jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Friedrich Engel

Friedrich Wilhelm Konrad Siegfried Engel (født 3. januar 1909 i Warnau an der Havel i Havelberg i Tyskland, død 4. februar 2006 i Hamburg) var en tysk filolog og SS-offiser som blant annet sjef for Sicherheitsdienst (SD) i Genova i Italia i slutten av andre verdenskrig.
Han ble kalt «Slakteren av Genova» og «Genvas bödel».Engel ble flere år etter krigen dømt til livsvarig fengsel for krigsforbrytelser. Dommen ble gitt in absentia. I 2002 ble han stilt for en tysk domstol og dømt, men slapp fengsel på grunn av høy alder.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Friedrich Engel var promovert doktor i filologi. Etter studiet ble han NS-studentleder ved Christian-Albrechts-Universität i Kiel og likeså i Innsbruck) så tilknyttet Sicherheitsdienst des Reichsführers SS og ble referent for «weltanschauliche Erziehung» i Reichssicherheitshauptamt. 
Etter å ha fullført studiene i 1934 meldte han seg inn i SS og NSDAP. 


=== Annen verdenskrig ===
I mai 1940 ble han stasjonert i Norge hos sjefen for Sicherheitspolizei og SD i landet. 
I mai 1944 drepte italienske partisaner seks tyske marinesoldater på en kino i Genova. Som represalie ble 59 italienske fanger utvalgt og henrettet ved arkebusering. I egenskap av SD-sjef i Genova deltok Engel i denne henrettelsen. 
Han fikk etterhvert graden Obersturmbannführer i SS. 


=== Etterkrigstiden ===
Engel ble tatt til fange av amerikanerne, men klarte i 1947 å flykte fra fangeleiren i Oberursel. I 1948 var han tømmerhugger og bademester i  Braunlage og kalte seg Friedrich Schottenberg. I 1949 ble han prokurist i et trevareimportfirma i Hamburg og forble lenge uoppdaget. Ikke heller i Italia ble etterforskningen mot ham fulgt opp, muligens av politiske grunner. En ettersøkning i 1960-årene førte til intet, og saksmappen om ham forsvant sporløst.
Først i 1999 ble Engel dømt for represaliene i Genova og andre mord, på sammenlagt 246 personer. Han ble dømt livsvarig fengsel in absentia av en italiensk militærdomstol.
I 2002 ble Engel stilt for en tysk domstol, som dømte ham til syv års fengsel for mordene på de 59 italienerne i mai 1944. Ifølge dommen hadde han beordret og overvåket avrettelsene. Engel nektet dette og mente at ordren kom fra den tyske marinen og at han bare hadde adlydt ordre. På grunn av sin høye alder (93 år) da dommen falt, slapp han imidlertid fengsel.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Das Personenlexikon zum Dritten Reich (tyska). Frankfurt am Main: Fischer Taschenbuch Verlag. 2007. ISBN 978-3-596-16048-8.
Edvin Alten

Edvin Albion Jarl Alten (født 10. januar 1876 i Tønsberg, død 13. februar 1967) var en norsk jurist og høyesterettsdommer.
Han var sønn av skipsfører Johannes Arnt Andersen og Anna Birgitte Eriksen. I 1913 ble han gift med Ragna Aass, datter av bryggerieier Poul Lauritz Aass. Han var far til skuespillerne Berit Alten og Rønnaug Alten.
Edvin Alten vokste opp i Tønsberg, men flyttet til Kristiania med foreldrene i 1890. I 1898 tok han juridisk embetseksamen og ble i 1902 ansatt som sekretær i Justisdepartementet, hvor han etter hvert ble knyttet til Lovavdelingen. I 1918 ble han utnevnt til ekspedisjonssjef. 
Fra 1925 var han høyesterettsdommer. Han utga kommentarutgaver til ulike lover, og skrev artikler i blant annet Norsk Rettstidende og Svensk Juristtidning. I desember 1940 måtte han gå av sammen med de andre høyesterettsdommerne, men fortsatte som høyesterettsdommer etter krigen helt til 1949.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Studentene fra 1893. Oslo, 1933
Finn Backer

Finn Backer (født 6. juli 1927 i Oslo, død 9. juni 2015) var en norsk jurist og høyesterettsdommer.
Han var sønn av generalmajor Finn Backer og Elin Tandberg. I 1950 ble han cand. jur. og ble året etter ansatt som sekretær i Justisdepartementet. Fra 1954 var han ansatt i Lovavdelingen, hvor han ble byråsjef i 1958 og underdirektør i 1969. I 1973 ble han lagdommer i Eidsivating, hvor han fra 1981 var lagmann. Fra 1986 til 1997 var han høyesterettsdommer.


== Litteratur ==
Hvem er hvem? Oslo: Kunnskapsforlaget, 1994


== Eksterne lenker ==
Nekrolog ved Tore Schei i Aftenposten 23. juni 2015
Almindeligt Norsk Maanedsskrivt

Almindeligt Norsk Maanedsskrivt var et norsk tidsskrift som utkom fra 1830 til 1832.
Tidsskriftet ble stiftet av juristen Jonas Anton Hielm. Han var bror av Hans Abel Hielm, som tidligere hadde utgitt Det norske Nationalblad (1815–21). J.A. Hielm hadde selv mistet stillingen som regjeringsadvokat fordi han hadde bidratt til dette tidsskriftet.
I 1830 begynte han å utgi sitt eget tidsskrift, Almindeligt Norsk Maanedsskrift. Det åpnet spaltene for unge liberale. Henrik Wergeland skrev flere avhandlinger i tidsskriftet, blant andre «Hvorfor skrider Menneskeheden saa langsomt frem?» (under pseudonymet «Cosmopolita»). Et konservativt motstykke fikk tidsskriftet i 1832 i Vidar, som ble utgitt av kretsen omkring A. M. Schweigaard.


== Litteratur ==
Hjalmar Christensen: «Den norske Presses Udvikling i det 19de Aarhundrede», i Bergens Tidende nr. 341–344, 1905
Adam Afzelius

Adam Gustaf Afzelius (født 20. april 1905 i København, død 18. februar 1957 i Cori i Italia) var en dansk historiker.
Afzelius studerte historie og latin ved Københavns Universitet under Erik Arup og William Norvin. I 1935 fikk han doktorgraden for en avhandling om Den romerske Nobilitets Omfang. I 1946 ble han den første professoren i antikkens historie ved Århus universitet, og i 1956 ble han utvnevnt til direktør for Det danske institut i Rom. Han ligger begravet på Cimitero acattolico di Roma.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Franz Blatt: «Adam Afzelius» i Dansk Biografisk Leksikon
Egil Storbekkens musikkpris

Egil Storbekkens Musikkpris for fremme av interessen for norsk folkemusikk, er en nasjonal hedersbevisning og kan gis til kandidater fra hele landet. Prisen kan gis til personer som har gjort en ekstraordinær innsats innen norsk folkemusikk, og særlig de eldre folkemusikkinstrumentene, innen:

utøving, komponering og arrangering
forskning og formidling
instrumentbygging og instrumentutvikling
formidling av Egil Storbekkens musikk med spesiell vekt på de eldre folkemusikkinstrumentene og Storbekkens musikk.Prisen ble stiftet i 2006 av Tolga kommune, Norsk Lur- og bukkehornlag, Norsk forening for komponister og tekstforfattere (NOPA) og Tolga-Os Sparebank. NOPA er fra og med 2012 ansvarlig for finansiering av prisen. Prisutdelingen skjer under det årlige arrangementet Olsok på Tolga.
Priskomiteen består av:

2 medlemmer oppnevnt av Tolga kommune
2 medlemmer oppnevnt av Norsk Lur- og Bukkehornlag
1 medlem oppnevnt av NOPA
1 medlem oppnevnt av familien Storbekken


== Prisvinnere ==
2006: Geir Egil Larsen, folkemusiker, Verdal
2007: Leif Løchen, innsamler, Vågå
2008: Magnar Storbækken, instrumentmaker, Tolga
2009: Steinar Ofsdal, musiker, Oslo
2010: Atle Lien Jensen, folkemusiker, forfatter og innsamler, Hamar
2011: Tone Hulbækmo og Hans Fredrik Jacobsen, musikere, Tolga
2012: Karl Seglem, musiker, komponist og forfatter, Årdalstangen / Oslo
2013: Gjøvik spelmannslag, Instrumentbyggegruppa i Gjøvik spelmannslag, Gjøvik
2014: Eilif Gundersen, musiker, Ål i Hallingdal
2015: Henning Sommerro, musiker og komponist
2016: Sverre Jensen, musiker og instrumentbygger, Oslo
2017: Bjørn Aksdal, førsteamanuensis, en av våre fremste folkemusikk-kjennere.
2018: Hildegunn Øiseth, jazzmusiker og komponist
2019: Tom Willy Rustad, folkemusiker
2020: Einar Selvik, musiker, komponist og instrumentbygger
2021: Terje Isungset, musiker, komponist og instrumentbygger
2022: Oddrun Hegge, instrumentmaker, langeleikspiller og pedagog


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tolga Kommune, Statutter Egil Storbekkens musikkpris
Tolga kommune, Informasjon om prisen
Omtale av prisvinnererne: HJURINGEN, Budstikke for Norsk Lur- og Bukkehornlag Arkivert 1. desember 2017 hos Wayback Machine.
Todekker (marinefartøy)

Todekker er et linjeskip med to kanon/batteridekk fra seilskipenes ære 1650 til 1850. Denne skipstypen har stor variasjon i størrelse og bestykning så lenge man hadde to fullendte batteridekk. I skandinavisk praksis er definisjonen på orlogsskipet ved år 1700 for den dansk-norske orlogsflåten og den svenske flottan bestemt av størrelsen på bestykningen, omtrent 50 kanoner. De største todekkere i historien med kun to lukket batteridekk kan ha opptil 101 kanoner og ha flere ganger større bruttotonnasje enn de minste.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Se også ==
Linjeskip
tredekker
Best of Enemies

Best of Enemies er en amerikansk filmkomedie med sanger fra 1933 regissert av Rian James, Frank Craven
og James Cruze. I rollene ses blant andre Charles «Buddy» Rogers, Marian Nixon og Frank Morgan.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn fra 20. mars til midten av april 1933. Omtagninger ble foretatt og tilføyde scener ble spilt inn i mai 1933.


== Fakta om filmen ==
Arbeidstittelen til denne filmen var Five Cents a Glass.Ifølge nyhetsoppslag og opplysninger fra Twentieth Century-Fox Records of the Legal Department ved UCLA Theater Arts Library var Frank Craven (som sammen med Sam Mintz skrev originalmanuset) også den opprinnelige regissøren til Best of Enemies.Ifølge et brev datert 21. april 1933 kom Craven og Fox Film Corporation til en gjensidig enighet om at hans navn, både som forfatter og regissør, skulle bli fjernet fra rulleteksten og markedsføringen av filmen.Rian James, som var under kontrakt for Fox Film Corporation som forfatter, ble 24. april 1933 flyttet fra sitt daværende oppdrag for «å gjøre et visst arbeid» med denne filmen. Han holdt på med dette til 1. juni 1933.Fox Film Corporation inngikk 10. mai 1933 en avtale med James Cruze om å regissere omtagninger og tilføye scener under den fortsetningen at hans navn verken skulle bli inkludert i rulleteksten eller i markedsføringen. Cruzes avtale utløp 1. juni 1933 og han ble deretter kreditert som regissør i rulleteksten.Ifølge juridiske dokumenter var Dan Jarrett opprinnelig satt til å spille rollen som William H. Hartman, mens Walter Thiele opprinnelig var satt til å spille rollen som August.Variety bemerket at filmen markerte «Buddy Rogers' forsøk på et film-comeback».


== Rolleliste ==
Charles «Buddy» Rogers - Jimmie Hartman (kreditert som Buddy Rogers)
Marian Nixon - Lena Schneider
Frank Morgan - William H. Hartman
Joseph Cawthorn - Gus Schneider
Greta Nissen - Blondinen
Arno Frey - Emil
William Lawrence - August
Anders Van Haden - Professor Herman


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Best of Enemies på Internet Movie Database 
(en) Best of Enemies på AllMovie
Kon Ichikawa

Kon Ichikawa (市川 崑, Ichikawa Kon), opprinnelig Giichi Ichikawa, (født 20. november 1915 i Ise, død 13. februar 2008) var en japansk filmregissør. Hans karriere strakk seg over 60 år og utmerket seg med et høyt produksjonstempo og en stor bredde i sjanger og emnevalg.


== Filmer i utvalg ==
1955 Kokoro
1956 Biruma no tategoto
1959 Nobi – krigen på slettene
1959 En merkelig besettelse
1963 Alene på Stillehavet
1963 En skuespillers hevn
1965 Tokio-olympiaden
1973 Det viktigste er ikke å vinne
1983 Sasame-yuki


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kon Ichikawa på Internet Movie Database 
(sv) Kon Ichikawa i Svensk Filmdatabas 
(da) Kon Ichikawa på Filmdatabasen 
(fr) Kon Ichikawa på Allociné 
(en) Kon Ichikawa på AllMovie 
(en) Kon Ichikawa hos Turner Classic Movies 
(en) Kon Ichikawa hos Rotten Tomatoes 
(en) Kon Ichikawa hos The Movie Database
Aegus (s.str.) rungusiorum

Aegus (s.str.) rungusiorum er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Artene i slekten Aegus er små til middelsstore, avlange og litt flate, brune til svarte hjortebiller. Hannens kjever er moderat forstørrede og mer eller mindre sigdformede. Dekkvingene har fine punktstriper.


== Levevis ==
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Borneo, den ble beskrevet fra øya Banggi rett nord for kysten av Sabah.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
Underslekten Aegus MacLeay, 1819 (i snever forstand)
Aegus (s.str.) rungusiorum Ikeda, 2000


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Lucanidae du Monde - nettside om arten
(en) Aegus (s.str.) rungusiorum i Encyclopedia of Life 
(en) Aegus (s.str.) rungusiorum i Global Biodiversity Information Facility 
Aegus rungusiorum – detaljert informasjon på Wikispecies
Aegus (Aegotypus) igarashiae

Aegus (Aegotypus) igarashiae er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten (11 - 16 millimeter), avlang og litt flat, blankt svart hjortebille. Hannene har sterkt forstørret hode og kjever (mandibler), disse er nokså rette bortsett fra en krok i spissen, omtrent så lange som hodet, med en tann ved roten og en ganske liten tann nær midten. Pannens forkant er bredt og grunt. U-formet innbuktet med en liten tann på hver side av innbuktningen. Sidene av hode, pronotum og dekkvinger har lyst rødbrune skjell og korte, oppstående, brunlige hår. Hode og pronotum er grovt og ganske tett punkterte, særlig grovt og tett på sidene. Pronotum er trapesformet, mye bredere foran enn bak, forkanten ganske rett, sidene med to butte tenner. Dekkvingene er noe hvelvede, blanke, med skarpe punktstriper, kledt med korte, oppstående, gulbrune hår langs roten, sømmen og ytterkanten. Beina er rødbrunlige.


== Levevis ==
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved i skog.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Sumatra.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
Underslekten Aegotypus Parry, 1874 - noen ganger plassert som en egen slekt
Aegus (Aegotypus) igarashiae Fujita, 2010


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Bildegalleri over en del arter
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Sigmund Hole

Leif Sigmund Hole (født 10. mai 1940) er en norsk politiker.
Hole var ordfører i Røyken kommune fra 1992 til 1993. Han representerte Høyre. Hole etterfulgte sin partifelle Målfrid Borge som ordfører 31. januar 1992. Han ble selv etterfulgt av Senterpartiets Hans Wear ved årsskiftet 1993/1994. Hole ble fra 2020 valgt inn som varamedlem i kommunestyret i nye Asker kommune for Pensjonistpartiet.
Han har sin karriere fra Luftforsvaret som teknisk sersjant og SAS som serviceingeniør for flysimulatorer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kommunens oversikt over folkevalgte i nye Asker kommune
Cardanus sulcithorax

Cardanus sulcithorax er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten (ca. 15 millimeter), avlang, mørkbrun hjortebille. Hos denne slekten er hannens kjever ikke forstørrede, og kjønnene er overflatisk ganske like. Kroppsformen er lang, smal og nokså jevnbred. Kroppen er grovt og tett punktert. Hodet er mye bredere enn langt, kjevene kraftige, men ikke særlig store, antennene korte og kraftige. Pronotum er avrundet firkantet, omtrent så langt som bredt, ganske blankt, men en bred, men grunn midtfure. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktrader, beina ganske korte.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Sørøst-Asia, fra det østlige India i vest til Timor i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Figulini
Slekten Cardanus Westwood, 1834
Cardanus sulcithorax (Perty, 1831)


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Cardanus sulcithorax i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cardanus sulcithorax hos NCBI 
(en) Kategori:Cardanus sulcithorax – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bilde av Cardanus costatus
DS Automobiles

DS Automobiles er et fransk bilmerke. Etter fusjonen mellom Groupe PSA og Fiat Chrysler Automobiles i 2021 er DS Automobiles en del av konsernet Stellantis.Merket ble lansert i 2009 av Citroën med modellene Citroën DS3, Citroën DS4 og Citroën DS5.  Ifølge Telen har DS fått et annet utseende og mer komfort.Forkortelsen "DS" ble brukt på  Citroën DS  (1955–75) da det stod for "déesse" som betyr "gudinne".  Ifølge Byavisa Drammen er "DS" forkortelse for "Different Spirit".Fra 2014 er DS Automobiles skilt ut som egen del av Groupe PSA som er morselskapet til Citroën og bilmodellene heter da bare "DS3", "DS4" og "DS5" uten Citroën.Årlig salg av DS siden 2012 har vært omkring 100 000 i året.
Av omkring 85 000 solgte i 2016, var omkring 200 solgt i Norge.  DS selges enten fra egne "DS Store" eller fra vanlige Citroën-butikker.
I 2018 startet de salget av DS 7 Crossback som er en SUV - og som fra slutten av 2019 også vil komme som ladbar hybrid.
På Paris Motor Show i oktober 2019, viste de sin DS 3 Crossback E-Tense, merkets første Elbil. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
dsautomobiles.no, norsk hjemmeside for produktet
Sclerostomini

Sclerostomini er en gruppe av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Denne gruppen forekommer bare i Sør-Amerika.


== Utseende ==
Gjennomgående nokså små (gjerne 7-20 millimeter lange), litt flate, mer eller mindre blankt rødbrune til svarte hjortebiller. Hannens kjever er vanligvis moderat forstørrede. Mange av artene har rødlige tegninger.


== Levevis ==
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber.


== Utbredelse ==
Gruppen finnes bare i Sør-Amerika, de aller fleste av artene i og rundt Andesfjellene.


== Systematisk inndeling ==
Artene som ofte blir plassert i Neoprosopocoilini kan også plasseres her.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1804
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1804
Stammen Sclerostomini Benesh, 1955 - Sør-Amerika
Slekten Altitatiayus Weinreich, 1960 - 7 arter, oftest regnet som en underslekt av Sclerostomus
Slekten Andinolucanus Arnaud & Bomans, 2006 – én art
Slekten Arnaudius Grossi & Bomans, 2011 - 3 arter
Slekten Caenolethrus Grossi & Paulsen, 2009 - én art
Slekten Erichius Maes, 1992 – 12 arter
Slekten Incadorcus Arnaud & Bomans, 2006 - 8 arter
Slekten Metadorcinus Kriesche, 1922 – 18 arter
Slekten Metadorcus Parry, 1870 – 3 arter
Slekten Montesinus Grossi, 2016 - 3 arter
Slekten Onorelucanus Bartolozzi & Bomans, 1989 – 8 arter
Slekten Pseudoscortizus Arnaud, Noguchi & Bomans, 2008 - én art, bør kanskje regnes til Onorelucanus
Slekten Pycnosiphorus Solier, 1851 – 2 arter
Slekten Sclerostomulus Weinreich, 1960 - 2 arter, gjerne regnet som en underslekt av Sclerostomus
Slekten Sclerostomus Burmeister, 1847 – 19 arter
Slekten Scortizus Westwood, 1834 – 4 arter
Slekten Zikanius Grossi & Paulsen, 2009 - én art


== Kilder ==
Lucanidae du Monde, oversikt over slektene, med bilder


== Eksterne lenker ==
Sclerostomini – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Sclerostomini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lissapterini

Lissapterini er en gruppe av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Gruppen er utbredt i Australia og nærliggende områder.


== Utseende ==
Stort sett middelsstore (gjerne 15-30 millimeter), korte og brede, mørkt fargede hjortebiller. Hannens kjever er moderat forstørrede, gjerne mer eller mindre sigdformede.


== Levevis ==
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber. Denne gruppen holder seg mest på bakken, mange av artene kan ikke fly. De voksne billene er for det meste nattaktive.


== Utbredelse ==
De fleste av artene lever i Australia med omkringliggende øyer, men gruppen forekommer også på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1804
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1804
Stammen Lissapterini - mest i Australia, også New Zealand
Slekten Bomansius Lacroix, 1979 – 2 arter, nå overført til Aegini
Slekten Dorculus Didier, 1930 – 3 arter
Slekten Geodorcus Holloway, 1996 – 10 arter
Slekten Hoplogonus Parry, 1875 – 3 arter
Slekten Lissapterus Deyrolle, 1870 – 8 arter
Slekten Lissotes Westwood, 1855 - 28 arter
Slekten Paralissotes Holloway, 1996 – 7 arter
Slekten Pseudodorcus Parry, 1870 – 2 arter


== Kilder ==
Lucanidae du Monde, oversikt over slektene, med bilder


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Lissapterini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lissapterini – detaljert informasjon på Wikispecies
Lucanini

Lucanini er en gruppe av til dels meget storvokste biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore til meget store (20- over 100 millimeter), avlange, brunlige eller svarte hjortebiller. Hos nesten alle artene har hannene sterkt forstørrede kjever (mandibler), også hodet er påfallende stort. Mandiblene har vanligvis skarpe tenner på innersiden. Antennene er forholdsvis lange og tynne, det innerste leddet buet. Dekkvingene er hvelvede uten punktstriper. Beina er forholdsvis lange. Hunnene er vanligvis betydelig mindre enn hannene, med avlangt-oval kroppsform. Hunnenes kjever er mye mindre enn hannenes, men likevel gjerne større enn hos andre hjortebille-hunner.


== Levevis ==
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber. De europeiske artene er knyttet til løvtrær. Larvene spiser trefibre, som er svært næringsfattige, og utviklingen går derfor ganske langsomt – de kan bruke 3-4 år eller enda lengre på larveutviklingen. Til slutt forvandler larven seg til en puppe i et kammer fôret med opptygde trefliser. De voksne insektene er forholdsvis kortlivede og spiser lite, men de kan ta til seg noe nektar og saft fra frukt. De er aktive om natten. Tross sine tunge kropper er de fleste artene bra flyvere. Hannenes svære kjever er ubrukelige til å spise med – de brukes bare i kamp om hunnene. To kjempende hanner prøver begge å få tak rundt motstanderens kropp og kaste ham på rygg. Selv om de fleste hjortebille-artene er uvanlige er disse oppsiktsvekkende dyrene relativt velkjente og de ha tidlig vakt oppsikt. Albrecht Dürers kjente bilde av en eikehjort  er et av de tidligste eksempler på et realistisk tegnet insekt i kunsten.


== Utbredelse ==
Gruppen er mest artsrik i Sørøst-Asia, med særlig mange arter i Vietnam og den sørlige delen av Kina, derimot ikke så mange i Indonesia. Det forekommer også noen få arter i Sør- og Mellom-Europa, Midtøsten, Sentral-Asia og i Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1804
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1804
Stammen Lucanini Latreille, 1804 - Asia, Europa og Nord-Amerika
Slekten Chewlucanus Ikeda & Katsura, 2000 – 3 arter
Slekten Hexarthrius Hope, 1842 – 14 arter
Slekten Lucanus Scopoli, 1763 – over 100 arter, i Nord-Europa:
eikehjort, Lucanus cervus (Linnaeus, 1758)
Slekten Noseolucanus Araya & Tanaka, 1998 – 2 arter
Slekten Yumikoi Arnaud & Miyashita, 2006 - bare én art fra Vietnam


== Referanser ==


== Kilder ==
Nilsson, G., Rosseland, E. og Zachariassen, K.E., 2009. The stag beetle Lucanus cervus (Linnaeus, 1758) (Coleoptera, Lucanidae) found in Norway. Norwegian Journal of Entomology 56: 9-12.
Lucanidae du Monde, oversikt over slektene, med bilder


== Eksterne lenker ==
(en) Lucanini hos Fossilworks 
(en) Lucanini hos ITIS 
(en) Kategori:Lucanini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lucanini – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Lucanini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons