jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lovö kyrkallé

Lovö kyrkallé er en landevei og allé på Lovön i Ekerö kommune. Allén strekker seg i en rett linje fra Grindstugan på Drottningholms slottsområde i øst til Lovö kyrka i vest, en strekning på cirka 1800 meter. Omtrent halve veistrekningen fram til Lovö skogskyrkogård inngår i verdensarven Drottningholm.


== Historikk ==

Lovö kyrkallé fikk sin nåværende utforming på 1750-tallet i forbindelse med byggingen av Kina slott og at Kantongatan med sine bygninger ble anlagt. Den ble utformet som en snorrett allé med plantede lindtrær og siktlinje. Før den nåværende Ekerövägen ble trukket gjennom slottsparken endte dagens Lovö kyrkallé ved det nordvestre hjørnet av barokkparkens lindeallé.På et forslag til ny parkutforming utført av Carl Fredrik Adelcrantz i 1777 ser man alléen som en sentralakse i et tenkt parkanlegg der flere parkveier stjerneformet og symmetrisk stråler ut i alle himmelretninger. Adelcrantz’ forslag ble aldri gjennomført, det samme skjedde med Fredrik Magnus Pipers generalplan fra 1797, der han tegnet et engelsk hageanlegg med kanaler, sjøer, øyer og slingrende parkveier like nord for alléen, omtrent der den nåværende Ekerövägen krysser Lovö kyrkallé. På Pipers plan vises Kantongatans bygninger langs alléens vestre side.Fram til begynnelsen av 1900-tallet kunne Drottningholms slottsområde nås også via en vestre innfart fra nåværende Ekerövägen og kirkealléen. Den vestre inngangen var sperret av en bom, derför ble den også kalt Cantonbommen. Her ble det i 1846-1847 bygd et lite bolighus for bomvakten; Grindstugan.


== Referanser ==
Pyrrhocorax

Pyrrhocorax (alpekråker) er én av fem slekter i underfamilien Crypsirininae, som inngår i kråkefamilien (Corvidae). Slekten omfatter to arter, med tilsammen elleve taxa.


== Biologi ==

Artene er monogame og danner livslange parforhold. Parene viser filopatri til reirområdet. Redet legges til naturlige hulrom og sprekker i klipper og bergskrenter. Det bygges av småkvister og fôres med ulike gressorter og moser med mer.
Begge artene eter gjerne i flokk. Primærføden består av virvelløse dyr, men fuglene eter også noe vegetabilsk materiale og rester etter mennesker, spesielt om vinteren.
Den største trusselen for disse artene er strukturendringer i landbruket, noe som har ført til fragmentering av leveområdene. De er imidlertid ikke truet globalt, men kan være det lokalt. På IUCNs rødliste står begge artene oppført som livskraftige.


== Inndeling ==

Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Corvoidea
Corvidae, kråkefamilien
Crypsirininae
Platysmurus
Temnurus
Crypsirina
Dendrocitta
Pyrrhocorax
P. pyrrhocorax, alpekråke
P. graculus, alpekaie


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pyrrhocorax i Encyclopedia of Life 
(en) Pyrrhocorax i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pyrrhocorax hos Artsdatabanken 
(sv) Pyrrhocorax hos Dyntaxa 
(en) Pyrrhocorax hos Fauna Europaea 
(en) Pyrrhocorax hos Fossilworks 
(en) Pyrrhocorax hos ITIS 
(en) Pyrrhocorax hos NCBI 
(en) Kategori:Pyrrhocorax – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pyrrhocorax – detaljert informasjon på Wikispecies
Drottningholmsbron

Drottningholmsbron er en bro som forbinder Kärsön og Lovön i sjøen Mälaren. Broen, som er en del av länsväg 261, er en lavbro, omtrent 250 meter lang og ligger like i nærheten av Drottningholms slott. Mot øst, i retning mot Bromma, knyttes den til Nockebybron fra 1973, over broen går Drottningholmsvägen.

Den første Drottningholmsbron ble bygd som en fast broforbindelse samtidig med Nockebybrons og Tranebergsbrons forgjengere på oppdrag av Gustav III i 1787. Arkitekt for alle tre broer var Carl Fredrik Adelcrantz. Tidligere måtte kongen reise til slottet på Drottningholm via den lange omveien gjennom Solna socken og Bällsta til Tyska botten, for å ferjes over til Lovön derfra. Omkring midten av 1800-tallet ble man etterhvert nødt til å bytte ut broene. De ble da erstattet med flytebroer.
Den første betongbroen ble innviet i desember i 1925. Midlene til brobyggingen ble hentet fra et fond som var bygget opp av avgifter på kjøretøy. Den nåværende lavbroen har en seilingshøyde på 1,3 meter og ble innviet i 1973 samtidig med Nockebybron og Tappströmsbron.


== Drottningholmsbron, da og nå ==

		
		


== Referanser ==
Eggholmen naturreservat

Eggholmen naturreservat utgjøres av to små holmer sør for Kjellandsviktangen, samt sjøen nærmere 100 meter rundt, på østsiden av Jeløya i Moss kommune.Området er vernet for å ta vare på livsmiljøet til plante- og dyrelivet, spesielt sjøfuglene. Det er ferdselsforbud i området fra 15. april til 15. juli.


== Referanser ==
Alpekaie

Alpekaie (Pyrrhocorax graculus) er én av to arter i slekten Pyrrhocorax, som tilhører underfamilien Crypsirininae i kråkefamilien (Corvidae). Arten er nært knyttet til fjell over tregrensen. To underarter aksepteres i dag, i det den tidligere underarten P. g. forsythi har blitt inkludert i P. g. digitatus.


== Biologi ==
Arten forekommer fjellene i Marokko og Gibraltar, på grensen mellom Spania og Frankrike og gjennom Alpene og deler av Appenninene i Italia og videre østover gjennom Balkan og landene sør for og øst til Bosporos i Tyrkia og videre østover gjennom deler av det sentrale Asia, fra det aller nordligste India og Himalaya til det sørligste Sibir og Sentral-Kina.Arten trives i store høyder med naturlige gressganger. I Himalaya er den mest vanlig i høyder på omkring 3 500–5 000 moh, men er rapportert av fjellklatrere opp til 8 235 moh i Nepal. På Balkan er den rapportert i høyder ned mot 600 moh.Alpekaia blir omkring 34–38 cm og veier cirka 160–254 g. Fjærdrakt  er sort og glinser svakt i blågrønt, mens nebbet er gult og kortere enn hos alpekråka. De undre ekstremitetene er rødrosa og kraftfulle, men kortere enn hos alpekråka. Stjerten er imidlertid noe lengre.Hunnen legger mellom april og juli (avhengig av underart og utbredelse) normalt fire, sjelden opp til seks egg, som hun ruger ut alene. Redet er som regel plassert i naturlige hulrom i fjellet.
Den lever av insekter, terrestriske bløtdyr og andre virvelløse dyr.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Corvoidea
Corvidae, kråkefamilien
Crypsirininae
Pyrrhocorax
P. pyrrhocorax, alpekråke
P. graculus, alpekaie
P. g. graculus (nominatformen), Riffjellene og Atlasfjellene i Marokko, Cantabria- og Pyreneene i Spania, Korsika, gjennom Alpene, Apenninene i Italia, østover gjennom Dinaridene, Albania, Hellas med Kreta, Vest-Bulgaria, Nord-Tyrkia til Kaukasusregionen og Nord-Iran
P. g. digitatus, fra Sør- og Sørøst-Tyrkia sørover til Hermonfjellet i Libanon og østover gjennom Nord-Irak til Zagrosfjellene i Sørdvest-Iran


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alpekaie i Encyclopedia of Life 
(en) Alpekaie i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Alpekaie hos Artsdatabanken 
(sv) Alpekaie hos Dyntaxa 
(en) Alpekaie hos Fauna Europaea 
(en) Alpekaie hos Fossilworks 
(en) Alpekaie hos ITIS 
(en) Alpekaie hos NCBI 
(en) Kategori:Pyrrhocorax graculus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pyrrhocorax graculus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pyrrhocorax graculus – detaljert informasjon på Wikispecies
Lovö skogskyrkogård

Lovö skogskyrkogård på Lovön i Ekerö kommune ble anlagt på 1830-tallet som en utvidelse av den gamle kirkegården ved Lovö kyrka. Skogskyrkogården ligger inntil Lovö kyrkallé cirka 800 meter øst for Lovö kyrka. Her finnes gravplasser for kiste- og urnegraver samt en minnelund. Skogskyrkogården ligger også innen verdensarvområdet til Drottningholms slott.I 1823 foreslo Krono-befallningsman Lagercrantz å flytte kirkegården ved Lovö kyrka til et annet sted av «tjänligare beskaffenhet». Man mente at den gamle kirkegården hadde blitt for trang og hadde «sumpigt läge». I 1824 ble det utpekt et område for en ny begravelsesplass som tilsvarte omkring et svensk tunnland (ca 5 000 m²) i den så kalte Skarphagen ved Lovö kyrkväg. I mai 1825 ble det sendt en søknad til kongen «om erhållandet af förenämnde plats till kyrkogårdsanläggning af församlingens närvarande ledamöter underskrifven och lofvade Krono Befallninhsmannen Lagercrantz ombesörja ansökningens inlemnande på vederbörlig ort». Begravelsesplassen ble stelt i stand på 1830-tallet, men det drøyde til 1855 før den første begravelsen fant sted. Da ble Hanna Nordwall fra Lunda begravd, hennes gravminne og familiegrav finnes fortsatt på kirkegården.
Blant de personer som fikk sin siste hvile her finnes Gösta Reuterswärd (1887–1963) som var hovjägmästare og slottsfogde på Drottningholms slott. I Nordwalls familiegrav ligger også Johan Adrian Nordvall som var dispasjør i Stockholm i årene 1854–1867.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==
Woolsthorpe

Woolsthorpe kan vise til

Woolsthorpe-by-Belvoir, en landsby i Lincolnshire, England, 8 km vest for Grantham
Woolsthorpe-by-Colsterworth, en landsby i Lincolnshire, England, 11 km sør for Grantham
Woolsthorpe (Victoria), en landsby i Victoria i Australia
Rikke Gürgens Gjærum

Rikke Gürgens Gjærum (født 7. november 1972 i Oslo) er en norsk professor i anvendt drama/teater, bosatt i Harstad. Hun utdannet seg først som allmennlærer og dramapedagog fra Universitetet i Stavanger og Høgskolen i Oslo og Akershus. Hun har hovedfag i teatervitenskap fra Universitetet i Oslo med avhandlingen Regi og teaterorganisering: casestudie av Bentein Baardson regi av Garmann & Worse & Co på Rogaland teater (1996–1997), og doktorgrad i drama/teater fra Institutt for kunst- og medievitenskap ved NTNU med avhandlingen «En usedvanlig estetikk: en studie av betydningen av egenproduserte teatererfaringer for det usedvanlige mennesket» (2004). Hun var Norges forskningsråds-stipendiat på det såkalte Velferdsprogrammet.
Hun var forskningsleder ved Høgskolen i Harstad fra 2007–2010. Fra 2010–12 hadde hun en post doc.-stilling ved Høgskolen i Harstad, og fikk deretter professortittel allerede som 39-åring.
Gjærum er ansatt som professor ved Høgskolen i Oslo og Akershus (institutt for estetiske fag), og ved UiT – Norges arktiske universitet (vernepleieutdanningen og Det kunstfaglige fakultet). Ved HiOA leder hun studieretning i drama og teaterkommunikasjon ved masterutdanningen i estetiske fag.
Hun var initiativtaker og forskningsleder for det nasjonale prosjektet «Teater – Drama – Demokrati» (2013–16) som hadde som mål å studere hvordan drama- og teater bidrar til å danne det demokratiske mennesket, i møtet mellom verk, hendelse og arbeidsform.
Gjærums forskningsarbeider har sitt fundament i fagfeltet anvendt teater og dette danner grunnlaget for hennes arbeider knyttet til utenforskap, disability art, kjønn, drama som læringsform og forumteater. Hun er en svært produktiv formidler av forskning, og har publisert en rekke artikler og bøker. Hun var også leder for studien «Kvinner i norsk teater» som så på rolletildeling og kjønn i norske institusjonsteatre.
I tillegg til forskningspublisering, driver Gjærum med redaktørvirksomhet. Hun har gitt ut 4 antologier om forskningsmetode og forskning innen anvendt teater.
Hun var redaktør for «Kunstdidaktikk og marginal røster» i Nordic Journal of Art and Research (Nr. 2/4 - 2015), og for temanummeret Kjønn i Norsk dramapedagogisk tidsskrift Nr. 3/2916. Hun har også gjesteredaktør for tidsskriftet «Børne og ungdomskultur i Norden» og «Peripeti- tidsskrift for dramaturgi».
Gjærum er en aktiv samfunnsdebattant, blant annet som talskvinne for dramafagets plass i skolen og for større fokus på likestillingsproblematikk i kunst- og utdanningsfeltet.


== Priser og utmerkelser ==
Forskningsformidlingsprisen ved Høgskolen i Harstad i 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Rikke Gürgens Gjærum i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Pulpitur

Et pulpitur eller en kirkestol er en åpen eller lukket losje i kirkerommet beregnet på bestemte, høytstående personer innen menigheten. De kalles også herskapsstoler, trev eller galleri. Pulpiturene kunne være dekket av vinduert eller gardiner og var lunere enn det ofte uoppvarmede kirkerommet ellers. Det var vanlig med egen inngang. Ifølge Sigrid Nilsen måtte innehaveren ofte bekoste pulpituret selv og betale årlig avgift til kirken. For eksempel Risør og Fjære kirker hadde flere pulpiturer

I Norge ble pulpitur innført i mange kirker fra 1600- til 1800-tallet. Noen av disse var lukkede, og hadde egen inngang gjennom nydannede dører i kirkenes yttervegger.
Benker og kirkestoler er typisk for interiøret i protestantiske kirker innredet på 1600-1700-tallet. Pulpiturene ble ofte dekorert med utskjæringer og maling. Pulpiturene sto i ofte en lang rekke langs veggen over benkene for allmuen og ble også satt inn i eldre kirker inkludert stavkirker. I Urnes stavkirke ble to master kappet for å gi plass til Munthe-familiens kirkestol.


== Se også ==
Værnesstolen
Korstol
Stavanger domkirkes pulpiturer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Box pews – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Frieda Dalen

Alfrieda (Frieda) Kristine Dalen (1895–1995) var en norsk lærer, motstandskvinne og skoleleder.


== Før krigen ==
Frieda var egentlig fra Skedsmo, litt nord for Kristiania. Efter examen artium 1915 og Oslo lærerskole i 1916 var hun lærer ved Grefsen skole fra 1919 til 1936. Fra 1936 til 1946 jobbet hun ved Sagene skole der Anna Sethne var sjef. Hun tok Statens gymnastikkskole 1936 og fikk  delta under Sommer-OL 1936, som medlem i en oppvisningstropp i turn. Med Cappelens stipend ble det studieopphold ved Universitetet i Wien i 1936, og fra 1938 til 1940 var hun assistent til den tyske skolepsykolog Charlotte Bühler (1893–1974), som drev pedagogisk-psykologiske eksperiment frem til den tyske invasjon da hun rømte til USA.


== Under krigen ==
I 1941 ble det kurs i pedagogisk statistikk. Under den andre verdenskrig ble hun fengslet i 1944 i Åkebergveien (Oslo).  Hun hadde nemlig vært i ledelsen for Hjemmefronten, mer spesifikt i Koordinasjonskomitéen som fantes fra 1944.


== Efter krigen ==
Hun var en av de norske delegatene sendt til FNs første generalforsamling i London. Der holdt hun en tale og ble dermed første kvinne som talte. Frieda satt også i UNESCO-råd. I lærergjerningen hadde hun i 1946 meldt overgang fra Sagene skole til  Rosenhof skole for å tiltre som overlærer. Hun satt som leder for Norges Lærerinneforbund 1946–55, der hun hadde sittet som sekretær siden 1937.  For Norske kvinners nasjonalråd var hun nestformann fra 1952 til 1958.
I 1965 ga de henne Kongens fortjenstmedalje i gull.


== Familie ==
Hun var datter av  Ada Emilie Andersson (1872–1957) og Carl Jensen (1869–1954). Faren jobbet ved jernbanen. I 1939 giftet hun seg med Olaf Dalen (1896–1965), som var sønn av Hans Olsen Dalen (1860–1936), borgermester i Notodden.


== Referanser ==
Hilaire du Berrier

Hilaire du Berrier (født 1906, død 12. oktober 2002) var en amerikansk luftfartspioner, pilot, barnstormer og tidvis spion.


== Tidlig liv ==
Han ble født som Hal du Berrier i 1905 i  Flasher i Nord-Dakota og gikk på Northwestern School of Journalism og i Paris ved  Institute of Political Science.Han arbeidet som kommersiell artist i Chicago i Illinois og i 1925 deltok han i et flyvende sirkus. Han flyttet så til Frankrike, hvor han tok navnet Hilaire. I Paris hørte han i 1936 at den etiopiske keiser, Haile Selassie hyret leiesoldater som flyvere for å sloss mot de italienske okkupantene. Han reiste til Addis Abeba,  Etiopias hovedstad.


== Spionering ==
Fra 1936 til 1937 deltok Berrier i Den spanske borgerkrigen på republikkens side, men ble arrestert av opprørerne som spion.Han arbeidet senere en kort tid i Shanghai som informant for Office of Strategic Services etter det japanske nederlaget i 1945.


== Senere liv ==
Han arbeidet så som journalist i Vietnam og skrev sterke anti-kommunistiske  artikler i American Mercury i 1958.
Han døde 12. oktober 2002 i Monaco.


== Referanser ==
Sigøynerblod

Sigøynerblod, (originaltittel: Golden Earrings) er et amerikansk romantisk drama fra 1947 regissert av Mitchell Leisen og med Marlene Dietrich og Ray Milland i hovedrollene.


== Handling ==
I London, England i 1946 kort tid etter andre verdenskrig er erklært over, blir det levert to gjenstander til et hotell: En liten pakke til en pensjonert britisk generalmajor Ralph Denistoun, samt et telegram for en amerikaner som heter Quentin Reynolds. Pakken viser seg å inneholde et par gyllne øreringer. Denistoun forteller senere en historie til Quentin om hvordan han og en annen mann ved navn Richard Byrd befant seg i Tyskland før verdenskrigen offisielt brøt ut, og at de ble holdt fanget av en mann som kalte seg Hoff.
Denistroun forteller hvordan de planla å flykte fra Hoff, og reise hjem til professor Otto Krosigk (som hadde utviklet en spesiell giftgass) og som var en venn av Richard Byrds far. Deretter forteller han Quentin hvordan de rømte fra Hoff, og at en sigøyner ved navn Lydia hjalp ham med å komme seg ut av landet med hest og vogn ved å kle ham ut som en sigøyner slik at nazistene ikke kunne kjenne ham igjen. Men tyskerne drepte Byrd før han nådde frem til professor Krosigk. Denistoun forsøkte deretter å komme seg unna med giftgass-formelen.


== Medvirkende ==
Ray Milland - Ralph Denistoun
Marlene Dietrich - Lydia
Murvyn Vye - Zoltan
Bruce Lester - Richard Byrd
Dennis Hoey - Hoff
Quentin Reynolds - himself
Reinhold Schünzel - Prof. Otto Krosigk
Ivan Triesault - Maj. Reimann
Hermine Sterler - Greta Krosigk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sigøynerblod på Internet Movie Database 
(fr) Sigøynerblod på Allociné 
(en) Sigøynerblod på AllMovie
Sheela na gig

Sheela na gig er en type skulpturer som viser en kvinne som blotter underlivet mot tilskueren. De finnes på kirker og andre middelalderbygninger og er vanligst forekommende i Irland og England, men finnes også i Spania, Frankrike og andre land. I Norge finnes slike figurer på Nidarosdomen, Stiklestad kirke og Sakshaug gamle kirke. Figurene finnes både som relieffer og som rundmodellerte skulpturer.
Kvinnen i Nidarosdomen befinner seg under takskjegget på Olavskapellet i søndre tverrskip; hun beskrives som «helt naken, og med begge hendene bak ryggen bretter hun skjødet åpent». Figuren på Stiklestad kirke er mer naturalistisk framstilt, med krone og kappe og har blitt beskrevet som en madonna på en trone. Figuren ved nordportalen på Sakshaug gamle kirke en av flere med et kongleformet skjød.Navnet Sheela na gig – som er kjent med flere skrivemåter, er irsk, men har en uklar opprinnelse og betydning. En mulig forklaring er sammenhengen med «Sile i n-a giob» - «Sheela på huk». Navnet ble første gang nedskrevet i Irland i 1840.Det er flere teorier om opphavet til og betydningen av figurene. Hun kan være en førkristen fruktbarhetsgudinne som på uforklarligvis har sneket seg inn i middelalderens kirkekunst – selv om det er lite dekning for den teorien i det tilgjengelige materialet. Hun kan også ha blitt brukt som en beskyttelse mot onde makter eller som en advarsel mot kjødets lyst.
Polly Jean Harvey har en sang kalt «Sheela na gig» på debutalbumet Dry (1992).


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sheela na Gig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
SheelaNaGig.org A guide to sheela na gig carvings
Khrami

Khrami er en 201 kilometer lang høyre sideelv til Kura i Georgia og Aserbajdsjan. Øverste del av løpet blir kalt Kzia (ქცია).
Elva har sitt utspring på den sørlige flanken av Trialetifjellene i det sentrale Georgia, lengst nordøst i Samtskhe-Javakheti-regionen. Kilden ligger i 2 422 meters høyde omkring ti kilometer sør for feriestedet Bakuriani. Elva flyter i østlig retning parallelt med hovedryggen av Trialeti gjennom en delvis bred, dels canyon-lignende, tynt befolket dal, og passerer noen få kilometer nord for den utløpsløse innsjøen Tabatsquri.
I bygda Avranlo i regionen Kvemo Kartli når Kzia Tsalkaplatået (1 500 - 1 700 moh.) og blir forent med flere sideelver, og heretter blir elva kalt Khrami. Ved den lille byen Tsalka passerer elva gjennom Tsalkareservoaret, som ble oppdemmet i 1930-årene.
Etter demningen i Tsalka faller Khrami ca. 800 høydemeter gjennom en 40 kilometer trang kløft. Sør for byen Tetri Tskaro blir terrenget gradvis flatere, men Khrami fortsetter å strømme gjennom en steinete, dyp dal. Den når endelig lavlandet i Kvemo Kartli ved landsbyene Aruchlo og Kolagiri, omtrent halvveis mellom Bolnisi og Marneuli. Elva krysser lavlandet, mottar sine to største sideelver Debed og Masjavera, og krysser grensen til Aserbajdsjan. Etter om lag syv kilometers løp gjennom Aserbajdsjan møter Khrami Kura nordvest for administrasjonsbyen Qazax i distriktet med samme navn. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Khrami River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dendrocitta

Dendrocitta er én av fem slekter i underfamilien Crypsirininae, som inngår i kråkefamilien (Corvidae). Slekten omfatter sju arter. Artene er nærmest fullstendig trelevende og trives i tropiske. De holder til i Sør- og Sørøst-Asia. Fuglene karakteriserer av sine lange stjerter. Fjærdrakten er ofte fargerik, og hodet, flygefjæra og stjerten nesten alltid sort.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Corvoidea
Corvidae, kråkefamilien
Crypsirininae
Platysmurus
Temnurus
Crypsirina
Dendrocitta
D. vagabunda, okerskjære
D. formosae, gråskjære
D. occipitalis, brunskjære
D. cinerascens, gråryggskjære
D. leucogastra, kongeskjære
D. frontalis, praktskjære
D. bayleii, andamanskjære
Pyrrhocorax


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dendrocitta i Encyclopedia of Life 
(en) Dendrocitta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Dendrocitta hos Artsdatabanken 
(en) Dendrocitta hos ITIS 
(en) Dendrocitta hos NCBI 
(en) Kategori:Dendrocitta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Dendrocitta – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dendrocitta – detaljert informasjon på Wikispecies
Crypsirina

Crypsirina er én av fem slekter i underfamilien Crypsirininae, som inngår i kråkefamilien (Corvidae). Slekten omfatter to arter. Artene trives i tropisk klima og finnes i Sørøst-Asia, og begge er trelevende.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Corvoidea
Corvidae, kråkefamilien
Crypsirininae
Platysmurus
Temnurus
Crypsirina
C. temia, bronseskjære
C. cucullata, dvergskjære
Dendrocitta
Pyrrhocorax


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Crypsirina i Encyclopedia of Life 
(en) Crypsirina i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Crypsirina hos Artsdatabanken 
(en) Crypsirina hos ITIS 
(en) Crypsirina hos NCBI 
(en) Kategori:Crypsirina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Crypsirina – detaljert informasjon på Wikispecies