrevis fra å bli drept under folkemordet som tok til tidlig i april. Blant annet reddet han de fem barna til statsminister Agathe Uwilingiyimana, som ble drept 7. april.Diagne ble selv drept da en granat avfyrt av Front patriotique rwandais slo ned ved bilen mens han var undervegs for å overlevere en melding til UNAMIRs styrkesjef Roméo Dallaire.


== Ettermæle ==
FNs sikkerhetsråd vedtok 8. mai 2014 å innføre tapperhetsutmerkelsen Kaptein Mbaye Diagne-medaljen for enestående mot for usedvanlig modig innsats i FNs fredsbevarende tjeneste. Første utdeling fant sted 19. mai 2016 da den første medaljen ble overlevert kaptein Diagnes familie.


== Utmerkelser ==
Diagne er tildelt den rwandiske medaljen for kamp mot folkemord. I 2005 ble han posthumt utnevnt til ridder av den senegalesiske Løveordenen.


== Referanser ==
Verkstedveien

Verkstedveien kan vise til blant annet følgende veier eller gater i Norge:

​Verkstedveien (Fredrikstad)
​Verkstedveien (Kristiansund)
​Verkstedveien (Oslo)
Verkstedveien (Ringerike)
Lilleakerveien

Lilleakerveien kan vise til følgende veier eller gater i Norge:

Lilleakerveien (Oslo)
Lilleakerveien (Sarpsborg)
Torbjørn Grytten

Torbjørn Grytten (født 6. april 1995) fra Grytastranda er en norsk fotballspiller som spiller for Brattvåg IL. Han har tidligere spilt for Aalesunds FK og fikk sin debut i Tippeligaen den 30. september 2012 mot Tromsø IL. Han har tidligere spilt for IL Norborg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torbjørn Grytten – Transfermarkt 
(en) Torbjørn Grytten – Soccerway 
(no) Torbjørn Grytten – Norges Fotballforbund 
(en) Torbjørn Grytten – FBref
John Lammetun

John Lammetun (født 22. mars 1931 i Oslo) er en norsk organist og komponist. Lammetun tok høyere organisteksamen i 1950 og debuterte i 1954. Han var organist i ulike kirker i Oslo fra 1950 og i Uranienborg kirke fra 1970. Han ble lærer ved Musikkonservatoriet i Oslo i 1953 og lektor ved Norges musikkhøgskole i 1973, førsteamanuensis fra 1975. Lammetun har gitt orgelkonserter, vært aktiv som korleder, samt komponert kirkemusikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Egen side på blogspot.no
Skøyenbrynet (Oslo)

Skøyenbrynet (1A-31, 2-10) er en vei på Godlia i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Stordamveien til Solåsveien.
Navnet ble vedtatt i 1938. Veien har villabebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skøyenbrynet». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 514. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Skøyenkneika (Oslo)

Skøyenkneika  er en vei på Nordre Skøyen i bydel Østensjø i Oslo. Det er en bratt og smal gangsti gjennom villabebyggelse fra Thygesons vei til Skøyenbakken. Dette er over tunnelen med Store ringvei.
Navnet ble vedtatt i 1927. 2 er eneste nummer i bruk.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skøyenkneika». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 514. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Skøyenkroken (Oslo)

Skøyenkroken (1-11, 2-6) er en vei på Skøyenåsen i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Haakon Tveters vei til Skøyenåsveien.
Navnet ble vedtatt i 1955 og har sammenheng med husmannsplassen Krogen (under Nordre Skøyen), som lå ved krysset med Skøyenåsveien. Mye av bebyggelsen er OBOS-blokker.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skøyenkroken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 514. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Skøyenstubben (Oslo)

Skøyenstubben  er en vei på Heggeli i bydel Ullern i Oslo. Den går som blindvei sørvestover fra Monolitveien.
Navnet ble vedtatt i 1940.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skøyenstubben». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 515. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Masbate City

Masbate City (offisielt City of Masbate) er en by på Filippinene. Den er administrativ hovedstad for provinsen Masbate i regionen Bicol og har 95 389 innbyggere (folketelling 1. mai 2015).
Byen er inndelt i 30 smådistrikt, barangayer, hvorav 21 er klassifisert som landsbygdsdistrikt og 9 som tettstedsdistrikt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Masbate City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
National Statistical Coordination Board, Filippinene
Skøyensvingen (Oslo)

Skøyensvingen (1-11B, 2-18B) er en vei på Heggeli i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Monolitveien til Skøyenveien.
Navnet ble vedtatt i 1940.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skøyensvingen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 515. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Skøyenveien (Oslo)

Skøyenveien (1A-99, 18-38) er en vei på Heggeli og Skøyen i bydel Ullern i Oslo. Den går sørvestover fra Sørkedalsveien vest for Vestre gravlund og ender som kjørevei i en snuplass sør for enden av Guldbergs vei. Derfra er det gangveiforbindelse ned til Nedre Skøyen vei, som utgjør nedre del av løpet av den opprinnelig planlagte Skøyenveien ned til Drammensveien. En rekke av adressene i veien ligger på østsiden av denne gangveien.
Veien fikk navn i 1906 etter Skøyen gård.
Skøyen kirke ligger i nr. 43. Bebyggelsen i nr. 51-99 tilhører Øvre Silkestrå borettslag. Øvre del av veien har småhusbebyggelse (eneboliger og flermannsboliger).


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skøyenveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 515. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Skøyenåsveien (Oslo)

Skøyenåsveien (1-35, 2A-32) er en vei på Skøyenåsen i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Solbergliveien til Haakon Tveters vei.
Navnet ble vedtatt i 1958. Veien har for en stor del blokkbebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skøyenåsveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 515. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Gil Andersen

Gil Andersen (av og til feilstavet Anderson) (født Gulbrand Andersen, 27. september 1879 i Horten, Norge, død 26. juli 1935 i Logansport, Indiana, USA) var en norsk-amerikansk racerfører som ble nummer to i USA-mesterskapet i 1915.


== Biografi ==
Gil Andersen ble født 27. september 1879 i Horten, Norge og var en av åtte søsken. Gudbrand utvandret til USA da han var 15 år gammel. Han bodde først i Chicago, men flyttet senere til Indianapolis og begynte å jobbe for bilfabrikken Marion. Han fikk amerikansk statsborgerskap i 1915.Andersen startet sin racingkarriere som mekaniker for Matheson-bilene tidlig på 1900-tallet. Han konkurrerte i de første seks Indianapolis 500-løpene, fra 1911 til 1916. I løpet i 1911 var alle kjørerne unntatt Gil Andersen amerikanske statsborgere. En av hans store seire var i 1913 Elgin Road race, som han vant med en gjennomsnittshastighet på 71 km/t. I 1915 holdt Gil Andersen en snittfart på 165 km/t i et stort hurtigløpsstevne i Sheepshead Bay i New York, og slettet dermed alle tidligere verdensrekorder i hurtigløpskjøring. Samme år kjørte han også inn til tredjeplass i Indianapolis 500, samtidig som han ble nummer to sammenlagt i det amerikanske mesterskapet i racing.
I 1928 satte han en ny amerikansk fartsrekord, da han oppnådde 106,52 mph (171 km/t) i en Stutz Blackhawk på den oppmålte milen på Daytona Beach, Florida.
Andersen arbeidet som ingeniør for Stutz Motor Company. Stutz var i drift fra 1911 til 1935. Gil Andersen også var en av grunnleggerne av Revere Motor Company. Revere Motor Company er en nedlagt produksjonsbedrift av luksusbiler som var i drift fra 1918 til 1926.
Andersen var i 1915 på julebesøk i Horten, og måtte være tilbake i USA 8. februar, «da automobilsæsongen begynder paany». Andersen besøkte aldri Horten igjen.
Gil Andersen døde 26. juli 1935 i Logansport, Indiana i en alder av 55 år.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gil Andersen – racing-reference.info 
(en) Gil Andersen – Driver Database 
Gil Andersen, Extended driver stats (ChampCarStats.com)
The ReVere Motor Company
Stutz Club
Mine resepter

Mine resepter er en norsk portal for elektroniske resepter på nettjenesten helsenorge.no. Det overordnede formålet med portalen er å lage en felles landsomfattende tjeneste hvor pasienter og andre brukere kan få oversikt over gyldige resepter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Steinheim an der Murr

Steinheim an der Murr er en by i Baden-Württemberg. Byen tilhører Landkreis Ludwigsburg og har i overkant av 12 000 innbyggere.
Steinheim an der Murr er kjent som funnstedet for steinheimskallen i 1933. Hodeskallen er 250 000 år gammel og er det tredje eldste funn av oldtidsmennesker i Europa.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Steinheim an der Murr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Juana de Ibarbourou

Juana Fernández Morales de Ibarbourou (født 8. mars 1892 i Melo, død 15. juli 1979) var en uruguayansk forfatter, feminist og poet.Hun var en av de mest populære poeter i Sør-Amerika.


== Bibliografi ==
Las lenguas de diamante (1918/1919)
Raza salvaje (1920)
Cántaro fresco (1920)
Raíz salvaje (1922)
Ejemplario (1927)
La rosa de los vientos (1930)
Loores de Nuestra Señora (1934/1935)
Chico Carlo (1944)
Los sueños de Natacha (1945).
Perdida (1950)
Azor (1953)
Mensaje del escriba (1953)
Romances del destino (1955)
Oro y tormenta (1956)
Canto rodado (1958)
Obras completas (1968).
Juan Soldado (1971)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Juana de Ibarbourou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi (spansk)
Otto Schoetensack

Otto Karl Friedrich Schoetensack (født 12. juli 1850 i Stendal i provinsen Sachsen i kongeriket Preussen, død 23. desember 1912 i Ospedaletti i Liguria i Italia) var en tysk antropolog og paleontolog.
Han er kjent for sin vitenskapelige artsbeskrivelse av underkjeven fra Mauer som tilhørende heidelbergmennesket. Han var forretningsmann og grunnlegger av en kjemisk bedrift; etter at han trakk seg tilbake fra forretningsdriften begynte hans virke som forsker. 


== Publikasjoner ==
Der Unterkiefer des Homo heidelbergensis aus den Sanden von Mauer bei Heidelberg. 1908. Leipzig: Wilhelm Engelmann.


== Referanser ==
Nicolai Nissen (1664–1717)

Se også faren, Nikolaj NissenNicolai Nissen (født 1664, død 26. februar 1717) var en dansk embedsmann og godseier, og krigskommissær i Jylland fra 1711.
Han var sønn av krigskommissær, landsdommer og godseier Nikolaj Nissen, og arvet farens to gods Lerbæk og Rugballegaard. I 1695 skjøtet han Lerbæk over til broren, krigskommissær og etatsråd Herman Lorentz von Nissen, som ble adlet i 1710. Han bosatte seg deretter på nabogodset Rugballegaard.
I 1684 ble han kapitelsfogd i domkirkefogderiet Grødersby. Han ble utnevnt til kanselliråd i 1705. Under den store nordiske krig var han 1709–1710 krigskommissær for den danske armé i Skåne under forsøket på å gjenerobre landsdelen fra Sverige. I 1711 ble han krigskommissær for Jylland, et embede hans far hadde hatt tidligere.
Nicolai Nissen var gift med Elisabeth Sophie Høeg (Banner-Høeg) (1669–1739), datter av Gregers Ulfstand Høeg til Vang Hovedgård og Birgitte («Birthe») Kaas, og barnebarn av krigshelten og lensherre over Lister Jørgen Kaas. De hadde 19 barn, men 11 døde som småbarn. Av deres barn var sønnen Nicolai von Nissen (1692–1772) infanterikaptein i Norge, Christian Ditlev Nissen (1701–1775) var kanselliråd, Gregers Høeg Nissen (1709–1773) var guvernør i den danske kolonien St. Croix i Det karibiske hav og Lorenz Nissen (1713–1765) var plantasjeeier på St. Croix, før han flyttet hjem til Danmark og ble brygger i København. Nicolai Nissens eldste sønn Nicolai von Nissen hadde én datter, Andrea Jaspara Nissen, som var gift med sorenskriver i Øvre Telemark Hans Paus. En lang rekke av deres etterkommere fra 1751 frem til vår tid er oppkalt med navnet Nicolai Nissen, bl.a. kirurg Nikolai Nissen Paus og grosserer Nicolay Nissen Paus.


== Litteratur ==
Harald Nissen og Gunnar Brun Nissen, Slekten Nissen fra Bov sogn i Sønderjylland, Trondheim, 1978, s. 26–27.
Tonight I Could Fall in Love

Tonight I Could Fall in Love er en sang skrevet av Richard Gower som ble spilt inn og gitt ut på singel med Suzi Quatro i 1985. Singelen kom på 140.-plass i Storbritannia.
Arena Zagreb

Arena Zagreb er en flerbrukshall beliggende i den sørvestre delen av Zagreb i Kroatia. I arenaen arrangeres det blant annet ishockey, håndball, friidrett, basketball, konserter, utstillinger, kongresser og messer. Bygningen inneholder også et kjøpesenter.
Publikumskapasiteten er 15 200 ved ishockey- og håndballkamper, 16 500 ved basketballkamper og 18 680 ved konserter.
Arenaen ble bygget i 2007–2008 og åpnet 27. desember 2008. Kostnaden var på 89 millioner euro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arena Zagreb – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Arena Zagreb offisielt nettsted
Urmage

Urmagen eller urtarm, i medisinsk terminologi archenteron, er den første strukturen som dannes i fosterutviklingen, som man finner igjen i det voksne dyret. Urmagen forblir mage/tarmsystemet i det nye dyret. Hos nesledyr og kammaneter vil urmagen forbli magen i det voksne dyret uten ytterligere endringer. Hos protostome dyr vil urmunnen forbli munn og en ny åpning i motsatt side av dyret vil danne anus, mens hos deuterostome dyr vil den nydannede poren bli munn, slik at strømmen av næring gjennom gjennom magen går motsatt vei.


== Dannelse ==
Urmunnen dannes ved gastrulasjonen, der blastula-stadiet blir trykket inn slik at den danner et skålformet foster med et dobbelt lag med celler. Kanten av skåla vil trekkes sammen og etter hvert danne urmunnen, og det indre hulrommet vil utgjøre urmagen.
Cellene som utgjør urmagen vil bli endoderm i det nye individet, og vil være opphav til slimhinnene som dekker mage, tarm, lunger og innsiden av indre kjertler.


== Referanser ==
Lussinatt

Lussinatt, også kalt lussi langnatt, løssilangnatta, lucienatt, lucianatta, midtvinternatta, luciakvelden og annet, er ifølge nordisk folketradisjon natta mellom 12. og 13. desember, det vil si natta før luciadagen da lussimesse (latin festum Lucie virginis) ble holdt til minne om den katolske og ortodokse helgenen sankta Lucia (død 304). Luciadagen har fra 1850-tallet særlig blitt markert i Sverige, etter hvert også i Norge, blant annet med luciabrud og luciatog for barn. Merket på den gamle norske primstaven er et lys, et bål eller en flamme eller et beger.Ifølge den gamle, romerske julianske kalenderen, som kom til Norge på 1200-tallet, falt lussinatt på vintersolverv og ble derfor regnet som årets lengste og mørkeste natt, også etter at datoene ble forskjøvet da den gregorianske kalenderen overtok fra 1700. I en blanding av folkelige, katolske og førkristne skikker ble natta etter hvert også regnet som årets farligste; i Norden har natta vært forbundet med mye overtro og onde makter i en kamp mellom lys og mørke.Navnet Lucia, som betyr «den lysende» etter det latinske ordet lux («lys»), ble i Norge også kalt Lussi. Seinere kan navnet også ha blitt knyttet til djevelnavnet Lucifer («lysbringeren»). Slik oppsto trolig den uhyggelige, kvinnelige vetten Lussi som passet på at førjulsskikkene og fristene ble fulgt, og som kunne komme med «lussiferda» eller «lussireia», et nattlig spøkelsesritt på samme måte som «åsgårdsreia» i jula. Ved lussimesse regnet en med at juletida tok til. Om grovarbeidet med tresking og spinning ikke var ferdig, baking og brygging til jul ikke var godt igang og folk ikke lot arbeidet hvile denne natta, kunne Lussi og hennes ridende trollfølge fare over hustakene, skremme med fæle ansikter mot ruta, rase ned skorsteinspipa, gjøre hærverk og skade mennesker og dyr. Det var derfor viktig at folk holdt seg inne denne kvelden og natta. Dette var også den eneste natta i året da dyra kunne snakke med hverandre. Perioden ble også kalt «de sterke døgn» eller «dyre døger». For å verne seg kunne en tegne kors av tjære eller skjære kors inn over alle dører og vinduer på gården. Gjenstander av stål og levende lys kunne også gi beskyttelse.


== Se også ==
Lussi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om «Lussinatt - Luciadag - Lussimesse» i Randi Ekrems Primstaven : tradisjonar og merkedagar (1992) side 28