Henriette Wegner

Henriette Wegner (født 1. oktober 1805 i Hamburg, død 25. november 1875 i Christiania), født Henriette Seyler, var en norsk forretningskvinne, godseier, trelasthandler og filantrop, opprinnelig fra Hamburg. Hun tilhørte det hanseatiske bankierdynastiet Berenberg i Hamburg og var en kort periode medeier i Berenberg Bank, som hennes far L.E. Seyler ledet i nesten femti år. Hun var gift med industriherren Benjamin Wegner; begge flyttet til Norge i 1820-årene. I Norge hadde ektemannen eierinteresser i blant annet Blaafarveværket, Hassel Jernværk og Hafslund hovedgård, og familien eide Frogner Hovedgård i Aker. Etter ektemannens død overtok hun hans trelastfirma Benj. Wegner, som også omfattet den største eierandelen i Hafslund hovedgård, og drev firmaet videre. Hun overtok også Frognerseteren med en del av Nordmarka og lystgården Dronninghavn på Bygdøy. I årene etter mannens død var hun en av Norges mest formuende kvinner. Hun engasjerte seg for bostedsløse i Christiania, og var mangeårig leder i Understøttelsesselskabet for Husarme. Hun etablerte også et legat for bostedsløse. En av Blaafarveværkets koboltgruver, «Henriette Grube», ble oppkalt etter henne. Paviljongen på Utsikten i Frognerparken var en bryllupsgave til henne og ble oppført på Blaafarveværket i 1820-årene, og flyttet til Frognerparken etter 1836. Henriette Seylers farfar var teaterlederen Abel Seyler. I løpet av sitt liv var hun statsborger i Det tysk-romerske rike, det napoleonske Frankrike, byrepublikken Hamburg og Norge.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn og oppvekst i Hamburg (1805–1824) ===

Henriette Seyler, i familien også kalt Jette, ble født i byrepublikken Hamburg. Hun var yngste datter av mangeårig medeier i Berenberg Bank (Joh. Berenberg, Gossler & Co.) L.E. Seyler og Anna Henriette Gossler; faren var også president for et av Hamburgs tre politiske hovedorganer, Commerz-Deputation, samt medlem av parlamentet og regjeringen på forskjellige tidspunkter. Hun var barnebarn av den kjente sveitsiske teaterlederen Abel Seyler og av bankierene Johann Hinrich Gossler og Elisabeth Berenberg. Mormoren Elisabeth Berenberg tilhørte en opprinnelig flamsk familie fra Antwerpen som grunnla handelshuset Berenberg i Hamburg i 1590, og ble enearving til firmaet da mennene i familien døde ut. Henriette Seyler var kusine til Hermann Gossler, statsoverhode i byrepublikken Hamburg. På farens side var hun etterkommer etter bl.a. slektene Burckhardt, Socin, Merian og Faesch, som alle var blant Basels ledende patrisierfamilier. På morssiden tilhørte hun Hamburgs delvis nederlandskættede storborgerskap og var også etterkommer etter bl.a. slektene Amsinck og Welser. Hennes (inngiftede) onkel var dramatikeren Johann Anton Leisewitz. 
Hennes far hadde et byhus i Wandrahm og et landsted utenfor byen. Byhuset i Wandrahm lå like i nærheten av paléet Mortzenhaus som morfaren Johann Hinrich Gossler kjøpte i 1788 og som var både bolig for Gosslerfamilien og sete for familiens bank- og handelshus. Mormoren Elisabeth Berenbergs store landsted i Frustberg var også et viktig samlingssted for familiens sosiale liv i hele hennes barndom.
Året etter at hun ble født ble Hamburg okkupert av Frankrike i forbindelse med Napoleonskrigene; Hamburg var i perioden 1811–1814 innlemmet i Frankrike, før byen igjen ble en selvstendig republikk. Under den franske okkupasjonen ble hennes far tatt som gissel av franskmennene sammen med en håndfull andre av bystatens fremste borgere, men senere utnevnt til medlem av byrådet under det franske styret. Mortzenhaus ble midlertidig beslaglagt av de franske troppene, som gjorde paleet om til militærhospital, og Berenberg-firmaet flyttet da sitt hovedkvarter til farens eget byhus i Wandrahm, og siden en periode til huset til Gerhard von Hosstrup, som var gift med Henriettes eldste søster Betty (Elisabeth). Henriette Seyler vokste opp i et utpreget anglofilt og internasjonalt orientert hjem, og snakket en rekke språk. Hun ble oppdratt av guvernanten Sophie Hoppenstedt, som arbeidet for familien i 25 år.


=== Liv i Norge (1824–1875) ===

Hun ble gift 15. mai 1824 i Nikolaikirken i Hamburg med Benjamin Wegner, bosatt på Fossum hovedgård i Norge, og flyttet samme år til Modum i Norge, 19 år gammel. Hennes ektemann var administrerende direktør og medeier i Blaafarveværket og ble senere eier av Frogner hovedgård, største medeier i Hafslund hovedgård, medeier i Hassel Jernværk og medeier i trelastfirmaet Juel, Wegner & Co. Han var også hanseatisk og portugisisk generalkonsul.I 1827 fikk det unge ekteparet på Fossum en tre gammel pleiedatter, Augusta (el. Auguste) Helene Margaretha Calmeyer (1824–1837), som var født i Fet og som hadde blitt foreldreløs da faren og moren døde i 1824 og 1827. Augusta døde som trettenåring av «nervefeber» under et opphold i Hamburg i 1837.Benjamin og Henriette Wegner var selv foreldre til seks barn, hvorav fem vokste opp. Den eldste sønnen Johan Ludwig Wegner (1830–1893) var trelasthandler og senere byfogd i Larvik, og var gift med Blanca Bretteville, datter av statsminister Christian Zetlitz Bretteville; den andre sønnen Heinrich Benjamin Wegner (1833–1911) var trelasthandler og gift med Henriette Vibe, datter av professor Frederik Ludvig Vibe; den tredje sønnen Egmont Wegner (1835–1843) døde som barn; den eldste datteren Sophie Wegner (1838–1906) var gift med oberst og adjutant for kong Karl IV Hans Jacob Nørregaard; den yngste datteren Anna Henriette Wegner (1841–1918) var gift med skolemannen Bernhard Pauss; den yngste sønnen George Wegner (1847–1881) var høyesterettsadvokat og døde 33 år gammel av tuberkulose i Australia.
Familien bodde på Fossum hovedgård til 1836, deretter på Frogner hovedgård i Aker (nå Frogner i Oslo) og siden i Christiania. Etter farens død var hun en kort periode medeier i Berenberg Bank til årsskiftet 1836/1837. Ved mannens død overtok hun hans trelastfirma Benj. Wegner, Frognerseteren, løkken Dronninghavn på Bygdøy og ble den største medeieren i Hafslund hovedgård. I 1865 var hun en av de høyest lignede i Christiania, og den tredje høyest lignede kvinnen. Hun solgte Frognerseteren til Thomas Heftye i 1864 og Dronninghavn til bankadministrator J.P. Olsen i 1866.Forfatteren Willibald Alexis omtaler et besøk hos Benjamin og Henriette Wegner på Modum i boken Herbstreise durch Scandinavien («Høstreise gjennom Skandinavia») fra 1828.Henriette Wegner var gjennom mer enn 20 år leder og styremedlem i Understøttelsesselskabet for Husarme. Hun opprettet Henriette Wegners Legat, hvor rentene tilfalt arbeidet for bostedsløse i Christiania.
Familien Wegner på Frogner Hovedgård var blant de første som hadde juletre i dagens Oslo. Om dette skriver Rolf B. Wegner: «Det var en kjær juletradisjon som [Henriette] var vant med fra sin barndom og oppvekst i Hamburg. Treet ble pyntet med lys, små kaker, epler og papirblomster. Blant innfødte Christiania-borgere var dette på den tid en nokså ukjent tradisjon».Hun ble begravet 30. november 1875 på Gamle Aker kirkegård i Christiania, i samme grav som ektefellen. Gravminnet eksisterer ikke lenger; graven lå på område 004 til høyre for kirken.
En av Blaafarveværkets koboltgruver, «Henriette Grube», ble oppkalt etter henne. Paviljongen på Utsikten i Frognerparken var en bryllupsgave til henne og ble flyttet fra Fossum hovedgård til Frognerparken rundt 1840.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rolf B. Wegner (d.e.): Familien Wegner, Halden, 1963
Rolf B. Wegner (d.y.): Mine tippoldeforeldre Henriethe og Benjamin Wegner forteller, 2013, 184 s., ill.