jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Beate Fredanov

Beate Fredanov (født Friedmann, 11. mai 1913 i Tsjernivtsi, Østerrike-Ungarn, i dag Ukraina, død 13. mars 1997 i Düsseldorf, Tyskland) var en rumensk skuespillerinne og universitetsprofessor fra Romania.
Hennes far hadde tatt en doktorgrad i Wien, og hun hadde tre brødre. Hun gikk på «J. Comenius»-skolen i hjembyen, en skole for jødiske barn, der hun begynte å opptre på scenen.Fra 1929 til 1933 studerte hun ved Staatsakademie für Musik und Darstellende Kunst i Wien.
Etter det spilte hun en del på Renaissancebühne ved siden av Rudolf Teubler, og hadde en rolle i en film produsert av Sascha-Film. Hun returnerte til Romania i 1933, og ble først ansatt ved teatret til Tony Bulandra, der hun debuterte i stykket Lume de hotel av Vicky Baum i 1934. I 1940, ettersom hun var jøde, fikk hun ikke opptre lenger på scenen i rumenske teatre. Sammen med Alexandru Finți og Maria Sandu opprettet hun i 1941 det jødiske teatret i București, «Teater Barașeum» (som hadde forestillinger på rumensk).
Etter krigen, i 1945, gikk hun tilbake til sitt gamle teater, «Comedia-teatret», og ble ansatt senere ved «Maria Filloti-teatret». Hun hadde roller i teaterstykker skrevet av Shakespeare, Lope de Vega, Gorkij, Schiller, Mihail Sebastian, Shaw, Clare Boothe Luce, Clemence Dane, m.fl.Fra 1947 ble hun assisterende direktør ved «Byteatret» (i dag «Lucia Sturdza-Bulandra»-teatret).Fredanov var fra 1948 til hun gikk av med pensjon professor i teatervitenskap ved Teater- og filmhøyskolen i București.I 1980-årene emigrerte hun til Vest-Tyskland.
Hun var gift med Iuliu Ghelerter, som var universitetsprofessor i medisin.


== Filmografi ==
Fii cuminte, Cristofor! (1967)
Trecătoarele iubiri (1974)
Bietul Ioanide (1980)


== Æresbevisninger ==
Ordinul Meritul Cultural, 3. klasse (1967)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Actresses from Romania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Beate Fredanov på Internet Movie Database
Arctic National Wildlife Refuge

Arctic National Wildlife Refuge er et viltreservat som ligger i det nordlige Alaska.


== Geografi ==
Reservatet har et totalt areal på ca. 76.889 km², der ca. 32.374 km² er utpekt til særskilt viltområde. Reservatet strekker seg fra Kaktovik i nord til Brooks Range-fjellene i syd.
Reservatet er habitat for ca. 45 forskjellige arter av pattedyr, 36 forskjellige fiskearter og 180 forskjellige fuglearter.Arctic National Wildlife Refuge forvaltes av United States Fish and Wildlife Service.


== Historie ==
Arctic National Wildlife Refuge ble opprettet i 1960 og omfattet da kun et mindre område.I 1977 startet man å utvinne olje ved Prudhoe Bay Oil Field ved Prudhoe Bay.
I desember 1980 ble reservatområdet utvidet med ytterligere arealer og det har deretter vokst gjennom ytterligere forstørrelser gjennom årene. I forbindelse med utvidelsen ble det bestemt at ingen fikk bo i området, med unntak for de seks familier av hvite nybyggere som allerede bodde der. Nå er det bare Heimo Korth og hans familie som er igjen.


== Referanser ==
Rustnakkedompap

Rustnakkedompap (Pyrrhula erythrocephala) er en monotypisk art i slekten dompaper (Pyrrhula), som inngår i finkefamilien (Fringillidae). Arten er utbredt i Himalaya. Ifølge IUCNs rødliste er arten livskraftig.


== Beskrivelse ==

Rustnakkedompap blir cirka 17 cm lang og veier omkring 18–27,6 g. Arten har kort og kraftig nebb og sort maske rundt nebb og øyne. Hos hannen er issen, nakken og brystet dyp oransjefarget, mens kinnene er lys rosa-oransje. Hunnen er grå fremst på issen og gulgrønn i nakken, men grå på brystet. Gumpen er hvit hos begge kjønn, og tegningene ellers som hos dompap.Arten lever i Himalaya og er vanlig fra det sørøstre Kashmir og østover til Bhutan, Nordøst-India (østover til det vestre Arunachal Pradesh) og Sørvest-Kina (til det sørøstre Xizang). I hekketiden forekommer den 2 400–4 200 moh. Den trives i lavtliggende montan og submontan nåleskog med seder, einer, furu og åpen blandingsskog av gran, bjørk, selje og rhododendron. Utenfor hekketiden finner man fuglene i et tilsvarende habitat, som gjerne også inkluderer eikeskog og typisk ligger nær elver; vanligvis i høyder over 1 500 moh, men av og til lavere, i Bhutan ned mot 800 moh.Rustnakkedompapen eter et bredt utvalg av frø, men også noe skudd, knopper, bær og små virvelløse dyr.


== Inndeling ==
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Clement (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Passeroidea
Fringillidae, finkefamilien
Fringillinae
Euphoniinae
Carduelinae
Pyrrhulini
Pyrrhula, dompaper
P. nipalensis, nymfedompap
P. waterstradti, (malaydompap)
P. leucogenis, hvitkinndompap
P. aurantiaca, oransjedompap
P. erythrocephala, rustnakkedompap
P. erythaca, mandarindompap
P. murina, asordompap
P. pyrrhula, dompap


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rustnakkedompap i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rustnakkedompap hos Artsdatabanken 
(en) Rustnakkedompap hos ITIS 
(en) Rustnakkedompap hos NCBI 
(en) Kategori:Pyrrhula erythrocephala – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pyrrhula erythrocephala – detaljert informasjon på Wikispecies
Kongenes tilbedelse

Kongenes tilbedelse kalles innen kunsten et motiv som forestiller de tre vise menn som uttrykker sin tilbedelse av det nyfødte Jesusbarnet. Innen den kristne kunst er motivet godt kjent, og mange kjente kunstnere har lage sine egne versjoner. 


== Malerier ==
Blanr kjente avbildninger av motivet kan nevnes:

Kongenes tilbedelse av Leonardo da Vinci
Kongenes tilbedelse av Filippo Lippi og Fra Angelico
Kongenes tilbedelse av Sandro Botticelli
Kongenes tilbedelse av Giotto di Bondone
Kongenes tilbedelse av Andrea Mantegna
Kongenes tilbedelse av Gentile da Fabriano
Kongenes tilbedelse av Albrecht Dürer
Kongenes tilbedelse av Pieter Bruegel den eldre
Kongenes tilbedelse av Peter Paul Rubens (han har utført tre varianter av motivet)
Kongenes tilbedelse av Diego Velázquez
De Geboorte van Christus

«De Geboorte van Christus» er et maleri, muligens malt av Hieronymus Bosch, som viser Maria og Jesusbarnet. Det er utstilt i Wallraf-Richartz Museum i Köln. Det er ukjent når bildet ble malt, men dendrokronologisk analyse tyder på at det ble malt etter 1568, og da kan det ikke være av Bosch, men muligens en kopi.


== Referanser ==
Lawfare

Lawfare (juridisk krigføring) er en form for asymmetrisk krigføring, som består i å bruke lovene og rettsapparet mot en fiende, for eksempel ved å utfordre lovligheten av militær- eller utenrikspolitikk, binde opp tiden deres, eller for å vinne en PR-seier.Det engelske ordet er et teleskopord bestående av ordene law og warfare.


== Referanser ==
Rai 2

Rai 2 og RAI 2 kan vise til:

Rai 2 – et album av D.D.E. fra 1994
Rai 2 – en italiensk tv-kanal som tilhører Radiotelevisione Italiana
Rogaland Distriktslag for Idrett

Rogaland Distriktslag for Idrett (stiftet 25. april 1919) var et organisasjonsledd under Norges Landsforbund for Idrett 
og et fellesorgan for idrett i Rogaland i perioden 1919-1940.
Rogaland Distriktslag for Idrett ble dannet sammen med 20 andre distriktslag i 1919. I 1945 ble distriktslaget slått sammen med Rogaland Arbeideridrettskrets til
Rogaland idrettskrets.


== Distriktslagets formenn ==
C. Nic. Pettersen, Viking (1919–1928)
Rasmus Waldeland, Roklubben Terje Viken (1929–1939)
Paul Ingebretsen, Viking (1939–1940)


== Idrettslag ==
I 1935 hadde distriktslaget følgende idrettslag som medlemmer:

Aakrehamn Turnforening
Aalgaard Fotballklubb
Aalgaard Turnforening
«Atle», Sportsklubben
Ballklubben «Brodd»
Brusand Fotballklubb
Bryne Fotball-lag
Bryne Idrottslag
Bryne Turnlag
Buøy Turn- og idrettslag
Sportsklubben «Djerv 1919»
Egersunds Idrettsklubb
Egersunds Svømmeklubb
Egersunds Turnforening
Figgjo Turn- og Idrettslag
«Frøya», Sportsklubben
Ganddal Idrettslag
Haugesunds Ballklubb
Haugesunds Cykelklubb
Haugesund Idrettslag
Haugesunds Roklubb
Haugesunds Tennisklubb
Haugesund Turnforening
Hinna Idrettslag
Sportsklubben «Jarl»
Klepp Idrettslag
Kopervik Idrettslag
Kopervik Turnforening
Moi Bokseklubb
Moi Idrettslag
Fotballklubben «Nord»
Nærbø Turn- og Idrettslag
Oltedal Fotballklubb
Orre Fotballklubb
Randaberg Fotballklubb
Roklubben av 1915
Sandnes Cykelklubb
Sandnes Svømme- og Livredn.klubb
Sandnes Turnforening
Sauda Idrettslag
Sauda Tennisklubb
Sauda Turnforening
Skudesnes Fotballag
Sokndal Turnforening
Sportsklubben av 1918
Stavanger Atletklubb
Stavanger Cykelklubb
Stavanger Fekteklubb
Stavanger Idrettsforening
Stavanger Roklub
Stavanger Svømmeklubb
Stavanger Tennisklubb
Stavanger Turnforening
Stavanger Vannpoloklubb
Stavangerdamenes Svømmeklubb
«Terje Viken», Roklubben
Sportsklubben «Ulf»
Sportsklubben «Vard»
Varhaug Idrettslag
Fotballklubben «Vidar»
Vikedal Idrettslag
Idrettslaget «Viking»


== Kilder ==
Johs Melkevik (1994): Idrettens historie i Rogaland : 1919-1994
«Fortegnelse over tilsluttede idrettslag», i Norges Landsforbund for Idrett (1935): Beretning 1. juni 1933 - 30. juni 1935, s. 137-179.
Octagon Museum

Octagon Museum er et museum i Willemstad på Curaçao i Karibia. Museet åpnet i 1968 og huser en utstilling til minne om den søramerikanske frigjøringslederen Simón Bolívar og hans tilknytning til øya. I 1812 søkte Bolívar tilflukt på Curaçao sammen med sine søstre Juana og María Antonia. Søstrene ble huset i en åttekantet bygning ved stranden, kalt The Octagon. Bolívar selv fikk et hus på en haug med utsyn over havnen, en bygning som ikke lenger eksisterer. I 1998 ble huset søstrene bodde i restaurert av hotellet som ligger på stedet i samarbeid med Curaçao Monument Foundation og Octagon Foundation.


== Referanser ==
Marineministeriet

Marineministeriet var et dansk ministerium som ble opprettet i 1848 i forbindelse med eneveldets avskaffelse, da kollegiesystemet ble avløst av ministerialsystemet. Ministeriet tok seg av alt som direkte eller indirekte vedrørte Søværnet, og dets leder hadde tittelen marineminister. I den perioden (1905-1950) da marineministeren og krigsministeren var samme person, ble han kalt forsvarsminister.
Blant de institusjoner som hørte under Marineministeriet var Fiskeriinspektionen, Fyr- og Vagervæsenet, Lodsvæsnet, Redningsvæsenet, Søkortarkivet, Meteorologisk Institut, Hirsholmene, Nyboder, Holmens kirke, Christiansø og Søkvæsthuset.
I 1905 ble marineministerfunksjonen lagt ned til fordel for en felles forsvarsminister som under seg hadde de to ministerier: Marineministeriet (flåten) og Krigsministeriet (hæren). Begge ministeriene fortsatte imidlertid som selvstendige ministerier under administrativ ledelse av hver sin direktør frem til sammenslåingen av de to ministeriene og opprettelsen av Forsvarsministeriet i 1950.


== Referanser ==
Lille-Molvik

Lille-Molvik (nordsamisk: Goškesvággi) er ei fraflyttet grend i Tana kommune i Finnmark. Den ligger på østsida av Tanafjorden, rundt 11 kilometer nord for munningen av elva Tana.


== Referanser ==
Moselva (Tana)

Moselva (nordsamisk: Čámmájohka) er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den har utspring på nordvestsiden av Hanglefjellet og renner i sørvestlig retning til munningen i Store Leirpollen, en sidefjord til Tanafjorden. Moselva er 15,9 kilometer lang.


== Referanser ==
Georg Nordrum

Georg Karelius Nordrum (født 19. september 1854 i Kristiania (Oslo), død 26. juni 1929 samme sted) var en norsk sogneprest og politiker (H). Mens han utførte sin prestegjerning, var han ordfører i Kautokeino og Nærøy.


== Liv og virke ==
Han var sønn av kjøpmann Ole Hanssen Nordrum og hustru Bertha Simensdatter Holen, begge fra Gausdal. Han tok studentereksamen som privatist i 1872 og teologisk embedseksamen i 1878. Han giftet seg i 1879 med Ebba Jevnager, datter av skreddermester Lars Olsen Jevnager, og ble samme år utnevnt til sogneprest i Kautokeino. Han gikk et tre måneders kurs i samisk hos professor Jens Andreas Friis før avreisen til Kautokeino. Georg og Ebba Nordrum kom til Kautokeino i mars 1880. Mens de bodde der, fikk Georg og Ebba Nordrum to sønner. Historiker Trond Gabrielsen anfører: «Mens Sophus Tromholt oppholdt seg i Kautokeino, oppsto en læstadiansk vekkelse ved den finske presten Aatu Laitinen, som endte med en klagesak til de finske og russiske myndighetene og en treårig rettssak der Nordrum måtte møte som vitne i Muonioniska to ganger.»Nordrum påtok seg en mengde kommunale verv i Kautokeino, fra 1881 til 1887 som ordfører. Høsten 1887 ble han utnevnt til sogneprest i Nærøy og reiste dit våren 1888. Lundring kirke var brukt som sognekirke etter at Nærøy gamle kirke brant, og Nordrum ble den siste presten som bodde på den forfalne Nærøy prestegård før han flyttet til Rørvik i Vikna omkring 1897. Vikna hadde på dette tidspunktet blitt et eget herred, men ble ikke utskilt fra Nærøy som eget prestegjeld før 1914. Nordrum var ordfører i Nærøy fra 1898 til 1904. Ved stortingsvalget i Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) i 1891 var han suppelant (varamann) for valgmennene fra Nærøy, valgt som høyremann.Til tross for at Nordrum var riksmålsmann, likte han godt salmediktningen av Elias Blix, så det hendte allerede i Nordrums tid at Blix' salmer ble sunget i Lundring kirke.I 1903 ble han sogneprest i Lardal med bolig på Lardal prestegård, men tok avskjed året etter som følge av sykdom. Han bestyrte Sandefjord sognekall frem til 1906. Han døde i Oslo i 1929, 74 år gammel, og ble gravlagt på Vår Frelsers gravlund.


== Referanser ==
Ben Smit

Ben Smit (født 1922 i Amsterdam) var en nederlandsk arkitekt som var aktiv på Curaçao. Smith tilhørte den modernistiske retningen Nieuwe Bouwen (Neues Bauen). Han søkte inspirasjon fra brasiliansk arkitektur.Smit studerte arkitektur ved Koninklijke Academie voor Schone Kunsten Antwerpen og Ecole des Beaux Arts i Lyon. Etter andre verdenskrig var han noen år på Jamaica. I 1943 kom han til Curaçao. Han etablerte i 1946 eget arkitektkontor etter noen år i offentlig sektor.  Han gikk i kompaniskap med Kees Bakker og sammen ble de to de viktigste arkitektene på øya fra 1940-årene til 1960-årene. Smit var aktiv til 1971.


== Referanser ==
Hulteniella integrifolia

Hulteniella integrifolia er en flerårig urt i kurvplantefamilien. Den ble opprinnelig beskrevet som en art i slekta Chrysanthemum, men regnes nå oftest som den eneste arten i slekta Hulteniella.
Planten har en horisontal jordstengel og blir 2–10 cm høy. Bladene er linjeformede, 4–18 mm lange og 0,8–1,2 mm brede. Blomsterkurvene sitter enkeltvis på enden av en opprett stilk og har hvite randkroner og gule skivekroner. Kurvdekkbladene er grønne i midten med en brun, halvt gjennomsiktig kant. Frukten har fem ribber og mangler fnokk. 
Hulteniella integrifolia vokser på steder med grus i høyfjell og tundra. Arten er utbredt i vestlige Nord-Amerika der den finnes i Britisk Columbia, Nordvestterritoriene, Nunavut, nordlige Québec, Yukon og Alaska. Den er også vanlig i østlige Tsjukotka på den russiske siden av Beringstredet.
Slektsnavnet Hulteniella hedrer den svenske botanikeren Eric Hultén, som arbeidet med plantegeografi i kalde strøk.


== Litteratur ==
«Hulteniella integrifolia». Flora of the Canadian Arctic Archipelago. Besøkt 22. desember 2017. 
«Hulteniella integrifolia». Flora of North America. Besøkt 22. desember 2017. 
R. Elven m.fl. (red.) Hulteniella integrifolia i Annotated Checklist of the Panarctic Flora (PAF): Vascular plants. Besøkt 22. desember 2017.
«Entire-leaved daisy». Electronic Atlas of the Flora of British Columbia. Besøkt 22. desember 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) Hulteniella integrifolia – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Hulteniella integrifolia i Encyclopedia of Life 
(en) Hulteniella integrifolia i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hulteniella integrifolia hos Artsdatabanken 
(en) Hulteniella integrifolia hos ITIS 
(en) Hulteniella integrifolia hos NCBI 
(en) Hulteniella integrifolia hos Panarctic Flora 
(en) Hulteniella integrifolia hos The International Plant Names Index 
(en) Hulteniella integrifolia hos Tropicos 
(en) Kategori:Hulteniella integrifolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hulteniella integrifolia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Beneath the Snow Encumbered Branches

Beneath the Snow Encumbered Branches (også kjent som The Shortening Winter's Day Is Near a Close) er et maleri fra 1901 av den skotske maleren Joseph Farquharson (1846–1935). Bildet forestiller en hyrde som er ute i vinterkulden med fårene sine. I bakgrunnen skimtes den nedadgående vintersolen bak trærne. 
Farquharson malte ofte vinterscener fra sitt gods i Aberdeenshire. For ikke å fryse under malerseansene, lot han bygge en liten malehytte på hjul med innebygget ovn, som ble trukket rundt til de forskjellige motivene han lot seg inspirere av på eiendommen. På Beneath the Snow Encumbered Branches brukte han en ansatt til å posere som fårhyrde.


== Proveniens ==
Det antas at Farquharson utstilte bildet på Royal Academy i 1901. Senere forsvant det ut av offentligheten, for igjen å dukke opp førr år senere da det ble satt på auksjon. I 2008 ble det igjen satt til auksjon, og ble solgt i slutten av november samme år. Bildet kan ses i Lady Lever Art Gallery, Liverpool, med aksesjonsnummeret LL3152. Det ses ofte gjengitt som motiv på juleartifakter, og var et av Hallmark Cards mest poulære julekort.


== Referanser ==
Flukten til Egypt (Rembrandt)

Flukten til Egypt /nederlandsk: De vlucht naar Egypte) er et oljemaleri på lerret fra 1627, malt av Rembrandt, nå i Musée des Beaux-Arts i Tours i Frankrike]. Det viser flukten til Egypt (jamfør skildringen i Matteusevangeliet), med Josef, Maria og Jesus.


== Eksterne lenker ==
Museumet side, på fransk
Flukten til Egypt (Lorrain)

Flukten til Egypt  er et oljemaleri fra 1635 av den franske kunstner Claude Lorrain. Det er utstilt i Indianapolis Museum of Art, som er i  Indianapolis i Indiana i USA. Det forestiller Flukten til Egypt, kjent fra Matteusevangeliet, hvortil Den hellige familie dro for å unnslippe kong Herodes den store, som lette etter Jesusbarnet og som drepte alle små gutter i Betlehem for å rydde ham av veien.I maleriet forespeiles Jesu siste dager, hans lidelse og død, som begynte etter at han red inn i Jerusalem på et esel. I maleriet er det Jesusbarnet selv som holder i tømmene til eselet. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
IMA page.
Lille Leirpollelva

Lille Leirpollelva er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den har utspring nord på Vággečearru og renner i sørvestlig retning til munningen i Lille Leirpollen, en sidefjord til Tanafjorden. Lille Leirpollelva er 15,9 kilometer lang.


== Referanser ==
Rai 2 (tv-kanal)

Rai 2 er en italiensk tv-kanal og en av de tre hovedkanalene til allmennkringkasteren Rai. Den startet faste sendinger 4. november 1961 og er Italias nest eldste tv-kanal. I 2020 hadde Rai 2 en markedsandel på 4,94 prosent, noe som gjorde den til Rais tredje største tv-kanal. Rai 2 er en allmennkanal som retter seg mot et bredt publikum med programmer innen nyheter, underholdning, idrett og show.


== Bakgrunn ==
Italia begynte med prøvesendinger på fjernsyn i 1952, og i 1954 startet den italienske allmennkringkasteren Rai med regulære tv-sendinger på Rai 1. I 1961 opprettet Rai sin andre tv-kanal, Rai 2, som da het Secondo Programma (andre program). Siden byttet kanalen navn til Rete 2 (kanal 2) og siden til Rai Due (Rai to).
Rai 2s faste nyhetssendinger heter TG2 (TeleGiornale 2, norsk oversettelse: TeleJournal 2) og har gått siden starten i 1961.
I dag er Rai 2 en allmennkanal som sender et bredt spekter av programmer, men henvender seg til et noe yngre publikum enn moderkanalen Rai 1. Blant programmene er underholdning, tv-serier, tegneserier, filmer, idrett og reality-serier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) RAI 2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rai 3

Rai 3 er en italiensk tv-kanal og en av de tre hovedkanalene til allmennkringkasteren Rai. Den startet faste sendinger 15. desember 1979. I 2020 hadde Rai 3 en markedsandel på 6,9 prosent, noe som også gjorde den til en av landets største tv-kanaler, og Rais nest største. Rai 3 er en allmennkanal med fokus på fordypningsprogrammer, kultur og nyheter.


== Bakgrunn ==
Italia begynte med prøvesendinger på fjernsyn i 1952, og i 1954 startet den italienske allmennkringkasteren Rai med regulære tv-sendinger på Rai 1. I 1961 opprettet Rai sin andre tv-kanal, Rai 2, som da het Secondo Programma (andre program). 
I desember 1979 startet Rai sin tredje tv-kanal som da ble kalt TV3 eller Rete 3 (kanal 3). De to andre kanalene ble omdøpt Rete 1 og Rete 2 (ofte også kalt TV1 og TV2). I begynnelsen sendte den nye kanalen mye undervisnings- og kulturprogrammer. I begynnelsen var det kun de store byene som kunne motta kanalen, tilsvarende rundt 45 prosent av Italias befolkning.
Rai 3s faste nyhetssendinger heter TG3 (TeleGiornale 3, norsk oversettelse: TeleJournal 3) og har gått på kanalen siden starten i 1979.Rai 3 er en allmennkanal som sender et bredt spekter av programmer, men har et tyngre fokus på kultur, nyheter og dokumentarer enn sine søsterkanaler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) RAI 3 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aleksej Pisemskij

Aleksej Feofilaktovitsj Pisemskij (russisk: Алексей Феофилактович Писемский) (født 23. mars 1821, død 2. februar 1881) var en russisk forfatter og dramatiker. I sin samtid ble han ansett som en like stor forfatter som Ivan Turgenjev og Fjodor Dostojevskij. 1900-tallets litteraturhistorikere regnet ham derimot ikke som hjemmehørende blant de aller største russiske forfatterne.


=== Liv og gjerning ===
Pisemskij var født i provinsen Kostroma. Etter universitetsstudier i Moskva var han i perioden 1844–1872 tjenestemann i det offentlige, først i sine hjemtrakter, deretter i St. Petersburg og Moskva. Han debuterte som forfatter i 1858 med romanen Bojarsjtsjina, en bok som ble forbudt på grunn av den respektløse fremstillingen av den russiske adelen. Hans viktigste romaner er Tusen sjeler (1858), som skildrer landsbylivet fra ulike sider, og I Malstrømmen (1863), som fikk stor oppmerksomhet på grunn av det politiske inneholdet og den personlege fremstillingen.
Av de dramatiske verkene er det tragedien Ein bitter lagnad frå 1859 som er best kjent. Dramaet skildrer de mørke sidene hos den russiske almuen.


== Verk på norsk ==
I Malstrømmen. 1889-90
Tusen sjeler. 1948


== Referanser ==
Hovland kirke

Hovland kirke var en kirke ved gårdene Hovland vestre og østre (gnr. 60 og 62) i Lunner kommune i Viken fylke. Allerede på 1500-tallet var den ute av bruk: i Povel Huitfeldts stiftsbok fortelles det at kirkegodset er lagt under Lunner kirke og inventaret overført til Hamar domkirke. Jens Nilssøn (1594) bekrefter at «der giøris ingen tieniste.» Så sent som i 1822 melder Jens Kraft at det finnes rester etter kirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hadeland. Bygdenes historie. 1. 1932. s. 255–256. 
Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Oppland (Riksantikvaren, 2015), s. 78
«Hovland kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Margaretakirken (Borgund)

Margaretakirken var en kirke i Borgundkaupangen i middelalderen. Kirken lå nær sjøen på et nes ved Klokkarsundet.
Kirke og prest er omtalt i 1309. I Aslak Bolts jordebok (1432) er det ikke ført jordegods for kirken. I 1587 er den omtalt som øde.Dette var en steinkirke med marmorkvadre. Skipet var rektangulært, men ikke noe separat kor lot seg påvise ved en utgravning i 1912. Stein fra ruinen ble brukt til å utvide Peterskirken (dagens Borgund kirke) i 1632. For øvrig er resten av ruinen synlig i dag et par hundre meter øst-sørøst for Borgund kirke.


== Referanser ==


== Litteratur ==
St. Margarets kirke — Borgund på nettstedet «Middelalder på Sunnmøre»


== Eksterne lenker ==
«Margaretakirken (Borgund)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.