jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Apriona

Apriona er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Store (30-60 millimeter), gulbrune trebukker. Kroppen er ganske mørk, men ofte tett kledt med gulaktig bestøvning. Pronotum har en kraftig pigg på sidene. Dekkvingene har en pigg på "skuldrene", som er rettvinklede, dekkvingene smalner jevnt av bakover. Ves roten er det en del små, blanke, svarte knøler. Antennene er kraftige, omtrent så lange som kroppen hos hunnene, noe lengre hos hannene.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Batocerini Lacordaire, 1869
Slekten Apriona Chevrolat, 1852
Apriona ammiralis Breuning, 1935
Apriona aphetor (Newman, 1842)
Apriona brunneomarginata (Breuning, 1948) - ofte plassert i en slekt for seg, Parapriona
Apriona buruensis Ritsema, 1898
Apriona chemsaki Hua, 1986
Apriona cinerea Chevrolat, 1852
Apriona cylindrica Thomson, 1857
Apriona elsa Kriesche, 1919
Apriona flavescens (Kaup, 1866)
Apriona germari (Hope, 1831)
Apriona hageni de Jong, 1936
Apriona irma Kriesche, 1919
Apriona jakli Jiroux, 2011
Apriona jossoi Jiroux, 2011
Apriona juheli Jiroux, 2011
Apriona marcusiana Kriesche, 1919
Apriona minettii Jiroux, 2011
Apriona moratii Jiroux, 2011
Apriona multigranula Thomson, 1878
Apriona neglecta Ritsema, 1911
Apriona neglectissima de Jong, 1936
Apriona nobuoi Breuning & Ohbayashi, 1966
Apriona novaeguineae Gilmour, 1958
Apriona pascoei Gilmour, 1958
Apriona paucigranula Thomson, 1878
Apriona punctatissima (Kaup, 1866)
Apriona rixator (Newman, 1842)
Apriona rugicollis Chevrolat, 1852
Apriona sublaevis Thomson, 1878
Apriona submaculosa Pic, 1917 - ofte plassert i slekten Anapriona
Apriona swainsoni (Hope, 1840)
Apriona teocchii Jiroux, 2011
Apriona tigris Thomson, 1878
Apriona trilineata Chevrolat, 1852
Apriona tuberosicollis Fuchs, 1961
Apriona unidentata (Pic, 1936) - ofte plassert i slekten Anapriona
Apriona vagemaculata Breuning, 1948


== Kilder ==
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Apriona i Encyclopedia of Life 
(en) Apriona i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Apriona hos NCBI 
(en) Kategori:Apriona – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Apriona – detaljert informasjon på Wikispecies
Main Island

Main Island er hovedøya i Willisøyene som ligger like utenfor vestkysten av Sør-Georgia. Den er om lag 3 kilometer lang og 550 meter høy. Den ble oppdaget i 1775 av en britisk ekspedisjon under James Cook, og kartlagt av Discovery Investigations i perioden 1926-1930. Den fikk dette navnet fordi den er hovedøya (som heter «main island» på engelsk) i øygruppen.


== Referanser ==
The Scheen

The Scheen er et norsk progressivt rock- og metallband som ble opprettet i 2012 av Atle Pettersen, Robin Ognedal, Joachim Strøm Ekelund, Nickolas Main Henriksen og Rein Blomquist.
Bandet er et femkløver fra Skien med base i Oslo. Bandnavnet henspiller på den lokale uttalen av bynavnet Skien. 


== Medlemmer ==
Atle Pettersen
Robin Ognedal
Joachim Strøm Ekelund
Nickolas Main Henriksen
Rein Blomquist


== Diskografi ==


=== Album ===
2014: The Scheen (Utgitt 21. februar 2014)


=== Singler ===
2014: City Lights
2014: RUN
2013: I am I


== Eksterne lenker ==
The Scheen på Artistpartner.no
The Scheen på Spotify
Willeybreen

Willeybreen er en isbre med store bresprekker nord for Creswick Peaks i Palmer Land, som flyter vestover fra Creswick Gap og ut i George VI Sound. Den ble navngitt av UK Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) etter Lawrence E. Willey, som var geolog i British Antarctic Survey (BAS) ved stasjonene på Fossil Bluff og Stonington Island, 1966–69 og 1973, og som fikk Polarmedaljen for sin tjeneste for Antarctic Survey i 1976.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Corner Nunatak

Corner Nunatak eller Corner Peak er en nunatak i det nordøstlege hjørnet av Miller Range i Antarktis, mellom Nimrodbreen og Marshbreen. Den  ble navnsatt av den nordlige geolog-gruppen fra New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition (1961–62).


== Referanser ==
Henry Bay

Henry Bay er en liten bukt i østenden av Sabrina Coast i Antarktis med Henry Islands som ligger vest i bukten. Bukta ble kartlagt fra flyfoto tatt av U.S. Navy Operasjon Highjump (1946-47), og ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter Wilkes Henry, en sjøkadett på sluppen «Vincennes» under US Exploring Expedition (1838-42) under løytnant Charles Wilkes.


== Referanser ==


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Landry Bluff

Landry Bluff er en fjellskrent i Cumulus Hills, som ligger like nord for munningen av Logiebreen, der denne møter Shackletonbreen. Den ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Edward J. Landry, en meteorolog i US Antarctic Research Program (USARP) som overvintret ved Byrd-stasjonen i 1963 og ved Amundsen-Scott-stasjonen i 1965.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Landry Bluff» (innhold fra Geographic Names Information System).
Paleolimnologi

Paleolimnologi er studiet av innsjøenes historie, hvordan de utvikler seg over tid og hvilken informasjon de kan gi om miljøet rundt seg. Faget er en del av paleoøkologien, og benytter fysiske, kjemiske, geologiske og biologiske data til å rekonstruere historien til særskilte sjøer og områdene rundt.
Mye av paleolimnologien dreier seg om å analysere sediment fra bunnen. Som regel tar en såkalte kjerneprøver som en kikker nærmere på i etterkant. I disse finnes det pollen, avfallsprodukter fra levende organismer og fossile planter og dyr.
Kulturbyrået Mesén

Kulturbyrået Mesén er et norsk frittstående byrå som jobber med kunst- og kulturprosjekter i offentlige rom. Byrået har vært en privat aktør i kunstfeltet siden 1999 og har kontor i Oslo.
Kulturbyrået Mesén er mest kjent for arbeidet med Rom for kunst på Oslo S - en kunstsatsning i Norges mest besøkte bygg med ca.150.000 besøkende daglig.Byrået jobber hovedsakelig med temporære kunstprosjekter i byrom, eksempelvis:

«Fredsveggen» ved Nobels Fredssenter
Skulpturen «Evergreen»  på havnepromendaen i Oslo (ved Havnelageret)
«Fornebu – avtrykk av tid»  på FornebuByrået har gjennomført kunstprosjekter med kunstnere som:
Tom Sandberg, A K Dolven, Marianne Heske, Jan Christensen, Shwan Dler Qaradaki, Nina Strand, Christine Istad, Jonas Bendiksen


== Litteratur ==
«Rom for kunst 2001-2011» Ansvarlig utgiver: Kulturbyrået Mesén  ISBN 978-82-998887-0-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
«100 meter med byggegjerde-kunst» (Budstikka), 15. januar 2016
«Hvem fortjener Oslo bys arkitekturpris?» (Akersposten), 15. mars 2016
«Stien lades om dagen og skinner gjennom små ledlys om natten» Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine. (Aftenbladet) 25. februar 2015
Balustrade

Balustrade (fra fransk, men med utgangspynkt i gresk βαλαύστιον / balaustion = granateplebomstring og det derav avledede italienske balaustro, fornorsket baluster) er et rekkverk eller dekorativt arkitektonisk element laget av flere balustre som står på et felles fundament. Øverst er balustraden som oftest avsluttet med en håndlist.
De kan brukes både innen- og utendørs, og kan ofte danne brystning eller rekkverk langs kanten av gulv eller terrasse eller langs broer og trapper. Balustrader er ofte av stein eller mur, men kan også være av tre eller metall.

		
		
		
		
		
		


== Kilder ==
«Balustrade» (14. februar 2009), Store norske leksikon. Henta 31. januar 2014.
Misnomer Point

Misnomer Point er et isfritt nes som stikker 400 meter vestover fra nordvestkysten av Alfatar Peninsula på Robert Island i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis og på østsiden av innløpet til Carlota Cove. Området ble besøkt tidlig på 1800-tallet av selfangere som opererte fra Clothier Harbour.
Neset har fått navn i forbindelse med et tidligere feilskrevet navn, da det feilaktig ble identifisert på kart som «Cornwall Point» en variant av navnet som opprinnelig ble gitt til den nærliggende øya Cornwall Island, som en først trodde var et nes. «Misnomer» er et engelsk ord for misvisende begrep.
Neset ligger 1,9 km øst-nordøst for Fort William, 2,7 km sør-sørøst for Cornwall Island, 900 meter sør for Onogur Islands, 3,55 km sør-sørvest for Hammer Point og 3,23 km nord-nordvest for Debelyanov Point.


== Se også ==
Alfatar Peninsula
Robert Island
Robert von Keudell

Robert von Keudell (født 27. februar 1824 i Königsberg i Østpreussen i Tyskland, død 26. april 1903 i Königsberg in der Neumark) var en tysk diplomat. Han var i sitt ekteskap med en datter av hertug Ernst av Württemberg far til Walter von Keudell.


== Liv og virke ==
Robert von Keudells foreldre var major Leopold von Keudell (1769–1831) og hans hustru Wilhelmine von Hartmann (1789–1848). Hans morfar var generalmajor Gottfried Ludwig Matthias von Hartmann.
Keudell var regjeringsråd i Breslau. I 1863 kalte Otto von Bismarck ham til tjenestegjøring i det prøyssiske utenriksdepartementet. I 1870 ble han geheimelegasjonsråd. 
Keudell var personlig venn av Franz Liszt og selv en utmerket pianist.
Han utgav memoarverket Fürst und Fürstin Bismarck, Erinnerungen aus den Jahren 1846-1872 (1901).


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Günter Richter: «Keudell, Robert v..» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 11, Duncker & Humblot, Berlin 1977, ISBN 3-428-00192-3, s. 560 f. (digitalisering).
Helge Dvorak: Biographisches Lexikon der Deutschen Burschenschaft. Band I: Politiker. Teilband 3: I–L. Heidelberg 1999, S. 83
Briefwechsel Robert und Clara Schumanns mit Korrespondenten in Berlin 1832 bis 1883, hrsg. von Klaus Martin Kopitz, Eva Katharina Klein und Thomas Synofzik (= Schumann-Briefedition, Serie II, Band 17), Köln: Dohr 2015, S. 307–317, ISBN 978-3-86846-028-5
(sv) Keudell, Robert von i Nordisk familjebok (2. utgave, 1910)
Paramacrotoma

Paramacrotoma er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Store (30-55 millimeter), brunlige biller. Kroppen er avlang, dekkvingene parallellsidige og flere ganger så lange som pronotum. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er trapesformet, mye bredere enn langt, med tenner langs ytterkanten, bakhjørnet er trukket ut til en spiss. Dekkvingene har opphøyde lengderibber, men disse er ofte ganske utydelige.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved, utviklingstiden er flere år.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige og østlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Macrotomini
Slekten Paramacrotoma Ferreira & Veiga Ferreira, 1952
Paramacrotoma dimidiaticornis (Waterhouse, 1884)
Paramacrotoma gardneri (Gilmour, 1954)
Paramacrotoma kolbei (Lameere, 1903)
Paramacrotoma scabridorsis (White, 1853)
Paramacrotoma seydeli Bouyer, 2017


== Kilder ==
Prioninae of the World - Macrotomini [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Paramacrotoma i Encyclopedia of Life 
(en) Paramacrotoma i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paramacrotoma hos NCBI 
Paramacrotoma – detaljert informasjon på Wikispecies
Seticeros

Seticeros er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Store (ca. 40 mm), avlange og litt flate, brune til svarte trebukker. Antennene er lange og tynne, kortere enn kroppen. Hodet er forholdsvis kort og bredt, med nyreformede fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt og forholdsvis flatt, med rundede sider, svært tett og kraftig punktert. Dekkvingene er store og noe flate (dekker nesten alltid bakkroppen), skuldrene rundede, tett og kraftig punkterte, hver dekkvinge med tre lengderibber.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika (registrert fra Costa Rica, Colombia og Bolivia).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Callipogonini Lameere, 1904
Slekten Seticeros Perger & Santos-Silva, 2010
Seticeros aquilus (Thomson, 1865)
Seticeros granulocephalus Ramirez-Santos et al., 2011
Seticeros tunupai Perger & Santos-Silva, 2010


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Callipogonini [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Seticeros i Encyclopedia of Life 
(en) Seticeros i Global Biodiversity Information Facility 
Seticeros – detaljert informasjon på Wikispecies
Francisco Lázaro

Francisco Lázaro (født 21. januar 1891, død 15. juli 1912 i Stockholm) var en portugisisk friidrettsutøver.


== Sommer-OL  1912 ==
Lázaro var den første portugisiske maratonløperen og flaggbæreren under et OL.Som alle idrettsutøverne på den tiden var Lázaro en amatør, og han arbeidet opprinnelig som snekker på et bilverksted i Lisboa. Før han deltok under Sommer-OL 1912 i Stockholm hadde han vunnet tre maraton i hjemlandet.Lázaro var den første idrettsutøveren som døde i en olympisk konkurranse, etter at han kollapset på 30-kilometersmerket under maratonløpet. En trodde først at dødsårsaken var en alvorlig uttørring på grunn av den høye temperaturen, men senere ble det oppdaget at Lázaro hadde dekket store deler av kroppen med voks for å hindre å bli solbrent. Voksen hadde hindret svetten hans i å komme ut, noe som bevirket en alvorlig kroppsvæske-elektrolystisk ubalanse.Romanen The Piano Cemetery av den portugisiske forfatteren José Luís Peixoto er basert på historien til Francisco Lázaro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Francisco Lázaro – Olympics.com 
(en) Francisco Lázaro – Olympedia 
(en) Francisco Lázaro – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
The Boy Who Knew Too Much

The Boy Who Knew Too Much er et album av Mika som ble utgitt 21. september 2009 på plateselskapet Casablanca Records i USA og Polydor i England.


== Bakgrunn ==
Mika jobbet sammen med produsent Greg Wells, som produserte hans debutalbum Life in Cartoon Motion. Albumet ble skrevet i Olympic Studios i London som begynte i juni 2008. I september 2008 flyttet han til Rocket Carousel Studios i Los Angeles, hvor albumet ble innspilt. Mika beskriver albumets tema som en terapi med bakgrunn i tenårene. I motsetning til hans første album, som inneholdt et «uskyldig eventyr», beskriver Mika dette albumet som «gotiske Tim Burton-fantasier».Albumet ble opprinnelig gitt tittelen We Are Golden. I et intervju den 20. juli 2009 på BBC Radio 1 fortalte Mika at han vurderte å endre navnet på albumet, fordi han ønsket noe som var litt mer latterlig.


== Sporliste ==
«We Are Golden»
«Blame It On The Girls»
«Rain»
«Dr. John»
«I See You»
«Blue Eyes»
«Good Gone Girl»
«Touches You»
«By The Time»
«One Foot Boy»
«Toy Boy»
«Pick Up Off The Floor»
«Lover Boy»
«Lonely Alcholic»


== Personale ==
Mika – vokalist, piano, Keyboard instrument, bakgrunnsvokalist, fiolinAndre musikere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Boy Who Knew Too Much på Discogs 
(en) The Boy Who Knew Too Much på MusicBrainz 
(en) The Boy Who Knew Too Much på Spotify 
(en) The Boy Who Knew Too Much på AllMusic 
The Boy Who Knew Too Much av Mika på Spotify
Bankbuss

Bankbuss var en buss som var innredet for å fungere som bankfilial og som kjørte rundt til grissgrendte bygder, for at innbyggerane skulle slippe å reise inn til nærmeste tettsted for å få utført banktjenester. Tidligere var det mange bankbusser i Norge, men flere ble lagt ned i 2000-årene. Den siste bankbussen drevet av Luster Sparebank, ble lagt ned i mars 2008. Sparebanken Sogn og Fjordane la ned sitt bankbusstilbud i desember 2011.Bankbusser ble erstattet av nye tjenester som betalingskort, brevgiro, nettbank og liknende.


== Historie ==

Det er antatt at det første busskjøretøyet som var innredet som bankfilial i Europa, var introdusert av Aalborg Bys og Omegns Sparekasse i Danmark i november 1947.
Dette fulgt til at flere land skulle følge etter, og den første norske bankbussen kom i 1953 da Bergens Privatbank sendt ut en buss med radiokommunikasjon som gjorde det mulig å ha telefonforbindelse med hovedkontoret. Ved slutten på 1950-tallet tok flere bank den nye bussen i bruk for å komme ut på den spredte bebyggelse ute på landet, deriblant Skjeberg Sparebank i Sarpsborg, Østfold fra 1959.
Et eksempel er Marker Sparebank i indre Østfold, som i 1961 kjøpt inn en Commer buss og satt den i virksomhet på fire bankruter - Kasbo-Halvorsrud, Kallak-Børresrud, Klund-Kroksund og Strømsfoss-Kvisler skole. Den var simpelt sendt ut som et mobilt banklokale med samme tjenestetilbud som en sparebank.
Selv om bankbussen har blitt avviklet i Norge, er den fremdeles i virksomhet i mange land på flere kontinenter som «bankmobile» eller «mobile bank branches». 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Willy Møller; Marker Sparebank 125 år utgitt 1977 i Sarpsborg


== Eksterne lenker ==
En bankbuss ….
Den siste bankbussen på film
Potakafjorden

Potakafjorden er en 15 km lang, isdekket fjord på nordsiden av Thurston Island like øst for Starr Peninsula. Den ble først skissert etter flyfoto tatt under U.S. Navy Operasjon Highjump i desember 1946. Den ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter dr. Louis H. Potaka, militærlege ved Byrd-ekspedisjonen, 1933-35.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Potaka Inlet» (innhold fra Geographic Names Information System).
CD Tondela

Clube Desportivo de Tondela er en portugisisk fotballklubb fra byen Tondela i Viseu-distriktet i Portugal. Klubben ble stiftet 6. juni 1933. Den 24. mai 2015 rykket CD Tondela for første gang opp til Primeira Liga.


== Sesonger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
The Origin of Love

The Origin of Love er det tredje studioalbumet av Mika. Albumet ble utgitt i 17. september 2012 av plateselskapet Casablanca Records.


== Sporliste ==


=== US Versjon ===
«Origin of Love»
«Lola»
«Stardust»
«Make You Happy»
«Underwater»
«Overrated»
«Kids»
«Love You When I'm Drunk»
«Step With Me»
«Popular Song»
«Emily»
«Heroes»
«Celebrate» med Pharrell Williams
«Make You Happy»


== Eksterne lenker ==
(en) The Origin of Love på Discogs 
(en) The Origin of Love på MusicBrainz 
(en) The Origin of Love på Spotify 
(en) The Origin of Love på Spotify 
(en) The Origin of Love på AllMusic 
The Origin of Love av Mika på Spotify
Finsta

Finsta er et tettsted i Norrtälje kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 244 innbyggere.


== Referanser ==
Aramis Range

Aramis Range er én av tre fjellkjeder i Prince Charles Mountains i Mac. Robertson Land i Australias kravområde i Antarktis. Den ligger 20 kilometer sørøst for Porthos Range og strekker seg om lag 60 km i retning sørvest-nordøst. Den ble først besøkt i januar 1957 av Australian National Antarctic Research Expeditions (ANARE) med det sørlige laget ledet av W.G. Bewsher, som navnga fjellkjeden etter en figur i Alexandre Dumas-romanen De tre musketerer, den mest populære boken på reisen.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Filip Bøe

Filip Bøe (født 30. august 2000) er en norsk friidrettsutøver. Han innehar aldersrekorder på 100m og 200m i gutter 14 (200m) og gutter 15 (100 & 200m). Han har tatt fire medaljer under Världsungdomsspelen og seks av seks gull under Ungdoms-NM. Filip kvalifiserte seg allerede som 15-åring til U18 EM på 200m, som gikk i Georgia 2016. Bøe konkurrerer fra 100 til 200m, men det er spesielt på 200m han er sterkest. I sesongen 2014-2016 var Filip Bøe Nordens nest raskeste og blant topp ti i Europa i sin aldersklasse, både på 80, 100 og 200 meter. Han har dominert i Norge siden 2013, og har ikke tapt et eneste finaleløp i sin klasse. Etter det har ingen andre norske løpere i hans klasse vært nærmere enn 5/100 i et løp. I 2016 kom han på en 5.-plass på 100 meter i senior NM, og på en 9.-plass i U18 EM i Georgia.


== Personlige rekorder ==
Innendørs60 meter (innendørs): 7,06 – Leikvang, Norge, 2016
Utendørs60 meter: 7,21 (1) – Fana, 2015
80 meter: 9,26 (1) – Göteborg, 2015
100 meter: 10,68-Bislett, 2021
200 meter: 21,38- Bislett, 2019


== Norgesrekorder ==
100 meter: 11,12 (n/a) – Fana, 2015  Norgesrekord G 15
200 meter: 22,42 (n/a) – Gögeborg, 2015 Norgesrekord G 15
200 meter: 23, 18 (1) – Fana, 2014 Norgesrekord
80 meter: 9,26 (1) – Göteborg, 2015


== Referanser ==
CF União

Clube de Futebol União, også kjent som União da Madeira er en portugisisk fotballklubb fra Funchal på Madeira. Klubben ble stiftet 1. november 1913 som União Futebol Clube. Etter 20 år rykket klubben opp igjen til Primeira Liga i 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Clube Futebol União – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sagehen Nunataks

Sagehen Nunataks er en stort sett pyramideformet gruppe av nunataker med en høyde opp mot rundt 150 meter over østsiden av Holdsworthbreen, 5 nautiske mil nord for McNally Peak i Dronning Mauds Fjell i Antarktis. De ble kartlagt av U.S. Geological Survey (USGS) etter landmålinger og flyfotografi tatt av U.S. Navy fra 1960–64. I 1987–79 ble de besøkte av en feltgruppe fra United States Antarctic Program (USARP)-Arizona State University. De ble oppkalt etter Sagehen, maskoten til Pomona College i Claremont i California, universitetet til  Scott G. Borg, et av medlemmene i feltgruppen.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Sagehen Nunataks» (innhold fra Geographic Names Information System).
Aniline Island

Aniline Island er en liten, klipperik øy med flat topp som ligger 0,8 nautiske mil sør-sørvest for Dartmouth Point i Morenefjorden på Sør-Georgia. Øya finnes på tidligere kart, men ble navngitt av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) i 1951 etter en landmåling. Øya er oppkalt etter en kjemisk beis som ble benyttet i forberedelsen av histologisk utforskning av prøver samlet inn av FIDS.


== Se også ==
Antarktiske og subantarktiske øyer


== Referanser ==

 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Graser Nunatak

Graser Nunatak er en nunatak som er isolert utenom Hinely Nunatak 1 nautisk mil mot sørøst, 16 nautiske mil øst for Sky-Hi Nunataks i Palmer Land i Antarktis. Den ble navngitt i 1987 av Advisory Committee on Antarctic Names etter William F. Graser, en kartograf i U.S. Geological Survey (USGS) som sammen med John A. Hinely drev satellittovervåking for  USGS ved Amundsen-Scott-stasjonen, vinteren 1976.


== Referanser ==


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Segersäng

Segersäng er et tettsted i Nynäshamn kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 608 innbyggere.


== Referanser ==