jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jerngress

Jerngress (originaltittel Ironweed) er en amerikansk dramafilm fra 1987, regissert av Héctor Babenco. Filmen er basert på William Kennedys Pulitzerpris-vinnende roman Ironweed. Jack Nicholson og Meryl Streep ble begge nominert til Oscar for sin innsats i filmen. Carroll Baker, Michael O'Keefe, Diane Venora, Fred Gwynne, Nathan Lane og Tom Waits har biroller. Filmen handler om et hjemløst kjærestepar som prøver å holde gleden oppe under den store depresjonen.
Per Haddal fra Aftenposten var kritisk til filmen: «Babenco selv virker noe bundet av respekten for materialet. [...] Regien kunne ha vært strammere, men gloriøse øyeblikk finnes her nede på bunnen, ikke minst takket være Nicholson, som opponerer selv i glassaktigheten. Som evig og alltid.»


== Handling ==
Francis Phelan (Jack Nicholson) plages stadig av fortiden. Etter å ha vært sammen med Helen (Meryl Streep) i ni år, er de nå på vei tilbake til byen der Francis' liv brøt sammen for 22 år siden. Han som pleide å være en dyktig og aktiv mann, er nå blitt alkoholiker. Helen, som var i gang med sangerkarrieren, har nå blitt som mannen. Sammen prøver de å finne et gnist av liv på en plass som fremdeles lar seg prege av den store depresjonen.


== Medvirkende ==
Jack Nicholson som Francis Phelan
Meryl Streep som Helen Archer
Joe Davis som ung sjåfør
Carroll Baker som Annie Phelan
Michael O'Keefe som Billy Phelan
Diane Venora som Margaret «Peg» Phelan
Fred Gwynne som Oscar Reo
Margaret Whitton som Katrina Dougherty
Tom Waits som Rudy
Nathan Lane som Harold Allen
James Gammon som pater Chester
Laura Esterman som Nora Lawlor
Joe Grifasi som Jackson
Hy Anzell som Rosskam
Ted Levine som Pocono Pete
Black-Eyed Susan som Clara
Frank Whaley som unge Francis Phelan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jerngress på Internet Movie Database 
Jerngress hos Filmweb
(no) Jerngress hos Filmfront 
(sv) Jerngress i Svensk Filmdatabas 
(da) Jerngress i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Jerngress på Allociné 
(nl) Jerngress på MovieMeter 
(en) Jerngress på AllMovie 
(en) Jerngress på Turner Classic Movies 
(en) Jerngress på Rotten Tomatoes
Hotel Bayerischer Hof (München)

Hotel Bayerischer Hof er et luksushotell på Promenadeplatz i den nordvestlige Altstadt i München. Hotellet ble oppført i 1839 etter ønske fra kong Ludvig I som ytret ønske om et førsteklasses hotell. Hotellet er årlig åsted for Sikkerhetskonferansen i München.


== Referanser ==
Ichthyaetus

Ichthyaetus er en slekt i måkefamilien (Laridae) som sorterer i underfamilien måker (Larinae). Slekten teller i dag seks arter.


== Taksonomi ==
Frem til rundt 2005–2007 ble de fleste måker plassert i slekten Larus, men den viste seg å være polyfyletisk. Det førte til at mange av artene ble flyttet til andre slekter, blant annet Ichthyaetus, Chroicocephalus, Leucophaeus og Hydrocoloeus.
Flere arter er omdiskutert med hensyn til sin systematisk inndeling. Noen velger derfor å plassere disse i alternative slekter. Mange arter er også omdiskuterte med hensyn til sin status, både som selvstendig art og med hensyn til inndeling i underarter. Flere av underartene kan dessuten vise seg å være selvstendige arter. Mer forskning er imidlertid nødvendig før det kan konkluderes videre. Det er dessuten kjent, at mange av artene hybridiserer med sine nærmeste slektninger, noe som kan indikere at status ikke kan regnes som endelig avklart.


== Inndeling ==
Inndelingen følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2016), som i all vesentlighet støttes av HBW Alive. Norske navn følger NOF der disse finnes. Norske navn i parentes er ikke offisielle.

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Chionidi, slirenebbfugler, 3 familier, 4 slekter, 13 arter
Charadrii, lofugler, 6 familier, 3 underfamilier, 20 slekter, 90 arter
Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler), 5 familier, 5 underfamilier, 29 slekter, 112 arter
Turnici, springvaktelfugler, 1 familie, 2 slekter, 17 arter
Lari, måkefugler, 5 familier, 5 underfamilier, 40 slekter, 155 arter
Dromadidae, krabbeeterfamilien, 1 slekt, 1 art
Glareolidae, brakksvalefamilien, 3 slekter, 17 arter
Stercorariidae, 1 slekt, 7 arter
Alcidae, alkefamilien, 11 slekter, 25 arter
Laridae, måkefamilien, 5 underfamilier, 25 slekter, 105 arter
Anoinae, noddyer
Gyginae, silketerner
Rynchopinae, saksenebber
Sterninae, terner
Larinae, måker
Creagrus
Hydrocoloeus
Rhodostethia (monotypisk)
Rissa
Pagophila
Xema
Saundersilarus (monotypisk)
Chroicocephalus
Leucophaeus
Ichthyaetus
I. ichthyaetus, steppemåke (tidligere plassert i Larus)
I. relictus, mongolhettemåke (tidligere plassert i Larus)
I. melanocephalus, svartehavsmåke (tidligere plassert i Larus)
I. hemprichii, sotmåke (tidligere plassert i Larus)
I. leucophthalmus, rødehavsmåke (tidligere plassert i Larus)
I. audouinii, middelhavsmåke (tidligere plassert i Larus)
Larus


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ichthyaetus i Encyclopedia of Life 
(en) Ichthyaetus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ichthyaetus hos Artsdatabanken 
(sv) Ichthyaetus hos Dyntaxa 
(en) Ichthyaetus hos ITIS 
(en) Ichthyaetus hos NCBI 
(en) Kategori:Ichthyaetus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ichthyaetus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ichthyaetus – detaljert informasjon på Wikispecies
Liste over Sachsen-Anhalts ministerpresidenter

Sachsen-Anhalts ministerpresident er leder for delstatens regjering.
      LDPD
      SED
      CDU
      SPD


== Kilder ==
German states after 1945 på Rulers.org
Leucophaeus

Leucophaeus er en slekt i måkefamilien (Laridae) som sorterer i underfamilien måker (Larinae). Slekten teller i dag fem arter.


== Taksonomi ==
Frem til rundt 2005–2007 ble de fleste måker plassert i slekten Larus, men den viste seg å være polyfyletisk. Det førte til at mange av artene ble flyttet til andre slekter, blant annet Ichthyaetus, Chroicocephalus, Leucophaeus og Hydrocoloeus.
Flere arter er omdiskutert med hensyn til sin systematisk inndeling. Noen velger derfor å plassere disse i alternative slekter. Mange arter er også omdiskuterte med hensyn til sin status, både som selvstendig art og med hensyn til inndeling i underarter. Flere av underartene kan dessuten vise seg å være selvstendige arter. Mer forskning er imidlertid nødvendig før det kan konkluderes videre. Det er dessuten kjent, at mange av artene hybridiserer med sine nærmeste slektninger, noe som kan indikere at status ikke kan regnes som endelig avklart.


== Inndeling ==
Inndelingen følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2016), som i all vesentlighet støttes av HBW Alive. Norske navn følger NOF der disse finnes. Norske navn i parentes er ikke offisielle.

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Chionidi, slirenebbfugler, 3 familier, 4 slekter, 13 arter
Charadrii, lofugler, 6 familier, 3 underfamilier, 20 slekter, 90 arter
Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler), 5 familier, 5 underfamilier, 29 slekter, 112 arter
Turnici, springvaktelfugler, 1 familie, 2 slekter, 17 arter
Lari, måkefugler, 5 familier, 5 underfamilier, 40 slekter, 155 arter
Dromadidae, krabbeeterfamilien, 1 slekt, 1 art
Glareolidae, brakksvalefamilien, 3 slekter, 17 arter
Stercorariidae, 1 slekt, 7 arter
Alcidae, alkefamilien, 11 slekter, 25 arter
Laridae, måkefamilien, 5 underfamilier, 25 slekter, 105 arter
Anoinae, noddyer
Gyginae, silketerner
Rynchopinae, saksenebber
Sterninae, terner
Larinae, måker
Creagrus
Hydrocoloeus
Rhodostethia (monotypisk)
Rissa
Pagophila
Xema
Saundersilarus (monotypisk)
Chroicocephalus
Leucophaeus
L. modestus, ørkenmåke (tidligere plassert i Larus)
L. scoresbii, magellanmåke (tidligere plassert i Larus)
L. pipixcan, franklinmåke (tidligere plassert i Larus)
L. atricilla, lattermåke (tidligere plassert i Larus)
L. fuliginosus, lavamåke (tidligere plassert i Larus)
Ichthyaetus
Larus


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leucophaeus – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Leucophaeus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Leucophaeus hos Artsdatabanken 
(sv) Leucophaeus hos Dyntaxa 
(en) Leucophaeus hos Fossilworks 
(en) Leucophaeus hos ITIS 
(en) Leucophaeus hos NCBI 
(en) Kategori:Leucophaeus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Leucophaeus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Leucophaeus – detaljert informasjon på Wikispecies
Chroicocephalus

Chroicocephalus er en slekt i måkefamilien (Laridae) som sorterer i underfamilien måker (Larinae). Slekten teller i dag ti arter.


== Taksonomi ==
Frem til rundt 2005–2007 ble de fleste måker plassert i slekten Larus, men den viste seg å være polyfyletisk. Det førte til at mange av artene ble flyttet til andre slekter, blant annet Ichthyaetus, Chroicocephalus, Leucophaeus og Hydrocoloeus.
Flere arter er omdiskutert med hensyn til sin systematisk inndeling. Noen velger derfor å plassere disse i alternative slekter. Mange arter er også omdiskuterte med hensyn til sin status, både som selvstendig art og med hensyn til inndeling i underarter. Flere av underartene kan dessuten vise seg å være selvstendige arter. Mer forskning er imidlertid nødvendig før det kan konkluderes videre. Det er dessuten kjent, at mange av artene hybridiserer med sine nærmeste slektninger, noe som kan indikere at status ikke kan regnes som endelig avklart.


== Inndeling ==
Inndelingen følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2016), som i all vesentlighet støttes av HBW Alive. Norske navn følger NOF der disse finnes. Norske navn i parentes er ikke offisielle.

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Lari, måkefugler
Laridae, måkefamilien
Larinae, måker
Chroicocephalus (tidligere plassert i Larus)
C. philadelphia, kanadahettemåke
C. genei, smalnebbmåke
C. brunnicephalus, asiahettemåke
C. ridibundus, hettemåke
C. serranus, andesmåke
C. maculipennis, sørhettemåke
C. hartlaubii, namibmåke
C. cirrocephalus, gråhodemåke
C. novaehollandiae, australmåke
C. bulleri, maorimåke


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) hettemåser – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) hettemåser i Encyclopedia of Life 
(en) hettemåser i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hettemåser hos Artsdatabanken 
(sv) hettemåser hos Dyntaxa 
(en) hettemåser hos Fossilworks 
(en) hettemåser hos ITIS 
(en) hettemåser hos NCBI 
(en) Kategori:Chroicocephalus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Chroicocephalus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chroicocephalus – detaljert informasjon på Wikispecies
Teater Sesam

Teater Sesam er et svensk figurteaterkompani som ble stiftet i 1987. Kompaniet har base i Göteborg i Sverige.
Teater Sesams repertoar har hovedvekt på dukketeater og skyggespill. Repertoaret omfatter stykker for både voksne og barn, men med forestillinger for barn og unge som tyngdepunkt. Ved siden av å utvikle sceneproduksjoner har Teater Sesam etablert seg som et sentrum for utvikling av figurspillere og figurmakere. I tillegg holder kompaniet workshops i skyggespill. Per 2018 ledes kompaniet av Nasrin Barati.Teater Sesam mottar støtte fra det svenske kulturrådet, fra Göteborgs Stad Kultur og fra Folkeuniversitetet i Sverige. Kompaniet er medlem av det svenske Teatercentrum, UNIMA Sverige og den svenske avdelingen av Assitej.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Teater Sesams hjemmeside på internett. Besøkt 18. februar 2018.
Sogn Skikrins

Sogn Skikrins (stiftet 7. mars 1936) er en tidligere krets i Norges Skiforbund.
Sogn og Fjordane Skikrins ble delt i Sogn Skikrins og Fjordane Skikrins i 1936.
De to kretsene ble slått sammen igjen i 1986.


== Kretsens ledere ==
Arne Myklebust, Leikanger (1936–1945)
Hans Faleide, Sogndal (1945–1946)
Bjarne Sæbø, Høyanger (1946–1947)
Sigmund Nyland, Hafslo (1947–1948)
Arne Grepstad, Leikanger (1948–1950)
Albert Johansen, Øvre Årdal (1950–1951)
Oddvar Rosenlund, Leikanger (1951–1955)
Harry Bakken, IL Høyang (1955–1960)
Bjarne Marifjæren, Høyanger (1960–1962)
Johannes Mundal, Fjærland (1962–1967)
Halvard Stedje, Sogndal (1967–1969)
Erling Stadheim, Vik (1969–1972)
Kristoffer Leirdal, Gaupne (1972–1976)
Jakob Molland, Gaupne (1976–1978)
John Wigdahl, Øvre Årdal (1978–1986)


== Kilder ==
Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind: Telemark, Sørlandet, Vestlandet. Oslo: Skiforlaget - Erling Ranheim. 1957.  [Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket / Tilgang for norske IP-adresser]
Jon Tvinnereim (1998). Ski-idrett i Sogn og Fjordane: Sogn og Fjordane skikrins 75 år. ISBN 8299480418.  [Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket / Tilgang for norske IP-adresser]
Fjordane Skikrins

Fjordane Skikrins (stiftet 7. mars 1936) er en tidligere krets i Norges Skiforbund.
Sogn og Fjordane Skikrins ble delt i Sogn Skikrins og Fjordane Skikrins i 1936.
De to kretsene ble slått sammen igjen i 1986.


== Kretsens ledere ==
Johannes Løken, Nordfjordeid (1936–1940)
Dagfinn Åsebø, Nordfjordeid (1940–1946)
Kåre Knævelsrud, Nordfjordeid (1946–1947)
Rasmus Grodås, Hornindal IL (1947–1949)
Asbjørn Roset, Blakset IL (1949–1956)
Leiv Bakketun, Vereide IL (1956–1957)
Rolv Tvinnereim, Hardbagg IL (1957–1968)
Ola Sætren, Markane IL (1968–1971)
Halldor Herstad, Tambarskjelvar IL (1971–1975)
Magne Dalseth, Haugen IL (1975–1983)
Hans Myklebust, Indre Breim (1983–1985)
Ivar Sægrov, Jølster IL (1985–1986)


== Kilder ==
Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind: Telemark, Sørlandet, Vestlandet. Oslo: Skiforlaget - Erling Ranheim. 1957.  [Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket / Tilgang for norske IP-adresser]
Jon Tvinnereim (1998). Ski-idrett i Sogn og Fjordane: Sogn og Fjordane skikrins 75 år. ISBN 8299480418.  [Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket / Tilgang for norske IP-adresser]
Liste over Komis overhoder

Under følger en liste over Komis overhoder. Navnene er transkribert fra russisk.
Komis autonome oblast 1921 – 1936 / Komis autonome sosialistiske sovjetrepublikk 1936 – 1990 / Komis sosialistiske sovjetrepublikk 1990 – 1992 / Republikken Komi 1992 –


== Fotnoter ==


== Kilder ==
«Avtonomnaja oblast Komi (Zyrjan)». Spravotsjnik po istorii Kommunistitsjeskoj partii i Sovetskogo Sojuza 1898 – 1991. knowbysight.info. Besøkt 31. mars 2018. 
«Komi avtonomnaja sovetskaja sotsialistitsjeskaja respublika». Spravotsjnik po istorii Kommunistitsjeskoj partii i Sovetskogo Sojuza 1898 – 1991. knowbysight.info. Besøkt 31. mars 2018. 
«Russian S.F.S.R. Autonomous Republics». World Statesmen.org. Besøkt 31. mars 2018. 
«Administrative Divisions of the Russian Federation». World Statesmen.org. Besøkt 31. mars 2018.
Antonin Guigonnat

Antonin Guigonnat (født 2. juli 1991 i Ambilly) er en fransk skiskytter som konkurrerer internasjonalt.
Han deltok under vinter-OL 2018. Han fikk sin første pallplassering i verdenscupen da han ble nummer to på sprinten i Pokljuka 7. desember 2018, på plassen bak Johannes Thingnes Bø.
Guigonnat ble verdensmester i 2021 i Pokljuka da han gikk på Frankrikes lag i parstafett sammen med Julia Simon.


== Resultater ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antonin Guigonnat – Olympics.com 
(en) Antonin Guigonnat – Olympic.org 
(en) Antonin Guigonnat – Olympedia 
(fr) Antonin Guigonnat – Frankrikes olympiske komité 
(en) Antonin Guigonnat – IBU 
(en) Antonin Guigonnat – biathlon.com.ua
Peres (sønn av Makir)

For den bibelske personen med samme navn, se PeresPeres er i Bibelen sønnesønn til Manasse og sønn til Makir.


== Referanser ==
Émilien Jacquelin

Émilien Jacquelin (født 11. juli 1995 i Grenoble) er en fransk skiskytter med to VM-gull fra 2020.
Han deltok under vinter-OL 2018.I vinter-OL 2022 i Beijing gikk han på Frankrikes lag som tok sølv på blandet stafett.


== Meritter ==


=== Olympiske leker ===


=== Verdensmesterskap ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Emilien Jacquelin – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Emilien Jacquelin – Olympics.com 
(en) Emilien Jacquelin – Olympic.org 
(en) Emilien Jacquelin – Olympedia 
(fr) Emilien Jacquelin – Frankrikes olympiske komité 
(en) Emilien Jacquelin – IBU 
(en) Emilien Jacquelin – biathlon.com.ua 
(en) Emilien Jacquelin – TheSports.org
Anne Lihavainen

Anne Lihavainen er en finsk figurteaterkunstner som driver det turnerende dukketeaterkompaniet Ofelia.
I 2015 flyttet hun Ofelias virksomhet fra den gamle jernbanestasjonen i Borgå til Konstfabriken i samme by.I januar 2016 mottok hun Borgå stads kulturpris for 2015. Pristildelingen var blant annet begrunnet med Lihavainens produksjon i 2015 av stykket Sagan om Sibelius, i jubileumsåret for den finske komponisten Jean Sibelius.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Figurteaterkompani Ofelias hemsida. Besøkt 18. februar 2018.
Justine Braisaz-Bouchet

Justine Braisaz-Bouchet (født Braisaz; 4. juli 1996) er en fransk skiskytter som konkurrerer internasjonalt.
I Vinter-OL 2018 i Pyeongchang var hun med på Frankrikes lag som tok bronse på stafett Etter de olympiske vinterlekene i 2018 ble hun utnevnt til ridder av Den nasjonale fortjenstorden.


== OL-resultater ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Justine Braisaz-Bouchet – Olympics.com 
(en) Justine Braisaz-Bouchet – Olympic.org 
(en) Justine Braisaz-Bouchet – Olympedia 
(fr) Justine Braisaz-Bouchet – Frankrikes olympiske komité 
(en) Justine Braisaz-Bouchet – FIS (langrenn) 
(en) Justine Braisaz-Bouchet – IBU 
(en) Justine Braisaz-Bouchet – biathlon.com.ua
William Alexander Forbes

William Alexander Forbes (født 25. juni 1855, død 14. januar 1883) var en engelsk zoolog. Han var sønn av James Staats Forbes (1823 – 1904).
Forbes studerte naturvitenskapelige fag på St John's College i Cambridge. I 1879 ble han utnevnt til prosector til Zoological Society of London etter at vennen Alfred Henry Garrod døde. Forbes foreleste om sammenlignende anatomi ved Charing Cross Hospital Medical School. Han publiserte flere viktige forskningsartkler om muskelstrukturen og stemmeorganet hos fugler.
I 1880 besøkte Forbes skogene i Pernambuco, Brasil og publiserte en reiseskildring fra turen sin i Ibis i 1881. I 1882 reiste han til Vest-Afrika for å studere den lokale floraen ved munningen av Niger-deltaet. Han ble syk kort tid etter og døde i Shonga.


== Referanser ==
Nicoline Weywadt

Nicoline Marie Elise Weywadt (født 5. februar 1848, død 20. februar 1921) var en islandsk fotograf. 
Hun var datter av faktor (butikksbestyrer) i Djúpivogur i det østlige Island, Niels Peter Emil Weywadt (1814–1883). Begge hennes foreldre var danske og Nicoline dro til København for å studere fotografi. Etter hjemkomsten i 1872 åpnet hun et fotostudio i hjembyen som hun senere flyttet til Teigarhorn. Nicolines fotostudio var det første som ble grunnlagt i det østlige Island, og hun var selv den første utdannede, kvinnelige fotograf i landet.Nicoline arbeidet med fotografi i 30 år, flere av hennes bilder kan ses hos Ljósmyndasafn Íslands.


== Referanser ==
Liste over Brandenburgs ministerpresidenter

Brandenburgs ministerpresident er leder for delstatens regjering.
      [Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD)
      Sozialistische Einheitspartei Deutschlands (SED)


== Kilder ==
«German states after 1945». Rulers.org. Besøkt 9. juni 2022. 
«Chronik der Landesregierungen». Landesportal Brandenburg. Besøkt 9. juni 2022.
Nikolas Sigurdsson Paus

Nikolas Sigurdsson Paus var lagmann i Oslo i 1340-årene, i tiden rett før svartedauden. Han nevnes i skriftlige kilder mellom 1329 og 1347, alltid i Oslo, og ble vanligvis kalt ved sitt cognomen (tilnavn) Paus. Han nevnes som lagmann i Oslo i den kongelige kommisjonsdommen av 1. desember 1347 om havtorssønnenes lensrett til Borgarsyssel (som Niculas paus logmadr j Aslo), men satt øyensynlig ikke særlig lenge i embedet. Nikolas nevnes ikke etter at svartedauden nådde Oslo, og mest sannsynlig døde han som følge av dette; Oslo ble hardere rammet av svartedauden enn noe annet sted i Norge og størstedelen av befolkningen døde av pesten.
Bygården Pausen i Oslo er nevnt i skriftlige kilder fra 1324 til 1482 og må ha ligget ved Pausekroken, en vik som kan påvises lengst nord i den daværende byen; ifølge Edvard Bull i Oslos historie var gården antagelig navngitt etter Nikolas Paus. Også P.A. Munch mener gården har navn etter Nikolas Paus' familie, på samme måte som Kyrningen er navngitt etter en person med navnet Kyrning.To skjoldtegninger basert på lagmannens segl er gjengitt i Lexicon over Adelige Familier i Danmark, Norge og Hertugdømmerne (1782–1813). Der er det et skjold med et oksehode og et skjold med et griffhode.Flere innførsler i Biskop Eysteins jordebok viser at både Nikolas Paus og andre personer med tilnavnet Paus (til dels også skrevet Paue eller Pafue) eide jordegods i Nes på Romerike.P.A. Munch antar i Det norske Folks Historie, basert på navnet, at Nikolas Paus og hans slekt var av nedertysk opprinnelse; Munch skriver:

der findes saaledes tydske Ætter, der temmelig tidligt kom i Anseelse i Norge og beklædte vigtige Embeder, som Familien Paus, der blomstrede i Oslo, hvor den havde sin egen Gaard, og hvis Medlem Nikolas Paus endog var Lagmand i Oslo ved 1347 [...] at Familien Paus er af Tydsk Herkomst, siges ikke udtrykkeligt nogensteds, men det ligger allerede noksom i Navnet; dette er nemlig den nedertydske Form «paus, pawes», istedetfor Pabst, Pfaff, ɔ: Pave, Prælat; formodentlig var Stamfaderen en Geistlig eller havde faaet dette Øgenavn. Nikolas Paus, der siden blev Lagmand i Oslo, nævnes allerede 1329, see Dipl. N. I. 203; som Lagmand forekommer han i et Brev af 12te Jan. 1347, smsteds. No. 303. Ættens Gaard i Oslo, kaldet Pausen, nævnes hyppigt i flere Breve, f. Ex. af 1359, Dipl. N. II. 352, og af 1482, Dipl. N. I. 934.


== Referanser ==
Luftskipshangaren i Ny-Ålesund

Luftskipshangaren i Ny-Ålesund ble bygget i 1925-1926 for å huse luftskipet «Norge»  under oppholdet (7. - 11. mai 1926) i Ny-Ålesund.
Hangaren er lite påaktet i norsk polarhistorie, muligens på grunn av at Amundsen så på den som en «bagatell» i sitt store prosjekt, flyvningen over Nordpolen. Den er heller ikke blitt fremhevet i Amundsens bøker om nordpolsferden, langt mindre nevnt at det var Europas største trekonstruksjon.
Byggearbeidet startet 25. oktober 1925 da materialer og 26 bygningsarbeiderne ankom Ny-Ålesund og bygget stod klar da luftskipet ankom 7. mai 1926. Det var datidens største trekonstruksjon i Europa, 110 m langt, 34 m bredt og 40 m høyt. Hangaren ble kledd med seilduk. Det doble reisverket omfattet 600 m³ tømmer fra Trøndelag, 10 × 12 og 8 × 8 tommer og kledd med 10 000 m² sort seilduk. Ti tonn med spesialtilpassede spiker og bolter måtte til for å feste reisverket.
Det var Norsk Luftseiladsforening som hadde påtatt det økonomiske ansvar for byggingen og engasjert, etter råd fra Oslo Tømmermesterforening, tømmermester Ferdinand Reinhardt Arild. Tømrermester Arild høstet liten anerkjennelse fra polarhelten. De møttes ved en anledning før luftskipet startet. Amundsen klaget over boforholdene, og Arild fremhevet at det var gjort i samsvar med Luftseilasforeningen, at han var engasjert og fikk sin gasje fra denne og førte all korresponsanse med Luftseilasforeningen. Amundsen svarte «snakk ikke med meg om denne luftseilasforening», hvorpå han sendte Arild et blikk og snudde helt om.
Hangaren ble revet rundt 1927 og tømmeret skåret opp til dimensjoner det var behov for. Grunnmuren står og bevaeres som et fortidsminne, i likhet med fortøyningsmasten.
Det finnes en modell av luftskipshangaren i Luftskipsmuseet på Spitsbergen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ferdinand Reinhardt Arild «Tømmermann på Svalbard». Norsk luftartsmuseum (1969)