jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Parmena

Parmena er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Ganske små, brunlige trebukker. Antennene er vanligvis omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er ovale uten markerte  «skuldre». Beina er forholdsvis korte og kraftige.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Slekten utmerker seg med å være nesten utelukkende utbredt i Sør-Europa, men finnes i tillegg i den asiatiske delen av Tyrkia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Parmenini Mulsant, 1839
Slekten Parmena Dejean, 1821 - eneste slekt som forekommer i Europa, det det er 13 arter
Parmena algirica Laporte de Castelnau, 1840
Parmena aurora Danilevsky, 1980
Parmena balearica Vives, 1998
Parmena balteus (Linnaeus, 1767)
Parmena bialookii Danilevsky, 2017
Parmena bicincta (Kuster, 1849)
Parmena cruciata Pic, 1912
Parmena europaea Danilevsky & Hizal, 2017
Parmena istanbulensis Danilevsky & Hizal, 2017
Parmena lukati Sama, 1994
Parmena meregallii Sama, 1984
Parmena mutilloides Pesarini & Sabbadini, 1992
Parmena novaki Sama, 1997
Parmena pontocircassica Danilevsky & Miroshnikov, 1985
Parmena pubescens (Dalman, 1817)
Parmena sericata Sama, 1996
Parmena slamai Sama, 1986
Parmena solieri Mulsant, 1839
Parmena striatopunctata Sama, 1994
Parmena subpubescens Hellrigl, 1971
Parmena unifasciata (Rossi, 1790)


== Kilder ==
Danilevsky, M.L. 2006. Systematic List of Longicorn Beetles (Coleoptera, Cerambycoidea) of Europe. [1]
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Liste over slektene
Katalog over Parmenini


== Eksterne lenker ==
(en) Parmena i Encyclopedia of Life 
(en) Parmena i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Parmena hos ITIS 
(en) Parmena hos NCBI 
(en) Kategori:Parmena – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Parmena – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoskovec, M. og Rezek, M. Cerambycidae. Longicorn Beetles of the West Palaearctic Region. Stort fotogalleri med bilder av ca. 600 arter.
Xylotoles

Xylotoles er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange trebukker, vanligvis mørke på farge, noen ganger med en viss metallisk glans. Antennene er kraftige og omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er nærmest spindelformede uten markerte skuldre, de kan ha opphøyde lengderibber. Beina er korte og kraftige.


== Levevis ==
Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.


== Utbredelse ==
Slekten er nesten endemisk for New Zealand, men i tillegg finnes noen få arter på de isolerte øyene Lord Howe Island og Norfolk Island, og én art har spredt seg til Ny-Caledonia og Fiji.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Dorcadiini Latreille, 1825 eller Parmenini
Slekten Xylotoles Newman, 1840 - kan også plasseres i
Xylotoles apicalis Broun, 1923
Xylotoles scissicauda Bates, 1874
Xylotoles segrex Olliff, 1889
Xylotoles selwyni Olliff, 1888
Xylotoles aegrotus Bates, 1874
Xylotoles apicicauda Breuning, 1943
Xylotoles costatus Pascoe, 1875
Xylotoles fasciatus Sharp, 1886
Xylotoles germanus Sharp, 1886
Xylotoles gracilis Broun, 1910
Xylotoles griseus (Fabricius, 1775)
Xylotoles inornatus Broun, 1880
Xylotoles laetus White, 1846
Xylotoles lynceus (Fabricius, 1775)
Xylotoles nanus Bates, 1874
Xylotoles nudus Bates, 1874
Xylotoles parvulus White, 1846
Xylotoles pattesoni Olliff, 1888
Xylotoles persimilis Breuning, 1940
Xylotoles pulchellus Bates, 1874
Xylotoles pygmaeus Broun, 1923
Xylotoles rugicollis Bates, 1874
Xylotoles sandageri Broun, 1886
Xylotoles traversii Pascoe, 1876


== Kilder ==
Katalog over Parmenini (inkludert denne slekten) Arkivert 23. april 2016 hos Wayback Machine.
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Xylotoles i Encyclopedia of Life 
(en) Xylotoles i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Xylotoles hos NCBI 
(en) Kategori:Xyloteles – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Xylotoles – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Xylotoles costatus
Bilde av Xylotoles sp.
Henry Bluff

Henry Bluff er et nes på sørvestsiden av innløpet til Argentina Cove og nordsiden av innløpet til Las Palmas Cove på Hurd Peninsula på Livingston Island i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis. Neset er domienrt av en monolittisk klippe som er 163 meter høy og kalt Aler Peñón ('Klippe') av forskere på den nærliggende Den spanske antarktisbasen. Området ble besøkt tidlig på 1800-tallet av selfangere som opererte fra nærliggende Johnsons Dock.
Øyen er oppkalt etter den amerikanske selskuta «Henry» med kaptein Benjamin Brunow som besøkte Sør-Shetlandsøyene i 1820-21.
Neset ligger 1,27 km sørvest for Polish Bluff, 1,39 km nord-nordøst for Salisbury Bluff og 4,96 km sør-sørøst for Ereby Point.


== Kilder ==
SCAR Composite Antarctic Gazetteer.
Lypsimena

Lypsimena er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, grå- eller brunspraglete trebukker. Disse artene er gjerne kamuflasjefargede. Antennene er nokså kraftige, gjerne lengre enn kroppen. Pronotum er rundet uten pigger på sidene.


== Levevis ==
Larvene inne i små greiner og kvister.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Amerika fra det sørlige USA sørover til Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Pogonocherini Mulsant, 1839
Slekten Lypsimena Haldeman, 1847
Lypsimena fuscata Haldeman, 1847
Lypsimena nodipennis (Burmeister, 1865)
Lypsimena proletaria (Melzer, 1931)
Lypsimena strandiella Breuning, 1943
Lypsimena tomentosa Chemsak & Linsley, 1978


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog over amerikanske Pogonocherini Arkivert 23. april 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Lypsimena i Encyclopedia of Life 
(en) Lypsimena i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Lypsimena hos ITIS 
Lypsimena – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri Arkivert 23. april 2016 hos Wayback Machine.
Herring Point

Herring Point (bulgarsk нос Херинг, ‘Nos Herring’) er et nes på nordkysten av Rugged Island utenfor vestkysten av Byers Peninsula på Livingston Island i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis på østsiden av innløpet til Hersilia Cove.
Neset er oppkalt etter den engelske kapteinen Joseph Herring på «Espirito Santo». Han startet selfangst sør for 60 °S i Antarktis ved Hersilia Cove på første  juledag 1819.
Herring Point ligger ved 4,89 km øst-sørøst for Cape Sheffield, 1,63 km øst-sørøst for Ivan Vladislav Point, 3,92 km vest for Start Point og 1,31 km nordvest for Vund Point.


== Kilder ==
Herring Point. SCAR Composite Gazetteer of Antarctica.
Qaanaaq kirke

Qaanaaq kirke er en funksjonalistisk langkirke fra 1954 i Qaanaaq (Thule), Grønland. Kirken ble innviet 21. november, kun halvannet år etter tvangsflyttingen av befolkningen fra Uummannaq. Staten hadde da også sørget for butikk, skole og sykehus på stedet.Altertavlen er et maleri spesielt utført til kirken: Jesus var opprinnelig avbildet barføtt på maleriet, men hensynet til lokal skikk gjorde at han senere ble påmalt strømper.I kirken er et J. Starup & Søn-orgel fra 1984. Det ble gitt menigheten som gave fra den nærliggende amerikanske flybasen i 1987. Dette er verdens nordligste pipeorgel.Det er normalt gudstjeneste i kirken hver søndag i tillegg til de øvrige kirkelige høytider. Gudstjenestene forrettes av presten eller en kateket.


== Referanser ==
Ahi’ezer

Ahi'ezer (hebraisk skrift אֲחִיעֶזֶר) er en religiøs moshav sentralt i Israel. Den ligger nær Lod og tilhører Loddalen regionale kommune. I 2012 hadde han et folketall på 1 &innså;850.Landsbyen ble grunnlagt den 27. juni 1950 av immigranter fra Al Bayda' i Jemen og fikk navn etter den bibelske personen Ahiezer, som var høvding for Dan-stammet i området (Fjerde mosebok 1:12; 10:25).Moshaven ble grunnlagt på jordbruksområdet til den palestinske landsbyen Al-Safiriyya.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Khalidi, Walid, All That Remains, Washington D.C.: Institute for Palestine Studies,
Anaesthetis

Anaesthetis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (5-10 millimeter), brunsvarte trebukker med gulbrune dekkvinger. Oversiden er kledt med ganske korte hår, kraftig og tett punktert. Antennene er knapt så lange som kroppen og ganske tynne. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger eller tenner langs kanten. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre", ensfargede. Beina er forholdsvis korte.


== Levevis ==
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.


== Utbredelse ==
Slekten har en spredt (ikke sammenhengende) utbredelse og er kjent fra Europa, vestlige og østlige deler av Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Apodasyini Lacordaire, 1872 eller Desmiphorini
Slekten Anaesthetis Dejean, 1835
Anaesthetis anatolica Holzschuh, 1969
Anaesthetis confossicolla Baeckmann, 1903
Anaesthetis flavipilis Baeckmann, 1903
Anaesthetis lanuginosa Baeckmann, 1903
Anaesthetis lepida Germar, 1848
Anaesthetis testacea (Fabricius, 1781)


== Kilder ==
Danilevsky, M.L. 2006. Systematic List of Longicorn Beetles (Coleoptera, Cerambycoidea) of Europe. [1]
Liste over slektene (Desmiphorini)
Katalog over artene (Desmiphorini) Arkivert 7. april 2014 hos Wayback Machine.
Cermabycidae.org - Apodasyini


== Eksterne lenker ==
(en) Anaesthetis i Encyclopedia of Life 
(en) Anaesthetis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Anaesthetis hos Artsdatabanken 
(sv) Anaesthetis hos Dyntaxa 
(en) Anaesthetis hos Fauna Europaea 
(en) Anaesthetis hos Fossilworks 
(en) Anaesthetis hos NCBI 
(en) Kategori:Anaesthetis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anaesthetis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over gruppen, arter som forekommer i Russland
Hoskovec, M. og Rezek, M. Cerambycidae. Longicorn Beetles of the West Palaearctic Region. Stort fotogalleri med bilder av ca. 600 arter.
Driopea

Driopea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, slanke trebukker med lange antenner. Pronotum er omtrent så langt som bredt uten pigger på sidene. Dekkvingene er nokså parallellsidige, med påfallende tegninger i lysgrått og brunsvart.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Papua Ny-Guinea i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Acanthocinini Thomson, 1860
Slekten  Driopea Pascoe, 1858 - 16 arter
Underslekten Driopea
Driopea clytina Pascoe, 1858
Driopea schmidi Breuning, 1971
Driopea setosa Aurivillius, 1922
Underslekten Fasciatodriopea
Driopea chinensis Breuning, 1967
Driopea griseobasalis Breuning, 1968
Driopea nigrofasciata Pic, 1926
Underslekten Inermodriopea
Driopea atronotata Pic, 1929
Driopea cyrtomera Aurivillius, 1922
Driopea delta Aurivillius, 1922
Driopea griseonotata Breuning, 1957
Driopea inermis Pascoe, 1864
Driopea nigromaculata Pic, 1926
Underslekten Luteodriopea
Driopea luteolineata Pic, 1926
Underslekten Trichodriopea
Driopea excavatipennis Breuning, 1980


== Kilder ==
Liste over artene Arkivert 13. september 2017 hos Wayback Machine.
Bildegalleri Arkivert 23. april 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Driopea i Encyclopedia of Life 
(en) Driopea i Global Biodiversity Information Facility 
Driopea – detaljert informasjon på Wikispecies
Lika gla’

Lika gla er et musikkalbum med Vestlandsfanden. Albumet ble utgitt 7. april 2014 og var det første Vestlandsfanden-albumet etter Ivar Woxmyhrs død høsten 2013.


== Sporliste ==
«Sitt heilt i ro» (Reidar Brendeland)
«Kem vil elske meg» – When Will I Be Loved (Phil Everly/Reidar Brendeland)
«Lika gla'» (Reidar Brendeland)
«Trubadur» (Reidar Brendeland)
«Bare Berg» (Andreas Berg)
«Leva igjen» (Reidar Brendeland)
«Shangri-La» (Reidar Brendeland)
«Blindpassasjer» (Reidar Brendeland)
«Arbeidsmann» (Reidar Brendeland)
«Alle mann på dekk» (Reidar Brendeland)
«Olemann» (Reidar Brendeland)


== Medvirkende ==


=== Vestlandsfanden ===
Reidar Brendeland - sang, gitar, låtskriver, produsent
Andreas Berg - gitarer, kor, komponist
Olga Kivaeva - fele, kor
Henrik Hilmersen - bass, kor
Arne Martinussen - piano, orgel, trekkspill, kor
Thomas Dulsrud - trommer, perkusjon


=== Andre medvirkende ===
Rune Rudberg - sang på Kem vil elska meg
Tom Sennerud - produsent, tekniker
Lars Egil Vågseter - steelgitar
Terje Kinn - banjo
Kai Andersen - produsent, tekniker
Pål Jensen - tekniker
Kristian Larsen - tekniker


== Kilder ==
Lika gla'
Vladimir Burtsev

Vladimir Lvovitj Burtsev (russisk: Владимир Львович Бурцев, født 17. november 1862 i Fort-Sjevtsjenko, død 21. august 1942 i Paris) var en russisk revolusjonær.
Vladimir Burtsev ble i 1886 forvist til Sibir, og derfra flyktet han til Vest-Europa. Her utgav Burtsev russiske revolosjonære tidsskrifter, De fire Russland, Byloje, og skrev på revolusjonens historie. Til tross for at Burtsev støttet samarbeide mellom sosialister og liberale, anså han den politiske revoludjonsterroren som et nødvendig kampmiddel mot det tsaristiske regime. I 1908 vant han verdensberømmelse ved sin avsløring av Jevno Azef og andre som dobbeltagenter for det russiske hemmelige politi. Etter oktoberrevolusjonen var Burtsev bosatt i Paris, der han arbeidet hardt for å få i stand en vepnet kamp mot sovjetregjeringen. Burtsev skrev flere arbeider om den russiske revolusjonsbevegelsens historie.


== Referanser ==


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok, Lund 1930
Tetraopes

Tetraopes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, nokså kraftige, brokete fargede trebukker. De fleste er farget i rødt og svart. Kroppsformen er omtrent sylindrisk.


== Levevis ==
Larvene lever i tynne, døde greiner av løvtrær. De voksne beiter på giftige planter i slekta Asclepias i gravmyrtfamilien. De bevarer giftstoffene i kroppen, har sterke varselfarger og inngår i systemer med müllersk mimikry. Koevolusjon kan ha skjedd mellom Tetraopes og Asclepias ettersom de ulike billeartene ser ut til å være spesialisert på hver sin Asclepias-art.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Nord- og Mellom-Amerika, sørover til Costa Rica.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Tetraopini Thomson, 1860
Slekten Tetraopes Dalman, 1817
Tetraopes annulatus LeConte, 1847
Tetraopes basalis LeConte, 1852
Tetraopes batesi Chemsak, 1963
Tetraopes cleroides Thomson, 1860
Tetraopes comes Bates, 1881
Tetraopes crassus Chemsak & Noguera, 2004
Tetraopes crinitus Chemsak & Noguera, 2004
Tetraopes discoideus LeConte, 1858
Tetraopes elegans Horn, 1894
Tetraopes femoratus LeConte, 1847
Tetraopes huetheri Skillman, 2007
Tetraopes ineditus Chemsak & Giesbert, 1986
Tetraopes linsleyi Chemsak, 1963
Tetraopes mandibularis Chemsak, 1963
Tetraopes melanurus Schoenherr, 1817
Tetraopes paracomes Chemsak, 1963
Tetraopes pilosus Chemsak, 1963
Tetraopes quinquemaculatus Haldeman, 1847
Tetraopes skillmani Chemsak & Noguera, 2004
Tetraopes subfasciatus Bates, 1881
Tetraopes sublaevis Casey, 1913
Tetraopes submersus (Cockerell, 1908) (fossil art)
Tetraopes termophilus Chevrolat, 1861
Tetraopes tetrophthalmus (Forster, 1771)
Tetraopes texanus Horn, 1878
Tetraopes thoreyi Bates, 1881
Tetraopes umbonatus LeConte, 1852
Tetraopes varicornis Laporte, 1840


== Referanser ==


== Kilder ==
Katalog over amerikanske Tetraopini Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine.
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Tetraopes i Encyclopedia of Life 
(en) Tetraopes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tetraopes hos Fossilworks 
(en) Tetraopes hos ITIS 
(en) Tetraopes hos NCBI 
(en) Kategori:Tetraopes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tetraopes – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over artene Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine.
David Reece

David L. Reece er en amerikansk vokalist som for alvor ble kjent for offentligheten da han ble frontmann i Accept og ga ut albumet Eat the Heat (1989) sammen med dem. Senere hadde han suksess med Bangalore Choir, særlig MTV-hiten «Loaded Gun», og har ved siden av hatt mange albumutgivelser i diverse prosjekter. Siden 2015 har han vært frontfigur i tyske Bonfire. Han lanserte i april 2016 enda et  nytt prosjekt, Reece Percudani Group (RPG), sammen med den italienske gitaristen Mario Percudani.


== Bakgrunn ==
Reece var med i Dare Force, et band som gjorde seg bemerket på rockescenen i Minneapolis og Saint Paul, men sluttet før de ga ut plater. Han ble derimot gjenforent med dem i 2006, og ga ut EP'en World Run Amuck.Reece spilte inn demoer for Sacred Child i Los Angeles, men ble erstattet av Neil Youngs søster Astrid Young før bandets eneste album Sacred Child (1987) kom ut. Demoene er lagt til som bonusspor på en gjenutgivelse av albumet fra 1998. Arbeidet med Accept ble også kortvarig, dels på grunn av manglende kommersiell suksess og dels på grunn av uoverensstemmelser mellom Reece og resten av bandet.


== Diskografi ==


=== Album ===
Accept: Eat the Heat (1989)
Bangalore Choir: On Target (1992)
Sircle of Silence: Sircle of Silence (1993)
Sircle of Silence: Suicide Candyman (1994)
Stream: Take it or Leave it (1995)
Gypsy Rose: Another World (2008)
Reece: Universal Language (2009)
Bangalore Choir: Cadence (2010)
Bangalore Choir: All Or Nothing – Live At Firefest (2011)
Reece-Kronlund: Solid (2011)
Bangalore Choir: Metaphor (2012)
Tango Down: Identity Crisis (2012)
Reece: Compromise (2013)
Tango Down: Charming Devil (2014)
EZ Livin': Firestorm (2014)
Wicked Sensation: Adrenaline Rush (2014)
Bonfire: Glorious (2015)
Bonfire: Pearls (2016)


=== Gjesteopptredener ===
Sacred Child: Sacred Child (1987) – gjenutgivelse på CD i 1998 har med demoer med Reece på vokal
Alex De Rosso: Alex De Rosso (1995) – to låter med Reece på vokal
Stream: Chasing The Dragon (2003) – samleplate der Reece medvirker på to låter
Stream: Stream (2006) – samleplate der Reece medvirker på én låt
Voices of Rock II: High & Mighty (2009) – Reece medvirker på én låt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Reece på Discogs 
(en) David Reece på MusicBrainz 
(en) David Reece på Encyclopaedia Metallum 
(en) David Reece på AllMusic
Ray Lovejoy

Ray Lovejoy (født 18. februar 1939, død 18. oktober 2001 i London i England) var en britisk filmklipper som hadde klippet cirka 30 filmer. Han samarbeidet med filmregissøren Peter Yates på mer enn seks filmer, blant annet dramafilmen Påklederen (1983) som ble nominert til flere Oscar-priser.
Lovejoy var assistenten til filmklipperen Anne V. Coates i flere av filmene hennes fra The Horse's Mouth (1958) til Lawrence of Arabia (1962). Deretter var han assistenten til Anthony Harvey på den svarte komedien Dr. Strangelove (1964), som ble regissert av Stanley Kubrick. Harvey ble senere en regissør selv, og da fikk Lovejoy jobben som filmklipper på Kubricks neste film, 2001: En romodyssé (1968). Kubrick hyret inn Lovejoy igjen for skrekkfilmen Ondskapens hotell (1980).
Filmkritikeren Stephen Prince har beskrevet Lovejoys arbeid i 1980-årene: «Ray Lovejoy klippet Stanley Kubricks 2001: En romodyssé (1968), og han jobbet igjen med Kubrick på Ondskapens hotell. Her leverte han en film med en ny type -- mer anspent, mer illevarslende -- tekstur enn hva den staselige science fiction-filmen har. Lovejoy viste også at han var flink til å gi en film blockbustereffekt. Klippingen i Aliens beholdt oppfølgerens narrative moment med en fart og spenning som forgjengeren ikke hadde. Klippingen i Batman pyntet på filmens gapende fortellingsproblemer ved å fare forbi dem.»I 1987 ble han nominert til Oscar for beste filmklipp for arbeidet på Aliens (1986). Han døde av hjerteinfarkt 18. oktober 2001.


== Filmografi ==
Regissøren til hver film er lagt til i parentes.

2001: En romodyssé (Kubrick-1968)
A Day in the Death of Joe Egg (Medak-1972)
The Ruling Class (Medak-1972)
Frykten er mitt våpen (Tuchner-1972)
Ghost in the Noonday Sun (Medak-1973)
Side by Side (Beresford-1975)
Never Too Young to Rock (1975)
Ondskapens hotell (Kubrick-1980)
Krull (Yates-1983)
Påklederen (Yates-1983)
Sheena (Guillermin-1984)
Eleni (Yates-1985)
Aliens (Cameron-1986)
Suspect (Yates-1987)
Homeboy (Seresin-1988)
The House on Carroll Street (Yates-1988)
Batman (Burton-1989)
Mister Frost (Setbon-1990)
Let Him Have It (Medak-1991)
Year of the Comet (Yates-1992)
A Far Off Place (Salomon-1993)
Monkey Trouble (Murri-1994)
Rainbow (Hoskins-1996)
Mrs. Munck (Ladd-1995)
The Last of the High Kings (Keating-1996)
Inventing the Abbotts (O'Connor-1997)
Lost in Space (Hopkins-1998)
Running Free (Bodrov-1999)
The Quickie (Bodrov-2001)
Vacuums (Cresswell og McNicholas-2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ray Lovejoy på Internet Movie Database 

(sv) Ray Lovejoy i Svensk Filmdatabas 
(da) Ray Lovejoy på Filmdatabasen 
(da) Ray Lovejoy på Scope 
(fr) Ray Lovejoy på Allociné 
(en) Ray Lovejoy på AllMovie 
(en) Ray Lovejoy hos The Movie Database
Gertrud Rasks kirke

Gertrud Rasks Kirke er en hvit, luthersk betongkirke i Julianehåb (Qaqortoq), Sørgrønlands største by.


== Historie ==
På grunn av befolkningsveksten i Julianehåb kunne den gamle Vår Frelsers kirke ikke lenger betjene byens menighet, og Den danske kirke besluttet derfor å oppføre en ny kirke. Kirken ble bygget i perioden mai 1972 til juli 1973 og innviet den 8. juli 1973. Kirken er oppkalt etter Gertrud Rask, misjonæren Hans Egedes kone.


== Oppførelse og interiør ==
Kirken ble tegnet av arkitekten Ole Nielsen, og er oppført i ren betong og har også et betongalter. Motivet på altertavlen er basert på floraen i Sørgrønland.
Kirken har et 10-stemmers orgel bygd av Frobenius Orgelbyggeri i 1973.


== Referanser ==