jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Herman Fleischer Høst

Herman Fleischer Høst (født 12. november 1883 i Halden, død 4. september 1980) var en norsk lege.Etter examen artium i 1903 fra Kristiania katedralskole og cand.med. fra Universitetet i Oslo i 1909, jobbet han en rekke steder i landet og var 2. amanuensis fra 1912 ved fysiologisk institutt på samme universitet. Han var og ved Rikshospitalet og Bergen kommunale sykehus. 
Han forsket på diabetes, fikk stipend for å forske i København i 1916, og fikk sin dr.med. i 1917.  Fra 1919 innførte man hans metoder for transfusjon av blod og for undersøkelse av blodtype. Fra 1920 drev han praksis i indremedisinske sykdommer. Høst var overlege ved Bærum sykehus fra 1924 til 1951, foruten å være hovedlege for ansatte på Rikstrygdeverket fra 1936 til 1954.  Ellers var han formann i Oslo legeforening, formann i Indremedicinsk forening, styremedlem i Det medicinske Selskap og med i sentralstyret for Den norske legeforening.
Herman ble blind i 1970 og fikk en St. Olavs Orden i 1950 for sitt arbeide.


== Familie ==
Han var sønn av Marie La Roche Fleischer (1852–1908) og banksjef Jens Ludvig Høst (1814–94). Mora var av den opprinnelig tyske slekten Fleischer.  Herman giftet seg med Gudrun Rasmussen (1888–1976).  Datteren Gerd Høst (1915–2007) ble språkprofessor, skuespiller og lyriker. Sønnen Herman Høst (1926–) ble lege.


== Utgivelser ==
Høst, H.F. (1917). Bidrag til den endogene Urinsyres Fysiology. Kristiania: Steen'ske Bogtrykkeri. 


== Referanser ==
Gnamptodontinae

Gnamptodontinae er en gruppe som hører til familien Braconidae blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. 


== Utseende ==
Ganske små snyltevepser, sjelden større enn 1,5 millimeter.


== Levevis ==
De er parasitoider som snylter på små, bladminerenede sommerfugler i familien Nepticulidae.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

ordenen vepser, Hymenoptera
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen Ichneumonoidea
familien Braconidae
underfamilien Gnamptodontinae med 1 art i Norge. Artstall i Europa::
slekten Exodontiella Wharton, 1977
slekten Gnamptodon Haliday, 1833 - 13 arter i Europa, i Norge:
Gnamptodon pumilio (Nees, 1834)
slekten Gnaptogaster Tobias, 1976
slekten Neognamptodon Belokobylskij, 1999
slekten Pseudognaptodon Fisher, 1965


== Referanser ==


== Kilder ==
Tree of Life Braconidae
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [2]
Gnamptodontinae of the Afrotropical Region
Tegning av typisk vingeårenett


== Eksterne lenker ==
(no) Gnamptodontinae hos Artsdatabanken 
(sv) Gnamptodontinae hos Dyntaxa 
(en) Gnamptodontinae hos Fauna Europaea 
(en) Gnamptodontinae hos ITIS 
(en) Gnamptodontinae hos NCBI 
Gnamptodontinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Adolph Theodor Thomsen

Adolph Theodor Thomsen-Oldenswort (født 14. mars 1814 i Tönning i hertugdømmet Slesvig, død 10. oktober 1891 i Kiel) var en slesvigsk politiker, medlem først av Riksrådet i København senere av det prøyssiske deputertkammer. Han var far til admiralen August von Thomsen.


== Referanser ==
Garrajohka bru

Garrajohka bru er en 56 meter lang stålbjelkebru på europavei 45 i Eibydalen i Alta kommune i Finnmark. Brua ligger 15 kilometer sør for Alta sentrum. Den har to spenn. Landkarene og fundamentet for pilaren står på 8 utstøpte stålrørspæler med 610 mm diameter.En tidligere bru ble ødelagt av vårflommen i 2010. Det ble da etablert en provisorisk bru ved siden av denne, men inntil den ble etablert, måtte trafikken mellom Alta og Kautokeino gå om Lakselv og Karasjok. Den nye brua er en meter høyere enn den gamle og kostet 11,569 millioner kroner, inkludert utbedring av tilførselsveier og ble åpnet 29. juni 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Film fra ødeleggelsen av den forrige brua på YouTube
Heinrich Demoulin

Heinrich Dumoulin (født 31. mai 1905 i Wevelinghoven ved Grevenbroich i Nordrhein-Westfalen i Tyskland; død 21. juli 1995 i  Tokyo i Japan) var en tysk katolsk prest. Han tilhørte jesuittordenen, og var religionsviter med zenbuddhisme som spesialområde.


== Liv og virke ==
Han trådte inn i jesuittenes novisiat som 19-åring, og ble presteviet i 1933. 
I 1935 ble han sendt til Japan med pater Hugo Enomiya-Lassalle som sin veileder. I Japan fattet han interesse for zenbuddhismen, og la grunnlaget for sin forskerkarriere.
I 1985 publiserte han sitt tobindsverk om zenbuddhismen. På engelsk har de to bindene titlene Zen Buddhism: A History; Volume 1 India and China og Zen Buddhism: A History; Volume 2 Japan. Verket ble et internasjonalt standardverk. Selv om senere forskning på noen punkter er kommet til andre resultater, er pater Demoulins verk blitt et referanseverk i Vesten.Heinrich Dumoulin underviste ved Sofiauniversitetet (上智大学, Jōchi Daigaku) i Tokyo, som er et jesuittisk universitets- og forskningssenter. Han grunnla dette universitetets Institutt for Orientalske Religioner. Fra 1975 til 1976 var han dessuten den første direktøren for «Naznan Institute for Religion and Culture», som i dag (2017) er en del av Nanzan-universitetet (南山大学, Nanzan daigaku). Naznan-universitetet er et privat universitet i Nagoya i Japan. Alle universitetets ulike institutter og enheter ble i sin tid opprettet av katolske ordener.


== Verker i utvalg ==
The Development of Chinese Zen After the Sixth Patriarch in the Light of the Mumonkan (1953, First Zen Institute of America)
A History of Zen Buddhism (1963, Pantheon Books)
Christianity Meets Buddhism (1974, Open Court Publishing)
Buddhism in the Modern World (1976, Macmillan Publishing)
Zen Enlightenment: Origins and Meaning (1979, Weatherhill)
Zen Buddhism in the Twentieth Century (1992)
Understanding Buddhism: Key Themes (1994), Weatherhill
Zen Buddhism: A History; Volume 1 India and China, (2005, World Wisdom)
Geschichte des Zen Buddhismus, Vol. 2: Japan. Bern: Francke Verlag, 1985, 382 pp. (Engelsk utgave: Zen Buddhism: A History; Volume 2 Japan, 2005, World Wisdom)
Buddhismus der Gegenwart. Hrsg. von Heinrich Doumoulin. Herder, Freiburg etc. 1970.
Östliche Meditation und christliche Mystik. Verlag Karl Alber, Freiburg i. Br. / München 1966
Geschichte des Zen-Buddhismus. Band I: Indien, China und Korea. Angkor Verlag, Frankfurt am Main 2010. ISBN 9783936018622
Geschichte des Zen-Buddhismus. Band II: Japan. Angkor Verlag, Frankfurt am Main 2010. ISBN 9783936018639
Heinrich Dumoulin: Mumonkan. Die Schranke ohne Tor. Angkor Verlag, Frankfurt am Main 2010, ISBN 9783936018660 (Reprint)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Heinrich Demoulin i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Early Chinese Zen Reexamined (Japanese Journal of Religious Studies 1993 20/1) Arkivert 11. august 2011 hos Wayback Machine.
Biographie zum 80. Geburtstag 1985 (Japanese Journal of Religious Studies 12/2-3) Arkivert 11. august 2011 hos Wayback Machine. av James W. Heisig. (PDF; 123 kB)
Nachruf 1995 von Jan Van Bragt
Har Arbel

Har Arbel (hebraisk הר ארבל) er et fjell i Galilea nær Tiberias i Israel, med høye klipper og utsyn til Hermon i Golanhøyden, spor av en grottefestning og ruiner av en gammel synagoge. Arbel ligger ovenfor Har Nitai og klippene ble skapt av Jordandalen.
Det ligger fire landsbyer i fjellet: Kfar Zeitim, Arbel, Kfar Hittim og Mitzpa. Toppen som ligger 181 meter over havet (380 meter over det omkringliggende landskapet) dominerer landskapet og fra toppen kan man se nesten hele Galilea til Golanhøyden, inkludert Safed, Tiberias og det meste av Genesaretsjøen.


== Historie ==

I nærheten ligger ruinene av en gammel jødisk bosetting med en synagoge fra 300-tallet og skåret ut i selve fjellet ligger flere klippebosetninger. Disse klippebosetningene er fra 1600-tallet og ble bygget av drusere. Det er dokumentert jødiske klippebosettinger datert tilbake til tiden rundt Det andre tempelet i området. Josefus skrev om den romerske erobringen at noen av de siste hashmoneiske opprørerne bodde i klippene i Arbel.


== Naturreservat og nasjonalpark ==
Området ble et naturreservat i 1967, og dekker 1,400 kvadratkilometer. Nasjonalparken (8,5 km²) omfatter det meste av Nahal Arbel, som starter nær Eilabun og munner ut i Genesaretsjøen nær Migdal. Reservatet dekker området like rundt klippen.

Arbel er med klippeveggen på 110 meter det eneste kjente stedet i Israel hvor det blir drevet basehopping. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mount Arbel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Arbel på Israelsk parktilsyn
Nina Lykke (forfatter)

Nina Lykke (født 1965) er en norsk skjønnlitterær forfatter. Hun ble tildelt Brageprisen 2019 for romanen Full spredning, som ble dramatisert og satt opp på Nationaltheatret høsten 2021.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Nina Lykke vokste opp i Oslo. Hun er datter av arkitekt Ivar Lykke, og tilhører kjøpmannsslekten Lykke fra Trondheim.Hun er utdannet ved Den Grafiske Højskole i København og har siden 1989 arbeidet som grafisk designer i Oslo.


== Forfatterskap ==
Lykkes novellesamling Orgien, og andre fortellinger (2010) ble nominert til Ungdommens kritikerpris og romanen Oppløsningstendenser (2013) kom på kortlista til P2-lytternes romanpris. Romanen Nei og atter nei (2016), som er en satire over middelklassen og «de store forventningers misnøye», kom i flere opplag og ble utgitt i Tyskland.Nei og atter nei høstet gode kritikker i en rekke medier, eksempelvis av Rune Hallheim i Aftenposten, Gerd Elin Stava Sandve i Dagsavisen, Knut Hoem i NRK P2, Bjørn Gabrielsen i Dagens Næringsliv og Bernhard Ellefsen i Morgenbladet. I mars 2017 vant romanen Ungdommens kritikerpris.


== Bibliografi ==
Orgien, og andre fortellinger, noveller. Forlaget Oktober, 2010
Oppløsningstendenser, roman. Forlaget Oktober, 2013
Nei og atter nei, roman. Forlaget Oktober, 2016
Full spredning. En legeroman, roman. Forlaget Oktober 2019
Vi er ikke her for å ha det morsomt, roman. Forlaget Oktober 2022


== Priser og utmerkelser ==
2014: Bokhandelens forfatterstipend
2017: Ungdommens kritikerpris2019: Brageprisen i klassen «Skjønnlitteratur for voksne» for Full spredning


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Nina Lykke i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Nina Lykkes hjemmesider
Nina Lykke, oktober.no
Leseprøve på Nei og atter nei, issuu.com
Omtale av Nei og atter nei, bokverket.wordpress.com
Interseksjonalitet

Interseksjonalitet er en samfunnsvitenskapelig teori og analytisk rammeverk for å studere hvordan ulike former for makt og forskjellsbehandling samvirker i samfunnet. Interseksjonalitet er også det teoretiske grunnlaget for interseksjonell feminisme, et perspektiv som fra 1990-årene ble dominerende innen akademisk feminisme, de fleste moderne feministiske idétradisjoner og offisiell likestillingspolitikk.


== Faglig bruk av begrepet ==
Begrepet interseksjonalitet ble skapt i 1980-årene av den amerikanske jusprofessoren Kimberlé Crenshaw for å vise hvordan diskriminering kan bestå av flere faktorer som kjønnsidentitet, etnisitet, seksuell orientering, alder og klasse, og hvordan disse faktorene virker sammen.
Som fagbegrep ble det først brukt av Crenshaw og andre jurister i kritisk juridisk forskning, og det fikk i 1990-årene større utbredelse i kjønnsforskningen og samfunnsvitenskapene for å diskutere samvirkninger mellom ulike sosiale kategorier.


== Interseksjonell feminisme ==

Begrepet interseksjonell feminisme brukes ofte om feminisme som anvender et interseksjonelt analytisk rammeverk for å forstå overlappende former for diskriminering og marginalisering. Interseksjonell feminisme brukes ofte synonymt med inkluderende feminisme om feminisme som prøver å ta høyde for ulike former for diskriminering og marginalisering i samfunnet og inkludere marginaliserte grupper. Dette gjelder f.eks. den diskrimineringen og marginaliseringen som rammer etniske minoriteter, funksjonshemmede, kjønnsminoriteter og seksuelle minoriteter særskilt.
Interseksjonell feminisme ble tatt i bruk som et kritisk perspektiv som gikk på tvers av ulike etablerte feministiske strømninger. Det ble et viktig perspektiv i feminismens tredje bølge i 1990-årene. Den interseksjonelle forståelsesmåten har fra 1990-årene blitt dominerende innen akademisk feminisme, de fleste moderne feministiske idétradisjoner og offisiell likestillingspolitikk, blant annet innen UN Women. Interseksjonell feminisme er ikke én bestemt form for feminisme, men et perspektiv innen moderne feminisme som idag er utbredt i alt fra liberal feminisme til marxistisk feminisme. Interseksjonell feminisme har dermed siden 1980-årene gått fra å være et nytt, kritisk perspektiv til å bli det anerkjente hovedperspektivet i moderne feminisme.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Helen Pluckrose og James A. Lindsay Cynical theories: How activist scholarship made everything about race, gender, and identity Pitchstone Publishing 2020 ISBN 978-1634312028
Anniken Obaidli

Anniken Obaidli (født 22. juni 1995) er en norsk håndballspiller fra Molde, som spiller for den norske eliteserieklubben Storhamar og det norske A-landslaget.Obaidli ble tatt ut i bruttotroppen til Thorir Hergeirsson foran Håndball-VM 2015 og Håndball-VM 2021, men var ikke blant de utvalgte i noen av mesterskapene.
Hun har fire søsken, hvorav både storesøster Sherin og lillesøster Mona også spiller håndball. Deres far, Khalid, er fra Bahrain, hvor han og deres mor, Ruth Nanna, også bodde – fra 1988, til de flyttet tilbake til Molde i 1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anniken Obaidli – Norges Håndballforbund 
Anniken Obaidli på Instagram
Arholma

Arholma er en øy i Norrtälje kommune i den nordlige delen av Stockholms skjærgård. Øya ligger rundt 25 km nordøst for Norrtälje.Øya har rundt 60 fastboende, men folketallet øker til rundt 500 i sommermånedene.
Det står et 10,5 cm kystbatteri for det daværende Det svenske kystartilleriet fra den kalde krigen på øya. Dette er i dag museum. Øya har to vandrerhjem og er tilknyttet på øya, en småbåthavn og det går båt i helårstrafikk fra tettstedet Vika och Simpnäs i samme kommune. Om sommeren er øya tilknyttet det offentlige kommunikasjonsnettet gjennom ferger fra Waxholmsbolaget. 


== Natur ==
Store deler av øya er et naturreservat. Det åpne kulturlandskapet er preget av skjærgårdens småskalalandbruk med beitende dyr. Særlig på Arholmas nordre del er det bevart gammel granskog. Både på øya og i den omkringliggende øyene kan en observere havørn. Navnet Arholma kommer fra de to ordene «arn» som en er gammel form av ordet «ørn», og holme.


== Historie ==
Arholma er omtalt som Arnholm i kong Valdemars seilingsled som inngår i Kong Valdemars jordebok fra 1200-tallet. Øya var i hvert fall bebodd i perioder i middelalderen hvor det ble drevet fiske og jakt på sel og sjøfugl. 
På midten av 1500-tallet var det en liten by på øya og i 1650 fantes det syv jordeiende bønder på øya. Arholma har fortsatt mange rester av gammel skjærgårdsbebyggelse, særlig fra 1800-tallet, for eksempel Västbergs, Södergård, Bull-Augusts gård  og Simesgården. 
Øyas synlige dagmerke ble oppført i 1768. De gamle tømrede båthusene i Österhamn er sjeldne i Stockholms skjærgård. All eldre bebyggelse ble brent ned av russerne under Russerherjingene i 1719 under den store nordiske krig.


== Batteri Arholma ==

Arholma inngikk i det militære forsvarsområdet, som Muskö som var, og til dels fortsatt er, stengt for utlendinger. Dette var en del av det svenske kystforsvaret, og  var plassert på klippene på den nordlige delen av øya. 
Anlegget ble kalt Batteri Arholma og var sprengt inn i fjellet. Batteriet ble anlagt for å avløse de eldre, faste anleggene fra årene rett før og under andre verdenskrig i den forsvarslinjen som ble kalt Havsbandslinjen. Batteriet lå delvis på Arholma, og dels på den nærliggende øya Ovanskär. 
Batteriet var ett av tre batterier med 10,5 cm kystbatteri i Stockholms skjærgård, bygget på slutten av 1950-tallet og med to kanoner per batteri. Anlegget på Arholma var ferdigstilt i 1968. Batteri Arholma ble lagt ned på begynnelsen av 2000-tallet, men er bevart sammen med en kanon og er idag museum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arholma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Arholma hos Skärgårdstiftelsen
Lawrence (fornavn)

Lawrence er et engelsk mannsnavn. Det brukes også som etternavn.


== Etymologi ==
Lawrence er en variant av Laurence, som er en engelsk form av franske Laurent. Dette var igjen en kortform av Laurentius, som har opprinnelse som et romersk etternavn med betydningen «fra Laurentum». Laurentum var en by i antikkens Italia, og bynavnet er sannsynligvis avledet av latinske laurus, «laurbær». Formen Laurence er også mye brukt som kvinnenavn.
Larry er en engelsk kjæleform av Lawrence og Laurence.


== Utbredelse ==
Lawrence eller Laurence var et vanlig navn i England fra 1300-tallet til 1700-tallet. 

Lawrence var et populært navn i USA på første halvdel av 1900-tallet.

Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Lawrence og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Laurentius av Roma (ca. 230 – 258), spansk-italiensk skattmester, med engelsk navn Lawrence eller Laurence
Laurentius av Canterbury (død 619), engelsk erkebiskop, med engelsk navn Laurence
Lorcán Ua Tuathail (1128–1180), irsk erkebiskop, også kjent som Laurence O'Toole
Paul Laurence Dunbar (1872–1906), amerikansk dikter
Laurence Olivier (1907–1989), britisk skuespiller
Lawrence Durrell (1912–1990), engelsk forfatter
Laurence Luckinbill (født 1934), amerikansk skuespiller
Lawrence Kasdan (født 1949), amerikansk manusforfatter
Lawrence Krauss (født 1954), amerikansk astrofysiker
Lawrence Taylor (født 1959), amerikansk fotballspiller
Laurence Fishburne (født 1961), amerikansk skuespiller
Laurence Llewelyn-Bowen (født 1965), britisk TV-personlighet
Laurence Fox (født 1978), britisk skuespiller
Lawrence Vigouroux (født 1993), engelsk fotballspiller
Laurence Mason, amerikansk skuespiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Lawrence
(en) Think Baby Names: Lawrence
Klara Øygarden

Klara Øygarden (født 26. mars 1918 i Mykland i Froland kommune, død 29. oktober 2004 i Froland) var en norsk billedkunstner. Hun arbeidet i hovedsak med oljemalerier, akvarell, kull, gips og rosemaling.Øygarden hadde bakgrunn fra Erlend Grøstads malerskole, og arbeidet også sammen med arendalsmaler Kåre Tveit i mange år.  I tillegg var hun utdannet rosemaler (1981–1982). I løpet av årene som kunstner, deltok hun på en rekke utstillinger;  både separat- og kollektivutstillinger. Hun deltok blant annet på Sørlandsutstillingen, Ryfylkeutstillingen og Telemarksutstillingen. I 1997 deltok hun på Landsforeningen Norske Maleres utstilling på Flå i Hallingdal og samme år stilte hun ut på Agder Kunstsenter. Hennes arbeider er innkjøpt av Aust-Agder fylkeskommune og flere banker, institusjoner og kommuner.
Klara Øygarden var medlem av Norske billedkunstnere Agder (NBK), Unge Kunstneres Samfund (UKS) og Landsforeningen Norske Malere (LNM).


== Referanser ==
Fjon

Fjon er ei grend i Sveio kommune i Hordaland. Den ligger ved Fjonavika, på vestsida av Ålfjorden, hvor Fjonelva, utløpselva fra Vigdarvatnet munner ut. Her ligger Fjon Bruk AS, som er et av Norges største settefiskanlegg. Europavei 39 passerer like vest for Fjon.


== Referanser ==
Hormiinae

Hormiinae er en gruppe som hører til familien Braconidae blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. 


== Utseende ==


== Levevis ==
De er parasitoider som angriper larver av sommerfugler og biller, sjeldnere tovinger og Vepser.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==
Denne gruppen har ofte vært blandet eller slått sammen med Exothecinae.

ordenen vepser, Hymenoptera
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen Ichneumonoidea
familien Braconidae
underfamilien Hormiinae Förster, 1862 med én art i Norge. Arter i Europa iflg.:
stammen Austrohormiini Belokobylskij, 1989
slekten Allobracon Gahan, 1915
slekten Apoavga van Achterberg, 1995
slekten Austrohormius Belokobylskij, 1989
slekten Avga Nixon, 1940 - 2 arter i Europa
slekten Canberria Belokobylskij, 1991
slekten Hormiitis van Achterberg, 1995
slekten Neptihormius van Achterberg & Berry, 2004
slekten Parachremylus Granger, 1949
slekten Parahormius Nixon, 1940 - 3 arter i Europa
slekten Proavga Belokobylskij, 1989
slekten Pseudobiosteres Hedwig, 1961
slekten Pseudohormius Tobias & Alexeev, 1967 - én art i Europa
slekten Tamdoana Belokobylskij, 1989
slekten Xenosternum Muesebeck, 1935
stammen Hormiini
slekten Chremylus Haliday, 1833
slekten Hormisca Telenga, 1941 - 2 arter i Europa
slekten Hormius Nees, 1818 - 9 arter i Europa, i Norge:
Hormius moniliatus (Nees, 1811)
slekten Taiwanhormius Belokobylskij, 1988


== Referanser ==


== Kilder ==
Tree of Life Braconidae
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [1]
Hormiinae of the Afrotropical Region


== Eksterne lenker ==
(no) Hormiinae hos Artsdatabanken 
(en) Hormiinae hos Fauna Europaea 
(en) Hormiinae hos ITIS 
(en) Hormiinae hos NCBI 
Hormiinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Fitjarvika

Fitjarvika er ei vik i Fitjar kommune i Vestland. Den har innløp fra Selbjørnsfjorden i nord, mellom nordspissen av Fonno og Skråmevika på Stord. Vika er rundt fem kilometer lang, og innerst ligger tettstedet og kommunesenteret Fitjar. I den midtre og bredeste delen er vika rundt to kilometer bred, mens den ytre og indre delen er under en kilometer bred. Sør for Fonno svinger vika mot vest og går over i Fonnosen på vestsida av Fonno.


== Referanser ==
Fabian Heinle

Fabian Heinle (født 14. mai 1994) er en tysk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han ble slått ut i kvalifiseringen i lengdehopp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Fabian Heinle – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Fabian Heinle – Olympics.com 
(en) Fabian Heinle – Olympic.org 
(en) Fabian Heinle – Olympedia 
(en) Fabian Heinle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Fabian Heinle – Tysklands olympiske komité 
(en) Fabian Heinle – World Athletics 
(en) Fabian Heinle – Track and Field Statistics
Emiliano Lasa

Emiliano Lasa (født 25. januar 1990) er en uruguayansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han ble slått ut i kvalifiseringen i lengdehopp.
2021Emiliano Lasa tok 13. plass for Uruguay i lengdehopp under Sommer-OL 2020 i Tokyo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emiliano Lasa – Olympedia 
(en) Emiliano Lasa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Emiliano Lasa – World Athletics 
(en) Emiliano Lasa – Diamond League 
(en) Emiliano Lasa – Track and Field Statistics
Yohei Sugai

Yohei Sugai (født 30. august 1985) er en japansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han ble slått ut i kvalifiseringen i lengdehopp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yohei Sugai – World Athletics 
(en) Yohei Sugai – Track and Field Statistics
Kanstantsin Barytsjewski

Kanstantsin Barytsjewski (hviterussisk: Канстанцін Ігаравіч Барычэўскі; født 29. mai 1990) er en hviterussisk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han ble slått ut i kvalifiseringen i lengdehopp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kanstantsin Barycheuski – Olympedia 
(en) Kanstantsin Barycheuski – World Athletics 
(en) Kanstantsin Barycheuski – World Athletics 
(en) Kanstantsin Barycheuski – Track and Field Statistics