jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rafaela De Miranda Travalao

Rafaela De Miranda Travalao (født 18. august 1988), bedre kjent som Rafinha eller Rafaela, er en brasiliansk kvinnelig fotballspiller og spiller i posisjonen midtbane. Hun spiller pêr 2015 for klubblaget Boston Breakers og det brasilianske kvinnelandslaget. Hun fikk plass i den endelige troppen til VM i fotball for kvinner 2015 som ble arrangert i Canada, etter at Erika måtte melde forfall etter en kneskade. Rafinha startet på benken i alle de fire kampene (tre gruppespillkamper og en sluttspillkamp) i VM-turneringen, men fikk to innhopp mot henholdsvis Sør-Korea og Costa Rica.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rafaela De Miranda Travalao – FIFA 
(en) Rafaela De Miranda Travalao – UEFA 
(en) Rafaela De Miranda Travalao – Soccerway 
(de) Rafaela De Miranda Travalao – Soccerdonna 
(de) Rafaela De Miranda Travalao – Soccerdonna 
(en) Rafaela De Miranda Travalao – FBref 
(de) Rafinha på Spox.com
(en) Rafaela de Miranda Travalao på SoccerPunter.com
(en) Rafaela på WorldFootball.net (viser ufullstendig kampoversikt)
Teylingen

Teylingen er en kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Frederick Adam

Frederick Adam (født 17. juni 1784 i Skottland, død 17. august 1853 i London) var en britisk general som spilte en viktig rolle under slaget ved Waterloo.


== Liv og virke ==
Han var fjerde sønn av William Adam of Blair Adam og hans hustru Eleanora, datter av Charles Elphinstone, 10. Lord Elphinstone.
Adam ble utdannet ved artilleriskolen i Woolwich og fikk allerede i 1795 patent som fenrik og i 1796 som løytnant. Som 14-åring trådte han inn i aktiv tjeneste, og tjenestegjorde under Ralph Abercromby i felttogene i Nederlandene og Egypt. Han ble major i 1803 og oberstløytnant i 1804. Fra 1806 til 1811 var han stasjonert på Sicilia, og i 1812 og 1813 i Spania, der han ble alvorlig såret ved Alicante og senere lettere såret ved et ordal.
I 1815, da han var blitt 31 år, ble han generalmajor, og under slaget ved Waterloo kommanderte han 3rd (Light) Brigade, den brigade som slo tilbake det siste og avgjørende angrep som Napoleons keisergarde forsøkte mot koalisjonsstyrkene. 

Fra 1824 til 1832 var han Lord-høykommissær i De joniske øyers forente stater, der han gjorde seg særlig fortjent ved offentlige byggearbeider på Korfu. Fra 1832 til 1837 var han guvernør i Madras. Han ble utnevnt til general i 1846.
Adam var storkorsridder (GCB) Order of the Bath og storkorsridder (GCMG) av Order of St. Michael and St. George.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Classic Encyclopedia
Hostilianus

Hostilianus (latin: Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus Augustus; engelsk: Hostilian; født 230?, død 251) var romersk keiser i 251. Han var sønn av den framtidige keiser Decius. Han var også den yngre bror av med-keiser Herennius Etruscus. Hostilianus ble den første keiseren på 40 år som døde av naturlige årsaker da pesten nådde Roma.


== Liv og virke ==
Hostilianus ble født i Sirmium (i dag Sremska Mitrovica, Serbia) i Illyricum. Hans far var Decius og hans mor var dennes hustrus Herennia Cupressenia Etruscilla. Han hadde en eldre bror ved navn Herennius Etruscus.Etter at hans far ble forfremmet til den romerske keisertronen, ble Hostilianus behandlet som en keiserlig fyrste, men han ble alltid holdt i skyggen av sin bror Herennius som hadde privilegiene av å være eldre og arving. I begynnelsen av 251 opphøyde Decius sin sønn Herennius til med-keiser, og Hostilianus etterfulgte ham som princeps iuventutis («ungdomsfyrste»).Decius og Herennius dro deretter ut på et krigstokt for å straffe den gotiske høvdingen Cniva (Kniwa) for angrep over grensen langs elven Donau. Hostilianus ble værende igjen i Roma grunnet hans manglende erfaring. Keiserinne Herennia ble navngitt som fungerende regent.
Krigen mot goterne ble en katastrofe. Både Herennius og Decius ble drept i slaget ved Abrittus og ble de første to keiserne som ble drept av en utenlandsk hær i kamp. Den romerske hæren ved Donau utropte Trebonianus Gallus som ny keiser, men Roma anerkjente Hostilianus' rett som kronprins. Ettersom Gallus var en respektert hærfører var det frykt for enda en innbyrdeskrig om etterfølgelsen som keiser, til tross for det faktum at Gallus valgte å respekterte avgjørelsen til det romerske senatet og adopterte Hostilianus. Men senere i 251 nådde et pestutbrudd Roma, Cyprianus' pest, og Hostilianus var en av de mange som døde i epidemien. Han ble den første keiseren på 40 år som døde av naturlige årsaker, den ene av kun 13. Hans død åpnet veien for styret til Gallus sammen med hans sønn Volusianus. Keiserinne Herennia ble avsatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hostilianus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hostilian – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
James Kempt

James Kempt (født 1765 i Edinburgh i Skottland, død 20. desember 1854 i London) var en britisk offiser som tjenestegjorde i den britiske armé i Nederlandene, Egypt, Italia og Nord-Amerika. Han var med og kjempet i den spanske selvstendighetskrig og er blitt særlig husket for å ha ledet en britisk brigade i slaget ved Waterloo under napoleonskrigene. 
Etter krigen ble Kempt kolonitjenestemann. Han var guvernør i Nova Scotia fra 1820 til 1828 og generalguvernør i Britisk Nord-Amerika fra 1828 til 1830. Han ble utnevnt til general i 1841.


== Litteratur ==
«Kempt, Sir James». Dictionary of Canadian Biography Online (1851-1860) (engelska). Besøkt 3. juni 2013.
Omoniaplassen

Omonoiaplassen (gresk: Πλατεία Ομονοίας, Plateía Omonoías), ofte bare referert til som Omonia, er en sentral plass i Athen. Den markerer det nordlige hjørne av Athens sentrum, fastsatt I Athens byplaner fra 1800-tallet. Den er en av byens viktigste trafikk-knutepunkter med Omoniastasjon på Athens undergrunnsbane under plassen.
Omoniaplassen er en av de eldste plassene i byen og et viktig shoppingsenter. Den ligger i sentrum av byen hvor seks av byens viktigste gater møtes.


== Navnet ==
Plassen ble tegnet og bygget i 1846, og det opprinnelige navnet var Plateia Anaktoron (Slottsplassen) fordi, i henhold til opprinnelige byplan for Athen i 1834, foreslått av arkitektene Stamatios Kleanthis og Eduard Schaubert, var området tiltenkt brukt for bygging av slottet (anaktora). Senere ble plassen omdøpt til Othonos Square for å ære kong Otto etter at Otto ble avsatt. I 1862 fikk den sitt endelige navn «Omonoia Square», fordi det var her at lederne av de opposisjonelle politiske fraksjoner avla ed på fred (omonia), for å stoppe fiendtlighetene.


== Endringer i design ==
Sist på 1800-tallet fikk plassen flere formative forandringer. Trær ble plantet over hele plassen. En mangekantet plattform ble plassert midt på plassen og belysning ble installert. Omonoiaplassen var et sentrum hvor folk møttes og det sosiale liv trivdes. Den var også jernbanens sentrale stasjon og rundt plassen var det mange hoteller.
Fra 1925 til 1930 ble undergrunnsbanen mellom Pireus og Athen bygget, noe som krevde ytterligere endringer for plassen. Omonoiapassen ble sirkulær og marmorstøtter ble plassert ved inngangen til undergrunnsstasjonen. Plassen begynte å ligne på europeiske plasser. Den fikk en viktig kommersiell betydning. På grunn av undergrunnsbanen ble det også nødvendig med et underjordisk ventilasjonssystem. I 1931 foreslo Athens borgermester at det skulle plasseres åtte skulpturer som skulle representere de mytoligiske Muser for å dekke åpningene over sjaktene til ventilasjonssystemet. Selv om problemet ble løst, tilfredsstilte ikke resultatet athenernes estetiske forventninger og statuene ble fjernet.
1950-tallet var en periode for modernisering av Athen og følgelig ble mange publikumsområder modernisert. I 1954 fikk Omonoiaplassen banker, forretninger og et postkontor.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Plateia Omonoias – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Gamle bilder fra Omonoia Square.
Gymnastikk under Europalekene 2015 – Rytmisk gymnastikk ball

Ball Rytmisk gymnastikk under Europalekene 2015 i Baku


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatliste Arkivert 23. juni 2015 hos Wayback Machine.
Gymnastikk under Europalekene 2015 – Rytmisk gymnastikk køller

Køller Rytmisk gymnastikk under Europalekene 2015 i Baku


== Eksterne lenker ==
Offisielle resultater Arkivert 23. juni 2015 hos Wayback Machine.
Jean-Baptiste Drouet d’Erlon

Jean-Baptiste Drouet, greve d'Erlon (født 29. juli 1765 i Reims i Frankrike, død 25. januar 1844 i Paris) var en fransk offiser og marskalk, som var en del av Napoléon Is La grande armée. D'Erlon hadde kommando over første korps av Armée du nord under Waterloofelttoget.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jean-Baptiste Drouet kom fra en familie med håndverkere, hans bestefar og hans far var snekkere. Drouet ble menig soldat i 1782 i et regiment stasjonert i Lille og tjenestegjorde i fem år, til han ble dimittert. Så arbeidet han som låsesmed.


=== Militær karriere ===
I 1792 ble han med i en bataljon frivillige. Han ble adjutant for general François-Joseph Lefebvre, og utmerket seg under revolusjons- og napoleonskrigene for tapperhet og militær begavelse. Han ble i 1799 generalmajor og deltok med fremgang i felttoget mot Preussen i 1806 og i kampene i Spania og det sørlige Frankrike 1811-1814.
I 1815 sluttet han seg til Napoléon I under de hundre dagene og hadde kommando over første korps av Armée du nord under Waterloofelttoget. På grunn av motstridende ordrer var hans korps på landeveien mellom Nivelles og Namur på dagen for slagene ved Quatre Bras og Ligny den 16. juni 1815 uten å være med i noen av dem. Han ble ikke stilt til ansvar for dette av Napoleon, og ettersom keiseren vanligvis ikke var nådig når han var misfornøyd, kan det nok antas at det var klart at dette ikke var general Drouet d'Erlons feil. Hadde imidlertid hans styrker deltatt i kampene, kunne felttoget kanskje ha fått et annet utfall.To dager etter, under slaget ved Waterloo, var det hans korps som i kolonneformasjon angrep den britisk-allierte styrkens senter nær La Haye Sainte kl 13.30 og ble stanset av general Thomas Pictons veteraner fra krigen i Spania, og derpå ble angrepet i flankene av britisk tungt kavaleri.
Han retirerte med resten av de franske styrker og kjempet under de avsluttende operasjoner rundt Paris.
Etter Napoléons fall flyktet Drouet. Han ble dømt in contumaciam til døden, men flyktet til Bayern og bodde i nærheten av Bayreuth. Som følge av kong Karl Xs amnesti av 28. mai 1825 fikk han vende tilbake til fedrelandet, men gjeninntrådte i tjeneste først etter julirevolusjonen i 1830.
I 1832 ble han gitt kommandoen over 12. divisjon i Nantes. Senere på året slo hans divisjon ned et opprør i Vendée og arresterte hertuginnen av Berry.
Som generalguvernør i Algerie 1834-1835 viste Drouet liten begavelse. Da han i 1843 ble marskalk, var det fremst som en belønning for hans langt tidligere bedrifter.


== Verker ==
Hans memoarer, Vie militaire, utkom etter hans død (1844).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.
«Der Marschall Drouet Graf d’Erlon». I: Illustrirte Zeitung. Nr. 11, 9. September 1843, J. J. Weber, Leipzig 1843, s. 161–162


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-Baptiste Drouet d'Erlon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Drouet d'Erlon, Jean Baptiste i Nordisk familjebok (2. utgave, 1907)
Honoré Charles Reille

Honoré Charles Michel Joseph Reille (født 1. september 1775 i Antibes i Frankrike, død 4. mars 1860 i Paris) var en fransk militær.


== Liv og virke ==

Reille ble under den franske revolusjon soldat og utmerket seg først under Charles François Dumouriez og så som adjutant hos André Masséna (1796-1800), og giftet seg med hans datter Victoire. Reille ble senere engasjert av Napoleon også i diplomatiske verv. 
I 1800 var han kommandant i Firenze og souchef for generalstaben i Italia, i 1803 ble han brigadegeneral. I 1805 under den østerrikske krig kommanderte han den württembergske kontingent, kjempet fra 1806 til 1807 i slaget ved Jena, slaget ved Pultusk og slaget ved Ostrolenka, og som Napoleons adjutant i slaget ved Friedland.
I år 1808 førte han høyere befal i Catalonia i Spania der han inntok Figueres og Roses. Han kjempet i 1809 i  slaget ved Aspern-Essling og i slaget ved Wagram i spissen for den unge garde, og i 1813 og 1814 i Spania og i Frankrike. 
Etter at Reille hadde tjent under restaurasjonen, gikk han tilbake til den tilbakekomne keiser Napoleon. Han fikk i slutten av mars i Valenciennes kommandoen over 2. armékorps i felttoget i Belgia i 1815 og ledet det i Slaget ved Quatre Bras 16. juni og slaget ved Waterloo 18. juni.
Reille holdt seg deretter inne med alle franske regjeringer og ble opphøyd av Ludvig Filip til marskalk  i 1847 og av Napoleon III til senator.
Han ble begravet på Père Lachaise-kirkegården i Paris, i samme gravmæle som Masséna.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Honoré Charles Reille – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Honoré Charles Reille hos Find a Grave
«General Honoré-Charles-Michel-Joseph Reille». virtualarc.com. 
«Reille, Honoré Charles». napoleon.org. Arkivert fra originalen 23. juni 2015.  Arkivert 23. juni 2015 hos Wayback Machine.
«Honoré Charles Michel Joseph Reille». empire.histofig.com (fransk). Arkivert fra originalen 5. april 2011.  Arkivert 5. april 2011 hos Wayback Machine.
«Reille, Honoré Charles Michel». epoche-napoleon.net (tysk). Arkivert fra originalen 21. februar 2013.
Jean-Louis Soye

Jean-Louis Soye (født 10. februar 1774 i Phalsbourg i Frankrike, død 16. juli 1832 i Vaucouleurs) var en fransk general i Napoleonstiden.
I de hundre dagene kommanderte han en brigade under Jérôme Bonaparte og deltok i slaget ved Quatre Bras og slaget ved Waterloo.
Han døde som følge av den andre store kolerapandemien som rammet verden.


== Referanser ==
Carlos Torres (astronom)

Carlos Torres er en astronom som arbeider ved Universitetet i Chile. Mellom 1968 og 1982 har han oppdaget eller vært med på å oppdage 37 asteroider fra Cerro El Roble Astronomical Station ved Universitetet i Chile.


== Referanser ==
Adalveien (Tønsberg)

Adalveien (102-156, 111-161) er en 1,9 km lang vei fra Hortensveien ved Jareteigen i Tønsberg til kommunegrensen mot Horten der den går over i Adalsveien skrevet med s.
Veien er en del av fylkesvei 530.


== Referanser ==
Kjelleveien (Tønsberg)

Kjelleveien (21-23, 26-30) er en 750 meter lang vei fra Kjellekrysset til Slottsfjelltunnelen i Tønsberg.
Veien er en del av fylkesvei 308.


== Referanser ==
Microplidus

Microplidus er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer (Melolonthidae).


== Levevis ==
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Slekten Microplidus Péringuey, 1902
Microplidus abdominalis Burgeon, 1945
Microplidus albifrons Moser, 1918
Microplidus albiger (Burmeister, 1855)
Microplidus algoensis Péringuey, 1902
Microplidus benitoensis Moser, 1918
Microplidus binotatus Péringuey, 1902
Microplidus cinereus Moser, 1918
Microplidus cinerovittatus Schein, 1956
Microplidus collarti Burgeon, 1945
Microplidus decemlineatus Burgeon, 1945
Microplidus flavidus Moser, 1918
Microplidus fulvovittis Brancsik, 1896
Microplidus griseovestitus Moser, 1918
Microplidus luctuosus (Boheman, 1857)
Microplidus modestus Schein, 1956
Microplidus persimilis Péringuey, 1902
Microplidus pumilus (Boheman, 1857)
Microplidus ruandanus Schein, 1956
Microplidus stabilis Péringuey, 1902
Microplidus urundianus Schein, 1956
Microplidus usambaranus Moser, 1918
Microplidus vulgus Péringuey, 1902


== Kilder ==
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Microplidus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Hopliini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Microplidus – detaljert informasjon på Wikispecies
Stuping under Europalekene 2015 – 1 meter kvinner

Stuping under Europalekene 2015 i Baku.


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatside Arkivert 23. juni 2015 hos Wayback Machine.
Stuping under Europalekene 2015 – 1 meter menn

Stuping under Europalekene 2015 - 1 meter sviktstup menn i Baku.


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatside
Stuping under Europalekene 2015 – 3 meter menn

Stuping under Europalekene 2015 - 3 meter sviktstup menn i Baku.


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatliste Arkivert 20. januar 2019 hos Wayback Machine.
Stuping under Europalekene 2015 – 10 meter kvinner

Stuping under Europalekene 2015 - 5 meter tårnstup kvinner  i Baku


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatliste Arkivert 20. januar 2019 hos Wayback Machine.
Stuping under Europalekene 2015 – 3 meter synkronstup kvinner

Stuping under Europalekene 2015 - Synkronstup kvinner i Baku.


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatside Arkivert 7. januar 2019 hos Wayback Machine.
Stuping under Europalekene 2015 – 3 meter synkronstup menn

Stuping under Europalekene 2015 - Synkronstup menn i Baku.


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatside Arkivert 7. januar 2019 hos Wayback Machine.
Nadine Angerer

Nadine Marejke Angerer (født 10. november 1978 i Lohr) er en tysk kvinnelig fotballmålvakt. Hun spiller for Portland Thorns FC i NWSL, og er kaptein på det tyske landslaget.13. januar 2014, ble Angerer ble kåret til FIFA World Player of the Year som den første målvakt – mann ellere kvinne – til å vinne prisen for årets beste spiller. Hun vant også prisen for beste kvinnelige spiller i Europa i 2013, den første noensinne til å vinne den prisen.13. mai 2015, annonserte Angerer at hun kom til å legge opp etter sesongslutt.


== Landslag ==

Angerer debuterte for det tyske landslaget i august 1996 mot Nederland. Hun fikk raskt spille fem landskamper før hun ble Tyskland andrevalg bak Silke Rottenberg det neste tiåret. I denne perioden vant hun seks medaljer med landslaget – uten å spille én eneste kamp: VM-gull i 2003, OL-bronser i 2000 og 2004, samt tre EM-gull i 1997, 2001 og 2005.Etter at Rottenberg pådro seg en korsbåndskade, ble Angerer utnevnt til førstemålvakt foran VM i 2007. Hun slapp ikke inn ett eneste mål under mesterskapet, inkludert en strafferedning fra Marta i finalen mot Brasil, og satt dermed rekord for antall minutter uten innslupne mål på 540 minutter.
De neste to årene tok Angerer en ny OL-bronse i 2008 og sitt fjerde EM-gull i 2009, og etter VM i 2011, hvor Angerer spilte sin hundrede landskamp, overtok hun kapteinsbindet fra Birgit Prinz.Under finalen av Fotball-EM i 2013 mot Norge, reddet Angerer to straffer som sikret henne sitt femte og Tysklands åttende EM-gull.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nadine Angerer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Nadine Angerer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nadine Angerer – Olympedia 
(en) Nadine Angerer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nadine Angerer – FIFA 
(en) Nadine Angerer – UEFA 
(en) Nadine Angerer – WorldFootball.net 
(en) Nadine Angerer – FootballDatabase.eu 
(en) Nadine Angerer – Soccerway 
(de) Nadine Angerer – Tysklands fotballforbund 
(de) Nadine Angerer – Soccerdonna
Sykling under Europalekene 2015 – Terrengsykling menn

Sykling under Europalekene 2015 – Terrengsykling menn i Baku.


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatliste Arkivert 25. september 2017 hos Wayback Machine.
Sykling under Europalekene 2015 – Individuell tempo menn

Sykling under Europalekene 2015 – Individuell tempo menn i Baku.


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatside Arkivert 20. juni 2015 hos Wayback Machine.
Atle Urdal

Atle Urdal (født 5. juli 1913 i Tromsø, død 9. september 1988 i Grimstad) var en norsk maler, bosatt i Grimstad fra 1958 etter å ha bodd ti år i Gudbrandsdalen. Han var mest kjent som en av Jacobsen-elevene, en elev sterkt inspirert av den danske maler og teoretiker Georg Jacobsen. Som tilhenger av den danske maleren, var han sterkt påvirket av geometriske og konstruktivistiske regler for hvordan et bilde skulle bygges opp. Motivene var ofte landskaper med kvinner og barn i varme farger, klare røde, grønne og gule til å begynne med – etter hvert mer nyanserike brune og gråblå.
Kryssende diagonaler, parallelle linjer og geometriske felter preget ofte bildene hans. I en samtale med Gunvald Opstad sa han blant annet:

Fargen bygger jeg systematisk opp, jeg bruker gjerne treklanger, for eksempel oransje, grønt og fiolett. I stedet for sort til konturer bruker jeg de samme farger, men slik at de danner avstand. Og hele tiden er det om å gjøre å få balanse.

Urdal hadde utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole (1935-1937), Statens kunstakademi, Oslo under Georg Jacobsen (1939-1940) og Jean Heiberg (1940-1941).
Han hadde en rekke ustillinger bak seg og deltok blant annet flere ganger på Høstutstillingen og Sørlandsutstillingen i perioden 1945-1980. I 1973 var han Festspillutstiller og han er representert i Nasjonalmuseet/Nasjonalgalleriet i Oslo med fire malerier.Flere andre sørlandske kunstnere omfavnet også  Georg Jacobsens kunstteorier i denne tidsepoken, blant andre Kåre Jonsborg fra Borøy ved Tvedestrand, Finn Nielssen fra Kristiansand og Rolf Syrdahl fra Mandal.


== Referanser ==
Lykabettos

Lykabettos eller Lykavittos (gresk: Λυκαβηττός) er en høyde i Athen, Hellas som med sine 300 meter over havet rager over Athen. Det vokser furutrær ved foten, og der ligger et kapell fra 1800-tallet tilegnet St. Georg, et teater og en restaurant.
Høyden er et poulært turistmål som kan nås med kabelbane. Den har sin nedre endestasjon ved Kolonaki i Aristippougaten. Lycabettushøyden forekommer i mange legender. Ifølge enkelte historier, var høyden et fristed for ulver, (lykos på gresk.), noe som kan forklare opprinnelsen til navnet («stedet (høyden) hvor ulvene gikk»).


== Teater ==
Høyden har et stort friluftsteater,  amfiteater, øverst på toppen hvor mange greske og internasjonale artister har holdt konserter. Blant disse er f.eks.:

Ray Charles, amerikansk sanger
Joan Baez, amerikansk fokemusiker
B.B. King, amerikansk bluesmusiker
Chuck Berry, amerikansk gitarist
Jerry Lee Lewis, amerikansk pianist
James Brown, amerikansk gospelsanger
Bob Dylan, amerikansk musiker og poet
Al Di Meola, amerikansk jazzgitarist
Gary Moore, irsk gitarist
Peter Gabriel, engelsk musiker
Black Sabbath, engelsk heavy metal band
Nick Cave, australsk musiker
Pet Shop Boys, britisk pop-duo
Massive Attack, britisk hard-rock gruppe
Whitesnake, britisk hard-rock band
Tracy Chapman, amerikansk sanger
Patti Smith, amerikansk musiker
Vanessa Mae, engelsk musiker, pop og klassisk
Brian Ferry, engelsk sanger


== Galleri ==

		
		
		


== Kilder ==
Boguslawski, Alexander (2000). "Lykavittos Hill." Besøkt 30. august  2005.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lycabettus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons