jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Agoliinus

Aphodius (Agoliinus) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små, litt matte, gjerne svarte gjødselbiller. Dekkvingene kan være gulbrune. Kroppen er kort og høyt hvelvet.


== Levevis ==
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Holarktis.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
slekten Aphodius Illiger, 1798 (i vid forstand)
underslekten (eller slekten) Agoliinus A. Schmidt, 1913
Europeiske arter:
Agoliinus isajevi (Kabakov, 1994)
fjellgjødselbille, Agoliinus lapponum (Gyllenhal, 1808)
elggjødselbille, Agoliinus nemoralis (Erichson, 1848)
svart gjødselbille, Agoliinus piceus (Gyllenhal, 1808)
Agoliinus pittinoi (Carpaneto, 1986)
Agoliinus ragusae (Reitter, 1892)
Agoliinus satyrus (Reitter, 1892)
Øvrige arter:
Agoliinus albertanus
Agoliinus aleutus
Agoliinus amurensis
Agoliinus anthracus
Agoliinus aquilonarius
Agoliinus ashworthi
Agoliinus bidentatus
Agoliinus canadensis
Agoliinus congregatus
Agoliinus corruptor
Agoliinus cruentatus
Agoliinus explanatus
Agoliinus guttatus
Agoliinus hatchi
Agoliinus idahoensis
Agoliinus incommunis
Agoliinus ingenursus
Agoliinus kiuchii
Agoliinus leopardus
Agoliinus malkini
Agoliinus manitobensis
Agoliinus morii
Agoliinus parastorkani
Agoliinus piceatus
Agoliinus plutonicus
Agoliinus poudreus
Agoliinus praealtus
Agoliinus satunini
Agoliinus setchan
Agoliinus shibatai
Agoliinus sigmoideus
Agoliinus tanakai
Agoliinus wickhami


== Kilder ==
Liste over artene
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Agoliinus [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Agoliinus i Encyclopedia of Life 
(en) Agoliinus i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Agoliinus hos Dyntaxa 
(en) Agoliinus hos Fauna Europaea 
(en) Agoliinus hos Fossilworks 
(en) Agoliinus hos ITIS 
Agoliinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Euorodalus

Aphodius (Euorodalus) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små, litt matte, gjerne svarte gjødselbiller. Dekkvingene kan være gulbrune. Kroppen er kort og høyt hvelvet.


== Levevis ==
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Holarktis.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
slekten Aphodius Illiger, 1798 (i vid forstand)
underslekten (eller slekten) Euorodalus Dellacasa, 1983
Europeiske arter:
Euorodalus boiteli (Thery, 1918)
sandgjødselbille, Euorodalus coenosus (Panzer, 1798)
Euorodalus paracoenosus (Balthasar & Hrubant, 1960)
Euorodalus tersus (Erichson, 1848)
Øvrige arter:
Euorodalus bredoi
Euorodalus elephanthinus
Euorodalus himalayanus
Euorodalus longevittatus
Euorodalus lucifer
Euorodalus marlieri
Euorodalus rarus
Euorodalus stribrnyi
Euorodalus subtilitarsis


== Kilder ==
Liste over artene
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
Bilde av sandgjødselbille
(en) Euorodalus i Encyclopedia of Life 
(en) Euorodalus i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Euorodalus hos Dyntaxa 
(en) Euorodalus hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Euorodalus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euorodalus – detaljert informasjon på Wikispecies
Coprimorphus

Aphodius (Coprimorphus) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor, blank gjødselbille, svart med rødbrune dekkvinger. Kroppsformen er forholdsvis kort og bred.


== Levevis ==
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa og i Midtøsten.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
slekten Aphodius Illiger, 1798 (i vid forstand)
underslekten (eller slekten) Coprimorphus Mulsant, 1842
Europeiske arter:
Coprimorphus scrutator (Herbst, 1789)
Øvrige arter:


== Kilder ==
Liste over artene
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Coprimorphus i Global Biodiversity Information Facility 
Coprimorphus – detaljert informasjon på Wikispecies
Heptaulacus

Aphodius (Heptaulacus) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Levevis ==
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa og i Midtøsten.
Tidligere fantes slekten nord til det sørligste Sverige, men er nå trolig utdødd der.


== Systematisk inndeling ==
Artene nå plassert i underslekten Euheptaulacus har gjerne også blitt ført her.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
slekten Aphodius Illiger, 1798 (i vid forstand)
underslekten (eller slekten) Heptaulacus Mulsant, 1842
Europeiske arter:
Heptaulacus algarbiensis (Branco & Baraud, 1984)
Heptaulacus brancoi Baraud, 1976
Heptaulacus gadetinus Baraud, 1973
Heptaulacus rasettii Carpaneto, 1978
Heptaulacus testudinarius (Fabricius, 1775)
Øvrige arter:
Heptaulacus koshantschikoffi
Heptaulacus pirazzolii
Heptaulacus syrticola


== Kilder ==
Liste over artene
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Heptaulacus i Encyclopedia of Life 
(en) Heptaulacus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Heptaulacus hos Artsdatabanken 
(sv) Heptaulacus hos Dyntaxa 
(en) Heptaulacus hos Fauna Europaea 
(en) Heptaulacus hos Fossilworks 
(en) Heptaulacus hos NCBI 
(en) Kategori:Heptaulacus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Heptaulacus – detaljert informasjon på Wikispecies
Plagiogonus

Aphodius (Plagiogonus) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Levevis ==
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.


== Utbredelse ==
Gruppen er vidt utbredt i den palearktiske sone inkludert det meste av Europa, men mangler i Norge.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
slekten Aphodius Illiger, 1798 (i vid forstand)
underslekten (eller slekten) Plagiogonus Mulsant, 1842
Europeiske arter:
Plagiogonus nanus (Fairmaire, 1860)
Plagiogonus putridus (Geoffroy in Fourcroy, 1785)
Plagiogonus syriacus (Harold, 1863)
Øvrige arter:
Plagiogonus bortkevitshi
Plagiogonus burgaltaicus
Plagiogonus chan
Plagiogonus clypeodentatus
Plagiogonus critchlowi
Plagiogonus culminarius
Plagiogonus duporti
Plagiogonus esimoides
Plagiogonus farai
Plagiogonus hirticeps
Plagiogonus inflatus
Plagiogonus krataay
Plagiogonus martensi
Plagiogonus nanoides
Plagiogonus oberthuri
Plagiogonus ohkurai
Plagiogonus palea
Plagiogonus praeustus
Plagiogonus quadriclypealis
Plagiogonus ramamiensis
Plagiogonus reitteri
Plagiogonus separatus
Plagiogonus shirahatai
Plagiogonus tertius
Plagiogonus zobeidae


== Kilder ==
Liste over artene
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Plagiogonus i Encyclopedia of Life 
(en) Plagiogonus i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Plagiogonus hos Dyntaxa 
(en) Plagiogonus hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Plagiogonus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Plagiogonus – detaljert informasjon på Wikispecies
Anvil

Anvil er et heavy metalband fra Toronto, Ontario, Canada som ble startet i 1981 av barndomsvennene Steve Lips Kudlow og Robb Reiner, som fortsatt er med i bandet som henholdsvis gitarist/sanger og trommeslager sammen med bassist Chris Robertson.Flere suksessrike metalmusikere har uttrykt begeistring for bandet, som forble forholdsvis obskurt selv om de fikk sjansen på de samme festivalene og turneene som band som senere gjorde det godt kommersielt. Blant deres fans og bekjentskaper er Slash fra Guns N' Roses, Lemmy Kilmister fra Motörhead, Lars Ulrich fra Metallica og Ian Anderson fra Jethro Tull. Bandets årelange kamp for anerkjennelse er tematisert i den godt mottatte dokumentarfilmen Anvil! The Story of Anvil (2008) av Sacha Gervasi. Gervasi vant prisen for beste dokumentar av Evening Standard British Film Award i 2009, av Independent Spirit Awards og Emmy for beste kunst- og kulturprogram i 2010.


== Diskografi ==

Hard 'n' Heavy (1981)
Metal on Metal (1982)
Forged in Fire (1983)
Strength of Steel (1987)
Pound for Pound (1988)
Worth the Weight (1992)
Plugged in Permanent (1996)
Absolutely No Alternative (1997)
Speed of Sound (1999)
Plenty of Power (2001)
Still Going Strong (2002)
Back to Basics (2004)
This Is Thirteen (2007)
Juggernaut of Justice (2011)
Hope in Hell (2013)
Anvil Is Anvil (2016)
Pounding the Pavement (2018)
Legal at Last (2020)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Anvil (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anvil på Internet Movie Database 
(en) Anvil hos The Movie Database 
(en) Anvil på Discogs 
(en) Anvil på MusicBrainz 
(en) Anvil på Encyclopaedia Metallum 
(en) Anvil på Spotify 
(en) Anvil på Songkick 
(en) Anvil på Last.fm 
(en) Anvil på AllMusic 
Anvil på Twitter 
Anvil på Facebook 
Anvil på Myspace
Jan Lennart Urke

Jan Lennart Urke (født 18. juni 1991 i Ulsteinvik) er en norsk fotballspiller som fra 31. desember 2017 er klubbløs.
Han er et produkt av klubbens juniorlag.
Foran 2016-sesongen ble Urke forfremmet til Hødds førstemålvakt etter flere år som andrevalg bak Ørjan Nyland, Andreas Lie og Aslak Falch.


== 2012 ==
Urke var Ørjan Nylands reserve og sto de innledende rundene av Hødds triumfferd mot Cupfinalen 2012.


== 2013 ==
Etter at Hødd solgte Ørjan Nyland til Molde valgte klubben å hente inn Andreas Lie fra AaFK, Urke valgte å bli værende i klubben som Lies reserve.
Mot slutten av sesongen ble Lie skadet og Urke måtte steppe inn for et Høddlag som kjempet en innbitt kamp med Stabæk om opprykk til Tippeligaen. Etter at Hødds håp om direkte opprykk ble knust etter et 3-1 tap borte mot Mjøndalen røk også håpet om play off da samme Mjøndalen slo et demoralisert Hødd lag 3-0 hjemme på Høddvoll stadion.


== 2014 ==
Urke startet 2014-sesongen som Hødds førstevalg etter en god vinter, men etter noen svake prestasjoner innledningsvis mistet han plassen til Aslak Falch som forble lagets førstemålvakt de to neste sesongene.


== 2016 ==
Etter et skademareritt i 2015 signerte Urke en ny kontrakt med Hødd foran 2016-sesongen, han ble også tildelt draktnummer 1.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Lennart Urke – Transfermarkt 
(en) Jan Lennart Urke – FBref
Lanesund och Överby

Lanesund och Överby er et tettsted i Uddevalla kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 347 innbyggere.


== Referanser ==
Phalacronothus

Aphodius (Phalacronothus) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Nokså små, litt avlange gjødselbiller.


== Levevis ==
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.


== Utbredelse ==
Gruppen er vidt utbredt i den palearktiske sone inkludert det meste av Europa, men mangler i Norge.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
slekten Aphodius Illiger, 1798 (i vid forstand)
underslekten (eller slekten) Phalacronothus Motschulsky, 1859
Europeiske arter:
Phalacronothus biguttatus (Germar, 1824)
Phalacronothus citellorum (Semenov & Medvedev, 1929)
Phalacronothus fumigatulus (Reitter, 1892)
Phalacronothus putoni (Reitter, 1894)
Phalacronothus quadrimaculatus (Linnaeus, 1761)
Øvrige arter:
Phalacronothus ambulans
Phalacronothus atlanticus
Phalacronothus avunculus
Phalacronothus botulus
Phalacronothus carinulatus
Phalacronothus ceylonensis
Phalacronothus flavolimbatus
Phalacronothus hilaris
Phalacronothus pseudoavunculus
Phalacronothus semiangulus


== Kilder ==
Liste over artene
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Phalacronothus i Encyclopedia of Life 
(en) Phalacronothus i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Phalacronothus hos Dyntaxa 
(en) Phalacronothus hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Phalacronothus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phalacronothus – detaljert informasjon på Wikispecies
Tutti

Tutti er et italiensk ord som betyr alle eller i sammen. 
Som et musikalsk uttrykk blir det benyttet på forskjellig vis: 
1) Det kan vise til en orkesterpassasje der alle medlemmene i orkestret )(eller deler av et orkester) spiller samtidig. I et konsertstykke indikerer det deler for hele orkestret, i motsetning til deler for solistene. Det blir benyttet på lignende vis i kormusikk, hvor hele seksjoner eller hele koret synger samtidig. 
2) En som orkestrerer et stykke kan spesifisere at en musiker i orkestret skal spille alene, mens resten av seksjonen er stille under soloen. Det står da skrevet solo på partituret hvor soloen starter, og tutti hvor hele seksjonen startet å spille tilbake. 
3) I orgelmusikk indikerer det fullt orgel: alle pipene blir åpnet. Dette blir stundom skrevet på partitur som .
  
    
      
        f
        f
        f
      
    
    {\displaystyle fff}
   


== Kilder ==
Apel, Willi, ed., Harvard Dictionary of Music, Second Edition, Revised og Enlarged. The Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts, 1969. SBN 674375017


== Se også ==
Solo
Ripieno
Qorlortorsuaq vannkraftverk

Qorlortorsuaq vannkraftverk er et vannkraftverk i Grønland, det ble satt i drift 2007. Det nytter Qorlortorsuaq, Grønlands største foss.Kraftverket utnytter et fall på 15 m fra demningen med samme navn. Det forsørger stedene Qaqortoq og Narsaq gjennom en 70 km lang kraftlinje. Eier er Grønlands Energiforsyning (Nukissiorfiit), Kujalleq kommune står for driften av anlegget.


== Se også ==
Liste over verdens største vannkraftverk


== Referanser ==
Östra Ånneröd

Östra Ånneröd er et tettsted i Strömstad kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 225 innbyggere.


== Referanser ==
Dørhelle

En dørhelle er en tykk steinhelle som ligger foran inngangsdøra til et hus. I en del bygder har det vært status å ha store og staselige dørheller. Ofte kunne slike heller bli hentet langt hjemmefra.
Siden dørhella markerer overgangen mellom ute og inne, har det blitt knyttet ulike magiske tanker til den. I mange dørheller finner en innrisset skålgroper, runde skålformede huller som er noen centimeter brede. En finner de helst i hjørnene som vender bort fra huset. Skålgroper er vanlig i helleristninger og i forbindelse med graver fra jernalderen. De har ulikt symbolske egenskaper.
Det har og blitt risset runer i dørheller.


== Kilder ==
Arkeologi i nord: Gropene på dørhella
Sisimiut vannkraftverk

Sisimiut vannkraftverk er et vannkraftverk på vestkysten av Grønland. Det ble åpnet 7. april 2010 som Grønlands fjerde vannkraftverk.Kraftverket utnytter et fall på 78,6 m gjennom en tunnel på 4 680 m. Det forsørger Sisimiut gjennom en 27 km lang kraftlinje på 60 kV. Eier er Grønlands Energiforsyning (Nukissiorfiit), kraftstasjonen er fjernstyrt.


== Se også ==
Liste over verdens største vannkraftverk


== Referanser ==
Katrinedal

Katrinedal er et tettsted i Vänersborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 270 innbyggere.


== Referanser ==
British Arctic Air Route Expedition

British Arctic Air Route Expedition (BAARE) (1930-1931) var en privatfinansiert ekspedisjon til Grønlands østkyst og innlandsisen. Ekspedisjonen ble ledet av Gino Watkins. Ekspedisjonen hadde til formål å undersøke mulighetene for å etablere en flyrute mellom England og Canada via Færøyene, Island, Grønland, Baffinøya og Hudsonbukta. Til dette formålet var det behov for en forbedret kartlegging av Grønlands kystlinje og å samle inn klimadata fra kysten og det indre av innlandsisen i det nordlige polarområdet om vinteren. Ekspedisjonen benyttet noen av de første flyene som var i bruk på Grønland, nemlig to de HavillandGypsy Moths.


== Referanser ==
Tasiilaq vannkraftverk

Tasiilaq vannkraftverk er et vannkraftverk på østkysten av Grønland, rett nord for Tasiilaq sentrum. Det ble tatt i bruk i 2005.


== Se også ==
Liste over verdens største vannkraftverk


== Referanser ==
Agolius

Aphodius (Agolius) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små, halvmatte, gjødselbiller, gjerne svarte. Kroppen er avlang og høyt hvelvet. Hodet er skovlformet, pronotum er ganske tett og kraftig punktert, det samme gjelder scutellum. Dekkvingene har fine lengdestriper, mellom disse fint punktert.


== Levevis ==
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Europa.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselbiller, Aphodiinae Leach, 1815
slekten Aphodius Illiger, 1798 (i vid forstand)
underslekten (eller slekten) Agolius Mulsant & Rey, 1870
Europeiske arter:
Agolius abdominalis (Bonelli, 1812)
Agolius abdominalis abdominalis (Bonelli, 1812)
Agolius abdominalis balazuci (J.-L. Nicolas, 1971)
Agolius abdominalis emilianus (G. Dellacasa, 1983)
Agolius abdominalis pecoudi (Hoffmann, 1954)
Agolius bonvouloiri (Harold, 1860)
Agolius bonvouloiri bonvouloiri (Harold, 1860)
Agolius bonvouloiri cantabricus (Pittino, 1981)


== Kilder ==
Liste over artene
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
Bilde av Agolius abdominalis
(en) Agolius i Encyclopedia of Life 
(en) Agolius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Agolius hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Agolius – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Agolius – detaljert informasjon på Wikispecies
Paakitsoq vannkraftverk

Paakitsoq vannkraftverk er et vannkraftverk på vestkysten av Grønland rundt 50 km nordøst for Ilulissat, det ble åpnet 2012.Kraftverket utnytter fallhøyden fra reservoaret Paakitsup Akuliarusersuaq, som ligger 187 moh. Selve kraftstasjonen ligger inne i fjellet, det har en 320 m lang adkomsttunnel. Det forsørger Ilulissat gjennom en 50 km lang kraftlinje på 60 kV.


== Se også ==
Liste over verdens største vannkraftverk


== Referanser ==
Exultetrull

Exultetruller er skriftruller fra Middelalderen med tekst og melodi til påskelovsangen, Exultet.


== Herkomst ==
Exultetrullene fra det sørlige Italia er blitt til mellom 900-tallet og 1200-tallet. Som den eldste bevarte anses Codex Vat. Lat. 9820, som ble til i Benevento antagelig mellom 985 og 987. Rullene ble skrevet og illustrert i benediktinernes klostre; særlig fra Montecassino. Egentlig er de anakronistiske i utforming, for tiden etter slutten av 300-tallet ble ikke lenger bøker skrevet i skriftrullers form, men som codices. En codex var på mange vis mer praktisk, og bedre egnet til å tradere kulturarv i nedskrevet form.
Til forskjell fra toraruller blir exultetruller ikke lest fra høyre mot venstre, men ovenfra og nedover mens den rulles ut over ambo (lesepulten). Disse rullene kunne dermed lages som en enhet. De gir også en bedre mulighet enn codexformen å organisere etter det teologisk foranstående og etterfølgende. Bilder illustrerer teksten. disse bildene er slik at de er synlige til rett tid for dem som lytter, og det er da slik at bildene er opp-ned, slik at den som synger ruller seg fordi et opp-ned bilde, som blir synlig til rett tid foran ambo og rett presentert, mens den relevante tilhørende tekst foredras.


== Tekst og melodi ==
De søritalienske rullene kjenner to forskjellige melodiske versjoner av påskelovsangen, den gallikanske og den beneventanske. Teekster og melodier er tildels svært forskjellige.


== Litteratur ==
Guglielmo Cavallo: Exultet, rotoli liturgici del medioevo meridionale. IPZS, Rom 1994.
Guglielmo Cavallo: Exultet. In: Enciclopedia dell' Arte Medievale. Rom 1995  (online bei treccani.it)
Thomas Forrest Kelly: The Exultet in Southern Italy. Oxford 1996, ISBN 0-19-509527-8.
Clara Vasseur OSB: Altes neu entdecken. Die reiche Symbolik der Osterkerze. Beuroner Kunstverlag, Beuron 2007, ISBN 978-3-87071-160-3.


== Eksterne lenker ==
Exsultetrollen i: Das grosse Kunstlexikon von P. W. Hartmann.
Marie Hafting

Marie Hafting (født 1. april 1977 i Longyearbyen på Svalbard) er manusforfatter fra Oslo. Hun skriver for teater og TV. 
Hafting har mastergrad i teatervitenskap fra Universitetet i Oslo. Hun har tidligere vært medlem av scenekunstkollektivet SoriaLab. I 2014 overtok hun etter tidligere manusprodusent Arne Berggren for Hotel Cæsar.


== Filmografi ==


=== Manus ===
2010 - 2014: Hotel Cæsar (TV-serie) – longterm storyline
2014 - : Hotel Cæsar (TV-serie) - manusprodusent/hovedforfatter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sceneweb: Marie Hafting
https://www.manusbank.no/index.php?view=writer&id=585 Arkivert 27. februar 2021 hos Wayback Machine.
https://www.imdb.com/name/nm8189468/?ref_=fn_al_nm_1