jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Farskapssvindel

Farskapssvindel er når mor oppgir at feil mann er biologisk far til barnet sitt, selv om hun vet at en annen mann er eller kan være faren. 
I studier fra 90-tallet ble følgende utbredelse av farskapssvindel funnet, oppgitt i prosent av alle fødte barn: 1,4 % til 1,6 % i Storbritannia, 2,8 % i Frankrike, 0,8 % i Sveits.Bevegelser for fedres rettigheter her arbeidet for at dette skal bli rettslig regulert. Spesielt relevant ble dette etter at gode DNA-tester ble utviklet tidlig på 90-tallet. I Norge foreslo Solveig Horne (FrP) i 2010 å kriminalisere farskapssvindel, men ifølge daværende likestilling- og inkluderingsminister Audun Lysbakken var det ikke nødvendig.


== Se også ==
Pater est-regelen


== Referanser ==
Liste over Nigers statsoverhoder

Dette er en liste over Nigers statsoverhoder:
      Parti progressiste nigérien-Rassemblement démocratique africain (PPN-RDA)
      Forces armées nigeriennes (FAN)
      Mouvement national pour la société du développement (MNSD-Nassara)
      Convention démocratique et sociale (CSD–Rahama)
      Union nationale des indépendants pour le renouveau démocratique (UNIRD) / Rassemblement pour la Démocratie et le Progrès (RDP-Jama'a)
      Parti nigérien pour la démocratie et le socialisme (PNDS–Tarayya)


== Fotnoter ==


== Kilder ==
«Niger: Heads of State: 1960–1920». Archontology.org. Besøkt 12. april 2020.
Grupo Éxito

Grupo Éxito er en colombiansk supermarkedkjede. Den første Éxito-butikken ble åpna i Medellín i 1949, og har i dag hovedkontor i Envigado. Kjeden er den største av sitt slag i Colombia, med 395 utsalgssteder per 2013. Den eier flere ulike underkjeder, deriblant Éxito, Carulla og Surtimax. Det største er Éxito, som hadde 220 butikker i Colombia i 2013. Selskapet er også stort i Uruguay, hvor det samme år hadde 51 butikker under navna Devoto, Disco og Geant. Hovedaksjonæren i Grupo Éxito er Alianza Empresarial Colombia.


== Eksterne lenker ==
Grupo Éxito
Éxito
«El Grupo Éxito tiene más de 63 años de historia», El Colombiano, 19. februar 2013.
Hans-Reinhard Koch

Hans-Reinhard Koch (født 29. oktober 1902 i Halle/Saale, død 14. april 1997 i Bonn) var en tysk jurist og embedsmann. Han var avdelingsleder i rikskommisariatet i Norge under andre verdenskrig.
Koch ble medlem i NSDAP i 1931, og gikk inn i SS i 1933. Han ble utnevnt til regjeringspresident i Reichsgau Tirol-Vorarlberg i 1939.I mars 1941 ble Koch stasjonert i det okkuperte Norge. Han fikk stillingen som leder for rikskommisariatets avdeling for forvaltningssaker, og rapporterte direkte til Josef Terboven. Som leder for denne avdelingen hadde han ansvar for å kontrollere og eventuelt overprøve vedtak i den norske statsforvaltningen. Etter krigens slutt ble han holdt igjen i Norge som vitne frem til april 1947.Etter krigen drev Koch et advokatkontor i Vest-Tyskland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans-Reinhard Koch (1902) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aage Kihle

Aage Kihle (født 3. mars 1907, død 20. mars 1963) var en norsk pressefotograf.Aage var sønn av Karl August Kihle og Helga Olsen.Aage Kihle startet i lære i september 1924 hos K. Knutsen & Co i Bergen. Han tok sin svenneprøve samme sted i 1929. Deretter var han hos Lind i Narvik inntil september 1930, etterfulgt av Myres Pressebyrå frem til september 1932. Fra oktober måned samme år var han i Norsk Telegrambyrås billedavdeling.Kihle fikk sitt håndverkerbrev i juli 1935. Fra september 1935 var han teknisk leder og styremedlem i Norsk Telegrambyrås billedavdeling A/S.Da NTB under krigen uviklet seg til å bli et propagandaredskap for den tyske okkupasjonsmakten var han en del av kjernen i staben i Oslo, og i landssvikoppgjøret etter krigen var han blant de nærmere 30 NTB-ansatte som ble gransket. For Kihles vedkommende endte det med en bot på 1000 kroner.Aage Kihle arbeidet resten av sin karriere i NTB.


== Referanser ==
Postobón

Postobón er et colombiansk selskap som er en av de største drikkevareprodusentene i landet. Det produserer blant annet mineralvann, flaskevann, jus, te og energidrikker. Selskapets mest solgte merke er brusen Colombiana. Jusen selges under merkenavnet Hit.
Postobón ble grunnlagt i Medellín 11. oktober 1904 av Gabriel Posada og Valerio Tobón.
Siden 2010 har selskapet vært hovedsponsor for alle det colombianske seriesystemet i fotball, noe som har gitt det navnet Liga Postobón. Det har også vært hovedsponsor for fotballaget Atlético Nacional siden 1998. Fra 1986 til 1995 sponsa selskapet det profesjonelle sykkellaget Postobón, som deltok i Tour de France i 1986.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Postobón – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Paul Wegener (1908–1993)

Paul Wegener (født 1. oktober 1908 i Varel, død 5. mai 1993 i Wächtersbach) var en tysk nasjonalsosialistisk embedsmann og SS-general.

Wegener ble medlem av NSDAP i 1930 og Sturmabteilung (SA) i 1931. Han hadde flere forskjellige politiske og administrative verv i den nasjonalsosialistiske bevegelsen på 1930-tallet, blant annet som Gauleiter i Mark Brandenburg. I 1940 meldte han overgang fra SA til SS, og han deltok senere i krigshandlingene under felttoget på Balkan i Leibstandarte-SS Adolf Hitler. Han fikk graden Obergruppenführer i 1944.
Wegener ble stasjonert i det okkuperte Norge i 1940. Her fikk han en ledende stilling i Reichskommissariat, der han ledet en egen spesialavdeling – Einsatzstab Wegener – som overvåket og assisterte Nasjonal Samling. Wegener anbefalte etterhvert det tyske lederskapet å overlate mer makt til Vidkun Quisling, noe som ledet frem til Statsakten i 1942. I mai 1942 forlot Wegener Norge til fordel for posten som Gauleiter i Weser-Ems.
Etter krigen ble Wegener dømt til fengselsstraff på grunn av de sivile dødsfall i perioden hans som leder for den nasjonalsosialistiske administrasjonen i Bremen. Etter endt soning arbeidet han som selger i Sinzheim og senere i Wächtersbach i Vest-Tyskland. Ifølge arkivene til den britiske hemmelige tjenesten var Wegener innblandet i en hemmelig gruppe for tidligere nasjonalsosialister, organisert av Werner Naumann, som var innblandet i forsøk på å infiltrere Freie Demokratische Partei.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dahl, Hans Fredrik (1992). Vidkun Quisling : En fører for fall. Aschehoug. ISBN 8257409782. 


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Wegener (NSDAP leader) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Helen Dohlmann

Helen Sofie Dohlmann (født 21. oktober 1870 i København, død 27. mai 1942 på Frederiksberg) var en dansk billedhugger. 
Hun ble utdannet i Paris hos Paul Dubois og Jean-Antoine Injalbert, senere hos Stephan Sinding i København. Hun gikk også i lære som maler hos Richard Miller. Hennes skulpturer har ofte et følelsesladet og dramatisk innhold.


== Verker ==
Av hennes verker kan nevnes: Sorg (1909) som ble utstilt i både Paris, München og København; Hospitalsdirektør Gredsted (1912);  Hagar og Ismael (1917); En dreng, der leger hest på en skildpadde (1921) samt flere portrettbyster og statuer. Hun deltok i flere konkurranser om offentlige monumenter, deriblant over skolelederen Nathalie Zahle. 
Dohlmann var ugift og ble begravet på Solbjerg Parkkirkegård, Frederiksberg.


== Referanser ==
Gunnbjørn Røkke

Gunnbjørn Røkke (født 31. oktober 1928) er pensjonert norsk offiser fra Trøndelag.
Han fikk allerede som befalselev i 1948 sitt første møte med Stavern. Det ble begynnelsen på en lang karriere i Luftvernartilleriet. Røkke tok etter hvert Luftkrigsskolen. Han tjenestegjorde store deler av sine yrkesaktive år ved stasjoner i Trøndelag. Røkke var imidlertid innom Stavern ved en rekke anledninger, både ved befalsskolen og skyteskolen. Senere tjenestegjorde han blant annet ved Nike-bataljonen og som sjef for planavdelingen i Forsvarets overkommando.
I 1981 vendte Røkke, som da var blitt oberst, tilbake til Stavern som sjef for befalsskolen. Det ble bare snaue tre år i stillingen, men han rakk å sette varige spor etter seg. Det var i denne perioden at Stavernhallen ble oppført. Røkke valgte å søke samarbeid med kommunene, og det som egentlig bare skulle fylle befalsskolens behov for en ny gymsal, ble en bygning som kom hele lokalsamfunnet til gode. Mange takker ham også for at han sørget for å åpne i Leiren for sivil gjennomgang igjen.    
Den relativt korte perioden i sjefsstolen i Stavern hadde forbindelse med at Røkke ble forfremmet til oberst I (brigadiér) og stillingen som Luftverninspektør. Han fortsatte å bli boende i Stavern og pendlet. 
Innen Røkke kom til Stavern som sjef i 1981 hadde han i tre år vært overadjutant på Slottet i Oslo, blant annet med ansvar for sikkerhet, opplegg ved statsbesøk og ellers for å bistå Kongen. Det er blant annet overadjutantens jobb å stå ved Kongens side under trontalen ved Stortingets åpning


== Kilder ==
Hansen, Svend E.: I tjeneste for konge og fedreland, Østlands-Posten 30. oktober 2013
Rajkeswur Purryag

Rajkeswur Purryag (født 12. desember 1947) er en mauritisk politiker som var Mauritius' president fra 21. juli 2012 til 29. mai 2015. Han ble valgt som den 5. president av nasjonalforsamlingen og overtok posten etter Anerood Jugnauth.
Purryag var tidligere medlem av parlamentet for Parti Travailliste, minister og formann for nasjonalforsamlingen. Han startet sin politiske karriere i 1976.


== Referanser ==
Aleksandr Pasjkov

Aleksandr Konstantinovisj Pasjkov (russisk: Александр Константинович Пашков; født 28. august 1944 i Moskva) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo.
Pasjkov ble olympisk mester under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var andremålvakt på det sovjetiske laget som vant ishockeyturneringen foran USA og Tsjekkoslovakia. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. Pasjkov spilte en kamp som målvakt i OL-turneringen.


== OL-medaljer ==
1972  Sapporo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1978  Praha -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksandr Pasjkov – Olympedia 
(en) Aleksandr Pasjkov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aleksandr Pasjkov – Eurohockey.com
Max Rich. Kirste

Max Richard Kirste (født 7. juni 1873 i Altenburg, Thüringen, død 14. mai 1948 i Oslo) var en norsk boktrykker.
Max Rich. Kirste kom til Norge i 1897 og arbeidet en kort tid i W. C. Fabritius & Sønner, før han begynte i Centraltrykkeriet. I 1908 startet han eget trykkeri sammen med Hermann Sieberth, som også hadde tysk bakgrunn. I 1918 solgte Sieberth seg ut.
Kirstes boktrykkeri ble et ledende kvalitetstrykkeri under Max Rich. Kirstes ledelse. Etter hans død overtok hans sønner trykkeriet inntil det ble avviklet i 2000.
Max Rich. Kirste skrev flere fagbøker om de grafiske fagene, deriblant Yrkeslære for settere, som dominerte utdannelsen av norske typografer fra første utgave i 1938 til tredje utgave (1965) gikk ut av bruk på 1990-tallet. Han var også en aktiv organisasjonsmann for boktrykkernes interesser.


== Referanser ==


== Kilder ==
Anders Grøndahl: Max Rich. Kirste. i Norsk boktrykkalender, 1949. Nekrolog.
Norges håndverkere. Dreyers Forlag, 1938.


== Eksterne lenker ==
Yrkeslære for settere', 3 utg. (1965) på Nasjonalbiblioteket
Yrkeslære for settere', 2 utg. (1947) på Nasjonalbiblioteket
Kirste om aksidenssats, utdrag av Håndbok for unge settere, 1935
Vladimir Lutsjenko

Vladimir Jakovlevisj Lutsjenko (russisk: Владимир Яковлевич Лутченко ; født 2. januar 1949 i Ramenskoje) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Lutsjenko ble olympisk mester under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det sovjetiske laget som vant ishockeyturneringen foran USA og Tsjekkoslovakia. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. Pasjkov spilte alle fem kampene i OL-turneringen.


== OL-medaljer ==
1972  Sapporo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1976  Innsbruck -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1969  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1970  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1971  Bern/Genève -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1973  Moskva -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1974  Helsingfors -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1975  München / Düsseldorf -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1978  Praha -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1979  Moskva -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1972  Praha -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1976  Katowice -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1977  Wien -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Vladimir Lutsjenko – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vladimir Lutsjenko – Olympics.com 
(en) Vladimir Lutsjenko – Olympic.org 
(en) Vladimir Lutsjenko – Olympedia 
(en) Vladimir Lutsjenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vladimir Lutsjenko – Eurohockey.com 
(en) Vladimir Lutsjenko – Hockeydb.com 
(en) Vladimir Lutsjenko – Eliteprospects.com
Scream Awards

The Scream Awards er en filmprisutdeling dedikert til skrekkfilmer, science fiction og fantasy. Den første Scream Awards-seremonien ble avholdt 10. oktober 2006 og har vært arrangert hvert år i oktober. Showet ble skapt av produsentene Michael Levitt, Cindy Levitt og Casey Patterson. Vinnerne av Scream Awards er bestemt av fans som stemmer på Spike TVs nettside hvor de kan stemme på sine favorittfilmer og TV-programmer.


== Kategorier ==
The Ultimate Scream
Beste skrekkfilm
Beste fantasyfilm
Beste science fictionfilm
Beste TV-show
Beste etterfølger
Beste nyinnspilling
Beste superhelt
Beste filmatisering av en tegneserie
Omdøpt til «Beste tegneseriefilm» i 2008.
Mest minneverdige mutilasjon
Beste skurk
Beste debutopptreden
Årets scene


== Eksterne lenker ==
(en) Scream Awards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gotlands kunstmuseum

Gotlands konstmuseum er et kunstmuseum i Visby. Gotlands konstmuseum ble åpnet i 1988 i Gotlands første folkeskolebygning fra 1847 ved Sankt Hansgatan i Visby. Museet inngår i Gotlands museum. Museets egen kunstsamling består hovedsakelig av maleri og kunsthåndverk med tilknytning til Gotland fra tidlig 1800-tall til nåtiden.
Bygningen på Sankt Hansgatan 21, som siden 1997 er byggnadsminne, ble oppført 1847-58 etter tegninger av C Bergman som Visbys første folkeskole. Seinere ble den Visbys småskola. Fra slutten av 1950-årene ble bygningen disponert av Visby videregående skole. Etter at Säveskolan ble bygget i 1971 flyttet gymnaset ut og bygningen ble først og fremst benyttet for andre undervisningsformål. I 1987-88 ble bygningen totalrenovert og i forbindelse med dette flyttet det nyetablerte kunstmuseet inn i bygningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gotlands konstmuseeums nettsted Arkivert 28. november 2012 hos Wayback Machine.
Trollmannens hatt

Trollmannens hatt (svensk Trollkarlens hatt) en barnebok fra 1948 av den finlandssvenske forfatteren Tove Jansson. Det er den tredje boken i serien om Mummitrollet, og den boken som ble hennes egentlige gjennombrudd.Boken ble først refusert av Söderströms forlag i 1947, til tross for at de hadde gitt ut de to første mummibøkene. I 1948 ble boka antatt av Schildts förlag. Den ble i 1950 den første av Janssons bøker som ble utgitt på engelsk, og fikk den engelske tittelen Finn Family Moomintroll. I Norge ble boken utgitt på Aschehoug forlag i 1960.


== Handling ==

Boken utspiller seg i løpet av noen sommermåneder, og innledes med at Mummitrollet finner en hatt som viser seg å ha magiske egenskaper. Alt som legges i hatten forvandles, noe som leder til merkverdigheter og forvekslinger. Et eggeskall som blir lagt i hatten forvandles til fem skyer som Mummitrollet og hans venner svever rundt på. Neste dag har skyene forsvunnet og ingen vet hvor de kom fra. Mens de leker gjemsel bruker Mummitrollet hatten som et gjemmested; han forvandles til et motbydelig vesen og ingen av hans venner kjenner ham igjen.
Etter å ha forstått hattens egenskaper og brukt den til å forvandle en del saker, bestemmer mummifamilien seg for å kvitte seg med den, så de kaster den i elva. Senere den dagen henter Mummitrollet og Snusmumrikken hatten, og gjemmer den i en grotte ved havet. Mummifamilien reiser til Hattifnattenes øy i en båt de finner, og Mummihuset forvandles til en jungel når Mummimamma ved et uhell slipper en bukett med rosa stauder i hatten. I løpet av natten visner jungelen og de døde vekstene brukes som ved.
Tufsla og Vifsla kommer til dalen bærende på en stor koffert som inneholder Kongerubinen, som de stjal fra Hufsa. Etter hvert går Hufsa med på å bytte rubinen mot Trollmannens hatt. 
Mummifamilien ordner til en fest for å feire at de har funnet igjen Mummimammas veske. Under festen kommer Trollmannen (med en ny hatt) og krever Kongerubinen, men Tufsla og Vifsla nekter å gi den fra seg. For å muntre opp seg selv gir Trollmannen alle på festen ett ønske. Tufsla og Vifsla ønsker seg en eksakt kopi av rubinen som de gir til ham - Dronningsmaragden. 


== Tolkning ==
Sonja Hagemann skriver at «det slynger seg som et ledemotiv gjennom boken at gleden over tingenes skjønnhet er dypere og varigere enn eiergleden.»Boel Westin peker på at undergangsstemningene fra den forrige boken (Kometen kommer) er borte, og at boken preges av livslyst og lengsel. Westin peker også på forholdet mellom skjønnhetsglede og eierglede, og dertil på magiske forvandlinger og kjærlighetens kraft.


== Referanser ==
Valerij Vasiljev

Valerij Ivanovisj Vasiljev (russisk: Валерий Иванович Васильев ; født 3. august 1949 i Volkhov, død 19. april 2012 i Moskva) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo, 1976 i Innsbruck og 1980 i Lake Placid.
Vasiljev ble olympisk mester under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det sovjetiske laget som vant ishockeyturneringen foran USA og Tsjekkoslovakia. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. Vasiljev spilte to kamper i OL-turneringen.


== OL-medaljer ==
1972  Sapporo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1976  Innsbruck -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1980  Lake Placid -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1970  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1973  Moskva -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1974  Helsingfors -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1975  München / Düsseldorf -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1978  Praha -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1979  Moskva -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1981  Göteborg -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1982  Helsingfors / Tammerfors -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1972  Praha -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1976  Katowice -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1977  Wien -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Valerij Vasiljev – Olympedia 
(en) Valerij Vasiljev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Valerij Vasiljev – Eurohockey.com 
(en) Valerij Vasiljev – Hockeydb.com 
(en) Valerij Vasiljev – Eliteprospects.com
Ebberöds bank (1935)

Ebberöds bank er en svensk film fra 1935 som er regissert av Sigurd Wallén. Premieren fant sted 26. desember 1935, og den ble spilt inn i Filmbyen Råsunda med eksteriører hentet fra Kosta, Lessebo og Strängnäs. Elner Åkesson hadde ansvaret for disse. Filmen er basert på Axel Breidahl og Axel Frisches folkelige lystspill Ebberød bank som  ble uroppført 19. januar 1923 på Nørrebro Teater i København. Lystspillet har blitt filmatisert en gang i Danmark og tre ganger i Sverige.
Filmen handler om Ebberöds fattige skreddermester Wiggberg som får besøk av en amerikansk slektning. Slektningen skal ha aksjer for 20 millioner i kofferten, og Wiggberg overtales til å bli direktør for Ebberöd Bank. Den nye banken tilbyr innlånsrenter på 8% og utlånsrenter på bare 4%, noe som setter fart på bankens aktiviteter. Spørsmål som gjelder lønnsomheten av denne praksisen blir besvart med tåkeprat. Den nye banken trekker til seg så mye aktivitet at en større bank trues med konkurs.
Den fiktive banken har gitt navn til idiomet Ebberød bank, som beskriver en økonomisk sett irrasjonell måte å drive handel på.


== Roller i utvalg ==
Sigurd Wallén - Petter Wiggberg, skreddermester
Birgit Tengroth - Ellen Wiggberg, Petters eldste datter
Bengt Djurberg - John Andrew/Johan Anders, Petters svensk-amerikanske slektning
Eric Abrahamsson - Klas Bengtsson, møller
Julia Cæsar - enkefrue Josefina Munkholm, kafé- og hotelleier
Edith Wallén - Karolina Wiggberg, Petters kone
Gösta Gustafson - Hans Mattsson, handlare
Åke Söderblom - Anton, skreddersvenn
Weyler Hildebrand - advokat Linder, representant for Sydköpings Sparbank


== Musikk ==
Ebberödsmarschen, komponist Jules Sylvain, instrumental.
Yankee Doodle, instrumental.
Mélodie d'amour (Kärlekens melodi), komponist Jules Sylvain, tekst Valdemar Dalquist og Jokern, instrumental.
Liten julvisa (Raska fötter springa tripp, tripp, tripp!), komponist Emmy Köhler, tekst Sigrid Sköldberg-Pettersson, synges av en liten jente.


== Eksterne lenker ==
(en) Ebberöds bank på Internet Movie Database 
(no) Ebberöds bank hos Filmfront 
(sv) Ebberöds bank i Svensk Filmdatabas
Kärlek efter noter

Kärlek efter noter er en svensk film fra 1935 som er regissert av Gösta Rodin. Premieren fant sted 2. september 1935 i Norrköping, og den ble spilt inn i Filmbyen Råsunda. Filmens kolonialbutikk og dens eier er basert på Anders Sandrew og butikken hans.
Karlssons kolonial feirer 25-årsjubileum, eierens sønn har skrevet en operette som han prøver å få satt opp på Stora Teatern samtidig som han prøver å få faren til å flytte butikken over i moderne lokaler et stykke unna. Kolonialhandleren har i all stillhet investert i sønnens operette, men hans innsats motarbeides og på premierekvelden lures hovedrolleinnehaveren bort og forhindres i å møte. Karlsson finner ut av dette, befrir henne og sørger for at den som forhindret henne blir arrestert. Filmen slutter med at Karlsson slår kolonialen sin sammen med en annen og flytter inn i de moderne lokalene.


== Roller i utvalg ==
Sigurd Wallén - Karlsson, kolonialhandler
Sture Lagerwall - Bertil, Karlssons sønn
Karin Swanström - fru Blomkvist
Sickan Carlsson - Ingrid, hennes datter
Eric Abrahamsson - Tranman
Gull Natorp - fru Tranman
Maritta Marke - Greta, deres datter


== Musikk ==
Det gör man blott när man är kär, komponist Emil Rehman, tekst Åke Söderblom
Gubben Noak, tekst Carl Michael Bellman
I en wienermelodi, komponist David Lundahl, tekst Harry Iseborg
Kärlek efter noter, komponist David Lundahl, tekst Harry Iseborg


== Eksterne lenker ==
(en) Kärlek efter noter på Internet Movie Database 
(no) Kärlek efter noter hos Filmfront 
(sv) Kärlek efter noter i Svensk Filmdatabas