jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bergliot Skands

Lilly Bergliot Skands (født Lily Bergliot Duhn 19. november 1893 i Kristiania, nåværende Oslo, død 23. juli 1942) var en norskfødt dansk sanger og skuespiller. Hennes foreldre var formann Magnus Albert Duhn og hustru Minna Johansen. 
Skands spilte i Palads-Revyen 1919 Poppedrengen på Vinterpaladset.
Hun var gift med filmforfatter og -regissør Lauritz Kristian Larsen Skands 1913-1919 og komponist Kai Normann Andersen 1920-1936.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Bergliot Skands i www.danskefilm.dk


== Eksterne lenker ==
(en) Bergliot Skands på Internet Movie Database 
(da) Bergliot Skands på Filmdatabasen 
(da) Bergliot Skands på danskefilm.dk
PPG Paints Arena

PPG Paints Arena (tidligere Consol Energy Center) er en innendørs flerbrukshall i Pittsburgh i Pennsylvania. Den er hjemmebanen til NHL laget Pittsburgh Penguins. Anlegget ble ferdigstilt i 2010, med en kostnad på $321 millioner. Den erstattet Penguins' tidligere hjemmebane, Civic Arena (tidligere kjent som Mellon Arena), fra 1961 som lå på nabotomten. Denne ble revet vinteren 2011/2012 og tomten, som eies av Penguins, er foreløpig parkeringsplass.
Umiddelbart etter at hallen ble åpnet i 2010, ble den hyldet for å være blant verdens beste arenaer, og vant «Best New Major Concert Venue» i Pollstar Concert Industry Awards og «Best NHL Arena» i en spørreundersøkelse i Sports Business Journal. Arenaen har navn fra kull og naturgass-selskapet Consol Energy som har sitt hovedkontor rett utenfor Pittsburgh, og er en av USAs største produsenter av steinkull, i en 21-årig avtale med Penguins i desember 2008.


== Kapasitet ==
Arenaens tilskuerkapasitet for ishockey er satt til 18 087 for ishockey, til ære for draktnummeret til Sidney Crosby, 87, og 19 000 for basketball. Ved konserter har arenaen en kapasitet på mellom 14 536 når scenen plasseres ved en av endene, og 19 758 når scene plasseres midt i arenaen. Arenaen har også 1 950 klubbseter og 66 losjer, til ære for draktnummeret til Mario Lemieux, 66. Interiøret er etter modell av hjemmearenaen til Arizona Coyotes Gila River Arena i Phoenix.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) PPG Paints Arena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisielt nettsted
Markering av stedet og tidligere bebyggelse der hallen ble bygget
Salkart
Presentasjon av arenaens avanserte teknologi
Inters resultater

Inters resultater sesong for sesong, fra og med sesongen 1997/98.
Rødkoking

Rødkoking (kinesisk:卤 eller 红烧; pinyin: lǔ, hóngshāo), også kalt kinesisk stuing, rødstuing eller rødbraisering, er en langsom braisering innen kinesisk matlagingsteknikk som avsetter rød farge på maten.
Det er to former for rødkoking:

hongshao (forenklet kinesisk: 红烧; tradisjonell kinesisk: 紅燒; pinyin: hóngshāo): Dette kan gjøres på under tyve minutter og krever som regel ikke meget vann,
lu (forenklet kinesisk: 卤; tradisjonell kinesisk: 滷; pinyin: lǔ): trenger vanligvis lengre tid, gjerne timevis, og maten må være helt neddykket i den kokende væsken.Rødkoking er populær over det meste av det nordre, østre og sørøstre Kina. Navnet kommer fra den rødbrune fargen som maten og sausen får.
Til kokingen er det vanlig å benytte soyasaus (vanligvis en blanding av lett og mørk), fermentert bønnepasta, rød fermentert tofu eller karamellisert sukker. For en mer intensiv rødfarge tilsettes kanskje også andre fargemidler.Både lu og hongshao er former for stuing eller braisering og karakteriseres ved bruk av soyasaus, kinesisk risvin, (Shaoxing-vin, huangjiu eller lignende) og karamellisert sukker. Hele krydder (stjerneanis, svart kardemomme (caoguo), cassia, og/eller fennikelfrø) eller femkrydderpulver er sentrale elementer, men brukes med moderasjon for ikke å overvelde hovedingrediensene.Rødkokte stuinger kan være rike i kjøttholdighet eller inneholde en blanding av kjøtt, grønnsaker og hardkokte egg. Rettene kan serveres varme eller kalde, og sausen eller kraften blir gjerne gjenbrukt. 
Man finner kokemetoden i en lang rekke regionale kinesiske kjøkkentradisjoner, som for eksempel i jiangsukjøkkenet, fujiankjøkkenet, zhejiangkjøkkenet,  shanghaikjøkkenet, hunankjøkkenet, og til char siu, det vietnamesiske kho og ah-so-saus.


== Litteratur ==
Charmaine Solomon's Encyclopedia of Asian Food, Charmaine Solomon, 1998, Tuttle, ISBN 962-593-417-0
Chinese Cooking for Dummies, Martin Yan, 2000, For Dummies, ISBN 0-7645-5247-3
Martin Yan's Invitation to Chinese Cooking, Martin Yan, 2000, Bay Books, ISBN 1-57959-504-9
Xiandai Hanyu Cidian (Modern Chinese Dictionary), Shang Wu Press, Beijing, 1996, ISBN 7-100-01777-7


== Eksterne lenker ==
Artikkel om rødkoking
Vannbad

Vannbad er en matlagingsmetode som innebærer at en kasserolle fylt omtrent halvt opp med vann varmes så vannet koker. Vanndampen varmer så i sin tur opp for eksempel en tallerken eller en mindre kasserolle som dermed aldri kan oppnå en temperatur som gjør at det som skal tilberedes eller smeltes brenner seg fast.
Metoden benyttes innen matlaging av mange slag, som for eksempel for å smelte kokesjokolade eller til smelting av såpe.
Metoden er også i bruk for å holde ferdig tilberedt mat varm.
På fransk heter metoden bain-marie og dette er gått over til enkelte andre språk. Det betyr «Mariabad». Det finnes et egen kjøkkeninnretning som ivaretar dette, da mest som teknikk for å holde maten varm. Navnet er angivelig en henvisning til Maria jødinnen, som levde en gang mellom det 1. og det 3. århundre i  Alexandria i Egypt, og utviklet en gryte med dobbel vegg som ble brukt som beskrevet.


== Referanser ==
Mats Tangestuen

Mats Tangestuen (født 25. september 1975) er en norsk historiker og faglig leder ved Jødisk Museum i Oslo. I 2018 deltok han i debatten rundt Marte Michelets bok Hva visste hjemmefronten?, der han var svært kritisk til Michelets fremstilling. Høsten 2020 gav han ut, sammen med Elise Barring Berggren og Bjarte Bruland, boken Rapport frå ein gjennomgang av Hva visste hjemmefronten?, der forfatterne kom med hard kritikk av Michelets bok, og fremholdt at feilen i den var "så mange og så alvorlige" at de måtte imøtegås i bokform. Han har forsket på de norske jødenes flukt til Sverige under den annen verdenskrig.


== Bibliografi ==
Også jødene kom for øvrig over grensen høsten 1942. Jødiske flyktninger fra Norge i Sverige 1940-1945. Hovedoppgave i historie, Universitetet i Bergen, Bergen 2004.
Medforfatter sammen med Bjarte Bruland (2011): «The Norwegian Holocaust : changing views and representations» i: Scandinavian Journal of History, 36(5), s. 587-604.
Medforfatter sammen med Bjarte Bruland og Elise Barring Berggren: Rapport frå ein gjennomgang av Hva visste hjemmefronten?, Dreyer (2020) ISBN 9788282655583


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Publikasjoner av Mats Tangestuen i BIBSYS
Apatelarthron

Apatelarthron er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Nokså små (sjelden over 10 millimeter), brunspraglete trebukker. Antennene er forholdsvis korte, litt utvidete mot spissen, og består av bare fem ledd.
Beina er korte og kraftige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Thailand, Vest-Malaysia, Sumatra og Borneo).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Pteropliini Thomson, 1860
Slekten Apatelarthron J. Thomson, 1864
Apatelarthron heteroclitum J. Thomson, 1864
Apatelarthron sp. - hittil ubeskrevet art fra Borneo 


== Referanser ==


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 9. juni 2016 hos Wayback Machine.
Longicorn ID - Gyaritini. Med bilder og generalisert beskrivelse av gruppen


== Eksterne lenker ==
(en) Apatelarthron i Encyclopedia of Life 
(en) Apatelarthron i Global Biodiversity Information Facility 
Apatelarthron – detaljert informasjon på Wikispecies
Hemilophus

Hemilophus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, mørkt brunlige trebukker. Kroppen er nokså jevnbred. Antennene er omtrent så lange som kroppen og påfallende kledt med lange hår, særlig på de fire innerste leddene som er tykkere og har en tett brem av mørke hår på innersiden.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Paraguay, Argentina og det sørøstlige Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Hemilophini J. Thomson, 1868
Slekten Hemilophus Audinet-Serville, 1835
Hemilophus dimidiaticornis Audinet-Serville, 1835
Hemilophus infuscatus Bates, 1881
Hemilophus leucogrammus Bates, 1881
Hemilophus unicolor Bates, 1881


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Hemilophus i Encyclopedia of Life 
(en) Hemilophus i Global Biodiversity Information Facility 
Hemilophus – detaljert informasjon på Wikispecies
Herlandselva (Osterøy)

Herlandselva (også skrevet Hellandselva) er ei elv i Osterøy kommune i Hordaland. Den renner fra Storavatnet, via Løtveitvatnet og Hellandsvatnet, og munner ut innerst i Fotlandsvågen, ved tettstedet Fotlandsvåg. Elva er 4,5 kilometer lang, eller 16,8 kilometer medregnet tilløpselvene sørøst for Storavatnet. Den har et nedbørfelt på 65,82 km² og middelvannføringen ved munningen er 5,58 m³/s.
Elva er utbygd til kraftproduksjon i kraftverkene Herlandsfoss og Møllefossen.


== Referanser ==
Eugen Lozovan

Eugen Lozovan (født 2. mai 1929 i București, død 3. desember 1997 i København) var en rumensk-født dansk lingvist, historiker, filolog, litteraturhistoriker, dikter og oversetter.


== Biografi ==
Han var sønn av presten Eugen Bărbulescu og Vera Lozovan. Moren hadde studert i fire år ved Musikkhøyskolene i Iași og București, men måtte avbryte studiene på grunn av pengemangel.
Han gikk på ungdomsskolen og gymnaset i București, og studerte mellom 1947 og 1950 ved Fakultetet for filologi og filosofi, Universitetet i București, romansk filologi, lingvistikk, engelsk, tysk, fransk og italiensk.
I 1950 var han sekretær ved Det franske instituttet i București. Samme år reiste han som tolk med en rumensk studentdelegasjon til Wien, der han hoppet av og reiste videre til Paris. Mellom 1950 og 1953 studerte han romansk filologi, dialektologi, arkeologi, paleografi og slavistikk ved universitetene Sorbonne og Strasbourg. I 1957 ble han ansatt ved Universitetet i København som vitenskapelig assistent ved Romansk institutt, Det humanistiske fakultet. Senere gikk han opp gradene og ble til slutt professor. Han var en av grunnleggerne av «Den rumenske akademiske forening» i Roma i 1957.


== Verk (utvalg) ==
Unité et dislocation de la Romania orientale
Geschichte der Hunnen (med Franz Altheim)
De l'onomastique de l'Orient Latin
Glose istorico-literare
(red. sammen med Ruxandra D. Shelden) Permanenţe românești. Discursuri şi portrete
Studii ovidiene, Studii despre D. Cantemir și Articole românești din diverse publicații
Dacia fără Roma
Miscellanea / Pătimirea moldovenilor
Glose istorico-literare
Dacia sacra
Școli paralele
Basil Munteanu: Permanente românești. Discursuri și portrete
Basil Munteanu: Panorama literaturii române contemporane


== Oversettelser ==
Han oversatte verk av Victor Hugo, Konstantinos P. Kavafis og Lucian Blaga til italiensk.


== Hedere ==
I 1968 ble han æresdoktor ved Universitetet i La Plata, Argentina
I København er det en stiftelse oppkalt etter ham, som deler ut stipender til studenter som ønsker å studere romansk filologi


== Medlemskap ==
Société des études roumaines (Paris)
Dante Society of America (Cambridge)
rådgiver for Rumänisches Forschungsinstitut (Freiburg)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Elena Faur, Bogdan Harhătă, Nicolae Mocanu (red.), PROFIL BIOBIBLIOGRAFIC EUGEN LOZOVAN
Liste over streiker i Norge

Liste over streiker i Norge er en kronologisk liste over streiker i Norge.


== 1800-tallet ==


== 1900-tallet ==


=== 1910-årene ===
Streiken i Buvika, 1913–1914


=== 1930-årene ===
Menstadslaget, 1931


=== 1920-årene ===
Jernstreiken, 1923–1924


=== 1940-årene ===
Melkestreiken 1941


=== 1970-årene ===
Sporveisstreiken i 1970, Saudastreiken, NORGAS-streiken
Linjegodsstreiken, Jøtulstreiken 1976
Statfjord A-streiken 1978


=== 1990-årene ===
Busstreiken i Trondheim (1993)


== 2000-tallet ==


=== 2000-årene ===
Streiken blant kommuneansatte 2008
Avinorstreiken 2008


=== 2010-årene ===
Vekterstreiken 2010
Renholdsstreiken 2010
Den norske spillerstreiken 2011
Vekterstreiken 2012, tvungen lønnsnemd
Streiken blant kommune- og statsansatte 2012
Streik blant kabinansatte i Norwegian i 2014Vaskeristreiken i 2014Hotellstreiken i 2016Sykehusstreiken i 2016Lokomotivførerstreiken i 2016Journaliststreik i NRK 2018


=== 2020-årene ===
Vekterstreiken 2020
16.09.2020 ble 803 vektere fra Parat og NAF (Norsk Arbeidsmandsforbund) tatt ut i streik etter brudd i forhandlingene med NHO. Streiken ble trappet opp med 5 uttak over tid og endte opp med 2390 vektere ute i streik 02.11.2020. På kvelden 02.11.2020 kom parat og NHO til enighet ved ny tariff, der NAF fortsetter streiken. 04.11.2020 fortsetter forhandlingene mellom NAF og NHO
Busstreiken september 2020Flyteknikerstreiken 2022Pilotstreiken i SAS 2022Lærerstreiken i 2022


== Referanser ==
Vindoren

Vindoren er et fjell i Kongsberg kommune i Viken fylke. Det ligger like ved grensa til Vestfold, i den sørøstre utkanten av Skrimfjella, og har en høyde på 651 meter over havet. Toppen er markert med en steinvarde. Vindoren er omgitt av vidstrakte skogsområder, men på toppen er det snaufjell, med enkelte furutrær.


== Referanser ==
Tonje Vang

Tonje Vang (født 1973) er en norsk lagdommer. Hun ble cand.jur. i 2000. Hun har siden 2011 vært lagdommer i Borgarting lagmannsrett. Tidligere har hun blant annet vært utreder i Norges Høyesterett og dommerfullmektig i Eidsvoll tingrett.


== Bibliografi ==
Skoghøy, Jens Edvin A. og Tonje Vang, I hvilken utstrekning kan vitneforklaringer som er avgitt under etterforskningen, leses opp under hovedforhandlingen i straffesaker?, Lov og Rett nr. 5-6 (2005), s. 283-307.


== Referanser ==
Espen Bergh

Espen Bergh (født 1961) er en norsk høyesterettsdommer. Han ble utnevnt og tiltrådte som dommer i Høyesterett i 2016.Han ble cand. jur. i 1987. Som nyutdannet jurist arbeidet han som førstekonsulent i Forsvarsdepartementet. Deretter ble han førstekonsulent og senere lovrådgiver i Justisdepartementets lovavdeling. I 1992 ble han dommerfullmektig ved Ytre Follo sorenskriverembete, og ble senere konstituert herredsrettsdommer samme sted. I 1994 gikk han tilbake til stillingen som lovrådgiver i Justisdepartementet. Han var advokat i advokatfirmaet Wiersholm fra 1999 til 2005. Han var lagdommer ved Borgarting lagmannsrett fra 2005, og lagmann ved samme domstol fra 2010.


== Referanser ==
Ragnar Eldøy

Ragnar Eldøy (født 1958) er en norsk lagdommer. Han har vært lagdommer ved Borgarting lagmannsrett siden 2011. Han var tidligere advokat hos Kommuneadvokaten i Oslo fra 1990, avbrutt av en periode i Kluge Advokatfirma (1998-2001) og en periode som konstituert lagdommer i Borgarting lagmannsrett (2007-2008). Han fikk møterett for Høyesterett i 1997.


== Bibliografi ==
Eldøy, Ragnar, «Læreres stillingsvern», Lov og Rett (1994), s. 504.
Eldøy, Ragnar, «Oppreisningskrav mot det offentlige - organansvaret i lys av Rt. 1995 s. 209», Lov og Rett (1997), s. 377.
Eldøy, Ragnar, «Enighet mellom partene i saker om omsorgsovertakelse - noen prosessuelle spørsmål», Lov og Rett (1998), s. 249-252.
Eldøy, Ragnar, Magnus Hellesylt og Ragnhild Noer, Prosessnøkkelen, 10. utg., 2010 ISBN 978-82-15-01655-9


== Referanser ==
Per Racin Fosmark

Per Racin Fosmark (født 1953) er en norsk jurist. Han har vært lagdommer ved Borgarting lagmannsrett siden 2009.Han ble cand. jur. i 1980. I studietiden var han vitenskapelig assistent ved Institutt for privatrett. Han fikk advokatbevilling i 1982, og møterett for Høyesterett i 2000. Han var advokat og partner i Advokatfirmaet Eckhoff, Fosmark & Co. frem til han ble utnevnt til lagdommer.


== Referanser ==
Yannick Gerhardt

Yannick Gerhardt (født 13. mars 1994) er en tysk fotballspiller som spiller for VfL Wolfsburg.Den 27. mai 2016 skrev han under for Wolfsburg til 30. juni 2021.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yannick Gerhardt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Yannick Gerhardt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Yannick Gerhardt – UEFA 
(en) Yannick Gerhardt – Transfermarkt 
(en) Yannick Gerhardt – national-football-teams.com 
(en) Yannick Gerhardt – WorldFootball.net 
(en) Yannick Gerhardt – FootballDatabase.eu 
(de) Yannick Gerhardt – fussballdaten.de 
(en) Yannick Gerhardt – Soccerway 
(en) Yannick Gerhardt – EU-Football.info 
(de) Yannick Gerhardt – Tysklands fotballforbund
De japanske alper

De japanske alper (japansk: 日本アルプス – Nihon Arupusu) er betegnelsen på en gruppe av tre fjellkjeder sentralt på den japanske hovedøya Honshū. Fjellkjedene består av flere topper over 3 000 meters høyde, inkludert Kita-dake, som er Japans nest høyeste fjell etter Fuji-san.


== Fjellkjedene ==
Hidafjellene – «nordalpene». Høyeste topp Hotaka-dake (3 190 moh.). Ligger i prefekturene Nagano, Toyama og Gifu.
Kisofjellene – «sentralalpene». Høyeste topp Kisokoma-ga-take (2 956 moh.). Ligger i prefekturet Nagano.
Akaishifjellene – «søralpene». Høyeste topp Kita-dake (3 193 moh.). Ligger i prefekturene Nagano, Yamanashi og Shizuoka.


== Navn ==
Navnet «De japanske alper» ble lansert av den engelske amatørarkeologen William Gowland (1842-1922) i hans bok Handbook for Travellers in Central and Northern Japan. Han karakteriserte de taggete fjellene som: «noe som kanskje kunne få betegnelsen De japanske alpene».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Japanese Alps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Christmas Memories

Christmas Memories er det andre julealbumet og det 29. studioalbumet til artisten Barbra Streisand. Platen ble utgitt av Columbia Records 30. oktober 2001. Albumet gikk til 15.-plass på Billboard 200 og solgte til platina i USA. Albumet fikk lunken kritikk. Dagbladet skrev at «Streisand synger vakkert som alltid, (...) men den noe pompøse og glatte produksjonen gir den et vel svulstig preg». Streisand ble nominert til en Grammy Award for albumet.


== Sporliste ==
«I'll Be Home for Christmas» (Kim Gannon, Walter Kent, Buck Ram) – 4:12
«A Christmas Love Song» (Alan Bergman, Marilyn Bergman, Johnny Mandel) – 3:57
«What Are You Doing New Year's Eve?» (Frank Loesser) – 3:54
«I Remember» (Stephen Sondheim) – 4:58
«Snowbound» (Russell Faith, Clarence Kehner) – 2:59
«It Must Have Been the Mistletoe» (Douglas Konecky, Justin Wilde) – 3:10
«Christmas Lullaby» (Ann Hampton Callaway) – 3:30
«Christmas Mem'ries» (Bergman, Bergman, Don Costa)  – 4:45
«Grown-Up Christmas List» (David Foster, Linda Thompson) – 3:29
«Ave Maria» (Franz Schubert) – 4:42
«Closer» (Dean Pitchford, Tom Snow) – 3:58
«One God» (Ervin Drake, Jimmy Shirl) – 3:39


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christmas Memories på Apple Music 
(en) Christmas Memories på Discogs 
(en) Christmas Memories på MusicBrainz 
(en) Christmas Memories på Spotify 
(en) Christmas Memories på Last.fm 
(en) Christmas Memories på Genius — sangtekster 
(en) Christmas Memories på AllMusic 
Barbra Archives - Christmas Memories Arkivert 6. juni 2016 hos Wayback Machine.
Eivind Kolflaath

Eivind Kolflaath (født 1964) er en norsk rettsfilosof og professor i filosofi ved Universitetet i Bergen, tilknyttet både Det juridiske fakultet og Institutt for filosofi og førstesemesterstudier.
Han er utdannet cand.philol. i filosofi i 1994 og dr.art. i filosofi i 2003 med en avhandling om forholdet mellom filosofi og lingvistisk semantikk. Han har siden hovedsakelig arbeidet med rettsfilosofiske og rettslige problemstillinger, særlig bevisbedømmelse.


== Bøker ==
Bevisbedømmelse i praksis, Fagbokforlaget, 2013
Språk og argumentasjon – med eksempler fra juss, Fagbokforlaget, 2004


== Referanser ==
Den forelskede gullaschbaron

Den forelskede gullaschbaron (dansk: Den forelskede Gullaschbaron) er en dansk stumfilmkomedie fra 1917 regissert av Laurits Skands, som også skrev manuset. Norskfødte Bergliot Skands spiller rollen som kammerrådinnens datter Agnes. 


== Rolleliste ==
Elna From - Kammerrådinne Vilsen
Bertel Krause - Grosserer Petersen
Bergliot Skands - Agnes, kammerrådinnens datter
Holger Pedersen - Jakob Sparre, journalist
Jørgen Lund - Petersen, tigger
Lilly Bruun - Jakobine, husholderske hos grossereren
Kirstine Kilian - Madam Jensen


== Kommentar ==
Gulasjbaroner var et økenavn som ble anvendt om spekulanter, som under den første verdenskrig ble rike på å produsere og eksportere matvarer, ofte av tvilsom kvalitet, til Tyskland. 


== Kilder ==
Den forelskede gullaschbaron i DFIs filmdatabase
Ioan Hora

Adrian Ioan Hora (født 21. august 1988) er en rumensk fotballspiller som spiller for den rumenske klubben CS Gaz Metan Mediaș.Han har spilt for blant annet Gloria Bistrița, CFR Cluj, ASA Târgu Mureș, Pandurii Târgu Jiu, Konyaspor, Akhisarspor og Elazigspor.


== Landslaget ==
7. februar 2015 fikk han sin første landskamp for Romania mot Bulgaria.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ioan Hora – UEFA 
(en) Ioan Hora – Transfermarkt 
(en) Ioan Hora – national-football-teams.com 
(en) Ioan Hora – WorldFootball.net 
(en) Ioan Hora – FootballDatabase.eu 
(en) Ioan Hora – Soccerway 
(en) Ioan Hora – EU-Football.info 
(en) Ioan Hora – Tyrkias fotballforbund 
(en) Ioan Hora – FBref 
(es) Ioan Hora – as.com
Hotel Koldingfjord

Hotel Koldingfjord er et hotell og konferansesenter på nordsiden av Koldingfjorden ved Kolding. Det ble opprinnelig oppført som et julemerkesanatorium i starten 1900-tallet. Senere ble anlegget solgt til nye eiere som satte bygningene i stand og startet hotelldrift i 1990.


== Historie ==
I 1904 startet det danske postvesenet å selge såkalte julemærker; klistremerker av samme format som regulære frimerker, som ble solgt som dekorasjon til juleposten og hvis avkastning skulle gå til et veldedig formål. Salget av dette verdens første julemerke innbragte 67 000 danske kroner, og det ble senere besluttet at pengene skulle brukes til å bygge et sanatorium for tuberkuloserammede barn.
Byggebudsjettet var på 60 000 kroner, men den totale kostnaden løp opp i hele én million kroner. Den massive budsjettoverskridelsen skyldtes at grunnen var svært løs, slik at man måtte drive pæler ned i bakken for å stabilisere grunnen før man kunne bygge.Etter en del diskusjon ble naboeiendommen Luisehøj kjøpt, og sanatoriebygningen ble oppført i årene 1906 til 1911. Julemerkesanatoriet som i dag er Hotel Koldingfjord var det første julemerkesanatoriet som ble oppført i Danmark. I 1917 og 1933 ble sanatoriet utvidet. De to nye bygningene, Fjordglimt og Granly ble tilrettelagt for de yngste barna.Behandlingen av tuberkuloserammede barn fortsatte frem til 1960. Da hadde Danmark lyktes i å nedkjempe tuberkulosen (takket være medikamentet streptomycin). Anlegget ble overtatt av Åndsvageforsorgen i Vejle Amt og bygget om til et behandlingssted for psykisk handikappede barn. Denne driften opphørte i 1983, og bygningene stod tomme inntil Kolding Kommune solgte bygningene til entreprenørfirmaet Isleff i 1987.
Firmaet engasjerte arkitektene Vilhelm Lauritzen og Jørgen Stærmose til arbeidet med å utbedre den fredede rokokko- og renssanseinspirerte bygningen. I 1990 kunne anlegget åpnes for hotelldrift. De omkringliggende paviljongene Fjordglimt og Granly ble i 1999 innrettet til museet Dansk Sygeplejehistorisk Museum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hotel Koldingfjords hjemmeside
Dansk Sygeplejehistorisk Museums hjemmeside