jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Turks fruit

Turks fruit (norsk: Tyrkisk konfekt) er en nederlandsk erotisk romantisk dramafilm fra 1973 regissert av Paul Verhoeven. Hovedrollene spilles av Rutger Hauer og Monique van de Ven. Manus er basert på Jan Wolkers' roman med samme tittel fra 1969 og handler om en kjærlighetshistorie mellom en kunstner og en ung kvinne.
Filmen ble en enorm suksess i Nederland og ble sett av over tre millioner da den gikk på kino.Den ble nominert til Oscar for beste utenlandske film, og i 1999 ble den kåret til århundrets beste nederlandske film.


== Handling ==
Eric, en skulptør bosatt i Nederland, våkner en morgen og husker en urovekkende drøm. I de følgende scenene plukker han febrilsk opp tilfeldige kvinner fra gatene og tar dem med tilbake til studioet sitt for sex. Imidlertid er han tydelig bekymret over noe, og det viser seg at dette er på grunn av hans tidligere forhold til Olga. Eric og Olga møttes for første gang når Olga plukket ham opp som haiker, og de liker hverandre umiddelbart - både seksuelt og mentalt. 
Men forholdet deres blir motarbeidet av Olgas mor. Hun føler at en bohemsk skulptør som tjener for lite penger på sporadiske oppdrag, er uegnet for hennes datter - selv om faren hennes er mer sympatisk. Likevel gifter de seg, og Olgas familie aksepterer ham etter hvert. De begynner å bo sammen, men Olga begynner snart å oppføre seg merkelig. Hun begynner å flørte med en forretningsmann. Eric slår henne, og hun forlater ham. Eric raserer studioet sitt, og ødelegger alt som minner ham om Olga. Men Eric er fremdeles besatt av Olga, men ser henne bare av og til. Olga opptrer mer og mer opprørende, ofte i nærvær av andre menn. 
Familien hennes nekter å la Eric besøke henne, før han sier at han har kommet for å avtale en skilsmisse. Etter en stund gifter Olga seg med en amerikansk forretningsmann, men kommer senere tilbake fra USA til Nederland. En dag støter Eric på Olga som er flamboyant kledd, og oppfører seg merkelig. Hun kollapser og blir ført til sykehus, hvor det blir oppdaget at hun har en hjernesvulst. Kirurgisk inngrep blir forsøkt, men kunne ikke fjerne alt. Det blir klart at hun snart skal dø. Eric begynner å møte henne igjen, og bringer henne Lokum som er det eneste hun ønsker å spise.


== Skuespillere ==
Monique van de Ven som Olga Stapels
Rutger Hauer som Eric Vonk
Tonny Huurdeman som moren til Olga.
Wim van den Brink som faren til Olga.
Hans Boskamp som en butikk-eier.
Dolf de Vries som Paul
Manfred de Graaf som Henny
Dick Scheffer som regnskapsfører
Marjol Flore som Tineke
Bert Dijkstra som Embedsmann


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Turks fruit på Internet Movie Database 
(no) Turks fruit hos Filmfront 
(sv) Turks fruit i Svensk Filmdatabas 
(da) Turks fruit i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Turks fruit på Allociné 
(nl) Turks fruit på MovieMeter 
(en) Turks fruit på AllMovie 
(en) Turks fruit på Turner Classic Movies 
(en) Turks fruit på Rotten Tomatoes
Christian Holmen

Christian Holmen (født 9. november 1903 i Vestre Aker, død 9. desember 1988) var en norsk kombinertløper. Han tok bronsemedalje i hovedlandsrennet (NM) i 1930 og ble også nummer 3 i Holmenkollen i 1929. I VM i Zakopane i 1929 ble han nummer 7 i spesielt hopp og 12 i kombinert, i VM i Oslo i 1930 fikk han 5.-plass i kombinert. Han var uttatt som reserve til OL i St. Moritz i 1928.
Holmen representerte IL Heming, der han også var leder i 1932–33. Han var løypesjef i Holmenkollen fra 1934.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Erling Ranheim (red.): Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Sør. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1956 (s. 39, 591 og 594, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Erling Ranheim (red.): Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Nord. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1955 (s. 102, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Hermann Hansen, Knut Sveen: VM på ski '97 Trondheim. Adresseavisens Forlag, Trondheim 1996. ISBN 82-7164-044-5 (s. 39 og 42, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Bjørn Johannessen

Bjørn Johannessen (født 17. april 1944 i Laksevåg, Bergen) er en norsk diplomat som blant annet var ambassadør i Afghanistan og Malawi.


== Utdannelse ==
Johannessen er magister i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo med internasjonal politikk som hovedeksamen og med politisk historie, sosialøkonomi og statsvitenskap som deleksamener. Han innehadde sentrale vern i flere frivillige organisasjoner/ solidaritetsorganisasjoner i studietiden og senere, herunder Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond(SAIH), hvor han var ansatt som sekretær i 1969 og valgt formann i 1970-74. Våren 1966 var han formann i Student-venstrelaget i Oslo. Han var politisk nestformann i Norges Unge Venstre 1968-70.


== Diplomat ==
I 1972 ble han lektor/førsteamanuensis ved Norsk Journalisthøgskole (norsk og internasjonal politikk), fra 1975 var han konsulent ved Norads Fredskorpskontor. Så ble han førstekonsulent ved internasjonalt kontor i Miljøverndepartementet i 1977, deretter kontorsjef og leder for Norads kontor for private organisasjoner (Privorg) fra 1979. Han var medlem av kommunestyret i Nittedal (for Ap) 1979-1987. I 1981 fikk han permisjon fra stillingen i Norad, da han fra å være nestleder i styret for lokalavisen Varingen i Nittedal ble redaktør for avisen. 
Fra 1986 hadde Bjørn Johannessen tjeneste utenlands. Først var han chargé d'affaires,  Norads stedlige representant og leder for Norges ambassade i Dhaka, Bangladesh fra april 1986 og fram til februar 1989. Deretter var han sekretær for bistandsminister Kirsti Kolle Grøndahl 1989-90 før han ble underdirektør i Norads avdeling for Asia og Latin-Amerika. Fra juni 1999 var han ministerråd ved Norges ambassade i Islamabad, Pakistan fram til årsskiftet 2001/02, da han ble knyttet til Norges nyåpnete ambassade i Kabul, Afghanistan. Fra februar 2002 og fram til  november 2004 ledet han ambassaden. 
Ved retur til Oslo var Johannessen knyttet til UDs Seksjon for humanitære spørsmål som seniorrådgiver og med særlig fokus på departementets arbeid med forebygging av naturkatastrofer. Høsten 2007 ble han utnevnt som ambassadør i Lilongwe, Malawi. Han ledet ambassaden fram til medio november 2010.


== Bibliografi ==
Bjørn Johannessen har gjennom mange år vært foredragsholder, leksikograf og skribent/publisist. 
«De politiske ungdomsorganisasjonene» (Gyldendal, 1971)  

Sammen med Kjell G. Rosland :«Kampen om Tyskland» (Pax forlag, 1972).Sammen med Dag Leraand :
«BistandsABC» (Norad, 1992)
«Bistands-leksikon» (Gazette Bok, 1997).Gjennom mange år har han vært bidragsyter til Aschehoug Forlag og Kunnskapsforlaget. Siden 2011 har Bjørn Johannssen vært fagmedarbeider i Store norske leksikon (SNL).


== Heder ==
Er siden august 2009 Ridder av første klasse i Den Kongelige Norske Fortjenstorden.


== Referanser ==
Kollåsen naturreservat

Kollåsen naturreseervat ligger mellom fylkesvei 36 og innsjøen Langen øst i Ski kommune.
Området utgjør et helt kolleparti med slutninger i alle himmelretninger og med småskala kløftetopografi i partier. Den økologiske variasjonen er forholdsvis stor. Barskog dominerer området med mest rein granskog, men også en del blandingsskog med furu og noe rein furuskog på topper og skrinne partier. Spredt finnes til dels mye osp og noe bjørk, selje og rogn. Naturreservatet har særlig naturvitenskapelig verdi som et lavereliggende område i den boreonemorale barskogssonen som er tilnærmet uberørt av nyere inngrep. Unntaket er en kraftlinje som går tvers igjennom området.


== Referanser ==
Sigurd Næstad

Sigurd Næstad (født 3. april 1901 i Elverum, død 19. juni 1986) var en norsk kombinertløper og langrennsløper som representerte Elverum IL. 
Han tok bronsemedalje i hovedlandsrennet (NM) i 1928. I Holmenkollens kombinertrenn greide han 10.-plass i 1927 og 9.-plass i 1928. Han vant et internasjonalt kombinertrenn i Fiskartorpet i Stockholm i 1929 og ble tildelt «Kungens kanna».
Næstad var også aktiv i skyting for Elverum skytterlag.


== Referanser ==


== Kilder ==
Erling Ranheim (red.): Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Nord. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1955 (s. 102 og 450, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Jakob Vaage og Tom Kristensen: Holmenkollen - Historien og resultatene. De norske Bokklubbene, Oslo 1992. ISBN 82-525-1678-5 (s. 218-219, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Willy Røgeberg: Norske skyttere i ord og bilder. Østre del. Kulturforlaget, Oslo 1953 (s. 329, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Riddervolds gate (Oslo)

Riddervolds gate (3–9, 2–12) er en gate i Bydel Frogner i Oslo som ligger i strøkene Bak Slottet og Briskeby. Den går fra Parkveien/Slottsparken til Riddervolds plass. De andre tilstøtende gatene er Inkognitogata, Oscars gate og Skovveien/Camilla Colletts vei. På den andre siden av Riddervolds plass fortsetter gateløpet som Briskebyveien. Gaten er ca. 275 meter lang.
Veien fikk sitt navn i 1879 etter biskop og statsråd Hans Riddervold (1795–1876).


== Bygninger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (R)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Listeførte bygninger på kartet
30. serierunde i Tippeligaen 2013

30. serierunde i Tippeligaen 2013 ble spilt søndag 10. november klokken 18. Alle kampene ble spilt samtidig slik at ingen skal få en fordel av å spille senere enn andre.


== Fakta ==
Norske Kammersangere

Norske Kammersangere (etablert 1994) er et østlandskor med tjuefire medlemmer. Dirigent fra 1994 til 2011 var  Jon Fylling (født 1955). I 2012 overtok Liv Marie Hofseth.  I januar 2015 overtok Yuval Weinberg som dirigent og kunstnerisk ansvarlig. Han er en ung, lovende og engasjert dirigent som allerede har vunnet internasjonal anerkjennelse. Han studerer for tiden kordirigering (Master) med Grete Pedersen ved Norges musikkhøgskole og fungerer som hennes assistent ved Det Norske Solistkor.Norske Kammersangere  fremfører moderne og profan musikk, kirkekonserter, klassiske verker, og konserter i samarbeid med orkester og kjente musikere


== Utgivelser ==
Toner til jul (Simax, 2001).  Innspilt i Vålerenga kirke i 2000. Musikalsk produksjon ved Tore Simonsen og Jon Fylling
Blue in blue (Grappa (forlag), 2003).  Innspilt i Greverud kirke og Sofiemyr kirke i 2003.  Musikalsk produksjon ved Jon Fylling og Dag Helseth.
Den fyrste songen (Grappa (forlag), 2007). Solist Heidi Gjermundsen Broch. Tekster av Per Sivle som fylte 150 år med musikk arrangert av blant andre Jon Fylling. Musikalsk produksjon: Espen Christoffersen og Jon Fylling. Innspilt i Ellingsrud kirke i 2007.


== Referanser ==
Dan Laksov

Dan Laksov (født 10. juli 1940 i Oslo, død 25. oktober 2013) var en norsk matematiker og professor i matematikk ved Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. To år gammel flyktet han sammen med sin mor for å unngå nazistenes forfølgelser. Hans far og fire onkler ble deportert til og myrdet i Auschwitz.Laksov ble cand. real med matematikk som hovedemne ved Universitetet i Bergen på 1960-tallet. Han disputerte i 1972 ved Massachusetts Institute of Technology for Steven Kleiman og arbeidet primært med algebraisk geometri. Blant annet har Laksov forsøkt å generalisere teorien for weierstrasspunkter på Riemannflater til skjemaer. «Laksov leverte banebrytende arbeider i algebra og algebraisk geometri, og hans artikler om Schubertkalkulus er blitt standard referanser i faglitteraturen», fra nekrolog i Aftenposten. Han veiledet flere doktorander og var aktiv i debatten om matematikkundervisning i svensk grunnskole, gymnasium og høgskole.
Laksov arbeidet som universitetslektor ved Stockholms universitet i årene 1977–1978 og 1981–1984. I årene 1978–1981 var han ved Institut Mittag-Leffler, som han også var leder for i perioden 1987- 2/6 1993. I årene 1984–1986 var han professor ved Uppsala universitet og fra 1986 til 2007 ved Kungliga Tekniska högskolan. I 2008 ble han promovert til æresdoktor ved Universitetet i Bergen. Laksov var i en årrekke redaktør for tidsskriftet Acta Mathematica.Laksov ble utenlandsk medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i 1989 og av Det Norske Videnskaps-Akademi i 1994.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dan Laksovs nettsted
Nettsted for Laksovprisen
Cort Piilsmauet (Bergen)

Cort Piilsmauet er en bratt, brostensbelagt gate på Nordnes i Bergen. Den løper fra Klosteret ved Corps de Garde og ned til Strandgaten, ved det området som i eldre tid ble kalt Stranden. Cort Piilsmauet er en av byens eldste gateløp, og selve veifaret stammer fra middelalderen. 


== Navnet ==
Cort Piilsmauet har ikke endret navn eller løp siden 1600-tallet. Navnet har vært skrevet på mange ulike måter, som Kortpil-, Korpil-, Korpel-, eller Koppel-. Gaten er oppkalt etter den hanseatiske kjøpmannen Cort Piil, som var rådmann i Bergen fra 1580-årene til ca. 1600. Han holdt opprinnelig til på Bryggen, men løste etter hvert borgerskap og slo seg ned på Stranden. Langs gaten løp engang en liten bekk som i 1625 ble kalt Altenaa. Denne kan ha vært opphavet til navnet på Altonagården som ligger nederst i Cort Piilsmauet. Bygningsmiljøet består av gamle trehus, og trehus med murforblendere fra tiden etter 1830. Borgerskolen (senere Laadings skole) lå i smuget fra 1830-1871. 


== Brannherjet strøk ==
Cort Piilsmauet har vært rammet av storbrann flere ganger. Brannene vi med sikkerhet vet omfattet smauet var i 1489, 1589, 1623, 1660, 1686, 1702, 1756, 1771 og 1830.
Den siste storbrannen skjedde den 26. februar 1830. Da brant området helt fra Holbergsallmenningen og opp til Corps de Garde på Klosteret. Brannen startet på Murallmenningen, og hele 119 bygninger brant ned. Bergen fikk etter dette en egen bygningslov, som blant annet sa at bygninger skulle bygges i mur, eller forblendes med mur eller annet materiale. 


== Fredning ==

Cort Piilsmauet ligger på automatisk fredet bygrunn, og er del av et område regulert til spesialområde bevaring etter Plan- og bygningslovens § 25.6. Området er regnet som et av byens mest bevaringsverdige, og de antikvariske verdiene er høye. 
Forfatteren Amalie Skram (1846–1905) ble født i Cort Piilsmuget 1, og bodde i andre etasje sammen med familien til hun giftet seg i 1864. Bygningen ble oppført i 1835, etter at området hadde brent i 1830. Trehuset ble forblendet med zinkplater etter den nye bygningsloven. Huset er et tidstypisk bergensk bolighus, og autentisiteten er bevart fram til i dag. Vinduene er skiftet, men har original plassering, og gatedøren er original. Cort Piilsmauet 1 har svært høy verneverdi både historisk og arkitekturhistorisk. En minneplate over forfatteren ble satt opp her 1994.


== Altonagården ==
Ved bunnen av Cort Piilsmauet ligger Altonagården, der deler av Augustin Hotel holder til idag. I dette gamle bygårdskomplekset fant man i starten av 1700-tallet auksjonslokaler, møtelokaler for borgerrepresentantene «De eligerte menn» i Bergen magistrat, og herberge. Fra 1774 holdt Det harmoniske selskab (idag Bergen filharmoniske orkester) til her både for øvelser og konserter, og «Det dramatiske selskab» holdt teateroppvisninger. Kun kjellerlokalene er igjen av det opprinnelige bygningskomplekset. Dette ble restaurert av eierne av Augustin Hotel i 1997, og gjenoppstod som Altona bar.


== Litteratur ==
Bergen Byleksikon
Assessor Herman Johan Foss Reimers: Barndomserindringer fra Bergen, Eget forlag ANS 2006


== Eksterne lenker ==
Histos.no om bybrannene i Bergen
Fergesambandet Festvåg–Misten

Festvåg-Misten er et fergesamband som krysser Mistfjorden mellom Festvåg og Misten i Bodø kommune. Sambandet er en del av fylkesvei 834, som går fra bydelen Rønvik i Bodø til Kjerringøy. Fergene drives av Torghatten Nord, på oppdrag av Nordland fylkeskommune. MF «Kjerringøy» og MF «Virak» trafikkerer strekningen. Strekningen har 26 avganger i hver retning i døgnet på hverdager, og et litt redusert tilbud i helger og høytider. Fergeturen tar rundt ti minutter.Fra 1. januar 2021 overtar Fjord1 driften av sambandet med ferjene MF "Bjørnsund" og MF «Solnør»


== Historie ==
Kjerringøy handelssted var et av de rikeste handelsstedene på 1800-tallet, men transporten til og fra stedet var kun via sjøveien, og det fantes ingen offentlig transport mellom Kjerringøy og omverdenen. Det ble planlagt en forlengelse av riksvei 17, Kystriksveien, videre nordover fra Bodø, og mot Steigen. Da var det nødvendig med ferger over både Mistfjorden og Folda, der den sistnevnte skulle gå til Nordfold. Først i 1968 åpnet ferga, der den første turen gikk 21. oktober. På den tida var det MF «Mistfjord» som trafikkerte strekningen, oppkalt etter fjorden den krysset.


== Referanser ==
Espen Moe Breivik

Espen Moe Breivik (født 4. oktober 1992) fra Volda i Møre og Romsdal, er journalist og reporter i VG og VGTV siden 2018. Han var tidligere leder for Røde Kors Ungdom.
I 2022 ble Moe Breivik nyhetsjeger for VG i USA. Før dette var han politisk reporter i avisen, blant annet som tv-anker under presidentvalget i USA i 2020 og Stortingsvalget i Norge i 2021, der han blant annet ledet VGs statsministerdebatt.
I 2020 ble Espen Moe Breivik tildelt Alf Helleviks mediemålpris, sammen med kollega Stig Øystein Schmidt. I 2019 la han ned grunnstein ved Vinjesenteret, sammen med forfatter Oda Malmin. 
Før VG var han politisk reporter i avdeling for økonomi og politikk i NRK Nyheter på Marienlyst. Han startet i NRK som nynorskpraktikant hos NRK Sogn og Fjordane og Nynorsk mediesenter.Espen Moe Breivik var tidligere leder for Røde Kors Ungdom fra 2014-2016. Han ble valgt på Røde Kors Ungdoms sentrale ungdomskonferanse (SUK) for perioden 2014-2015, og ble gjenvalgt i 2015 for perioden 2015-2016. Han ble valgt som leder etter flere år med lokale og sentrale verv i ungdomsorganisasjonen.Fra 2013 til 2014 var Breivik redaktør for miljømagasinet Putsj. Han har også tidligere jobbet som frilansjournalist for ABC Nyheter, Framtida.no og avisa Møre.


== Referanser ==
Bente Elisabeth Finserås

Bente Elisabeth Finserås (født 19. oktober 1957 i Trondheim) er en norsk billedkunstner, maler, tegner og designer.


== Utdannelse og kunstnerisk virksomhet ==
Finserås er utdannet fra Statens Høgskole for Kunsthåndverk og Design (Kunsthøgskolen i Bergen) og har arbiedet med utstillinger, installasjoner, undervisning, foredrag og kursvirksomhet i tillegg til virksomhet som illustratør og web-designer. 
De senere årene har hun laget en rekke skulpturer og bilder av plantefiber, og utviklet helt nye teknikker innenfor dette feltet.


== Priser ==
2. pris: Palm Art Award, Leipzig, i Tyskland
2. pris: 4.th Triennale Internationale de Papier in Charmey, i Sveits


== Eksterne lenker ==
Bente Elisabeth Finserås' hjemmeside
Quattros hjemmeside
Eiganestunnelen

Eiganestunnelen er en 3700 meter lang motorveitunnel  på Europavei 39 mellom Våland kolonihage og Tasta i Stavanger i Rogaland. Byggestart var i februar 2014. Det ble gjennomslag i tunnelen 12. oktober 2016, og tunnelen åpnet 22. april 2020 kl. 14.15 etter at åpningene var utsatt fra februar 2020 på grunn av koronaviruset og lengre tid for testing av de tekniske systemene. Den har to løp med til sammen fire kjørefelt.


== Se også ==
Ryfylketunnelen
Hundvågtunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Charles Brockden Brown

Charles Brockden Brown (født 17. januar 1771 i Philadelphia, død 22. februar 1810) var en amerikansk forfatter, kritiker, essayist og redaktør.
Bortsett fra noen forsøk i ungdommen, debuterte Brown i 1797 med et sosial essay The dialogue of Alcuin, og skrev deretter åtte romaner fra 1798 til 1808, hvorav Wieland or the transformation, Arthur Mervyn og Edgar Huntly or the sleep walker er de mest kjente, alle i den engelske skrekk sjangeren. Brown var mest influert av William Godwin.


== Bibliografi (i utvalg) ==
Alcuin 1797
Wieland, or the transformation 1798
Edgar Huntly or the sleep walker 1799
Arthur Mervyn 1799-1800


== Referanser ==


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok, Lund 1930
Bybrutunnelen

Bybrutunnelen er en 160 meter lang tunnel Fylkesvei 4566 i Stavanger i Rogaland.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bybrutunnelen på Google StreetView
Elasmosaurus

Elasmosaurus er en svaneøgle som levde i den sene krittperioden, for ca. 80 millioner år siden. Den var den største av alle svaneøgler, med en veldig lang hals. Elasmosaurus levde av fisk.
Den var 14 meter lang og veide over 2 000 kg. Den levde i Nord-Amerika.


== Eksterne lenker ==
(en) Elasmosaurus i Encyclopedia of Life 
(en) Elasmosaurus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Elasmosaurus hos Fossilworks 
(en) Kategori:Elasmosaurus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Elasmosaurus – detaljert informasjon på Wikispecies
Blackbelt Andersen

Blackbelt Andersen er aliaset til Daniel Tjus Andersen, (født 1981) en norsk DJ og produsent innen electronica/house. Han er del av den såkalte Oslo-disco-scenen.Blackbelt Andersen har gitt ut en rekke singler og remikser. I 2009 ble den selvtitulerte albumdebuten Blackbelt Andersen gitt ut av plateselskapet Full Pupp. I 2012 kom oppfølgeren Blackbelt Andersen 2 ut på samme plateselskap. 


== Diskografi ==
Album: 

Blackbelt Andersen (Full Pupp, 2010)
Blackbelt Andersen 2 (Full Pupp, 2012)Singler:

«Alfaz de Pi» (12") (Full Pupp, 2006)
«Kuk av stål» (12") (Full Pupp, 2008)
«Lørdag» (12") (Claremont 56, 2008)
«Sirup» (12") (Full Pupp, 2008)
«Tyrkisk Pepper» (12") (Full Pupp, 2010)
«Prinsesse Vilikke» (12") (Full Pupp, 2012)Samarbeid med andre:

Prins Thomas vs. Blackbelt Andersen - Juling i ringen EP (12") (Trailerpark Recordings, 2005)


== Referanser ==
Rosslyn-kapellet

Rosslyn-kapellet, formelt kjent som Collegiate Chapel of St Matthew ble bygget på midten av 1400-tallet. Det ligger like ved Roslin Castle og landsbyen Roslin i Midlothian i Skottland.
Steinkirken er tilegnet den hellige Matteus, og ble bygget av William Sinclair (1410–1484), greve av Caithness og baron av Rosslyn. Han var fra Sinclair-familien, en adelsfamilie av normannerslekt. Byggingen startet i 1446, da kirken offisielt ble grunnlagt, og ble avsluttet i 1484, da taket ble satt på. William Sinclair skal være begravet her, men steinkisten er av nyere dato.
Kapellet er egentlig en av fire fløyer i en påbegynt korskirke, en av få som overlevde reformasjonen i Skottland. Kapellet er meget rikt utsmykket, med vanlige kirkelige motiver. I viktoriatiden (på 1800-tallet) ble det reist et tilbygg som i dag fungerer som inngang til selve kapellet. Krypten under kapellet fungerer som gravkapell for Sinclairfamilien. Det er gjort vitenskapelige undersøkelser for å finne andre underjordiske rom, men ingen har blitt funnet.
Det foreligger mye spekulasjon og populærkultur som knytter kapellet tett til frimureriets historie og symbolikk. Boken Da Vinci-koden utspiller seg der, og sluttscenene i filmen, som bygger på romanen, ble spilt inn i kapellet. Dog er det svært lite beviser for at en slik tilknytning faktisk finnes. Mark Oxbrow og Ian Robertson har  motbevist teorien om at Rosslyn på noen måte forestiller Salomons tempel. Likeledes har en rekke forskere angrepet Browns spekulasjoner om kapellets tilknytning til frimureri. Robert L. D. Cooper utga i 2003 en omfattende guide til Rosslyn-kapellet «i den hensikt å imøtegå all tull som er blitt offentliggjort om Rossly-kapellet i løpet av de siste femten år.» Likeledes utga han i 2006 boken The Rosslyn Hoax, som detaljert gjennomgår «beviser» for tilknytningen mellom frimureriet og kapellet, og motbeviser slike teorier. For eksempel foreligger det dateringsfeil ved en påstått tilknytning mellom lærlingesøylen og frimurer-tradisjoner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Rosslyn Chapel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Isaac Brock (musiker)

Isaac Kristofer Brock (født 9. juli 1975 i Helena i Montana) er vokalist, gitarist, banjoist og låtskriver for det amerikanske indie rock-bandet Modest Mouse. Han spiller også i sideprosjektet Ugly Casanova.


== Eksterne lenker ==
(en) Isaac Brock på Discogs 
(en) Isaac Brock på MusicBrainz 
(en) Isaac Brock på AllMusic