jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gresk-arisk

Gresk-arisk eller gresk-armensk-arisk er en hypotetisk utvikling innen den indoeuropeiske språkfamilien, som er stamspråket til gresk, armensk og indoiranske språk. Gresk-arisk delte seg så til urgresk og urindoiransk i midten av det tredje årtusen f.Kr. Urarmensk ville ha vært en separat utvikling som lå mellom urgresk og urindoiransk, som samstemmer med at armensk deler bare enkelte trekk med gresk, mens andre bare med iransk, i tillegg til at gresk er et kentumspråk, mens indoiransk er et satemspråk, og armensk ligger mellom disse to.
Gresk-iransk har relativt bred støtte blant de som mener at det indoeuropeiske urheimatet ligger i det armenske høylandet. Tidlige bevis på dette kom frem i Wolfram Eulers Indoiranisch-griechische Gemeinsamkeiten der Nominalbildung und deren indogermanische Grundlagen fra 1979, som sammenlignet fellestrekk mellom gresk og sanskrit.Armensk inkluderes i denne språkgruppen, for å inkludere teorien om gresk-armensk, og da som gresk-armensk-arisk, som så delte seg opp i urgresk og armensk-arisk.I forbindelse med Kurgan-hypotesen så er gresk-arisk også kjent som sen urindoeuropeisk, noe som tyder på at gresk-arisk var den seneste utviklede dialektgruppen fra urindoeuropeisk som var enhetlig og gjensidig forståelig i det indoeuropeiske urheimatet. Det skal ha eksistert tidlig i det tredje årtusen f.Kr. Innen 2500 år f.Kr hadde urgresk og urindoiransk blitt separate språk, og forflyttet seg vekk fra det tidligere urheimatet.Gresk-arisk blir også trukket inn i studier rundt komparativ mytologi.


== Referanser ==
Guo Dan (skøyteløper)

Guo Dan Maria (født 6. desember 1990) er en kinesisk skøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerer Kina.


== Personlige rekorder ==


== Sammenlagt i Verdenscupen ==
Oppdatert etter 2021/22-sesongen.

– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Guo Dan – Olympics.com 
(en) Guo Dan – Olympic.org 
(en) Guo Dan – Olympedia 
(en) Guo Dan – Speedskatingbase.eu 
(en) Guo Dan – SpeedSkatingNews.info 
(en) Guo Dan – SpeedSkatingStats.com 
(en) Guo Dan – Rollerstory.net 
(en) Guo Dan – TheSports.org 
(en) Guo Dan – TheSports.org 
(en) Guo Dan på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Guo Dan på ISU sine nettsider. (noen resultater)
(en) Guo Dan på SpeedskatingResults.com
(en) «PyeongChang 2018 : Speed Skating Athlete Profile – Guo Dan». pyeongchang2018.com. Arkivert fra originalen (.htm) 21. april 2018. Besøkt 30. mars 2018.
Julia Bell

Julia Bell, født 28. januar 1879 i Sherwood i Nottinghamshire, død 26. april 1979 i Westminster, var en banebrytende engelsk genetiker.


== Utdannelse ==
Hun var student ved Girton College i Cambridge og avla i 1901 en eksamen benevnt «Mathematical Tripos». Men på den tiden kunne kvinner ikke tildeles universitetsgrader hverken ved Cambridge-universitet eller ved Oxford-universitetet. Derfor var det ved Trinity College i Dublin som tildelte Julia Bell en mastergrad for en avhandling om sol-parallakse som hun hadde utarbeidet ved Cambridge Observatory.I 1908 ble hun ansatt ved University College London som forskningsassistent i statistikk. Hun hadde Karl Pearson (1857-1936) som mentor; han var en av grunnleggerne av det moderne statistikk-faget. I 1914 oppfordret han henne til å ta en medisinsk grad siden de hadde behov for denne kompetansen ved Galton Laboratory. Hun ble student ved London School of Medicine for Women (Royal Free Hospital). I 1922 avla hun medisinsk embetseksamen, og ble i 1938 opptatt som «Fellow of the Royal College of Physicians». I 1941 ble hun tildelt Weldon-medaljen ved Oxford University for sitt innsats innen fagfeltet biometri.


== Forskerkarriere ==
Som fast ansatt i «the Medical Research Council» ved Galton-laboratoriet ved University College London, ble Julia Bell banebrytende i sin forskning på hvordan mange sykdommer skyldes arvelig disposisjon. Hun forfattet de fleste kapitlene av en serie forskningsstudier med tittelen «The Treasury of Human Inheritance» som Galton-laboratoriet publiserte i perioden 1909-1956.I 1937 publiserte Julia Bell sammen med J.B.S. Haldane en artikkel der det for første gang ble etablert en sammenheng mellom genene for fargeblindhet og hemofili på X-kromosomet. Denne oppdagelsen var et viktig steg i kartleggingen av det menneskelige genom.
I 1943 publiserte hun sammen med James Purdon Martin studien «A Pedigree of Mental Defect Showing Sex-Linkage». Der beskrives en familie hvor elleve mannlige medlemmer i to generasjoner var født med utviklingshemninger. Deres mødre var ikke utviklingshemmede. Bell og Martin påviste at utviklingshemningen måtte være genetisk betinget, og deres studie ga denne spesielle formen for utviklingshemning betegnelsen «Martin-Bell Syndrome». Tilstanden er i dag kjent som Fragilt X-syndrom.
Bell har også gitt navn til fem ulike varianter av brachydactylia, en samlebetegnelse for ulike former for korte finger- eller tåledd. Også dette er arvelige tilstander.
Julia Bell var aktiv som forsker i mange år. Som 82-åring publiserte hun en artikkel om røde hunder og graviditet. Hun pensjonerte seg da hun var 86 år gammel, men fortsatte å følge med på utviklingen av genetikken inntil hun døde i en alder av 100 år.


== Referanser ==
James Purdon Martin

James Purdon Martin (født 11. juni 1893 i Ulster, død 1984 i London) var en britisk medisiner og genetiker.I 1941 publiserte han sammen med Julia Bell studien «A pedigree of mental defect showing sex-linkage». Studien beskrev en familie hvor elleve mannlige medlemmer i to generasjoner var sterkt utviklingshemmede. Ingen av mødrene var utviklingshemmet. [4] På bakgrunn av dette banebrytende forskningsarbeidet ble syndromet lenge benevnt «Martin-Bell Syndrome». Tilstanden er i dag kjent som Fragilt X-syndrom, og er den vanligste formen for arvelig utviklingshemning.


== Referanser ==
USS «Maddox» (DD-731)

USS «Maddox» (DD-731) var en amerikansk jager i Allen M. Sumner-klassen (en videreføring av Fletcher-klassen). Skipet var oppkalt etter kaptein William Maddox. Det ble bygd ved Bath Iron Works. Skipet vant berømthet ved sin rolle i den såkalte Tonkin-episoden, som ble foranledningen til opptrappingen av det amerikanske engasjement i Vietnamkrigen.


== Innsats ==
I sluttfasen av Annen verdenskrig kom USS «Maddox» til innsats i Stillehavskrigen. Den var eskortefartøy under US Navys angrepsoperasjoner med hangarskip i det vestlige Stillehavet, og støttet opp ved den amerikanske invasjon av den japanske øya Okinawa. Den 21. januar 1945 ble USS «Maddox» truffet og skadet ved et kamikazeangrep ved Formosa utført av et japansk fly.
Under Koreakrigen var den del av den 7. flåte som støttet FN-styrkenes innsats langs Koreahalvøyas vestkyst.
USS «Maddox» og jageren USS «Turner Joy» (DD-951) var de første skipene som var involvert i Tonkin-episoden. Etter de amerikanske styrkenes forståelse ble de den 2. august 1964 under Operation Desoto angrepet av tre nordvietnamesiske torpedobåter, hvorpå de utløste flystøtte.
I Vietnamkrigens videre forløp deltok USS «Maddox» blant annet også i operasjonene Sea Dragon og Market Time, og støttet militæraksjoner i kystområdene med beskytning fra sjøen.
I 1969 ble skipet tatt ut av aktiv tjeneste og overført til den amerikanske reserveflåten. Den 2. juli 1972 ble det avmønstret.
Den 6. juli 1972 ble det overført til Taiwan og tatt inn i Republikken Kinas marine under navnet «Bo Yang». Det ble avmønstret for godt og opphogd i 1984.


== Litteratur ==
Moise, Edwin E.: Tonkin Gulf and the Escalation of the Vietnam War. 1996; The University of North Carolina Press. ISBN 0-8078-2300-7.


== Eksterne lenker ==
(en) USS Maddox (DD-731) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

Chronology of Events 30/31 July Through August 1964 - National Security Archive at George Washington University
The Gulf of Tonkin Incident, 40 Years Later; Flawed Intelligence and the Decision for War in Vietnam – National Security Archive at George Washington University
navsource.org: USS Maddox
hazegray.org: USS Maddox
ussmaddox.org:  USS Maddox Association
Julian Lage

Julian Lage (født 25. desember 1987) er en amerikansk jazz-gitarist og komponist.


== Biografi ==
I tillegg til å lede sin egen gruppe, spiller Lage i Gary Burton's New Quartet og Eric Harland's Voyager. Han er også involvert i et duo-prosjektet med Chris Eldridge.
Lage har spilt med anerkjente kunstnere som Jim Hall, Mark O ' Connor, Ambrose Akinmusire, Dayna Stephens, Walter Smith III, Taylor Eigsti, Gary Burton, Eric Harland, Larry Grenadier, Fred Hersch, Béla Fleck, Antonio Sanchez, og Nels Cline.
Som ett vidunderbarn var Lage i 1997 gjenstand for dokumentaren Jules at Eight. I en alder av 13 år spilte han på Grammy Awards 2000. Han har vært ansatt ved Stanford Jazz Workshop på Stanford University siden han var 15 år og tok klassisk utdannelse i San Francisco Conservatory of Music, Lage har studert ved Sonoma State University, Ali Akbar College of Music, og har også utdannelse fra Berklee College of Music (2008).
Lage ga ut sitt debut album Sounding Point på EmArcy Records 24. mars 2009, som fikk gode anmeldelser. Den ble også nominert til Grammy Award for Beste Moderne Jazz Album i 2010. Det andre albumet med tittelen Gladwell ble utgitt den 26. April 2011, også denne fikk positive anmeldelser.
Lage flyttet fra Boston til New York i oktober 2010. Hans primære instrument er en Linda Manzer Blue Note Archtop, som han har eid siden han var 11 år gammel.


== Diskografi ==


=== Som leder ===
Sounding Point (EmArcy, 2009)
Gladwell (EmArcy, 2011)
World ' s Fair (2015)
Arclight (Mack Avenue, 2016)


=== Som co-leder ===
Free Flying (Palmetto, 2013) – med Fred Hersch
Avalon (Moderne Lore, 2014) – med Chris Eldridge
Room (Mack Avenue, 2014) – med Nels Cline


=== Som sidemann ===
David Grisman: Dawg Duos (1999)
Gary Burton: Generations (2004)
Gary Burton: Next Generations (2005)
Taylor Eigsti: Lucky to Be Me (2006)
Taylor Eigsti: Let It Come to You (2008)
Taylor Eigsti: Daylight at Midnight (2010)
Eric Harland: Voyager: Live by Night (2010)
Gary Burton: Common Ground (2011)
Nicole Henry: Embraceable (2011)
Sophie Milman: In the Moonlight (2011)
Anthony Wilson: Seasons: Live at the Metropolitan Museum of Art (2011)
Dayna Stephens: Today Is Tomorrow (2012)
Ariel Pocock: Touchstone (2013)
Gary Burton: Guided Tour (2013)
Dayna Stephens: Peace (2014)
Eric Harland: Vipassana (2014)
Nels Cline: Lovers (Blue Note, 2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Julian Lage – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Julian Lage på Internet Movie Database 
(en) Julian Lage på Apple Music 
(en) Julian Lage på Discogs 
(en) Julian Lage på MusicBrainz 
(en) Julian Lage på Spotify 
(en) Julian Lage på Songkick 
(en) Julian Lage på Last.fm 
(en) Julian Lage på AllMusic 
(en) Julian Lage på Twitter 
Julian Lage på Facebook 
(en) Julian Lage på Instagram 
Julian Lage på YouTube 
(en) På Marian McPartlands Piano Jazz
Mary Barr

Mary Barr (født 11. juli 1925, død 1. mars 2010) var den første kvinnelige flyger til å fly skogbrannflygning for U.S. Forest Service, samtidig som hun var ulykkesforebyggende rådgiver, mekaniker og flyinstruktør gjennom hele sitt yrkesliv.


== Karriere ==
Mens hun bodde i Lorain, Ohio og arbeidet i en fabrikk, lærte Barr seg å fly i 1946 som medlem av en Piper Cub klubb. Hun droppet ut av Oberlin College året før for å finne en jobb for å betale for sine flytimer. Etter endt opplæring fikk hun en jobb med opplæring av yrkesflyvere. Mot sluttenav Andre verdenskrig bestemte hun seg for å bidra til å bygge militærfly, noe som førte til at hun flyttet til New York og ble elev ved en skole for F lymekanikere. Dette involverte også at hun opptrådte sammen med medlemmer av Women Airforce Service Pilots og bistod med transport av krigsmateriell og fergeflyvning over USA. Mot slutten av krigen flyttet Barrs til Susanville, California i 1949 og tiltrådte en stilling for å administrere og utvide Susanville airport. I 1957 fikk hun stilling som FAA Pilot Sensor for Lassen County. I 1964 ble Barr en av de første fire kvinner som noen gang deltok i Reno Air Races. Hun kom på andreplass i Reno National Championship i Stock Plane Class med en Piper Cherokee.Nå begynte hennes karriere i US Forest Service. I 1974 ble hun den første kvinnelige piloten og ble fast ansatt etter å ha arbeidet for Forest Service som kontraktpilot i flere år. Hennes jobb innebar å fly over det nordlige California for å oppdage skogbrann. Senere på 1970-tallet flyttet Barr til San Francisco for å være Aviation Safety Officer for Forest Service, for så å bli en National Aviation Safety Officer i Washington D. C., og til slutt flyttet til
Sacramento i California i 1985 for å fungere som Regional sikkerhetsoffiser til hun fratrådte for godt. Hun ble i 2001 innlemmet i Luftfartens Internasjonale Pioneer's Hall of Fame for Kvinner. og hedret av Smithsonian National Air and Space Museum.


== Personlige liv ==
Barr møtte sin ektemann, og sjef på den tiden, David Barr, mens hun tok flytimer i 1946. De giftet seg året etter og fikk to barn, Molly og Virginia.


== Referanser ==
Trevor (kortfilm)

Trevor er en amerikansk kortfilm fra 1994, regissert av Peggy Rajski. Den ble produsert av Randy Stone og Peggy Rajski og skrevet av James Lecesne. Filmen er satt i 1981 og handler om 13 år gamle Trevor, en stor tilhenger av Diana Ross, som er forelsket i skolekameraten Pinky Faraday.
Trevor vant Oscar for beste kortfilm i 1995 sammen med Franz Kafka's It's a Wonderful Life.I 1998 grunnla filmregissør Peggy Rajski og filmskaperne Randy Stone og James Lecesne organisasjonen The Trevor Project, som skal hjelpe LHBT-ungdom som tenker på å ta sitt eget liv.


== Medvirkende ==
Brett Barsky som Trevor
Judy Kain som Trevors mor
John Lizzi som Trevors far
Jonah Rooney som Pinky Farraday
Stephen Tobolowsky som Father Jon
Cory M. Miller som Jack
Allen Dorane som Walter Stiltman
Lindsay Pomerantz som Cathy Quinn
Alicia Anderson som Mary Zapatelli
Courtney Dornstein som Francine Antoniello


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trevor på Internet Movie Database 

(fr) Trevor på Allociné 
(en) Trevor på Rotten Tomatoes
Orazio Gianutio

Orazio Gianutio della Mantia (ca. 1565 – ca. 1610) var en italiensk sjakkspiller og -forfatter.
I 1597 publiserte han Libro nel quale si tratta della maniera di giucar a scacchi, con alcuni sottilissimi partiti. I verket beskriver Gianutio tidens sjakkregler og diskuterer enkelte åpningers fordeler og ulemper.


== Litteratur ==
Jacob Henry Sarratt (red.): The works of Gianutio, and Gustavus Selenus on the game of chess., babel.hathitrust.org


== Referanser ==
Beuningen (Gelderland)

Beuningen er en kommune i provinsen Gelderland i det østlige Nederland. Kommunen hadde 25 674 innbyggere i 2017.I tillegg til administrasjonssenteret Beuningen består kommunen av tettstedene Ewijk, Weurt og Winssen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Beuningen, Gelderland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bronckhorst

Bronckhorst er en kommune i provinsen Gelderland i det østlige Nederland. Kommunen hadde 36 405 innbyggere i 2017.Kommunen Bronckhorst ble dannet den 1. januar 2005 ved en sammenslåing av fem mindre kommuner, her listet med de viktigste tettstedene:

Hengelo: Hengelo, Keyenborg og Veldhoek
Hummelo og Keppel (sørøst i den nye kommunen): Hummelo, Laag-Keppel, Hoog-Keppel, Voor-Drempt og Achter-Drempt
Steenderen: Steenderen, Bronkhorst, Baak, Toldijk og Olburgen (alle i nærheten av elva IJssel);
Vorden: Vorden, Kranenburg, Wichmond og Vierakker
Zelhem: Zelhem, Velswijk og Halle.Kommuneadministrasjonen ligger i Hengelo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Bronckhorst – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pål Grøndahl

Pål Grøndahl (født 13. august 1961 i Arendal) er en norsk psykolog og fagbokforfatter. 
Fra 2005 frem til mai 2020 var han forsker ved Kompetansesenter for sikkerhets-, fengsels- og rettspsykiatri ved Oslo universitetssykehus. Før det jobbet han fra 1996 på regional sikkerhetsavdeling ved Dikemark sykehus. I 1998 begynte han som spesialpsykolog hos politiet i Oslo frem til 2005. Før han begynte å studere psykologi, og i studietiden, jobbet han som hjelpepleier på Emma Hjorths Hjem fra 1980 til 1996. 
Han utdannet seg til psykolog på Universitetet i Oslo i perioden 1991–1996, og ble psykologspesialist i 2001. Han tok doktorgrad i 2010 med avhandlingen A comparative and empirical analysis of practices in Norwegian forensic psychiatry.


== Bibliografi ==
Ulf Stridbeck og Pål Grøndahl: Rettspsykiatriske beretninger. Om sakkyndighet og menneskeskjebner Gyldendal 2015. ISBN 9788205484597
Pål Grøndahl: Om drap Gyldendal 2019. ISBN 978-82-05-52174-2
Pål Grøndahl og Alv A. Dahl: Narsissisme Universitetsforlaget 2021 ISBN 978-82-15-04648-8


== Referanser ==
Jacob Henry Sarratt

Jacob Henry Sarratt (ca. 1772–1819) var den ledende britiske sjakkspilleren  rundt århundreskiftet 1700-1800.
Bare få av Sarratts partier er bevart, så det er vanskelig å vurdere spillestyrken hans. Betydningen hans beror først og fremst på innsatsen som lærer og sjakkbokforfatter. William Lewis regnes som hans beste elev.


== Virke ==
Sarratt gav ut flere klassiske sjakkverk av forfattere som Pedro Damiano, Ruy Lopez, Alessandro Salvio, Orazio Gianutio og Gustavus Selenus. Publikasjonene var overflatisk bearbeidet og fikk dårlig omtale av enkelte av tidens kritikere, men Sarratts innsats sørget for at de for lengst glemte sjakkbokforfatterne ble dratt fram i lyset igjen. Med sin forkjærlighet for de gamle mestrenes kombinasjonsspill forsøkte Sarratt å løse opp den stivnede posisjonelle skolen fra Philidors tid.
Sarratts hovedverk er den ambisiøse A Treatise on the Game of Chess (1808), sjakkhistoriens første systematiske lærebok. Med assistanse av eleven Lewis ble en grundig omarbeidet utgave utgitt posthumt i 1821, og flere utgaver kom ut fram til 1828. Åpningspillet vies mest oppmerksomhet, og av de undersøkte åpningene vakte Sarratts utførlige bemerkninger om Muzio-gambiten i kongegambit størst interesse.
Sarrat bidro med viktige bidrag til å standardisere sjakkreglene. Han kritiserte den gjengse praksis i London om at den spilleren som ble satt patt vant partiet. De britiske sjakkspillerne besluttet seg snart for å følge den internasjonalt anerkjente regelen om at patt betyr remis.


== Bibliografi ==
The works of Gianutio, and Gustavus Selenus on the game of chess.
The works of Damiano, Ruy-Lopez, and Salvio on the game of chess, London, T. Boosey, 1813
A Treatise on the Game of Chess. London 1808 (bind 1) og (bind 2)
A New Treatise on the Game of Chess. London 1828 (bind 1) og (Band 2) Nyutgivelse av 1821-utgaven


== Referanser ==


== Kilder ==
Jacob Henry Sarratt (1772-1819), i Sarah's Chess Journal


== Eksterne lenker ==
(en) Jacob Sarratt – chessgames.com 
(en) Jacob Sarratt – 365Chess.com
Blindheimsverdet

Blindheimsverdet er et sverd av bronse som ble funnet i 1963 på Blindheim i Ålesund i Møre og Romsdal. Sverdet er blant de mest spektakulære norske funnene fra bronsealderen.
Blindheimsverdet kom frem under grøfting på gården Blindheim utenfor Ålesund. Kort tid etter ble det også funnet to små økser samme sted. Det er mulig at de tre gjenstandene ble lagt der samtidig, rundt 1650 f.Kr., kanskje i forbindelse med en ofring.Sverdet består av grep og klinge, og er støpt i to deler. Grepet festet til klingen med to nagler. Det har også fire dekorative nagler. Klingen er smal, men utvider seg i overgangen til grepet.Sverdet er laget et sted i de sveitsiske Alpene rundt 1700 f.Kr., men endte altså opp på Sunnmøre, 180 mil lenger nord. Det er funnet et lignende sverd fra samme tid i Felsberg i Sveits.  Blindheimsverdet er et håndfast bevis på at folk i det som i dag er Norge hadde kontakt med resten av Europa.


== Referanser ==


== Kilder ==
Blindheimsverdet og europeiske kontaktar, artikkel hos Norgeshistorie.no
Ørjan Engedal (2005): Blindheimsverdet. Eit bidrag til det europiske sverdets historie., artikkel kan lastes ned gratis som PDF hos ResearchGate
Annik Magerholm Fet

Annik Magerholm Fet (født 28. august 1953 i Ålesund) er en norsk fysiker. Fra januar 2017 er hun viserektor ved NTNU i Ålesund. Hennes primære fag- og forskningsområder er innen global produksjon, miljø og bedrifters samfunnsansvar. 
Hun er professor i miljøledelse, systemteknikk og livsløpsanalyser ved Institutt for industriell økonomi og teknologiledelse (IØT) ved NTNU, og direktør og faglig leder for NTNUs tematiske satsningsområde for bærekraftig samfunnsutvikling: NTNU Bærekraft (2014–2023).Fet har sin utdanning fra NTNU og forløperen Universitetet i Trondheim, der hun tok hovedfag i kjernefysikk og ble cand.real. i 1978.
I 1997 ble hun tildelt graden dr.ing. for avhandlingen Systems engineering methods and environmental life cycle performance within ship industry.Etter at hun var blitt cand.real., tiltrådte hun som lektor ved Kolvikbakken ungdomsskole i Ålesund. Året etter ble hun ansatt som undervisningsinspektør ved Møre og Romsdal tekniske fagskole. Denne stillingen hadde hun fra 1979 til 1990. I perioden 1986–1988 hadde hun permisjon, og arbeidet som geofysiker ved Statoils letekontor, først i Stavanger, deretter i Kristiansund.
I perioden 1990–1997 var hun høyskolelektor, og 1997–1998 førsteamanuensis ved Ingeniørhøyskolen i Ålesund. Deretter var hun professor II ved NTNU, og fra 1999 er hun professor samme sted.
Hun arbeidet for forskningsinstitusjonen Møreforsking i 1992–1998. Der startet og ledet hun forskningsgruppen Avdeling for miljøteknologi. 
Hun har hatt forskningsopphold ved flere utenlandske institusjoner, blant annet Det tekniske universitetet i Delft (TU Delft (1995); Lisboa universitet, Instituto Superior Técnico (1997); University of California, Santa Barbara, Bren School of Environmental Science and Management (2004); Lloyd's Register, London (2004); University of Technology Sydney, Centre for Corporate Governance (2009)


== Priser ==
1997 – Nasjonal utmerkelse for fremming av miljøteknologi, Norske Sivilingeniørers forening
2003 – Sølvmedalje, «Silver medal for paper presented by a non-member of IMarEST», for artikkelen «Environmental reporting in marine transport», publisert i Journal of Marine Design and Operations, ISSN 1476-1556, nr. B1 2002, mars 2003.
2012 – Ålesund kommunes miljøpris.


== Medlemskap og verv ==
Annik Magerholm Fet er medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi (NTVA). 
I 2005 ble hun tatt opp som fellow (FIMarEST)  ved Institute of marine science and technology (IMarEST).I 2016 ble hun, som eneste nordmann, innvalgt i FNs ressurspanel.


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Annik Magerholm Fet i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Annik Magerholm Fet i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


== Referanser ==


== Kilder ==
Fet, Annik Magerholm (12. juni 2015). «Trondheim som miljølab». Adresseavisen. 
N.N. (17. desember 2012). «Tenker miljø fra «vugge til grav»». Sunnmørsposten: 6. 
Otterlei, Inger (5. november 2016). «BUNNSOLID». Sunnmørsposten: 28–30. 


== Eksterne lenker ==
Fets profilside med CV, NTNU