jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Min skattekiste

Min skattekiste er et musikkalbum med Lise Olden og Voksne Herrers Orkester. Albumet ble utgitt i 2013.


== Sporliste ==
«Falling» (Angelo Badalamenti)
«Six Ribbons» (Millo/English)
«Sun That Lies Beneath the Sea» (Vladimir Cosma)
«Eternally» (Bjørnov/Adrian)
«Walking in the Air» (Howard Blake)
«Mommy's Home» (Popa/Bourgeois)
«Greensleeves» (Trad.)
«Wutherings Heights» (Bernard Herrmann)
«Du er den ende» (Österdahl/Setterlind)
«Pie Jesu» (Andrew Lloyd Webber)
«Arms of an Angel» (Sarah McLachlan)
«The Prayer» (Foster/Renis/Sager)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Lise Olden - sang, kor
Thomas T. Dahl - gitarer
Yngve Moe - bass
Harald Dahlstrøm - tangenter
Steinar Krokstad - trommer, perkusjon
Merethe Trøan - kor
Elisabeth Moberg - kor
Audun Eggen - kor
Are Hembre - kor


=== Øvrige medvirkende ===
Thomas Henriksen - tekniker, miksing
Morten Granhaug - fotograf
Tobby Johansen - coverdesign


== Eksterne lenker ==
Min skattekiste
Mathea Pedersen Kilane

Mathea Pedersen Kilane (født 19. september 2004) er en norsk barneskuespiller. I 2016 fikk hun rollen som Sunniva i forestillingen Kaptein Sabeltann og den forheksede øya som ble spilt i Kristiansand Dyrepark den sommeren.Kilane er oppvokst og bosatt på Flekkerøy i Kristiansand.  
Hun har hatt roller i flere musikaler på Kilden Teater, deriblant Evita, Les Miserables, Putti Plutti Pott og Julenissens skjegg og ...like til Betlehem . Hun har også spilt i The Sound of Music.


== Referanser ==
Jože Zidar

Jože Zidar (født 7. september 1927 i Koroška Bela, død 25. desember 2012) var en slovensk skihopper som konkurrerte for Jugoslavia på 1950-tallet. Han ble nummer 22 i OL i Cortina d'Ampezzo i 1956 og nummer 58 av 61 deltakere i VM i Lahtis i 1958. Zidar deltok i den første tysk-østerrikske hoppuka i 1953, og i 1957/58, da han ble nummer 37 sammenlagt. I den sveitsiske hoppuka 1957 fikk han 10. plass sammenlagt. Hans beste internasjonale plassering kan ha vært 9.-plassen sammenlagt i skiflygingsuka i Planica i 1957.Etter den aktive karrieren var Zidar i 24 år starter i hoppanlegget i Planica, og han var også rennleder. I mange år organiserte og ledet han det årlige utforrennet i Javorniški Rovt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jože Zidar – Olympedia 
(en) Jože Zidar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jože Zidar – FIS (skihopping) 
(en) Jože Zidar – TheSports.org
Paul Fjell Gundersen

Paul Fjell Gundersen (født 3. mai 2002) er en norsk skuespiller. Fra 2016 fikk han rollen som Pinky i forestillingen Kaptein Sabeltann og den forheksede øya. 
Fjell Gundersen har medvirket i teaterstykker som: «Evita», «Les Miserables», «Carmen», «Putti Plutti Pott» og «...like til Betlehem» på Kilden. Paul har også spilt i «Reisen til Julestjernen».


== Referanser ==
Hapoel Be’er Sheva FC

Hapoel Be'er Sheva (hebraisk: מועדון הכדורגל הפועל באר שבע‎‎, Moadon HaKaduregel Hapoel Be'er Sheva) er en israelsk fotballklubb som ble opprettet i 1949 og er en del av Hapoel Be'er Sheva sportsklubb. Klubben holder til i byen Beersheba i Negevørkenen


== Meritter ==
Seriemester (3): 1974/75, 1975/76, 2015/16
Nasjonal Cup (2): 1996/97, 2021/22
Toto Cup(2): 1988/89, 1995/96


== Eksterne lenker ==
(he) Offisielt nettsted 
(en) Hapoel Be'er Sheva F.C. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Presentasjon hos Israels fotballforbund
EM i friidrett 1946 – Diskoskast kvinner

Diskoskast damer ble arrangert ved EM i friidrett 1946 på Bislett Stadion i Oslo, Norge med både kvalifisering og finale den 23. august 1946.


== Medaljevinnere ==


== Mesterskapsrekord ==
Rekorden før mesterskapet var:

Mesterskapsrekorden ble tangert under øvelsen: 


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===


=== Finale ===


== Deltakelse ==


== Referanser ==
EM i friidrett 1946 – Diskoskast menn

Diskoskast menn ble arrangert ved EM i friidrett 1946 på Bislett Stadion i Oslo, Norge med både kvalifisering og finale den 24. august 1946.


== Medaljevinnere ==


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===


=== Finale ===


== Deltakelse ==


== Referanser ==
Elfenbenstårn

Elfenbenstårn (fransk:  tour d'ivoire) er en metafor for intellektuell eller mental avsondrethet som den lærde eller dikteren flykter til for å unngå oppmerksomhet fra den ulærde masse, eller for den misantropiske romantikers selvvalgte ensomhet. 
Det var Charles Augustin Sainte-Beuve som skapte metaforen for å beskrive Alfred de Vignys liv på hans eldre dager. Senere brukte Henry James det som tittel på romanen The Ivory Tower. James rakk ikke å ferdigstille denne romanen.I begynnelsen var begrepet en poetisk betegnelse. Etter hvert har begrepet blitt brukt i mer nedsettende betydning, som uttrykk for at noen inntar en klanderverdig avstand til og uvitenhet om hverdagslivet og gjennomsnittlige mennesker. Ikke minst brukes begrepet ofte om forskning som er så overspesialisert og esoterisk at den synes ubrukelig og overflødig fra en lekmanns synspunkt, om akademisk elitisme, eller om direkte nedlatende snobberi.


== Andre betydninger ==
Ordet forekommer med en annen betydning i Bibelen, Høysangen 7,4.


== Referanser ==
Théâtre de l’Odéon

Le Théâtre de l'Odéon, også kalt  Odéon–Théâtre de l'Europe, er et teater i nyklassisistisk stil som ligger ved rue Corneille i 6. arrondissement i Paris, innviet i 1819. Bygningen er i italiensk stil, noe som innebærer at scenen er kubistisk og salongen utformet som en halvsirkel.
Den første bygningen på stedet ble oppført for Comédie-Française etter tegninger av Antoine-François Peyre og Charles de Wailly, og ble innviet i 1782. Den ble fra 1789 kalt Théâtre de la Nation og fra 1794 Théâtre de l'Égalité. Bygningen brant i 1799.Den ble restaurert av Jean-François-Thérèse Chalgrin og gjenåpnet under privat ledelse som Théâtre de l'Impératice i 1808. Den brant på nytt i 1818, ble restaurert av Pierre Thomas Baraguay og Prévost, åpnet på nytt i 1819 under nåværende navn.Odeonteateret fikk som Paris' fremste privatteater tilnavnet second Théâtre français og ble organisert fra 1841 med statlig støtte. Blant dens mange teatersjefer kan særlig nevnes Bocage, André Antoine og Firmin Gémier.Siden september 1971 regnes Odéon som ett av Frankrikes seks nasjonalteatre.


== Referanser ==
Théâtre du Châtelet

Théâtre du Châtelet er et teater og operahus som ligger i gaten rue Edouard Colonne ved place du Châtelet i 1. arrondissement i Paris. Det ble innviet i 1862.
Teateret benyttes nå (2016) for det meste for opera og klassiske konserter.


== Litteratur ==
John Allison: Great Opera Houses of the World. Beilage zu Opera. 2003.
Pierre Bergé, René Sirvin: Théâtre du Châtelet. Un festival permanent (1999–2006). Photographien von Marie-Noëlle Robert. Édition Cercle d'Art, Paris 2006, ISBN 2-7022-0767-7.
Gesa zur Nieden: Vom Grand Spectacle zur Great Season. Das Pariser Théâtre du Châtelet als Raum musikalischer Produktion und Rezeption (1862–1914). Böhlau, Wien o.a. 2010, ISBN 978-3-486-59238-2 (Die Gesellschaft der Oper 6).
Jindřich Mayer

Jindřich «Jindro» Mayer (født 4. februar 1964 i Liberec, død 30. desember 2004 i Calgary) var en tsjekkisk skihopper og senere skihopptrener. Han konkurrerte internasjonalt for Tsjekkoslovakia i årene 1979-1988.Mayer ble nummer 36 i junior-VM i Murau i 1982. Hans eneste internasjonale mesterskap for senior var VM i skiflyging i Harrachov i 1983, der han kom på 34.-plass av 39 deltakere. Noen dager tidligere, 13. mars 1983, fikk han sin beste plassering i verdenscupen, med 21.-plass i Oslo. På denne tida fikk imidlertid bare de 15 beste verdenscuppoeng.
Fra 1994 til 1999 var Jindřich Mayer trener for det canadiske hopplandslaget, før han startet et talentlag for barn i Calgary. På talentlaget trente han blant andre MacKenzie Boyd-Clowes, og Barrett Martineau, som senere byttet idrett og ble skeletonkjører.
Jindřich Mayer omkom i en bilulykke like utenfor Calgary 30. desember 2004, en ulykke som også krevde livet til hans 8 år gamle datter Annabelle.


== Referanser ==
EM i friidrett 1946 – Sleggekast menn

Sleggekast menn ble arrangert ved EM i friidrett 1946 på Bislett Stadion i Oslo, Norge med både kvalifisering og finale den 22. august 1946.


== Medaljevinnere ==


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===


=== Finale ===


== Deltakelse ==


== Referanser ==
Rue Édouard-Colonne

Rue Édouard-Colonne er en gate i quartier Saint-Germain-l'Auxerrois i 1. arrondissement i Paris.
Den har sitt nåværende navn fra komponisten Édouard Colonne (1838-1910), som startet de celebre Concerts Colonne; gaten ligger tett ved Théâtre du Châtelet der komponisten holdt sitt orkester.


== Referanser ==
Comédie-Italienne

Comédie-Italienne er et teater som oppførte italiensk teater og opera i Paris i flere forskjellige tidsrom og i forskjellige bygninger opp gjennom historien. Det har vært aktivt fra en gang på 1600-tallet til 1697, 1716-62, 1789-92, 1801-78, og siden 1980.  
Fra 1600-tallet ble italiensk drama og opera oppført av artister fra Italia i Paris under kongelig privilegium. Opprinnelig fremførte de også på sitt eget språk. De var aktive først og fremst på Théâtre du Petit-Bourbon og på Hôtel de Bourgogne. De ble forvist fra Paris i 1697.
De fikk komme tilbake i 1716 og teateret var så aktivt til 1762. Teateret var det sted der italienske artister opptrådte på under gjestespill i Paris. Mellom 1762 og 1780 var det en del av Opéra-Comique-teateret. 1789-92 fantes Théâtre de Monsieur for oppføringer av opera buffa. 
I 1801 ble det atter grunnlagt et selvstendig italiensk operateater i Paris, og 1801-08 ble italiensk opera oppført på Salle Favart, 1808-18 på Théâtre de l'Impératrice (Théâtre de l'Odéon), 1818-27 khent som Théâtre royal italien under kongelig beskyttelse, og 1827-78 som det selvstendige Théâtre-Italien. I 1980 ble en ny Comédie-Italienne grunnlagt i Paris. 


== Litteratur ==
Antoine d'Origny: Annales du Théâtre italien. Paris, Veuve Duchesne, 1788, 3 vol. Réimpression Genève, Slatkine, 1970.
Castil-Blaze: L'Opéra italien de 1645 à 1855. Paris, Castil-Blaze, 1856.
Émile Campardon: Les Comédiens du roi de la troupe italienne. Paris, Berger-Levrault, 1880, 2 vol.
Albert Soubiès: Le Théâtre italien de 1801 à 1913. Paris, Fischbacher, 1913.
Micheline Boudet: La Comédie Italienne, Marivaux et Silvia. Paris, Albin Michel, 2001.
Alessandro di Profio: L'Opéra italien au théâtre de Monsieur, 1789–1792. Paris, Éditions du CNRS, 2003.
Théâtre Feydeau

Théâtre Feydeau er et tidligere teater i Paris som ble etablert i 1791. Det oppførte hovedsakelig italienske og franske operaer og komedier. Det var også et sted for operaparodi og mot slutten av 1700-tallet for såkalte revolusjons- og redningsoperaer.


== Historie ==
Truppen ble grunnlagt den 26. januar 1789 under ledelse av Leonardo-Alexis Autier. Til å begynne med spilte truppen i Palais des Tuileries, men måtte forlate det i oktober på grunn av  revolusjonsuroligheter og flyttet da til Versaillespalasset. I 1790, før det kunne etablere seg i en egen bygning, opptrådte truppen i messehallene i Saint-Germain.
Den 6. januar 1791 ble teateret i Rue Feydeau åpnet. Til å begynne med het det Théâtre de Monsieur, men etter at kong Louis XVI og hans familie ble fengslet endret det navn til Théâtre Français et Italien de la Rue Feydeau, og senere til Théâtre Français de la Rue Feydeau. Gaten er oppkalt etter Claude Henri Feydeau de Marville, som var generalløytnant for politiet i Paris fra 1740 til 1747.
Yeateret ble forsamlingssted for reaksjonen mor revolusjonen. Som mange andre teatre på denne tid ble det stengt flere ganger. Etter at det ble gjenåpnet den 2. april 1792 ble det tilet av de best likte teatre i Paris. Luigi Cherubinis opera Médée ble uroppført her i  1797. Fra 1798 opptrådte her den berømte skuespiller Talma.
I 1829 ble den da forsømte og usikre bygningen stengt og revet.


== Litteratur ==
Philippe Chauveau: Les Théâtres parisiens disparus (1402-1986), éd. de l'Amandier, Paris, 1999 ISBN 2-907649-30-2
Jan Erik Christiansen

Jan Erik Christiansen (født 25. september 1968 i Halden) er en norsk styrkeløfter, som konkurrerer for Halden SI.
Christiansen debuterte i styrkeløft allerede som 13-åring i 1982. Han markerte seg raskt, og vant til sammen syv NM-titler som ungdom og junior. I tillegg ble han i 1991 europamester for juniorer, og han har også vunnet flere nordiske mesterskap for juniorer.
På seniornivå har Christiansen vunnet 10 NM-titler, noe som per 2016 er femte mest gjennom alle tider i herreklassen. I 1986 ble han også nordisk mester. Han har dessuten en lang rekke NM-titler fra NM i benkpress.


== Nasjonale resultater og meritter i styrkeløft ==


=== NM i styrkeløft ===


=== Ungdoms- og junior-NM i styrkeløft ===


== Internasjonale resultater og meritter i styrkeløft ==


=== Nordisk mesterskap i styrkeløft ===


=== EM i styrkeløft ===


=== VM i styrkeløft ===


=== Junior-Nordisk i styrkeløft ===


=== Junior-EM i styrkeløft ===


=== Junior-VM i styrkeløft ===


== Resultater og meritter i benkpress ==


=== NM i benkpress ===


== Rekorder i styrkeløft ==


== Referanser ==
Heimafrå

Heimafrå er et musikkalbum med Ingebjørg Bratland og Odd Nordstoga. Albumet ble utgitt i 2013.


== Sporliste ==
«Kom heller til meg her på fjellet» (Fritt etter Hagny Huso)
«Olav Olav» (Regle frå Setesdal/Odd Nordstoga)
«Svein Svane» (Trad. etter Åshild Wetterhus)
«Farvel, farvel» (Trad. etter Marit Tveiten)
«Å guten gjekk på golvet» (Fritt etter Aslak Høgetveit)
«Bonden og slusken» (Trad. etter Brita Bratland)
«Liten Kirsten som stalldreng» (Trad. etter Brita Bratland)
«Annes bånsull» (Trad. etter Hillborg Romtveit/Jørgen Tellnes)
«Lilja uti dalen» (Trad. etter Ingebjørg Bakken)
«Å bån og veslegut» (Hans Matthison-Hansen etter Ellen Nordstoga/Jørgen Tellnes)
«Ro fjorden» (Trad. etter Talleiv Røysland)
Flyktninghjelp-utgavebonus: «Landet imot nord» – Across the Borderline (Ry Cooder/Odd Nordstoga)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Ingebjørg Bratland - sang, gitar, arrangement
Odd Nordstoga - sang, gitar, banjo, munnspill, perkusjon, trekkspill, låtskriver, arrangement
Gjermund Silset - kontrabass, gitar


=== Øvrige medvirkende ===
Bjørn Nessjø - produsent, tekniker
Rune Nordal - tekniker
Björn Engelmann - mastering
Hans Frederik Asbjørnsen - fotograf
Martin Kvamme - coverdesign


== Eksterne lenker ==
(en) Heimafrå på Discogs 
(en) Heimafrå på MusicBrainz 
(en) Heimafrå på Spotify 
Heimafrå
Toxotomimus

Toxotomimus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Enicodini er middelsstore, mer eller mindre brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum uten pigger på sidene. På beina er lårene noe fortykkede. Noen av slektene (blant andre Enicodes) utmerker seg ved at dekkvingene er trukket ut til sprikende spisser bak.


== Utbredelse ==
Slekten er hjemmehørende på Ny-Caledonia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Enicodini J. Thomson, 1860
Slekten Toxotomimus Heller, 1917
Toxotomimus baladicus (Montrouzier, 1861)
Toxotomimus fasciolatus (Fauvel, 1906)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 12. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Toxotomimus i Encyclopedia of Life 
(en) Toxotomimus i Global Biodiversity Information Facility 
Toxotomimus – detaljert informasjon på Wikispecies
Pseudogisostola

Pseudogisostola er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En middelsstor, lang og tynn, brun trebukk. Antennene er tynne og noe lengre enn kroppen, hvert ledd er lyst innerst og svart i spissen slik at antennen får lyse og mørke ringer. Kroppen er jevnbred. Pronotum er tønneformet uten pigger på sidene, litt lengre enn bredt. Dekkvingene er lange og smale, parallellsidige.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det østlige Brasil og Bolivia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Forsteriini Tippmann, 1960
Slekten Pseudogisostola  Fontes & Martins, 1977
Pseudogisostola reichardti Fontes & Martins, 1977


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilder av arten Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Pseudogisostola i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudogisostola i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudogisostola – detaljert informasjon på Wikispecies
Gyaritodes

Gyaritodes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Ganske små, mørkbrune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, med lange hår. Pronotum er tønneformet og litt lengre enn bredt. Dekkvingene er parallellsidige og forholdsvis korte.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Laos, Vest-Malaysia, Java og Borneo).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Gyaritini Breuning, 1956
Slekten Gyaritodes Breuning, 1947
Gyaritodes bispinosus Breuning, 1960 - nå overført til slekten Pseudoloessa
Gyaritodes inspinosus Breuning, 1947
Gyaritodes javanicus Breuning, 1963 - nå overført til slekten Pseudoloessa
Gyaritodes laosensis Breuning, 1963 - nå overført til slekten Pseudoloessa


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 9. juni 2016 hos Wayback Machine.
Longicorn ID - Gyaritini. Med bilder og generalisert beskrivelse av gruppen


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 20. august 2016 hos Wayback Machine.
(en) Gyaritodes i Encyclopedia of Life 
(en) Gyaritodes i Global Biodiversity Information Facility
Themistonoe

Themistonoe er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En middelsstor, gul og svart trebukk. Arten etterligner sannsynligvis en giftig art av rødvinger (Lycidae) eller lysbiller (Lampyridae). Antennene er vel halvparten så lange som kroppen, svarte. Det tredje leddet er kraftig, kølleformet, leddene utenfor er tynne og børsteaktige. Hodet er gult med to trekantede, svarte flekker i bakhodet. Pronotum har rundede sider og er gulaktig med  to svarte striper. Dekkvingene er noe timeglass-formede, smalest i midten og betydelig utvidete bak. De har en skarp, rett, opphøyd lengderibbe og er mørke med et bredt, lyst tverrbånd.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Hemilophini J. Thomson, 1868
Slekten Themistonoe Thomson, 1864
Themistonoe cacica Thomson, 1864


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilder av arten Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Themistonoe i Global Biodiversity Information Facility 
Themistonoe – detaljert informasjon på Wikispecies
Grynex

Grynex er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Homonoeini er middelsstore, stort sett lyst brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i India.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Homonoeini J. Thomson, 1864
Slekten Grynex Pascoe, 1888
Grynex lineatus Pascoe, 1888
Grynex martini (Allard, 1894)
Grynex spinosus Breuning, 1939


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 13. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Grynex i Encyclopedia of Life 
(en) Grynex i Global Biodiversity Information Facility 
Grynex – detaljert informasjon på Wikispecies
Anagelasta

Anagelasta er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, kraftige, brunspraglete trebukker. Kroppsformen er kort og plump, beina nokså korte og kraftige. Antennene hos hannene er noe lengre enn kroppen.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (India, Nepal, Laos, sørlige Kina).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Mesosini Thomson, 1860
Slekten Anagelasta Pic, 1925
Underslekten Anagelasta (i snever forstand)
Anagelasta apicalis Pic, 1925
Anagelasta grisea Breuning, 1936
Anagelasta lineifrons Gressitt, 1951
Anagelasta rondoni Breuning, 1965
Underslekten Mesagelasta Breuning, 1939
Anagelasta nigromaculata Breuning, 1938
Anagelasta transversevittata Breuning, 1964
Anagelasta trimaculata Breuning, 1938


== Kilder ==
Liste over artene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 20. august 2016 hos Wayback Machine.
(en) Anagelasta i Encyclopedia of Life 
(en) Anagelasta i Global Biodiversity Information Facility 
Anagelasta – detaljert informasjon på Wikispecies