jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ceracupes

Ceracupes er en slekt av store, tropiske, biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller, blant de mindre artene i Passalidae. På farge er de svarte eller mørkebrune med en blank overflate som kan ligne blankpussede sko, de blir derfor blant annet kalt "patent-leather beetles" (også "bess beetles") på engelsk. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et fremoverrettet horn som er nokså langt, gjerne kløvet i spissen. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra og fremstrakte, gjerne minst så langt som hornet i pannen. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste tre til fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det har framskytende forhjørner, og både for- og sidekantene er litt avsatte. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med dype lengdestriper. Undersiden av billen er ofte dekket med opprettstående, gulaktige børster. Beina er kraftige, særlig frambeina. Framleggene (tibiae) har pigger på utsiden, mellom- og bakleggene har to lengdelister. Larvene er hvitaktige, tynne og sylindriske, ikke C-formede slik som de fleste andre skarabider. Medlemmene i denne familien har et svært enhetlig utseende, det er bare størrelsen som varierer påfallende, slik at det er ganske vanskelig å bestemme dem på ytre utseende. Kjevenes form og eventuelle horn på hodet kan være til noe hjelp.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra Bhutan i vest til Taiwan i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Aulacocyclinae
Stammen Ceracupini
Slekten Ceracupes Kaup, 1871
Ceracupes arrowi Heller, 1911
Ceracupes chingkini Okano, 1988
Ceracupes fronticornis (Westwood, 1842)
Ceracupes yui Okano, 1988


== Eksterne lenker ==
(en) Ceracupes i Encyclopedia of Life 
(en) Ceracupes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ceracupes hos NCBI 
(en) Kategori:Ceracupes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Villa Albion

Villa Albion er en atriumvilla fra 1956 på Drottningholmsmalmen i Ekerö kommune,  tegnet av arkitektene Bengt Lindroos og Hans Borgström. Bygningen er oppført i lettbetongblokker og har en hvit fasade med grønne platedetaljer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lisa Sundström (2006). Kulturmiljöanalys av Drottningholmsmalmen, Lovö socken, Ekerö kommun, Uppland - Rapport 2006:7 (PDF) (svensk). Stockholm: Stockholms läns museum. Besøkt 12. april 2017.
Villa Axelsberg

Villa Axelsberg er en villa tegnet av arkitekt Nils Tesch som egen bolig på Drottningholmsmalmen på Lovön, i Ekerö kommune utenfor Stockholm. Bygningen ble oppført på 1960-tallet som en bevisst pastisj på en eldre bygning. Tesch valgte dermed en annen vei enn Peter Celsing og Ralph Erskine som på samme tid oppførte uttalt moderne villaer i området. Villa Axelsberg ligger ved begynnelsen av Kvarnbacken, rett nedenfor Celsings senere Villa Klockberga.
Satengfuglfamilien

Satengfuglfamilien (Cnemophilidae) er en liten familie med spurvefugler i overfamilien Cnemophiloidea, som ser ut til å være basal i gruppen Passerida og søstergruppen til Melanocharitoidea. Familien består av tre arter fordelt i to slekter, hvorav den ene slekten er monotypisk. Alle tre artene er endemiske for fjellskogene på Ny-Guinea.


== Taksonomi ==
De tre artene ble tidligere klassifisert som paradisfugler (Paradisaeidae), noe de norske navnene på disse fuglene lenge bar preg av. Navnene ble imidlertid korrigert av Syvertsen et al. (2017). Nye molekylære beviser antyder imidlertid at de ikke har særlig nær tilknytning til denne gruppen, så de har blitt plassert i sin egen familie. En nøye undersøkelse av satinfuglene avslører særegne morfologiske egenskaper som klart skiller dem fra paradisfuglene, inkludert brede gap, relativt korte nebb og en heller uvanlig region rundt neseborene.


== Biologi ==
Satengfugler er middels store (typisk 17–24 cm lange og 50–125 g tunge). Artene utviser noe kjønnspreg, men preget varierer en del mellom de tre artene. Hannens fjærdrakt varierer fra kullsort med irriserende effekt, til sort og gul/rød-oransje og oliven og lysegul. Hunnenes fjærdrakt er dusere utfarget og hovedsakelig i varierende kombinasjoner av oliven, brunt og lysegult. Vingene er korte og avrunda, stjerten middels lang. Nebbet er kort til middels langt, med en ørliten liten krok ytterst og er bredt gap. Ekstremitetene er korte og føttene små.Satengfugler er i hovedsak frugivore og eter mest frukt og bær, men av og til kan de supplere på kosten med små virvelløse dyr. Artene bygger overbygde reder og hunnen legger typisk kun ett egg, som hun ruger ut alene. Alle artene er fruktetere.

		
		


== Inndeling ==
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Cnemophiloidea
Cnemophilidae, satengfuglfamilien
Cnemophilus
C. loriae, turkispannesatengfugl
C. macgregorii, gulldusksatengfugl
Loboparadisea
L. sericea, gulbrystsatengfuglNoen regner C. macgregorii sanguineus som en selvstendig art, men de fleste ser den som konspesifikk med C. macgregorii, selv om den skiller seg fra denne på en rekke områder. Fjærdrakten er for eksempel mer flammerød på oversiden, kontra gulloransje, og nebbet er sort, kontra brunt. C. sanguineus har dessuten marginalt lengre vinger og kortere stjert.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) satengfuglfamilien i Encyclopedia of Life 
(en) satengfuglfamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) satengfuglfamilien hos Artsdatabanken 
(en) satengfuglfamilien hos ITIS 
(en) Kategori:Cnemophilidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Storstraum sluse

Storstraum sluse er et sluseanlegg i Storstraum–Småstraumkanalen mellom innsjøene Vråvatn og Nisser i Vrådal i Telemark. Den første slusen ble åpnet i 1867, mens dagens anlegg som også inkluderer en nåledam ble åpnet i 1914. Over anlegget går også Storstraumen bru, som er en del av fylkesvei 455.
Sammen med dammene ved Småstraum sluse er disse de eldste nåledammer i Norge. Dette er også de høyest beliggende sluser i Nord-Europa.I forbindelse med chartertrafikk trafikkeres slusen av turistbåten MS «Fram» om sommeren. Ved båtpassering blir en del av veibrua vippet opp.


== Historie ==

Den første slusen i Storstraum ble bygget i 1866–67. Da fantes det allerede sag og mølle ved den sørlige bredden, bygget i 1852.I 1912 ble Arendals Vasdrags Brugseierforening gitt konsesjon til regulering av vannene i Arendalsvassdraget, noe som førte til at sluseanlegget måtte bygges helt om, i tillegg til at det ble bygget en dam. Dammen ble påbegynt i august 1913, og stod ferdig før høstflommen. Den gamle slusen ble stengt for trafikk 25. november samme år, og rivingen startet rett over nyttår 1914, med ferdigstillelse av den nye slusen i april. På toppen av dammen var det en brubane, mens det over slusekammeret var anlagt en svingbru.I 1965 anla Telemark vegvesen en helt ny bru med navn Storstraumen bru rett nedenfor dammen, med vippebru over slusekammeret. Maskinhuset til vippebrua står der den tidligere svingbrua hadde sin dreieskive.


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Vevstad, Andreas (1987). Arendals Vasdrags Brugseierforening 1907–1912–1987. Arendals Vasdrags Brugseierforening. 


== Eksterne lenker ==
«Flyfoto av dammen med bru og sluse». Norgeskart. Kartverket. Besøkt 13. april 2017. 
«Brua sett fra sør. Slusene på motsatt side.». Google-maps, street-view. Google. Besøkt 13. april 2017.
Alvar Lidell

Tord Alvar Quan Lidell (født 11. september 1908 i Wimbledon Park i Surrey i England, død 7. januar 1981 i Northwood i Middlesex) var en britisk hallomann og nyhetsoppleser for BBC radio. Under annen verdenskrig ble hans distinktive atemme synonymt med nyhetsopplesning.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Alvar Lidell hadde svenske foreldre. Hans far John Adrian Lidell importerte tømmer. Moren var Gertrud Lidell (født Lundström). Lidell gikk på King's College School i Wimbledon og Exeter College i Oxford. Som barn lærte han seg piano, pikkolofløyte, cello og sang, og var en aktet skuespiller under tiden ved Universitetet i Oxford.


=== BBC ===
Etter noen kortvarige stillinger som lærer og sanger, ble han ansatt hos BBC i Birmingham som hovedannonserer, og ble overført til London etter et år. Han ble deputy chief announcer i 1937, og året etter giftet han seg med Nancy Margaret Corfield, datter av en advokat (de hadde to døtre og en sønn). Han gjorde noen historisk viktige kringtastinger, som for eksempel kong Edward VIII's abdikasjon. Den 3. september 1939 leste han ultimatumet til Tyskland fra 10 Downing Street, og kl 11 introduserte han Neville Chamberlain som meddelte nasjonen at den var i krig mot Tyskland.Det var under Annen Verdenskrig at BBC oppgav navnene til sine så langt anonyme hallomenn og nyhetsopplesere - slik at de bedre kunne skilles fra fiendtlig propaganda. Under krigen ble «Here is the news, and this is Alvar Lidell reading it» til et utilsiktet munnhell. I 1943 gjorde han tjeneste i RAF som etterretningsoffiser (til dels ved Bletchley Park), men returnerte til BBC et år etter.
I 1946 ble han chief announcer for det nye BBC Third Programme, og der var han i seks år, og var standardsettende for uttale og setningsmelodi.I 1952 ble BBCs nyhetstjeneste reorganisert, og han gikk tilbake til å være nyhetsoppleser, og var også innom fjernsynet. Han ble utnevnt til medlem av Order of the British Empire i 1964 og gikk i pensjon i 1969.


=== Pensjonist ===
I 1979 skrev han en artikkel om den fallende uttalestandard ved BBC i The Listener - og BBC nedsatte straks et ekspertpanel for å granske anliggendet. Lidell leste også inn fortellinger; han leste inn over 237 bind for Books for the Blind, blant annet lange verker som for eksempel Anna Karenina. Som baryton gav han resitasjoner, og spilte inn med Gerald Moore ved pianoet. I 1970 ble Lidell hørt som forteller i Apple Records-opptaket av The Whale av komponisten John Tavener.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alvar Lidell på Internet Movie Database 
(en) Alvar Lidell announces the German invasion of Holland, Belgium and Luxembourg, May 10, 1940
(en) Alvar Lidell announces the Japanese attack on US targets in the Pacific, December 7, 1941
(en) Alvar Lidell reading the BBC news in March 1945
Maria Klenskaja

Maria Klenskaja (født 29. januar 1951 i Tartu, død 6. januar 2022) var en estisk teater- og filmskuespiller.Hun er blant annet kjent fra flimene Keskea rõõmud (1987), Varastatud kohtumine (1989) og Teenijanna (1990).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Klenskaja på Internet Movie Database 
(sv) Maria Klenskaja i Svensk Filmdatabas 
(en) Maria Klenskaja på AllMovie 
(en) Maria Klenskaja hos The Movie Database
Melampittidae

Melampittidae (melampittaer) er en liten familie av spurvefugler endemisk for fjellskogene på Ny-Guinea. Familien består av kun to arter, fordelt i hver sin slekt. Begge monotypiske.


== Biologi ==
Melampittaer er små (17–18 cm; 29–32 g.) til mellomstore (29 cm; 205 g.) kråkelignende fugler, med hovedsakelig blåsort fjærdrakt, sort nebb, og sorte sterke undere ekstremiteter med føtter utstyrt med fire tær hver. Kjønnene er relativt like.Den største av artene trives i regnskog som vokser kalkstein som danner karst, i høyder på 650–1 400 moh, mens den minste av artene trives i regulær montan regnskog med tett underskog, som vokser i høyder på 1 150–3 500 moh. Arten er imidertid mest tallrik i høyder på 2 000–2 800 moh. Begge eter trolig hovedsakelig insekter og snegler og lignende, men dette vet man egentlig svært lite om i øyeblikket.


== Taksonomi ==
Melampittaene har tidligere vært plassert i Orthonychidae, Eupetidae og Paradisaeidae, men fuglene skiller seg fra disse gjennom sitt dunete avkom og gjennom at foreldrene ikke mater avkommet med oppstøt. Det ble nylig oppdaget at melampittaene er mer distinkte enn tidligere antatt, og artene ble derfor plassert i sin egen familie.


=== Inndeling og utbredelse ===
Inndelingen følger HBW Alive. Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Corvoidea
Melampittidae
Melampitta
M. lugubris, dvergmelampitta, utbredt i spredte populasjoner gjennom det meste av Ny-Guineahøylandet og i fjellene på Huonhalvøya og Fuglehodehalvøya
Megalampitta
M. gigantea, stormelampitta, utbredt i spredte populasjoner i Arfakfjellene på Fuglehodehalvøya, på Fakfakfjellene og Kumawafjellene på Bomberaihalvøya, i de sørlige skråningene til Snowfjellene, i Torricellifjellene og lengst sørøst i Owen Stanleyfjellene


=== Noter ===
Tidligere regnet man tre underarter til dvergmelampitta (lugubris, rostrata, longicauda), men forskjellene utgjorde kun små måleforskjeller og minimale klinale variasjoner. Arten behandles derfor nå som monotypisk, i henhold til Beehler & Pratt (2016).Stormelampitta var tidligere plassert i Melampitta, men er nå flyttet til slekten Megalampitta.


== Litteratur ==
del Hoyo, Josep; Collar, Nigel J., red. (desember 2016). HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volume 2 Passerines. Barcelona, Spain: Lynx Edicions and BirdLife International. s. 1013. ISBN 978-84-96553-98-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) melampittafamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) melampittafamilien hos Artsdatabanken 
(en) Kategori:Melampittidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Melampittidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Rakettartilleri

Rakettartilleri er artillerivåpen som anvender raketter for samme oppgaver som en ellers anvender vanlig rørartilleri.


== Utvikling ==
For tysk rakettartilleri under annen verdenskrig, se Nebelwerfer.I moderne tid begynte rakettartilleri å bli tatt i bruk under annen verdenskrig. Sovjetunionens mest anvendte rakettartillerisystem hadde betegnelsen BM-13. Dette rakettartilleriet fikk tilnavnet Stalinorgelet av tyskerne mens de sovjetiske troppene myntet kallenavnet «Katiusja» (~lille Katarina) til dette våpenet. Også de tyske troppene anvendte rakettartilleri, det mest kjente av disse gikk under navnet Nebelwerfer. Etter krigen ble navnet «Katiusja» brukt om alle sovjetiske rakettartillerisystemer som lignet BM-13, og med tiden har navnet blitt anvendt som noe av et synonym med rakettartilleri, spesielt under Israel–Libanon-konflikten i 2006.


== Taktiske fordeler og ulemper ==
Fordelene med rakettartilleri er dels at enhetene er påtagelig billigere og enklere å lage enn haubitser og kanoner, dels at målet treffes av en stor mengde eksplosjoner på én og samme tid. Rakettartilleri er dessuten som regel mer mobilt enn rørartilleri.
Ulempene er at ammunisjonen blir dyrere enn den til rørartilleri, samt at spredningen blir påtagelig større og den påkrevde mengden ammunisjon derfor blir mangedoblet om man ikke beskyter et veldig stort mål.
Trichostigmus

Trichostigmus er en slekt av store, tropiske, biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller, blant de mindre artene i Passalidae. På farge er de svarte eller mørkebrune med en blank overflate som kan ligne blankpussede sko, de blir derfor blant annet kalt "patent-leather beetles" (også "bess beetles") på engelsk. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste tre til fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med dype lengdestriper. Der har hårete ytterkanter. Undersiden av billen er ofte dekket med opprettstående, gulaktige børster. Beina er kraftige, særlig frambeina. Framleggene (tibiae) har pigger på utsiden, mellom- og bakleggene har to lengdelister. Larvene er hvitaktige, tynne og sylindriske, ikke C-formede slik som de fleste andre skarabider. Medlemmene i denne familien har et svært enhetlig utseende, det er bare størrelsen som varierer påfallende, slik at det er ganske vanskelig å bestemme dem på ytre utseende. Kjevenes form og eventuelle horn på hodet kan være til noe hjelp.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Filippinene og Sulawesi.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Leptaulacinae
Slekten Trichostigmus Kaup, 1871
Trichostigmus mindorensis Boucher, 1992
Trichostigmus semperi Boucher, 1992
Trichostigmus thoreyi (Kaup, 1868)
Trichostigmus ursulus (Schaufuss, 1885)
Trichostigmus whiteheadi Boucher, 1992


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Oversikt over artene
(en) Trichostigmus i Encyclopedia of Life 
(en) Trichostigmus i Global Biodiversity Information Facility
Cetejus

Cetejus er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 25 millimeter), langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne som er delt i to av en list. Midt i pannen sitter det en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.


== Utbredelse ==
Slekten har sin hovedutbredelse på Ny-Guinea, men forekommer også på Molukkene, på Palau og i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Macrolininae
Slekten Cetejus Kaup, 1871
Cetejus acutangulus Heller, 1910
Cetejus bretoni Boucher, 1993
Cetejus convexus Doesburg, 1956
Cetejus glabriventris Kuwert, 1898
Cetejus grabowskyi Kuwert, 1891
Cetejus gracilis (Stoliczka, 1873)
Cetejus halmaheirae Kaup, 1871
Cetejus imbecillis Kuwert, 1898
Cetejus innovator Boucher, 1993
Cetejus laevigatus (Zang, 1903)
Cetejus lateralis Hincks, 1938
Cetejus longicornis Doesburg, 1956
Cetejus obliquus (Kirsch, 1877)
Cetejus paradoxus Hincks, 1937
Cetejus peltostictus (Kaup, 1868)
Cetejus pseudamericanus Boucher, 1995
Cetejus schenklingi Heller, 1910
Cetejus sodalicus Zang, 1906
Cetejus virginalis (Kaup, 1868)


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Cetejus i Encyclopedia of Life 
(en) Cetejus i Global Biodiversity Information Facility
Guerrilla

Guerrilla er en britisk drama-miniserie produsert for Sky Atlantic i samarbeid med Showtime. Den hadde premiere 13. april 2017.


== Rolleliste ==
Kent … Idris Elba
Jas Mitra … Freida Pinto
Marcus … Babou Ceesay
Pence … Rory Kinnear
Omega … Zawe Ashton
Cullen … Daniel Mays
Eliette … Bella Dayne
Kenya … Wunmi Mosaku


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Guerrilla på Internet Movie Database
Vestre Romerike Fotballkrets

Vestre Romerike Fotballkrets er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Romerike Fotballkrets ble stiftet 29. oktober 1911. 
Kretsen ble delt i Lillestrøm og Omegn Fotballkrets, Eidsvold og Omegns Fotballkrets og Østre Romerike Fotballkrets i 1922. 
Lillestrøm og Omegn Fotballkrets og Eidsvold og Omegns Fotballkrets ble så samlet til nye Romerike Fotballkrets i 1929.
Kretsen skiftet navn til Vestre Romerike Fotballkrets i 1931.
Vestre Romerike Fotballkrets og Østre Romerike Fotballkrets ble samlet til Romerike Fotballkrets i 1970.


== Kretsens ledere ==
Ingvald Haugen, Lillestrøm SK (1932)
Birger Berntsen, Lillestrøm SK (1933)
K. G. Kinn, Eidsvold Turn (1934–1936)
Erling Nicolaysen, Lillestrøm SK (1937–1938)
Adolf Laache, Ull/Kisa (1939–1951)
Alf Røvang, Eidsvold Turn (1952–1958)
Oddvar Dahle, Lillestrøm SK (1959–1969)


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Vestre Romerike Fotballkrets 1911-1961
Per Øvregard

Per Øvregard var generaldirektør i daværende Televerket fra 1968 til 1980.Øvregard tok hele sin utdannelse gjennom etaten, inkludert radioskole og juridisk embedseksamen. Han avanserte etter hvert, og fikk sin første ledererfaring fra mindre telegrafstasjoner. Senere ble han økonomidirektør og fra 1962 trafikkdirektør. Han var den siste generaldirektøren som ble rekruttert internt.Per Øvregard har også skrevet to bøker om telegrafverkets/televerkets historie.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Øvregard, Per (1996). I samfunnets tjeneste: Televerket fra 1955, B.2 1962-1969. Oslo: Teledirektoratet. ISBN 8291335109.