jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Per Gustav Schøyen

Artikkelen er om diplomaten Per G. Schøyen (født 1924). Se annet sted for Per Schøyen som var mangeårig informasjonsdirektør i norske Esso fra 1980-tallet, eller direktør Per Schøyen i karosserifirmaet Per Schøyen A/S (nedlagt i 1973).Per Gustav Schøyen (født 22. februar 1924 i Modum) er en tidligere norsk ambassadør.
Han begynte i Utenriksdepartementet i 1948 og var stasjonert ved konsulatet i New York City som sekretær, allerede fra 1945. Senere var han attaché og ambassadesekretær ved Norges ambassade i Moskva, Sovjet.  Så var han i Paris som ambassadesekretær ved Norges delegasjon til OECD, en sammenslutning av oljeproduserende stater.  På 1960-tallet var han blitt byråsjef.  Fra 1967 til 1973 var han  ministerråd ved Norges ambassade i Bonn, Tyskland, men ble i 1973 beordret til å være handelspolitisk forhandler. Schøyen fikk en St. Olavs Orden og gikk i 1976 på Forsvarets høgskole.  Han innledet i 1977 fire år ved Norges ambassade i Singapore som ambassadør for Norge, foruten å bli utnevnt til generalkonsul i byen Bandar Seri Begawan som er hovedstad i sultanatet Brunei. Det ble imidlertid på høsten 1980 kjent at han ble stilt til disposisjon.  Etterpå ble han heller underdirektør fra 1981 til 1987, da han flyttet til Hamburg i Vest-Tyskland for å være generalkonsul. Han sluttet i jobben i 1992.


== Referanser ==
En høstmørk vei og du og jeg

«En høstmørk vei og du og jeg» er en sang som ble spilt inn og gitt ut på singel med Wenche Myhre i 1964. Den ble gitt ut av banan-Matthiessen og Trygg Trafikk.


== Referanser ==
Vi har en tulle med øine blå

«Vi har en tulle med øine blå», egentlig «Tulla», er en sang skrevet av Margrethe Munthe til melodien «Normandssang» («Blandt alle Lande») av Hans Matthison-Hansen. Sangen ble først utgitt i første bind av hennes sangverk Kom skal vi synge!, som først utkom i 1905. Den ble seinere gjengitt i Nordahl Rolfsens Lesebok for Folkeskolen.


== Teksten ==
Vi har en tulle med øine blå,
med silkehår og med ører små,
           og midt i fjese’
           en liten nese
           så stor som så —.Så bløt som fløiel er hennes kinn,
og hun er deilig og tykk og trinn,
           med dukkehender
           og to små tenner
           i munnen sin.
Og hun kan bite i sine tær,
og hun kan danse foruten klær,
           og hun kan spise
           og stå og vise
           hvor stor hun er.
Og Tulla rusker i pappas hår,
og ler og vinker til den som går,
           og baker kake
           og lar oss smake
           på alt hun får.
I baljen plasker hun, kan du tro!
Vi hører aldri hun skriker no’.
           Nei, jamen skulde
           du se vår tulle,
           hvor hun er god!


== Innspilninger (utvalg) ==
Sangen er spilt inn av en rekke artister:
I 1965 ga den svenske kvartetten Family Four ut sangen på singelplate.
En versjon med kronprinsesse Sonja, Wenche Myhre og Birgit Strøm (som Titten Tei) ble spilt inn på Momarkedet i 1976. Singelen lå 10 uker på VG-lista og fikk 2.-plass som beste plassering.
Karin Krog spilte den inn i 1994.
Mari Maurstad synger den på albumet I barneværelset med Margrethe Munthe (1995).
Liv Kristine synger den på albumet Deus Ex Machina (1998)


== Referanser ==
Heinz Starke

Heinz Starke (født 27. februar 1911 i Schweidnitz i Schlesien, død 31. januar 2001 i Bonn) var en tysk politiker (FDP, senere CDU). Han var fra 1961 til 1962 Tysklands finansminister.
Starke tok juridisk og statsvitenskapelig utdannelse. Han var medlem av NSDAP før 1945. Han tjenestegjorde som reserveoffiser i infanteriet under andre verdenskrig, til sist som kaptein. Han tjenestegjorde både på østfronten og vestfronten.Han gjorde seg til talsmann for middelklassens interesser, særlig i eiendomsspørsmål og var dessuten tilhenger av europeisk integrasjon. Som finansminister arbeidet han sterkt mot en økning i det offentlige forbruk og mot skatteøkninger. Han trådte sammen med de øvrige FDP-ministrene ut av regjeringen som følge av Spiegelaffæren. Senere kom Starke som følge av sitt næringsliberale syn i konflikt med den sosial-liberale krets i sitt parti. Det førte til at han i 1970 gikk over til CDU. Han beholdt imidlertid sin plass i Forbundsdagen og dessuten i Europaparlamentet helt til 1980.


== Referanser ==
Lavschlesisk

Lavschlesisk eller Schlesisk tysk (lavschlesisk: Schläsche Sproache/Schläs'sche Sproche, tysk: Schlesisch) er en dialektgruppe innenfor tysk, som tales i den historiske regionen Schlesien. Dialektgruppen er idag nesten utdødd. I 1945 omfattet den omkring 7 millioner mennesker, Ethnologues rapport fra 2013 opererer med et tall på 23,000.Schlesien ble mot slutten av middelalderen en del av det tysk-romerske rike, og fikk med tiden et flertall av tysktalende. Etter andre verdenskrig ble området stort sett innlemmet i det sørvestlige Polen, mens mindre deler ble innlemmet i den nordøstlige delen av Tsjekkia og det østlige Tyskland.  


== Referanser ==
Bahco

Bahco er et svensk selskap som eies av det svenske selskapet SNA Europes flaggskip AB. Bahco er et ledende varemerke av verktøy som selges over hele verden, og har produsert mer enn 100 millioner skiftenøkler.
I 1862 grunnla Göran Fredrik Göransson Högbo Stål och Jernwerks AB i Sverige for å produsere stål av høy kvalitet. I 1886 begynte de med produksjon av sagblader til brukere over hele verden. Samme året startet Johan Petter Johansson sitt firma Enköpings Mekaniska Verksted. Han var en kreativ håndverker med mange patenter. Han oppfant rørtangen i 1888 og tok sitt neste patent i 1891, den aller første skiftenøkkelen. Han hadde til sammen 118 patenter.
I 1916 kjøpte Berndt August opp firmaet Enköpings Mekaniska Verksted fra Johan Petter Johanson og ble en del av firmaet BA Hjort & Co som skapte navnet Bahco.


== Kilder ==
http://www.bahco.com/no/bahco_history.html Arkivert 9. august 2014 hos Wayback Machine.
http://www.bahco.com/no/company.html Arkivert 9. august 2014 hos Wayback Machine.
http://www.bahco.com/no/fish_and_hook_story.html Arkivert 9. august 2014 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Bahco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Benjamin Skiaker Myrstad

Benjamin Skiaker Myrstad (født 21. oktober 1994) var leder i Elevorganisasjonen for perioden 2014/2015. Han ble valgt på Elevorganisasjonens landsmøte, Elevtinget. Tidligere har han vært leder i Elevorganisasjonen i Østfold. Han gikk på videregående opplæring på Kirkeparken videregående skole i Moss. Han studerte samfunnsøkonomi ved Universitetet i Oslo.


== Referanser ==
Stanley (selskap)

Stanley er et selskap som produserer for det meste håndverktøy. Stanley ble grunnlagt i 1843 av Frederick T. Stanley i en liten butikk i New Britain, Connecticut i USA.


== Historie ==
Frederick T. Stanley startet en liten butikk i 1843 og produserte hengsler, skruer og andre jern produkter. I 1857 startet Fredericks fetter, Henry Stanley en linjal- og tommestokkbedrift og i 1920 slo disse bedriftene seg sammen. I 2010 slo Stanley og Black & Decker seg sammen.


== Kilder ==
http://www.stanleyworks.no/our-company


== Se også ==
Black & Decker
Nils Einar Aas

Nils Einar Martin Aas (født 30. august 1966) er en norsk idrettsleder og tidligere skøyteløper. Han var generalsekretær i Norges Skøyteforbund fra oktober 2010 til januar 2014. Fra januar 2014 var han salgsdirektør i Aker BioMarine Antarctic, før han i august 2016 ble administrerende direktør i gjenvinningsselskapet Retura Norge. Den 26. mai 2021 ble han ansatt som generalsekretær i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité, en stilling han tiltrådte 15. september samme år. Aas er utdannet siviløkonom fra Handelshøyskolen BI.
Aas har også sittet i styret til UN Global Compact Norge.


== Meritter, skøyter ==


=== Internasjonale mesterskap i hurtigløp på skøyter ===
Allround-VM på skøyter deltatt ett VM.
Heerenveen 1987.Beste resultat 35.-plass sammenlagt i Heerenveen 1987.Junior-VM på skøyter deltatt i ett JVM. 

Røros 1985 i sammenlagt.beste resultat 22.-plass sammenlagt i Røros 1985.


=== Sammenlagt i Verdenscupen ===
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nils Einar Aas – Speedskatingbase.eu 
(en) Nils Einar Aas – SpeedSkatingNews.info 
(en) Nils Einar Aas – SpeedSkatingStats.com
Black & Decker

Black and Decker er et selskap som holder til i USA og er verdens største innen verktøy og tilbehør. Selskapet er markedsleder i USA og blant verdens største innen kjøkkenmaskiner.


== Historie ==
S. Duncon Black og Alonzo G. Decker startet et lite verksted i Baltimore i Maryland i USA på starten av 1900-tallet og vokste etterhvert mer, så de valgte å kalle bedriften sin for The BLACK+DECKER™ Manufacturing Company. I 1917 fikk Black and Decker patent på pistolgrepet og utløserbryteren på boremaskinen, så fabrikken fikk et 12 000 kvadratmeter stort gulv i Towson i USA. I 1992 kom det nye sortimentet av DeWalt industri produkter og ble et stort selskap av el-verktøy.  I 2010 valgte Black and Decker og Stanley slå seg sammen for å bedre verktøy og logistikk.


== Se også ==
Stanley Works
Boremaskin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Black & Decker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Black & Decker: Om selskapet
Skipsfjordelva

Skipsfjordelva er ei elv på Vannøya i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Elva er 10,9 km lang, og har et nedbørfelt på 30,35 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,21 m³/s.Elva har sitt utspring i et fjellskar over Dalbotnen sør for Storvatnet (84 moh.), helt øverst i Skipsfjorddalen. Fra Storvatnet renner elva mot nord, gjennom det myrlendte landskapet i den flate dalbunnen. Elva munner ut innerst i Skipsfjorden.
Nesten hele nedbørfeltet ligger innenfor Skipsfjord landskapsvernområde.


== Referanser ==
Det gule toget

Det gule toget (fransk: le Train Jaune , katalansk: Tren Groc), også kalt Ligne de Cerdagne, er navnet på toget på jernbanestrekningen sør i Frankrike som går fra Villefranche-de-Conflent til Latour-de-Carol. Det offisielle navnet på banen er Ligne de Villefranche - Vernet-les-Bains à Latour-de-Carol, som henspiller på endestasjones navn. Navnet «Det gule toget» kommer av fargen på toget: gult og rødt, som igjen kommer fra det katalanske flagget.
Den 62,5 kilometer lange strekningen har sitt høyeste punkt 1593 meter over havet på stasjonen Bolquère-Eyne, som er den høystliggende jernbanestasjonen i Frankrike
Toget drives av ei strømskinne som drives av et vannkraftverk på elva Têt.


== Bygginga av bana ==
Bygginga av jernbanen startet i 1903, og delen fra Villefranche til Mont-Louis var ferdig i 1910. Deretter på-fulgte strekningen fra Mont-Louis til Bourg-Madame, som var ferdig 29. juni 1911, og banen helt fram til Latour-de-Carol sto ferdig i 1927. Den 6. august kjørte det første toget inn på jernbanestasjonen på Latour-de-Carol.


== Hovedbyggverk ==

Blant de forskjellige byggverkene langs linja er to viadukter klassifisert som historiske monumenter på grunn av sin arkitektoniske og tekniske viktighet. Begge muliggjør krysning av elva Têt. 18 kilometer fra Villefranche er Pont Séjourné, som er ei 236,7 meter lang bru i stein. Ytterligere sju kilometer bort er den 253 meter lange Pont Cassagne (også kjent som Pont Gisclard). Denne brua er den eneste hengebrua som fortsatt er i drift i det franske jernbanenettet.


== Tognettverk ==
Ligne de Cerdagne er koblet sammen til jernbanenettet på begge endestasjonene sine. På jernbanestasjonen i Villefranche i øst er det direktekorrespondanse til Perpignan. I vest, på jernbanestasjonen i Latour-de-Carol - Enveitg, møtes tre forskjellige sporbredder: ligne de Cerdagne, som har meterspor; det franske jernbanenettet (ligne de Portet-Saint-Simon à Puigcerda, linja fra Portet-Saint-Simon til Puigcerda) hvis sporbredde er 1435 mm; samt det iberiske jernbanenettet (ligne de Ripoll à Latour-de-Carol, linja fra Ripoll til Latour-de-Carol), som har en sporbredde på 1668 mm.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mémoires de l'Académie de Nîmes, IXe série, Tome LXXXVII (2014). Académie de Nîmes. s. 115-130.
VM i strandhåndball 2004

Verdensmesterskapet i strandhåndball 2004 ble arrangert fra 27. til 30. november 2004 i El Gouna i Egypt. Dette var det første Verdensmesterskapet i strandhåndball som ble arrangert. 
VM var felles for kvinner og menn, og det deltok 8 kvinnelag og 9 herrelag.


== Kvinner ==


=== Sluttstilling ===
Russland slo Tyrkia 2-1 i finalen.


== Menn ==


=== Sluttstilling ===
Egypt slo Tyrkia 2-1 i finalen, og Russland slo Kroatia 2-1 i bronsefinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
IHF - I Men's and Women's Beach Handball World Championships 2004 - Fixtures and Results
IHF - Oversikt over VM 2004 - 2010
Asiamesterskapet i strandhåndball for menn 2011

Asiamesterskapet i strandhåndball for menn 2011 ble arrangert 1. - 6. oktober 2011 i Muskat i Oman. Dette var det tredje Asiamesterskapet i strandhåndball for menn. 
5 lag deltok, og de spilte round robin (alle mot alle). Qatar og Oman hadde like mange poeng etter round robin, dermed ble mesterskapet avgjort med shootout, der Qatar vant. Qatar og Oman ble kvalifisert til VM i strandhåndball 2012. 


== Herrer ==


== Eksterne lenker ==
IHF - Qatar and Oman qualified for the 2012 Beach Handball World Championships
Jens Kjell Otterbech

Se annet sted for presten Jens Otterbech (1868–1921)Jens Kjell Otterbech (født 2. september 1933 på Hisøy ved Arendal) er en norsk økonom og tidligere norsk ambassadør.Etter handelsutdannelse tilsvarende siviløkonom fra det sveitsiske Handels-Hochschule St. Gallen i 1959, fikk han midlertidig tilsettelse i Utenriksdepartementet og tok utenriksdepartementets aspirantkurs. Fra 1963 har han arbeiddet i utenrikstjenesten bl.a. med særlig vekt på eksportspørsmål. Han har vært Norges ambassadør til Singapore, til Sør-Afrika og til Vietnam. 


== Posteringer ==
blant annet Militærmisjonen i Berlin, Norges ambassade i Haag, Nederland og ambassaden i Genève
1974–1978 ambassadesekretær ved Norges ambassade i Paris, Frankrike
1978–1980 byråsjef i UD, Oslo
1981–1986 permisjon fra UD, jobbet som ekspedisjonssjef i 2. avdeling i Handels- og skipsfartsdepartementet.
1986–1992 ambassadør ved Norges ambassade i Singapore.Sideakkreditert til Bandar Seri Begawan som er hovedstaden i sultanatet Brunei, såvel som til Rangoon, hovedstaden i Burma, og forsøkte i 1991 forgjeves å få kontakt med nobelprisvinneren Aung San Suu Kyi (født 1945) så hun kunne reise til Oslo for å motta medaljen.1992–1996 ambassadør til Norges ambassade i Pretoria, Sør-Afrika.Otterbech ble første ambassadør etter den årelange handelsblokaden mot Sør-Afrika, da Norge kun hadde hatt et generalkonsulat i Cape Town å vise til.
Sideakkreditert til Maseru i Lesotho og Mbabane i Swaziland1996–2000 ambassadør ved Norges ambassade i Hanoi, Vietnam


== Utgivelser ==
Die Bedeutung des Flugzeuges für den Fremdenverkehr und die Wandlungen im europäischen Fremdenverkehr unter seinem Einfluss, St. Gallen, 1958.


== Referanser ==
«Najaden» (1897)

«Najaden» er en fullrigger bygget i 1897. Skipet er innkjøpt fra Halmstad i Sverige som museumsskip, og har hjemmehavn ved Isegran i Fredrikstad. Skipet er nær urørt fra byggeåret, og har for eksempel aldri hatt installert motor og har fungert som museumsskip siden 1938. Det er ca 48 m langt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Najaden (ship, 1897) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cecil B. DeMille

Cecil Blount DeMille (født 12. august 1881 i Ashfield i Massachusetts, død 21. januar 1959 i Los Angeles) var en amerikansk filmprodusent og -regissør. Han var en pionér i Hollywood med en lang karriere der han regisserte 61 stumfilmer og 19 lydfilmer, blant annet flere svært populære storproduksjoner basert på historier fra Bibelen.  DeMille regnes som en uvanlig effektiv filmforteller og markedsfører og en hovedrepresentant for den kommersielle filmindustrien.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Cecil B. DeMille var sønn til en nederlandsk far og en jødisk mor som var født i England. Han ble født i Massachusetts der foreldrene freierte, men vokste opp i Washington i Nord-Carolina. Da han var tolv år gammel døde hans far, og hans mor forsørget da familien ved å grunnlegge og drive en pikeskole og dessuten et teaterselskap. Da den spansk-amerikanske krig brøt ut i 1898 meldte DeMille seg som frivillig, men fikk avslag, ettersom han var mindreårig.


=== Arbeid og filmer ===
DeMille begynte karrieren som skuespiller i morens teatersellskap i 1900, men gikk senere over til å skrive manus og regissere for teaterscenen. Han debuterte med filmen The Squaw Man i 1914. I 1923 kom The Ten Commandments, hans første store episke film bygd på bibelske fortellinger. Filmen fikk god kritikk og ble en stor økonomisk suksess for filselskapet Paramount. 
DeMille ble siden kjent for overdådige produksjoner med sterk publikumsappell. Cleopatra fra 1934 var den første filmen hans som ble nominert til Oscar for beste film. Høydepunktet i karrieren begynte med Samson and Delilah i 1949, hans tredje bibelske epos, som fikk rekordartet framgang. Han ble nominert til Oscar for beste regi for første gang for Verdens største show (The Greatest Show on Earth), et sirkusdrama fra 1952 som fikk prisen for beste film og beste manus. 
Hans siste og mest berømte film, De ti bud (The Ten Commandments) fra 1956, skal være den sjuende mest innbringende filmen hittil i filmhistorien.DeMille mottok en mengde andre utmerkelser, deriblant en æres-Oscar, Gullpalmen og Irving G. Thalberg Memorial Award. Han var også første mottaker av Golden Globe Cecil B. DeMille Award, en filmpris oppkalt etter ham selv. 
DeMille døde av hjertesjukdom 77 år gammel i januar 1959.


== Filmografi (utvalg) ==

1919 – Hvorfor bytte egtemand?

1934 – Cleopatra

1942 – Urent farvann

1952 – Verdens største show

1956 – De ti bud


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cecil B. DeMille – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cecil B. DeMille – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cecil B. DeMille på Internet Movie Database 
(sv) Cecil B. DeMille i Svensk Filmdatabas 
(da) Cecil B. DeMille på Filmdatabasen 
(fr) Cecil B. DeMille på Allociné 
(en) Cecil B. DeMille på AllMovie 
(en) Cecil B. DeMille hos Turner Classic Movies 
(en) Cecil B. DeMille hos Rotten Tomatoes 
(en) Cecil B. DeMille hos The Movie Database 
(en) Cecil B. DeMille hos Internet Broadway Database 
(en) Cecil B. DeMille på Internet Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
Kristian Hammerstad

Kristian Hammerstad (født 6. juli 1980) er en norsk  illustratør, tegneserieskaper og animatør bosatt i Oslo. Han er utdannet ved Central Saint Martins College i England.


== Karriere ==
Etter å ha jobbet som kommersiell animatør de første årene etter utdannelse, har Kristian Hammerstad de senere årene fokusert på illustrasjon. Han har blant annet laget illustrasjoner og omslag for Penguin Books, The New Yorker, The New York Times, Las Vegas Weekly, A-magasinet og D2.  Han har også laget plateomslag og konsertplakater  . 
I 2012 ga han ut tegneserieboken Kryp. Kryp inneholdt tre serienoveller inspirert av 50- og  60-talls horrorfortellinger, men oppdatert i moderne stil . Kryp er også utgitt på fransk under tittelen Creep . 2016 kom Trigrammaton, en science fiction-tegneserie på nesten 400 sider.


== Utgivelser ==
2012 Kryp - Jippi forlag
2016 Trigrammaton - Jippi forlag


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Kristian Hammerstad i BIBSYS
Hjemmeside
Jippi forlag om Kristian Hammerstad
DeWalt

DeWalt er et amerikansk selskap som produserer verktøy for profesjonelle og halvprofesjonelle brukere. Det hele startet i 1923 da Raymond DeWalt oppfant radialarmsagen som var drevet av strøm. Sagen ble styrt etter en overhengende arm som kunne stilles inn fra 0 til 45° slik at emnet kunne kappes på tvers. Sagen var forgjengeren til den elektriske gjærsagen. I 1992 ble DeWalt kjøpt av Black & Decker. I dag produserer DeWalt boremaskiner, kapp- og gjærsager, bordsirkelsager, sirkelsager, el-høvler og stikksager til både håndverkere og hobbyfolk.


== Se også ==
Black & Decker
Stanley 
Gjærsag


== Eksterne lenker ==
Dewalt: Om oss
Dewalt: Historie
John Collett Postumus Elieson

John Collett Postumus Elieson (født 21. februar 1810 i Rygge, død 27. mai 1876 på Toten) var en norsk prokurator, embedsmann og stortingsmann, sønn av Peter Elieson.
Elieson ble student i 1828 og cand. jur. i 1832. Deretter ble han ansatt i finansdepartementet fra 1834, og fungerte 1836-39 som sorenskriver i Øvre Telemarks østfjeldske distrikt. Fra 1839 til 1859 var han underrettsprokurator i Drammen. I denne perioden var han ordfører i byen i flere år.I hjembyen var han knyttet til den radikale opposisjonen rundt Sylvester Sivertson og støttet Marcus Thrane.Elieson representerte Drammen på Stortinget i fem perioder; 1845,1848, 1854,
1857 og 1859.I 1845 var han blant annet sekretær i Odelstinget og i lovkomiteen. Både i 1848 og 1854 var han sekretær i Stortinget. I 1854 var han også formann i justiskomite nr. 1. Han var president i Odelstinget 1857 og 1859-60, visepresident i 1858, formann i protokollkomiteen i 1859-60.I 1858 innstilte regjeringen Elieson som ny amtmann i Buskerud, men utnevnelsen ble stoppet av kronprinsregent Karl IV.Året etter ble han utnevnt til sorenskriver i Toten og satt i dette embedet til han døde.


== Familie ==
Far: Peter Elieson(29. desember 1770 – 7. juni 1833)Mor: Kirsten Elieson(1770–)Søsken: Anna Dorothea Eliesen(28. august 1794 – 28. mars 1878), Petter Eliesen(1796–), Jens Christian Eliesen(1798–), Caroline Andrea Elieson(1800–), Jenny Xstiana(1802–) og Karen Warensten(1812–)Partner: Ingeborg Eivindsdatter Elieson(1817 – 3. mars 1902)Barn: Johanne Hammerstad(1832–), Kirsten Anna Jeanette Elieson(1839–), Eivind Karsten Elieson(1849–), Ingeborg Elieson(1853–) og Anne Wilhelmine Elieson(1856–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) John Collett Postumus Elieson hos Norsk senter for forskningsdata
Anne Maries vei (Oslo)

Anne Maries vei (1-17, 2A-32) går sørvestover fra Rasmus Winderens vei like ved Blindern stasjon til den møter Ivar Aasens vei ved en bro over Sognsvannsbekken.
Langs veien er det en rekke fine funkisvillaer. Bolighusene i nr. 2b, 4, 6a, 6b, 8, 10, 12, 12a, 14a, 14b og 16 (sammen med husrekken i Havna allé) er alle vernet etter plan- og bygningsloven som Verneområde Vindern II.Videre er hagene i nr. 18, 20, 22 og 24 vedtaksfredet som kulturminner, i sammenheng med den tilstøtende Villa Dammann i Havna allé 15.Nr. 16 er en trevilla oppført 1929, tegnet av arkitekt Magnus Poulsson. Nr. 18 er også en trevilla, oppført i 1931 og tegnet av arkitekt Ove Bang.Det er også fredet et stort eiketre i nr. 14B som Anne Maries vei 16/Havna allé naturminne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.