jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Peter Piot

Peter Piot, baron Piot, (født 17. februar 1949 i Leuven i Belgia) er en belgisk mikrobiolog. Til slutten av 2008 var han visegeneralsekretær i FN og direktør for organisasjonen UNAIDS.


== Liv og virke ==
Piot ble i 1974 doktor i medisin ved Universitetet i Gent. I 1976 var han en av oppdagerne av ebolaviruset i Zaire.I 1978/79 var han ved University of Washington i Seattle i USA. I 1980 ble han doktor i mikrobiologi ved Universitetet i Antwerpen. Til 1992 var Piot sjef for avdelingen for infeksjoner og immunitet ved Prins Leopold Instituut voor Tropische Geneeskunde i Antwerpen.
I 1980-årene startet og utviklet han forskjellige prosjekter mot aids i de afrikanske landene Burundi, Elfenbenskysten, Kenya, Tanzania og Zaïre. Prosjektet SIDA i Kinshasa var det første internasjonale HIV/AIDS-prosjekt i Afrika.I 1986/1987 var han professor II ved Universitetet i Nairobi og fra 1988 til 1992 også professor II for offentlig helse ved Vrije Universiteit Brussel. Fra 1991 til 1994 var Piot president for International AIDS Society (IAS). I 1992 ble han stedfortredende direktør for Global Programme on AIDS i Verdens helseorganisasjon.
Den 12. desember 1994 ble han visegeneralsekretær ved FN og den første direktør for organisasjonen Joint United Nations Programme on HIV/AIDS (UNAIDS). Han ble avløst den 31. desember 2008 av Michel Sidibé.
I 2010 ble han direktør for London School of Hygiene and Tropical Medicine i London.
Piot ble i 1995 adlet av kong Albert II og fikk tittelen baron Piot.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Peter Piot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Piot på Internet Movie Database 
(de) Verk av og om Peter Piot i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) International AIDS Society (IAS)
CHorus Buchus

cHorus Buchus (tidligere Blindern Sangforening) er et mannskor som holder til på Blindern Studenterhjem. Koret har ingen spesielle opptakskrav.
cHorus Buchus opptrer i all hovedsak på mange av studenthjemmets arrangementer, men de siste årene har det også opptrådt ved andre anledninger. Sangene i repertoaret er en blanding av innkjøpte arrangementer med originale tekster til egne arrangementer med selvkomponerte tekster, innen alle slags sjangere fra nasjonalromantikken til moderne popmusikk.


== Historie ==
Blindern Sangforening ble stiftet i 1926 av Georg Klem, ett år etter at den første beboeren flyttet inn på Blindern Studenterhjem. I 1930 ble sangforeningen for første gang inaktiv, og den har siden da vært av og på flere ganger.
Foreningen startet opp nok en gang høsten 2004, denne gang med navnet cHorus Buchus, og har, med unntak av en periode mellom 2006 og 2008, holdt det gående siden.


== Il Direttore ==
Il Direttore (italiensk for dirigent) er lederen for cHorus Buchus. Hovedoppgavene er å sørge for at øvelsene blir gjennomført, velge repertoar sammen med øvrige medlemmer, hjelpe med opplæringen av hver stemmegruppe og å være kontaktperson i forbindelse med opptredener. I tillegg er det ofte denne personen som dirigerer koret ved opptreden.


=== Tidligere Direttori ===
Vår 2020 - dd.: Johan Christian Bruun
Høst 2016 - høst 2019: Øyvind Thomkhieo Berg
Høst 2015 - vår 2016: Harald Flisnes
Høst 2012 - vår 2015: Arve Haus
Høst 2010 - vår 2012: Simen Buodd
Høst 2008 - vår 2010: Eivind Mørk
Høst 2004 - vår 2006: Stefan Theofilakis


== cHorus Buchus utenfor Blindern ==
Selv om cHorebuchene som oftest opptrer på Blindern, har de ved noen anledninger vært aktive andre steder.
Mot slutten av hvert semester drar koret ut i de sentrale strøkene av Oslo og synger offentlig.
Av større opptredener siden 2011 kan nevnes:

Aschehoug: julebord
Norges Studentidrettsforbund: 100-årsjubileum
Det Norske Nobelinstitutt: årsmøte
Norwegian American Chamber of Commerce: veldedighetsmiddag


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Stafett-NM på skøyter junior 1989

Stafett-NM på skøyter junior 1989 ble avholdt på Fram kunstisbane i Larvik den 6. januar 1989.Teknisk arrangør var Idrettsforeningen Fram.
Norgesmestere for damer ble Asker Skøyteklubb som stilte med Unni Marsteinstredet, Hege Langli og Else Ragni Yttredal på laget, og for herrer ble det Lambertseter Skøyteklubb som stilte med Audun Jevnaker, Rune Karlsen og Lars Haga på laget.


== Damer junior ==


== Herrer junior ==


== Kilder ==
Medaljevinnere i norske mesterskap på skøyter – Kvinner Junior, Stafett (se side 14) Arkivert 13. september 2014 hos Wayback Machine.
Medaljevinnere i norske mesterskap på skøyter – Menn Junior, Stafett (se side 17 og 18) Arkivert 13. september 2014 hos Wayback Machine.
Eng, Trond og Teigen, Magne, red. (2005). «Kvinner, Junior – Stafett». Norske Mesterskap på skøyter 1894–2005 (norsk) (3 utg.). Askim / Veggli. s. 192. Arkivert fra originalen 26. juli 2017. Besøkt 6. oktober 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
Eng, Trond og Teigen, Magne, red. (2005). «Menn, Junior – Stafett». Norske Mesterskap på skøyter 1894–2005 (norsk) (3 utg.). Askim / Veggli. s. 161. Arkivert fra originalen 26. juli 2017. Besøkt 6. oktober 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
Arrangører av Norske Mesterskap gjennom tidene – Junior-NM stafett (arrangert 1987-1992) Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine.
Peder Christian Hersleb Kjerschow

Peder Christian Hersleb Kjerschow (født 29. juli 1786 i Rødøy på Helgeland, død 14. november 1866 i Bergen) var en norsk prest og biskop.


== Liv og virke ==
Han ble i 1804 «student med Udmærkelse» fra Trondhjems skole (i dag Trondheim katedralskole) og cand.theol. i 1808. I sin studietid ble han fanget av grundtvigianismen etter å ha holdt mye lag med sitt søskenbarn Svend Borchmann Hersleb (1784–1836) som var brevvenn med den danske N.F.S. Grundtvig (1783–1872). Altså mente han at man måtte holde fast ved den opprinnelige lutherske rettroenhet, og ikke ta inn over seg denne nye rasjonalismen der man vektla fornuft og tenkning. Kjerschow hadde vært utenlands også, men kom tilbake og jobbet 1810 til 1815 som lærer i historie og geografi ved et akademi for landkadetter.
Fra 1814 var han tilsatt som residerende kapellan i Slotsmenigheten og Aker under sogneprest Pavels. Etter omreguleringen av embetene i 1823 ble han sogneprest i det utskilte Aker. Den 4. oktober 1830 ble han (som eneste søker) tilsatt som den andre biskop i Hålogaland bispedømme der han etterfulgte Mathias Bonsach Krogh (1754–1828) som hadde regjert fra Alstahaug. Kjerschow ble den første til å ha Tromsø som hovedsete. Han meldte i 1848 overgang til ny jobb som biskop i Bjørgvin bispedømme der han satt til 1857.
Han var sønn av den danskfødte presten Rasmus Sundt Christensen Kjerschow (1739–1806) og Benedicte Maria Pedersdatter Hersleb (født 1744). Søstera Caroline Sophie Erasmine Kjerschow ble gift med den bergenske vingrossist Jacob Andreas Michelsen og far til statsminister Christian Michelsen. Peder ble i 1820 gift i Vestre Aker med Johanne Benedicte Collett (1802–1851), dattera til bergråd og direktør ved sølvverksdirektør Christian Ancher Collett. Peder og Johanne var foreldre til politikeren Christian Collett Kjerschow (1821–1889).


== Referanser ==
Blokland

Blokland er et vanlig nederlandsk etternavn.      

Frans Beelaerts van Blokland (1872–1956), nederlandsk politiker og diplomat, utenriksminister i Kabinet-De Geer I (1. april 1927 – 11. august 1929).
Rogier Blokland (f. 1971), nederlandsk lingvist.
Peter Hersleb Graah Birkeland

Peter Hersleb Graah Birkeland (født 14. januar 1807 i Borgund, død 5. januar 1896) var en norsk prest og ordfører. Han var den første ordføreren i Fosnes kommune i Namdalen, og var senere biskop i Bjørgvin bispedømme 1864–1880.Han var sønn av Lars Birkeland (1775–1834) og Johanne Helene Baade datter av presten i  Borgund, Peter Daniel Baade. Faren var kapellan i Borgund den tid Peter ble født. Fra 1821 gikk han på Bergen katedralskole og i 1832 ble han cand.theol.. Han giftet seg i 1836 i Nidarosdomen med Severine Elise Angell Gram (1816–1908) fra Steinkjer, datter av rittmester Einar Schavland Gram. 
Han var sogneprest i Fosnes i Nord-Trøndelag fra 1833, og prost i Namdalen fra 1837. I 1841 returnerte han til Bergen som prest ved Tugthuset og Slaveriet i byen (fengselsprest). I 1848 ble han første sogneprest til Hetland ved Stavanger, der han ble kjent med haugianere og Det norske misjonsselskap som hadde blitt etablert her i 1842. De fikk satt opp Hetlandskirken i 1854. Han var også landsstyreformann i Det norske misjonsselskap.
I tillegg til ordførervervet i Fosnes kommune i Namdalen 1838–1841, var han også vararepresentant (1. suppleant) til Stortinget for Nordre Trondhjems amt i perioden 1842–1844 og fra bykretsen Bergen 1862–1864. 
Etter Daniel Bremer Juells (1849−1855) bortgang søkte Birkeland på den ledige stillingen som biskop i Hålogaland bispedømme, og vant prøvevalget, men takket nei da han heller ville ta jobben som sogneprest i Korskirken (Bergen) fra 1858.  Tre år senere vant han atter en gang prøvevalget til biskop i Hålogaland bispedømme etter Knud Gislesen (1801–1860), men Birkeland ble heller værende i Bergen. Han var stiftsprost og vikarierende biskop fra 1861 for Jens Mathias Pram Kaurin (1804–1863) i Bjørgvin bispedømme. I 1864 ble han utnevnt til biskop og året etter fikk han St. Olavs Orden som ridder, og i 1877 som kommandør. Åttien kirker ble innviet i hans tid som biskop. Han ga seg i 1880 og flyttet til Kristiania.


== Se også ==
Hetland prestegård


== Referanser ==
Ungen (skuespill)

For filmen fra 1938, se Ungen (1938). For filmen fra 1974, se Ungen (1974)Ungen er et skuespill skrevet av Oskar Braaten i 1911 i den litterære tidsperioden nyrealismen. Skuespillet er et sosialt drama hvor Braaten skildrer arbeidermiljøet med varme, humor og medmenneskelighet. Den unge fabrikkarbeideren Milja havner «i uløkka» og sviktes av Julius til fordel for den fagre, men upålitelige Petrina. Hønse-Lovisa er en dame som tar seg av enslige mødre og som gir fabrikkjenter som har «kommet i uløkka» ly og omsorg slik at de kan beholde ungene sine selv om de er født utenfor ekteskap.
Skuespillet hadde premiere på Nationaltheatret i 1913. Stykket ble satt opp på Den Nationale Scene i Bergen samme år, og på Det Kongelige Theater i København i 1916.I 1938 ble stykket filmatisert, i 1960 kom en fjernsynsversjon, og i 1974 ble stykket filmatisert på nytt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oskar Braaten (1911). Ungen: folkeliv i 4 akter. Kristiania: Norli. 
Aage Lind (1962). Oskar Braaten. Oslo: Aschehoug. s. 54. 


== Eksterne lenker ==
NRK TV: Ungen Fjernsynsteatret (1960) Tilgjengelig for norske IP-adresser
Jon Simonssøn

Jon Simonssøn (født 1512 i Trøndelag, død 1575 i Holum) var en norsk lagmann og humanist.
Før reformasjonen i Norge i 1536, var Jon Simonssøn i tjeneste hos erkebiskop Olav Engelbrektsson. Fra 1532 tjenestegjorde han på erkebispegården i Bergen. Han giftet seg med Karine Didriksdotter i Bergen. Hun var trolig datter av Didrik Friis, som var rådmann og kjøpmann i Bergen. I 1546 ble han lagmann på Holum i Vest-Agder. Jon Simonssøn var en av de siste lagmennene som skrev på norsk. 
I 1535 skal Jon Simonssøn ha oversatt Snorres kongesagaer. Denne oversettelsen regnes for å være grunnlaget for den eldste bevarte avskrift av den første Snorre-oversettelsen, som i dag befinner seg på Det Kongelige Bibliotek i København.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kjell-Olav Masdalen: Boka som redda Norge. 2014 s. 31-36
Peidong Yang

Peidong Yang (kinesisk: 杨培东, pinyin: Yáng Péidōng; født 1971 i Suzhou i Kina) er en kinesisk-amerikansk kjemiker og materialviter.
Yang er professor ved University of California, Berkeley siden 1999 samt medlem av American Academy of Arts and Sciences. Hans forskning har kretset omkring nanoteknologi, nanostrukturer og nanotråder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Yang am UC Berkeley
The Peidong Yang Group
Lebenslauf Yang bei der University of California Arkivert 23. april 2015 hos Wayback Machine.
Berkeley Nanotechnology Pioneer to Receive $500,000 Waterman Award
Chemist Peidong Yang wins NSF Waterman Award
Peidong Yang among 100 top young innovators Arkivert 5. desember 2020 hos Wayback Machine.
Hiroshi Amano

Hiroshi Amano (født 11. september 1960 i Hamamatsu) ble tildelt nobelprisen i fysikk i 2014 sammen med Isamu Akasaki og Shuji Nakamura «for oppfinnelsen av effektive blå lysdioder som har muliggjort lyssterke og energisparende hvite lysskilder».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hiroshi Amano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hiroshi Amano på Internet Movie Database 
(en) Nobelprisen i fysikk 2014 hos Nobelprize.org
(en) Hiroshi Amano hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 2014
Mexicos ambassade i Oslo

Mexicos ambassade i Oslo er Mexicos forente staters diplomatiske representasjon i Norge, i Frøyas gate 9. Mexico nedla sin ambassade i 2002, men åpnet ambassade på nytt i 2014.


== Eksterne lenker ==
The Oslo Diplomatic List på UDs nettside Diplomatiske forbindelser
Utenriksdepartementet om bilaterale forbindelser mellom Mexico og Norge (arkivert nettside)
Portal om bilaterale forbindelser mellom Mexico og Norge (på norsk og spansk)
A Warrior’s Heart

A Warrior’s Heart er en romantisk dramafilm fra 2011 regissert av Michael F. Sears, og Kellan Lutz spiller hovedrollen. Filmen er basert på en historie skrevet av forfatter Martin Dugard som også skrev manus til filmen.


== Sammendrag ==
Conor Sullivan (Kellan Lutz) er ikke begeistret over å flytte til en ukjent liten by, og bli den nye gutten på skolen. Men han får en kjæreste, Brooklyn (Ashley Greene), og begynner ved skole-laget i lacrosse som blir trent av en gammel venn av faren hans, David Milligan (William Mapother). Conors far er en offiser i US Army som blir sendt til Irak, hvor han dør i kamp. Conor lever i sjokk og fornektelse etter farens død, og han reagerer på dødsfallet med selvdestruktive måter. Dette bekymrer hans mor Claire (Gabrielle Anwar). Conor havner i et voldelig sammenstøt med en annen lacrosse-spiller (Chord Overstreet) og han begår hærverk på skolens område. Dette gjør at han havner i fengsel, og blir sparket fra lacrosse-laget. Han blir sendt til en leir som blir ledet av en kollega og god venn av den døde faren hans, sersjantmajor Duke Wayne (Adam Beach). Ved treningsfeltet i leiren gjenvinner Conor sin lidenskap for lacrosse, og det åpner øynene hans for den sanne betydningen av modenhet, sportsånd og manndom.


== Rolleliste ==
Kellan Lutz som Conor Sullivan
Adam Beach som sersjantmajor Duke Wayne.
Ashley Greene som Brooklyn
Gabrielle Anwar som Claire Sullivan
William Mapother som David Milligan


== Eksterne lenker ==
(en) A Warrior's Heart på Internet Movie Database 
(fr) A Warrior's Heart på Allociné 
(nl) A Warrior's Heart på MovieMeter 
(en) A Warrior's Heart på AllMovie 
(en) A Warrior's Heart på Rotten Tomatoes 
(en) A Warrior's Heart på Metacritic
Arne Krokan

Arne Krokan (født 6. juni 1954 i Levanger) er en norsk professor i sosiologi. Han er professor i «Teknologi, kommunikasjon, organisasjon og ledelse» ved NTNU, og er sterkt involvert i IKT-satsingen ved institusjonen. Han arbeider i hovedsak med videre- og etterutdanningen NTNU tilbyr. 
Siden 2013 har han arbeidet med prosjektet «Smart læring», som har som mål å bidra til digitalisering av læreprosessene ved NTNU og i utdanningssektoren forøvrig. Høsten 2013 åpnet han Norges første MOOC, da et av emnene han underviser i, «Teknologiendring og samfunnsutvikling», ble tilbudt som et rent nettbasert kurs for første gang. Nær ett tusen fulgte kurset våren 2014.Han er mag.art. i familiesosiologi (1982) og dr.polit. i medievitenskap fra Universitetet i Oslo (1998). Han har også grunnfag i psykologi og statistikk og mellomfag i kvinnesosiologi fra samme universitet.
Før han ble tilsatt som professor ved NTNU i 2002, hadde han arbeidet som forsker på levekår og livskvalitet ved Institutt for samfunnsforskning og på subjektiv opplevelse av trafikkstøy i Oslo Helseråd. 
I perioden 1985–1990 var han først høyskolelektor, siden førsteamanuensis ved Statens bibliotek- og informasjonshøgskole, der han underviste i infologi (læren om informasjon). Fra 1990 til 2002 arbeidet han ved Norges Markedshøyskole og ved BI.
Han har også vært leder ved Ungdomsinformasjonen i Oslo.
Fra 2017 er han medlem av Domstolkommisjonen.Krokan er, ifølge profilsiden hans på NTNU.no, opptatt av å forstå mer av hvordan ny teknologi endrer samfunnet. Han er en ivrig blogger og bruker sosiale medier aktivt i undervisningen.  


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Arne Krokan i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Arne Krokan i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


=== Bøker (utvalg) ===
Det friksjonsfrie samfunn: Om utviklingen av nye digitale tjenester (2015)
Nettverksøkonomi : digitale tjenester og sosiale mediers økonomi (2013)
Smart læring : hvordan IKT og sosiale medier endrer læring (2012)
Den digitale økonomien : om digitale tjenester, forretningsutvikling og forretningsmodeller i det digitale nettsamfunnet (2010)
Forstå statistikk : statistiske metoder for samfunnsfag og humaniora Lenke til fulltekst i bokhylla.no


=== tidsskriftartikler (utvalg) ===
Ny teknologi skaper nye muligheter (2014)
Teknologi og samfunn : teknologien kan ofte være mer til forbannelse enn velsignelse (2005)


== Referanser ==


== Kilder ==
Krokans profilside på ntnu.no
Diverse artikler i Universitetsavisa.no


== Eksterne lenker ==
Krokans blogg Besøkt 24. september 2014
International Mercantile Marine Company

International Mercantile Marine Company (IMM) var en rederisammenslutning, etablert i 1902 av J.P. Morgan. Kort tid etter etablering bestod den av flere av de mest toneangivende aktørene i den nordatlantiske linjefarten, herunder passasjerrederiene American Line, til dels Holland-Amerikalinjen, Red Star Line og White Star Line. I tillegg til dette inngikk IMM allianseavtaler med verdens største rederier Hamburg-Amerikalinjen og Norddeautscher Lloyd, som også var stærst på Nord-Atlanteren, samt var knyttet til verdens største skipsverft på den tiden, Harland & Wolff.


== Presidenter ==
Clement A. Griscom, 1902–1904
J. Bruce Ismay, 1904–1913
Harold A. Sanderson, 1913–1915
Receivership, 1915–1916
Philip Albright Small Franklin, 1916-1936
John A. Franklin, 1936–1943Selskapet ble United States Lines Inc i 1943.


== Selskaper eid av IMM ==
American Line: 1873-1932
Inman Line: 1886-1893
American Merchant Line: 1924-1938
Holland-Amerikalinjen: til dels eid 1902-1917
Atlantic Transport Line: 1901-1931
Baltimore Mail Line: 1930-1937
Dominion Line: 1902-1926
Leyland Line: 1902-1927
Panama-Stillehavetlinjen: 1915-1938
Red Star Line: 1871-1934
Roosevelt Steamship Co.: 1931-1940
United States Lines: 1931-1943 (fortsatte som IMMs etterfølger)
White Star Line: 1902-1927


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lothe, Jakob og Sebak, Per Kristian (2012). Titanic: Historie, myte, litteratur og film (norsk). Oslo: Pax forlag. ISBN 9788253034980. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
William H. Calvin

William H. Calvin (født 30. april 1939) er en amerikansk teoretisk fysiologisk psykolog og professor ved University of Washington i Seattle. Han er en velkjent forfatter av populærvitenskapelige bøker om nevrovitenskap og evolusjonsbiologi, inkludert hybriden nevrodarvinisme mellom disse to feltene. Han sammenligner klimaendringer med menneskets evolusjon, og har senere jobbet med globale klimaendringer i boken Global Fever fra 2008.


== Se også ==
Gittercelle
Smekke

For å lese om smekke i betydningen sviknott, se det
Smekke er et lite forkle, tøystykke eller liknende som blir festet under haka og ned på brystet for å unngå søl på klærne når en spiser. Smekker brukes særlig av småbarn, men også av enkelte voksne og i visse situasjoner, for eksempel som hummersmekke eller hakepapir ved tannlegebesøk.
Ordet kan også brukes om fluesmekker og annet å slå insekter med.


== Se også ==
Forkle, beskyttende klesplagg i form av et tøystykke som knyttes fast for å dekke brystet og livet
Serviett, lite tørkle eller duk av tekstil eller papir for å  tørke seg på eller beskytte seg mot søl når en spiser
Snekkerbukse, smekke- eller selebukser (med brystklaff og seler)
Fluesmekke, slåredskap


== Eksterne lenker ==
(en) Bibs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fahlstrøms Theater

Fahlstrøms Theater var et teater i Oslo som ble grunnlagt og drevet av skuespillerparet Johan og Alma Fahlstrøm fra 1903 til 1911.


== Historikk ==

Fahlstrøms Theater ble åpnet 22. august 1903 i konsert- og varietélokalet Eldorado i Torggata i Kristiania. Teatret rommet rundt to tusen personer og åpnet med Holger Drachmanns Det var engang. Alma Fahlstrøm var instruktør, Johan opptrådte i mengde roller, både i populære folkekomedier og seriøse stykker. Mye slit og lite lønnsomhet førte til at teatret ble nedlagt allerede etter åtte sesonger. 30. august 1911 viste Fahlstrøms Theater sin avskjedsforestilling med Henrik Ibsens Samfundets støtter. 
I 1911 startet Eldorado teater med kinodrift under navnet Verdensspeilet. Senere skiftet Fahlstrøm navnet på kinoen til Admiral-Palads. Fahlstrøm solgte lokalene til Oslo kinematografer i 1928. Året etter åpnet kinoen igjen under navnet Eldorado kino og var den første lydkinoen i Norge. Åpningsfilmen var The singing fool med Al Jolson. 
Fahlstrøm opptrådte i samme periode også på andre scener og forsøkte dessuten å drive andre teatre i byen, blant annet Grønland Folketeater i 1906.

		


== Se også ==
Johan Fahlstrøm
Eldorado kino


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt (red): Oslo byleksikon, side 162, Kunnskapsforlaget, 2010, ISBN 978-82-573-1760-7
Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon

Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon er et fransk etapperitt i landeveissykling som arrangeres hvert år i august. Rittet har blitt arrangert siden 1973. Rittet er av UCI klassifisert med 2.1 og er en del av UCI Europe Tour.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Frithiof Flodin

Frithiof Flodin (født 10. mars 1828 i Vasa, død 7. desember 1921 i Helsingfors) var en finsk embedsmann.
Han tilhørte en finlandssvensk embedsmannsslekt som sønn av rentemester Johan Ulrik Flodin og Gustava Sofia Thitz. Han var gift med Fanny Virginia Basilier, datter av Carl Fredrik Basilier og Gustafva Mathilda Garvoli. Hennes søster var sangerinnen Ida Basilier-Magelssen. Ekteparet Flodin fikk seks barn sammen. Datteren Ida Flodin var sangerinne og gift med den norske generalmajoren Ivar Aavatsmark. Frithiof Flodin ble også far til bokholder Carl Alexander Flodin og farfar til arkitekt Otto Flodin.Han hadde juridisk embedseksamen fra Helsingfors universitet fra 1852. Etter en tid som dommerfullmektig i Åbo gikk han inn i sentraladministrasjonen i Storfyrstedømmet Finland, der han arbeidet ved rentekammeret. Mellom 1860 og 1873 var han bokholder for den statlige forvaltningen i Uleåborgs län, før han ble bokholder ved Det keiserlige senatet for Finland.Han bar ærestittelen som «virkelig statsråd» i Storfyrstedømmet Finland fra 1897.


== Referanser ==