jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Likhet for loven

Likhet for loven (svensk tittel: Lika inför lagen) er en svensk dramafilm fra 1931 i regi av Gustaf Bergman. Manuset ble skrevet av Frederick Lindh. Det var basert på et amerikansk filmmanus, som igjen bygde på amerikanske Alice Duer Millers roman Manslaughter fra 1921. Romanen ble første gang filmatisert i 1922 med Jeanie Macpherson som manusforfatter. I 1930 kom en lydfilmversjon der George Abbott var ansvarlig for manusbearbeidelsen.Samtidig med innspillingen av den svenske versjonen i 1931 ble det også spilt inn en tysk versjon, Leichtsinnige Jugend (regi: Leo Mittler), og en fransk versjon, Le réquisitoire (regi: Dmitri Buchowetski).Norske Lillebil Ibsen spiller den kvinnelige hovedrollen som millionærdatteren Sonja. Signaturen Siglon i Svenska Dagbladet hadde sett den franske versjonen og skriver: «Den franske skuespillerinnen, som spilte stykkets sentralfigur, dominerte fullstendig hver scene med sin kultiverte spillestil og sin strålende apparasjon. Lillebil Ibsen har ikke samme forutsetninger for å samle interessen rundt seg. Hennes første framtreden er miserabel, men hun vokser med rollen og gjør en vakker sluttspurt».


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn i Les Studios Paramount i Joinville-le-Pont i Val-de-Marne i Frankrike.


== Handling ==
Den bortskjemte rikmannsdatteren Sonja tror at alt kan fås for penger. Sammen med eldre kvinnelig slektning lever hun et innholdsløst luksusliv. En dag møter Sonja en jurist, en offentlig anklager, som forelsker seg i henne. Hun er en råkjører som gjerne overskrider fartsgrensene. Sonja stanses av en trafikkpoliti, men hun bestikker ham. Ved et senere tilfelle, når politimannen jager etter henne for å ha kjørt for fort, kolliderer han med hennes bil og dør av skadene.Sonja stilles for domstol og juristen er aktor i saken. Han har ingen annen utvei enn å begjære fengselsstraff, noe som fører til at hun dømmes til fire års fengsel. I fengslet møter hun sin tidligere kammerjomfru, som sitter inne for snatteri. Anklageren elsker imidlertid Sonja og medvirker til at hun benådes etter to år. Selv blir han deprimert og slutter som anklager. Det går utfor med ham, men han tar seg sammen og får en ny stilling. Sonja tror at han hatet henne da han stod mot henne i retten. Hun vil hevne seg når hun settes fri. Sonja oppsøker hans nye arbeidsgiver for å prøve og få ham avskjediget. Etter en tid innser hun at han virkelig elsker mannen. Det hele får en lykkelig slutt.


== Rolleliste ==
Lillebil Ibsen - Sonja, millionærdatter
Karin Swanström - Hennes slektning
Uno Henning - Anklager
Ragnar Widestedt - Advokat
Lasse Krantz - Millionærsønn
Signhild Björkman - Sonjas kammerjomfru
Margita Alfvén - Sonjas rival
Hilda Fredriksen - Overfangevokterske
Mary Gräber - En fangevokter
Gustaf Juter - En tyv med skyggelue
Gustaf Bergman - En mann under rettssaken
Albert Ståhl
Torben Meyer
Artur Rolén
Weyler Hildebrand


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Likhet for loven på Internet Movie Database 
(sv) Likhet for loven i Svensk Filmdatabas
Tetraglenes

Tetraglenes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, lange og tynne, grå eller brunaktig trebukker. Antennene er kortere enn kroppen. Hodet er påfallende lite. Pronotum er lite smalere enn de jevnbrede dekkvingene, omtrent sylindrisk. Oversiden er kledt med korte hår.


== Levevis ==
Larvene lever vanligvis i de hule stammene på storvokste urter, særlig tistler og lignende. De voksne billene finnes ofte på blomster.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Sørøst-Asia og Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Agapanthiini Mulsant, 1839
Slekten Tetraglenes Newman, 1842 - 19 arter
Tetraglenes annamensis Breuning, 1943
Tetraglenes bacillarius Lameere, 1893
Tetraglenes breviceps Kolbe, 1894
Tetraglenes bucculenta Gahan, 1895
Tetraglenes carinithorax Breuning, 1942
Tetraglenes ceylonensis Breuning, 1942
Tetraglenes crassicornis Hintz, 1919
Tetraglenes diuroides Ritsema, 1885
Tetraglenes flavovittatus Breuning, 1948
Tetraglenes fusiformis Pascoe, 1866
Tetraglenes grossepunctata Breuning, 1942
Tetraglenes hirticornis (Fabricius, 1798)
Tetraglenes insignis Newman, 1842
Tetraglenes intermedia Breuning, 1954
Tetraglenes nimbae Lepesme, 1952
Tetraglenes phantoma Gerstaecker, 1871
Tetraglenes rufescens Pic, 1927
Tetraglenes setosa Breuning, 1942
Tetraglenes somaliensis Breuning, 1952


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Tetraglenes i Encyclopedia of Life 
(en) Tetraglenes i Global Biodiversity Information Facility 
Tetraglenes – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Agapanthiini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Brekkebekken kraftverk

Brekkebekken kraftverk er et vannkraftverk ved Bjørnestadvatnet i Sirdal kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 240 meter i Brekkebekken.
Installert effekt er 470 kW. Årsproduksjon er 4,1 GWh.
Kraftverket er delt i to like stasjoner, hver med 120 meters fallhøyde. Det stilles store krav til en rørgate som skal holde 240 meters trykk, det gjelder dimensjoner og forankring i terrenget. Med 120 meter kan det brukes fleksible plastrør som legges uten forankring underveis.
Hver stasjon har en francisturbin og en peltonturbin.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Samtale med eier
Calabarzon

Calabarzon (også skrevet CALABARZON, betegnet Region IV-A) er en region på Filippinene som ligger sørvest på øya Luzon, sør og sydøst for Fillippinenes hovedstadsområde Metro Manila. Det er landets nest mest tettbefolkede region, med 14 414 774 innbyggere (2015) på et område på 16 228,6 km². Befolkningstettheten er på 850 innbyggere per km².
Regionen består av de fem provinsene Cavite, Laguna, Batangas, Rizal og Quezon, og navnet er et akronym av disse provinsenes navn (Cavite, Laguna, Batangas, Rizal og Quezon).
Fram til 2002 utgjorde regionen Sør-Tagalog, sammen med Mimaropa.


== Kilder ==
Philippine Statistics Authority
Kjersti Sandal

Kjersti Sandal (født 11. april 1978 i Ålesund) er en norsk skuespiller, utdannet ved Statens Teaterhøgskole.I 2008 mottok hun Heddaprisen i kategorien beste kvinnelige hovedrolle/skuespiller for rollen som Anna i Karl og Anna av Leonhard Frank på Rogaland Teater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kjersti Sandal på Internet Movie Database 
(no) Kjersti Sandal hos Nationaltheatret 
(en) Kjersti Sandal hos The Movie Database
EM i friidrett 2016 – 400 meter kvinner

400 meter kvinner under EM i friidrett 2016 fant sted den 6., 7. og 8. juli 2016 på Olympisch Stadion i Amsterdam, Nederland. Øvelsen bestod av innledende runde, semifinale og finale. De tolv høyest rangerte utøverne var automatisk kvalifisert til semifinalene.


== Program ==
Alle klokkeslett er lokal tid (UTC+2)


== Resultater ==


=== Runde 1 ===
De tre første i hvert heat (Q) og de fire raskeste ellers 4 (q) gikk videre til semifinalene.


=== Semifinaler ===
De to første i hver semifinale (Q) og de to raskeste ellers (q) kvalifiserte seg til finalen.


=== Finale ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
amsterdam2016.org, offisielt nettsted for mesterskapet
Instituto Cervantes

Instituto Cervantes eller Cervantes-instituttet er en organisasjon etablert i 1991 av de spanske myndighetene. Formålet er å fremme bruken av spansk som internasjonalt andrespråk, støtte spanskundervisning og fremme spansk og latinamerikansk kultur i ikke-spansktalende land. 
Instituttet har sitt navn fra forfatteren Miguel de Cervantes (1547–1616). Den spanske kongen, Felipe VI er ærespresident for instituttet, som (pr 2016) har 76 avdelinger rundt om i verden. Det er ingen avdeling i Norge, men en i Stockholm.Sammen med tilsvarende kulturinstitutt for andre språk – Goethe-Institut, Instituto Camões, Alliance française, Società Dante Alighieri og British Council – mottok instituttet i 2005 Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Instituto Cervantes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Instituto Cervantes – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Rue Saint-Dominique

Rue Saint-Dominique er en gate i 7. arrondissement i Paris. Den har tidligere båret navnene Chemin de la Longue Raye (1355), Chemin des Treilles (1433), Chemin Herbu (des Moulins à Vent) (1523), Chemin de l'Oseraie (1527), Chemin du Port (1530), Chemin des Vaches (1542), Chemin de la Justice og Chemin des Charbonniers. Navnet rue Saint-Dominique fikk den i 1643 - etter et dominikanerkloster som ble etablert noen år i forveien nær gatens østre ende (nå absorbert av Boulevard Saint-Germain), og hvis eneste gjenværende rest er église Saint-Thomas-d’Aquin på Place Saint-Thomas-d’Aquin (kalt Place des Jacobins til 1802).
I 1670 ble Jeanne Baptiste d'Albert de Luynes født i nr 33, i Hôtel de Luynes. Det er senere blitt revet. 
Rue Saint-Dominique krysses av esplanaden des Invalides.


== Litteratur ==
L'hôtel de Béhague. La résidence de Roumanie en France, hors-série de Connaissance des arts (4ème trimestre 2008).
Hôtel de Brienne

Hôtel de Brienne er et hôtel particuliere (bypalass) i det sentrale Paris bygd på 1700-tallet. Det ligger som nr. 14 til gaten rue Saint-Dominique i det 7. arrondissement i Paris. Det huser den franske forsvarsminister og hans stab, skjønt forsvarsministeriets infrastruktur i stor grad er lagt til Balard helt sør i Paris. 


== Referanser ==
Gåseflå kraftverk

Gåseflå kraftverk er et vannkraftverk ved Gåseflåfjorden i Vennesla kommune i Agder.
Det utnytter et fall på 15 meter fra dammen til Iveland kraftverk for minstevannføring i Otra.
Installert effekt er 240 kW. Årsproduksjon er 1,8 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase


== Se også ==
Enova
École militaire

École militaire (fransk: Militærskolen) er et meget stort bygningskompleks som huser militære topplæringsfasiliteter. Det ligger i det 7. arrondissement i Paris, sørøst for Champ de Mars.
Skolen ble opprettet i 1751 på initiativ av Madame de Pompadour og med støtte fra kong Ludvig XV. Den het opprinnelig École royale militaire. Det ble reist på venstre bredd av Seinen, på Grenellesletten, ikke langt fra Hôtel des Invalides. Anleggets utforming ble planlagt av kongens arkitekt Ange-Jacques Gabriel, og hans etterfølger Alexandre-Théodore Brongniart videreførte prosjektet. 


== Litteratur ==
Christian Benoit, L'Ecole militaire - Une histoire illustrée, Editions Pierre de Taillac, 2014.
Robert Laulan, L’école militaire de Paris, le monument 1751-1788, Paris, A. et J. Picard, 1950.
Yoann Brault, Frédéric Jiméno, Daniel Rabreau (dir.), L’école militaire et l’axe Breteuil-Trocadéro, Action artistique de la ville de Paris, 2002, 296 p.
Robert Laulan, L'enseignement des exercices du corps à l'École militaire de Paris, p.43-57, Bulletin de la Société de l'histoire de Paris et de l'Ile-de-France, 1952-1954 (lire en ligne)


== Eksterne lenker ==
(en) École militaire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Offisiell hjemmeside
Rue Boissière

Rue Boissière er en 750 meter lang og 16 meter bred gate i Quartier de Chaillot i 16. arrondissement i Paris. Den løper fra  Place d'Iéna til Place Victor-Hugo.
I første avsnittet, mellom Place d'Iéna og Avenue Kléber eksisterte gaten allerede på 1700-tallet under navnet Rue de la Croix-Boissière, mens den resterende del alltid har hatt det nåværende navn. De to avsnittene ble sammenknyttet i 1868.


== Kjentene  beboere ==
I husnummer 4 residerte journalisten og teaterkritikeren Louis Ganderax (1855–1941).
I nr 20 bodde historikeren Georges Goyau (1869–1939). I samme hus arbeidet i 1930- og 1940-årene Ettore Bugatti (1881–1947).I nr 24 bodde forfatteren Henri de Régnier (1864–1936) med sin hustru Marie de Heredia (1875–1963), som under psevdonymet Gérard d’Houville også forfattet litterære verker.
I nr 29 bodde general Félix Gustave Saussier (1828–1905).


== Andre adresser ==
Husnummeret 21 hører til Hôtel Le Vavasseur som er på byens vliste over verneverdige kulturminner, og nr 71 er Paroisse Saint Honoré d’Eylau. Nr 45 var den  11. september 1937 mål dor ert bombeattentat mor en gruppe industrielle fra metallindustrien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rue Boissière (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rue Boissière på hjemmesidene for Paris Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
Marquis de Rochegude : Promenades dans toutes les rues de Paris par arrondissements
Società Dante Alighieri

Societa Dante Alighieri er en forening som arbeider for å utbre kjennskap til italiensk språk og kultur i hele verden. Foreningen ble stiftet i 1889, og blant initiativtakerne var den senere nobelprisvinneren Giosuè Carducci. Foreningen er oppkalt efter Dante Alighieri, forfatteren av Den guddommelige komedie.
Efter den fascistiske perioden ble foreningen reorganisert i 1948. 

Organisasjonen har i dag mer enn 400 lokalforeninger med tilsammen ca. 500.000 medlemmer. I Norge er det avdelinger i Oslo, Halden, Kristiansand, Bergen, Trondheim og Røst.Sammen med tilsvarende kulturinstitutt for andre språk – Goethe-Institut, Instituto Camões, Instituto Cervantes, British Council og Alliance française – mottok instituttet i 2005 Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Società Dante Alighieri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
James Nachtwey

James Nachtwey (født 1948) er en amerikansk fotograf og fotojournalist. Han er særlig kjent som krigsfotograf.
Nachtwey vokste opp i Massachusetts. Han studerte kunsthistorie og statsvitenskap ved Dartmouth College 1966–70. Han er selvlært som fotograf. Han fikk sin først avisjobb i 1976 og ble frilanser i New York i 1980. I 1981 dekket han Konflikten i Nord-Irland som sitt første utenriksoppdrag. Senere har han rapportert fra kriger, konflikt og sosiale problemstillinger i over 30 land, blant annet kriger i Tsjetsjenia, Bosnia og Irak.Nachtwey har arbeidet med Time Magazine siden 1984. Han arbeidet for Black Star fotobyrå 1980–85 og var med i Magnum Photos 1986–2001. I 2001 var han med på å etablere fotobyrået VII.Han har stilt ut i flere land, og fått flere priser: Robert Capa Gold Medal fem ganger, World Press Photo of the Year 1993 og 1995 og Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora 2016 Christian Freis dokumentarfilm War Photographer om Nachtwey og hans arbeid ble nominert til Oscar for beste dokumentarfilm i 2001, og har fått flere priser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) James Nachtwey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Avenue du Trocadéro

Avenue du Trocadéro er det tidligere navn på et gatetrekk i Paris, en del av en rute som også gikk under navnet Avenue de l'Empereur.

Ett parti av Avenue du Trocadéro fikk i 1885 navnet Avenue Henri-Martin.
Den resterende del av Avenue du Trocadéro fikk navnet Avenue du Président-Wilson i 1918.
-- én del av Avenue Henri-Martin
-- fikk i 1941 navnet Avenue Jean-Chiappe, og
-- senere navnet Avenue Georges-Mandel i 1945.


== Litteratur ==
Nomenclature officielle des voies publiques et privées [de Paris], édité par la Ville de Paris sous la direction de Jean Verdier, 8e édition, août 1972, XI pages + 836 pages
Nomenclature officielle des voies publiques et privées [de Paris], édité par la Mairie de Paris, 9×10{{{1}}} édition, mars 1997, XXIV pages + 670 pages, préface de Jean Tiberi, maire de Paris ISBN 2-9511599-0-0
Pont de l’Alma

Pont de l'Alma er en bro over elven Seine i Paris i Frankrike.Den første broen på stedet ble bygd i 1854 etter ordre fra Napoleon III. Det var to år etter slaget ved Alma i Krimkrigen; derav navnet. Den ble i 1974 erstattet av en bybro. 
I tunnelen ved den nordre delen av broen omkom prinsesse Diana i en bilulykke i august 1997.Rett ved broen ligger det store antropologiske museet Musée du quai Branly Jacques Chirac – i det daglige kun omtalt som «Quai Branly».


== Metro- og jernbanestasjon ==
Hovedstadens undergrunnsbane har en holdeplass kalt Pont de l'Alma.Også det franske jernbaneselskapet SNCF har en undergrunnsstasjon på stedet. Stoppestedet heter Pont de l'Alma.


== Referanser ==
Avenue Bosquet

Avenue Bosquet er en aveny i det 7. arrondissement i Paris. Lengten er på 820 meter og bredden på 36 meter. Den begynner ved Place de l'École-Militaire og løper til Place de la Résistance.
Tidligere het gaten Boulevard de l'Alma (etter slaget ved Alma i 1854 under Krimkrigen), men fikk navnet Avenue Bosquet i 1864 til minne om marskalk Pierre Joseph François Bosquet.
Øivind Bratberg

Øivind Bratberg (født 1980) er en norsk statsviter, skribent og sakprosaforfatter som særlig har skrevet om britisk politikk. 
Bratberg har utdannelse fra Universitetet i Oslo (UiO) og Universitetet i Liverpool. Han var stipendiat ved Institutt for statsvitenskap ved UiO fra 2006 til 2010. I 2011 avla han doktorgrad samme sted med en avhandling om partipolitikk i Storbritannia:  Multi-level politics and party change: a study of three British parties since devolution. Fra 2011 til 2015 var han postdoktor ved instituttet og fra 2016 førstelektor.Bratberg er aktiv spaltist og kommentator med ulike bidrag om britisk politikk i Morgenbladet, Klassekampen, NRK og TV 2. I 2013 utga han boka Skyggebilder av Storbritannia om ulike samfunnsutfordringer britene stod overfor, og i 2015 Britiske statsministre 1900-2015 sammen med Hans Olav Lahlum.I 2013 fikk Bratberg Studentparlamentets pris som årets underviser ved Universitetet i Oslo. Samme år mottok han Cappelen Damm Akademisk sitt faglitterære forfatterstipend for manuset til boka Tekstanalyse for samfunnsvitere, som utkom året etter. I 2016 ble han kåret til en av ti «fantastiske formidlere» av Morgenbladet. 
I 2006 var Bratberg en av fire initiativtagere bak foreningen British Politics Society, Norway hvor han var styremedlem i 2006-18 og redaktør for tidsskriftet British Politics Review gjennom samme periode. Foreningen er nå nedlag. Siden 2018 har Bratberg vært med-redaktør på nettstedet britiskpolitikk.no, der Trine Andersen er ansvarlig redaktør. Bratberg er ofte å høre som programleder og bidragsyter i nettstedets ukentlige podcast Pod Britannia. 


== Bibliografi ==
2011:  Nikolai Brandal, Øivind Bratberg, Dag Einar Thorsen: Sosialdemokratiet ISBN 9788215017600
2012:  Øivind Bratberg og Kristin M. Haugevik (redaktører): Det glemte partnerskapet?: Norge og Storbritannia i et endret Europa ISBN 9788232101030 
2013: Øivind Bratberg: Skyggebilder av Storbritannia ISBN 9788202477554 
2014: Øivind Bratberg: Tekstanalyse for samfunnsvitere ISBN 9788202442927 
2015: Lillian Balsvik, Øivind Bratberg, James Stephen Henry, Julia Kagge, Rikke Pihlstrøm: Targets, læreverk i engelsk for videregående skole ISBN 9788203401039 
2015: Øivind Bratberg og Hans Olav Lahlum: Britiske statsministre 1900-2015 ISBN 9788202479831 
2016: Roald Dahl: Grensesprengeren ISBN 9788282651806
2022: Falmet fløyel i London ISBN 9788202745608
Referanser


== Eksterne lenker ==
(en) Øivind Bratberg på Internet Movie Database
Cherche-Midi-fengselet

Cherche-Midi-fengselet (fransk: prison du Cherche-Midi) var et fransk militærfengsel i Paris. Det huset militære fanger fra 1851 til 1947.


== Historie ==
Byggingen av fengselet begynte i 1847, straks etter at Døtrene av Den gode Hyrdes tidligere kloster var blitt revet. Nonnene hadde fått eiendommen av kongen i 1688 men var blitt fordrevet under den franske revolusjon, etterpå var bygningen der blitt militært materiallager.
Fengselet var bygd med Auburn prison i Auburn i USA som forbilde, og bestod av 200 eneceller. Fangene bestod av milttært personell dømt av militærdomstolen for kriminelle handlinger, folk som hadde forsøkt å unndra seg militærtjeneste, desertører, og enkelte politiske faner. De innsatte hadde ikke lov til å kommunisere med hvernadre, og satt islert i cellene om natten.
Den 12. juni 1940, rett før tyskerne okkuperte Paris under andre verdenskrig, ble fengselet evakuert og alle fanger sendt til en interneringsleir ved Mauzac. Fra 1940 til 1944 ble fengselet brukt for den tyske militæradministrasjons politiske fanger. Etter frigjøringen av Paris ble tyske krigsfanger innsatt her.
I 1947 ble alle innsatte overført til andre fasiliteter, og fengselen ble en militær rettsbygning frem til 1950. Da ble bygningen overført til Justisministeriet og forlatt. Det forfalne fengselet ble revet i 1966, og i 1968 fikk École des hautes études en sciences sociales tilhold i nybygg på tomten.
De mest kjente fanger i fengselet var den tyske ambassadør Otto Abetz, maleren Adolphe Feder, SS-Obersturmführer Kurt Gerstein, motstandskjemperen Henri Honoré d'Estienne d'Orves, artillerioffiseren Alfred Dreyfus, fysikeren Paul Langevin og motstandskjemperen Agnès Humbert.


== Litteratur ==
Paul Fromageot: La Rue du Cherche-Midi et ses habitants depuis ses origines jusqu'à nos jours
Félix et Louis Lazare: Dictionnaire administratif et historique des rues de Paris et de ses monuments


== Eksterne lenker ==
Fondation Maison des sciences de l’homme
Kolsheivatnet

Kolsheivatnet er en innsjø i øvre del av Mandalsvassdraget, i Bygland kommune i Agder.Innsjøen ligger sentralt i Setesdal Vesthei - Ryfylkeheiane Landskapsvernområde. Det er strenge bestemmelser om motorferdsel i området, men det tillates bruk av sjøfly for transport av felt storvilt.


== Referanser ==
Kosovo under EM i friidrett 2016

Kosovo deltok under EM i friidrett 2016 som blir arrangert 6.–19. juli 2016 i Amsterdam.


== Resultater ==
MennBane- og landeveisøvelserKvinnerBane- og landeveisøvelser


== Referanser ==
Half the World Away

Half the World Away er en sang opprinnelig utgitt av Oasis i 1994, som B-side til singelen «Whatever». Sangen ble også inkludert på albumet The Masterplan.
Sangen ble covra av den norske artisten AURORA i 2015. Denne versjonen kom på 11, plass på den britiske singellista.