jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ana Bucik

Ana Bucik (født 21. juli 1993 i Nova Gorica) er en slovensk alpinist. Hun spesialiserer seg på slalåm, men kjører også storslalåm og alpin kombinasjon.
Hun debuterte i verdenscupen som 16-åring den 16. januar 2010, og har deltatt i VM i alpint tre ganger, i 2013, 2015 og 2017, hvor beste resultat er 7. plass i slalåm i 2017.
Hun tok sin første pallplassering i et verdenscuprenn da hun kom på 3. plass i alpin kombinasjon i Lenzerheide 27. januar 2018.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 11 i storslalåm.


=== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ana Bucik – Olympics.com 
(en) Ana Bucik – Olympic.org 
(en) Ana Bucik – Olympedia 
(en) Ana Bucik – FIS (alpint) 
(en) Ana Bucik – ski-db.com
Andrej Plenković

Andrej Plenković (født 8. april 1970 i Zagreb) er en kroatisk politiker. Han er leder av HDZ og fra 19. oktober 2016 sitt lands statsminister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Andrej Plenković – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Andrej Plenković på Twitter 
Andrej Plenković på Facebook 
Andrej Plenković på YouTube 
Andrej Plenković på Flickr 
(en) Andrej Plenković hos Europaparlamentet
Musikk fra filmen Rottenetter

Musikk fra filmen Rottenetter er et musikkalbum med Thomas DybdahlS filmmusikk til Rottenetter, utgitt i 2009.


== Sporliste ==
«Suite» (Thomas Dybdahl)
«Noia» (Thomas Dybdahl)
«Intro» (Thomas Dybdahl)
«Det er noe som ikke stemmer» (Thomas Dybdahl/Øyvind Jakobsen)
«Roys død» (Thomas Dybdahl)
«Etterforskningen» (Thomas Dybdahl)
«Paradis» (Thomas Dybdahl)
«Lydias dans» (Thomas Dybdahl)
«I Jonnys hode» (Thomas Dybdahl)
«Lydia drar» (Thomas Dybdahl)
«Roys død» (Thomas Dybdahl)
«Jævelen må blø» (Thomas Dybdahl)
«Inngang Sæther» (Thomas Dybdahl)
«Lydia og Jonny» (Thomas Dybdahl)
«Franks død» (Thomas Dybdahl)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Thomas Dybdahl - gitar, bass, piano, keyboard, vibrafon, e-bow, perkusjon, harpe, violin, mandolin, programmering, låtskriver, arrangement, mixing, tekniker, produsent
Øyvind Jakobsen - trommer, congas, perkusjon, piano, vibrafon, synth, programmering, tekniker
Frode Gjerstad - saksofon, klarinett
Nils Erga - fiolin, bratsj
Torodd Wigum - dirigent
Stavanger Symfoniorkester - strykeinstrumenter
TrondheimSolistene - strykeinstrumenter på Intro


=== Øvrige ===
Lars Horntveth - arrangement
Håvard Rosenberg - mixing på Franks død
Nathan James - mastering
Eminent Chinese of the Ch’ing Period

Eminent Chinese of the Ch'ing Period  (1644–1912)  (ECCP) er et biografisk oppslagsverk publisert i 1943 av United States Government Printing Office, redigert av Arthur W. Hummel sr., som da var leder av Orientalia Division i Library of Congress i Washington D.C.. Hummels viktigste samarbeidspartnere var Tu Lien-che (杜聯喆) og Fang Chao-ying (房兆楹).De to bindene på 1103 sider omfatter om lag 800 biografiske skisser over ledende skikkelser fra Qing-dynastiet (Ch'ing) (1636–1912) i Kina. Artiklene favner han-kinesere, mandsjuer, mongoler og andre personer av indreasiatisk opphav, og dessuten noen europeere. Hver artikkel tar med en kort liste med kilder og sekundærlitteratur. Det er tre registre: personnavn, boknavn og emner.Pamela Kyle Crossley, professor i kinesisk historie ved Dartmouth College, har utviklet fri software for å søke og lese artiklene online eller å laste ned tekstene for bruk frakoblet. Ettersom verket benytter Wade-Giles-systemet, som etterhvert er blitt fremmedartet for mange lesere, har denne programvaren også pinyinromanisering.


== Prosjektets historie ==
Hummel, som hadde utviklet sine språkkunnskaper som misjonær i Kina, var formann for komiteen for fremme av Chinese Studies under American Council of Learned Societies fra 1930 til 1934. Han samarbeidet med Mortimer Graves, eksekutivdirektør for rådet, om planleggingen av et biografisk oppslasgsverk for Qing, og fikk finansiell støtte fra Rockefeller Foundation. Planene ble satt ut i verket da Hummel begynte å arbeide ved Library of Congress i 1934.Den som trykket verket kunne ikke kinesisk. Tu laget en masterfil for hver kinesiske tegn i teksten. De ble så støpt i Hongkong, en for hver gang skrifttegnet opptrådte. Så ble de satt i individuelle trerammer og nummerert av Tu. Trykkeren satte dem inn for hånd i maskinen. ECCP er ikke desto mindre omtrent feilfri.Forordet av Hu Shih, en ledende høylært som hadde vært Kinas ambassadør til USA, roste Hummel og de mer en 50 lærde som hadde arbeidet i over ni år på prosjektet. Dette var folk fra USA, Europa og Taiwan. Blant dem var Knight Biggerstaff, Meribeth E. Cameron, Ch'i Ssu-ho, John K. Fairbank, L. Carrington Goodrich, Hu Shih, George Kennedy, Li Man-kuei, Hiromu Momose, Nancy Lee Swann, Teng Ssu-yu, som forberedet materiatet om Taipingopprøret, Earl Swisher, C. Martin Wilbur, Hellmut Wilhelm og J.C. Yang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Qing Research Portal Online version of ECCP with partial inclusion of articles.
Mika Heikurainen

Mika Pekka Petteri Heikurainen (født 11. juni 1990) er en finsk innebandyspiller som spiller for Harstad Innebandyklubb. Heikurainen har spilt for flere klubber i både Finnmark og Troms.


== Referanser ==
Kristian Lous

Kristian Lous (født 9. august 1875 i Oslo, død 24. september 1941) var en norsk astronom. Han var sønn av regjeringsadvokat Karl Lous (1847–1928) og Karoline Mathilde Zetlitz (1844–1926). Han var bror av advokat Georg Lous, barnebarn av advokat Johan Christian Vogelsang Lous og oldebarn til kommandør Carl Christian Lous.Lous var observator ved Universitetsobservatoriet i Oslo fra 1919, og fra da dette ble nedlagt i 1934 ved Astrofysisk institutt. Han skrev avhandlinger innenfor celest mekanikk, teorien for trelegemeproblemet og problemet om det kosmiske opphavet til kometer. Han var almanakkredaktør fra 1928 til 1941.


== Referanser ==
What’s Left Is Forever

What's Left Is Forever er et musikkalbum med Thomas Dybdahl. Albumet ble utgitt den 16. september 2013.


== Sporliste ==
«This Love Is Here to Stay» (Thomas Dybdahl/David Baerwald/Larry Klein)
«Easy Tiger»
«Running on Fumes»
«Shine»
«Soulsister»
«Man on a Wire»
«I Never Knew That What I Didn't Know Could Kill Me» (Dybdahl/Klein/David Poe)
«Interlude»
«City Lights»
«So Long»
«The Sculptor»
«But We Did» (Dybdahl/Klein/David Batteau)
«This Next Wave Is a Big One»


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Thomas Dybdahl - sang, gitar, perkusjon piano, synthesizer, låtskriver
Dean Parks - gitarer
David Baerwald - elektrisk gitar, komponist
Freddy Koella - dobro, fiolin, strykearrangement
Larry Klein - bass, komponist, perkusjon, produsent
Jamie Muhoberac - Hammond B3, keyboard, synthesizer, wurlitzer
David Piltch - bass
Jay Bellerose - trommer, perkusjon
Øyvind Jakobsen - piano, perkusjon, tekniker
Silje Salomonsen - bakgrunnvokal
TrondheimSolistene - strykeinstrumenter


=== Øvrige ===
Vince Mendoza - strykearrangement
Larry Klein - produsent
David Way - tekniker
Jo Ranheim - stryketekniker
Itai Shapira - tekniker
Chris Owens - assistenttekniker
Tchad Blake - mixing
Bernie Grundman - mastering
Johannes Worsøe Berg - fotograf
Jens Jørgen Carelius Krogsveen - artwork
The Great Plains (album)

The Great Plains er et musikkalbum med Thomas Dybdahl. Albumet ble utgitt den 24. februar 2017.


== Sporliste ==
«Paradise Lost» (Thomas Dybdahl/David Batteau)
«Baby Blue» (Dybdahl/Ingrid Helene Håvik)
«When I Was Young» (Dybdahl/David Poe)
«No Turning Back» (Dybdahl/Gale Paridjanian/Olly Knights)
«Moving Pictures» (Dybdahl/Nina Nielsen)
«Like Bonnie & Clyde»(Dybdahl/David Baerwald)
«3 Mile Harbour» (Dybdahl/Øystein Greni)
«Born & Raised» (Dybdahl/Nielsen)
«Just a Little Bit» (Dybdahl)
«Bleed» (Dybdahl)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Thomas Dybdahl - sang, gitar, piano, bassgitar, perkusjon, programmering, tekniker, låtskriver
Kåre Vestrheim - keyboard, piano, programmering, produsent
Håvard Rosenberg - instrumenter (Konting)
Nikolai Eilertsen - bassgitar
Pål Hausken - trommer, perkusjon
Nina Nielsen - vokal
Silje Salomonsen - vokal
Synne Sanden - vokal


=== Øvrige ===
Mike Hartung - tekniker, mixing
Sunniva Hylseth - assistenttekniker
Jacob Dobewall - tekniker
Morgan Nicolaysen - mastering
Julie Pike - coverfoto
Martin Kvamme - coverdesign
John Wayne EP

John Wayne EP er en musikk-EP med Thomas Dybdahl, den ble utgitt i 2001.


== Sporliste ==
John Wayne EP«John Wayne»
«Drinking Man»
«Frank»
«Big Boy»
«Love's Lost (How I Got to B#)»Reisen til Amerika«Reisen til Amerika 1»
«Reisen til Amerika 2»
«Reisen til Amerika 3»
«Reisen til Amerika 4»
«Reisen til Amerika 5»
«Reisen til Amerika 6»
«Reisen til Amerika 7»
«Reisen til Amerika 8»
«Reisen til Amerika 9»


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Thomas Dybdahl - sang, gitar, trommeprogrammering låtskriver, tekniker, produsent, mix
Øyvind Berekvam - mandolin, munnspill
Trond Tellefsen - piano
Ådne Sæverud - orgel
Kenneth Andersen - bass
Per Zanussi - kontrabass
Øyvind Jakobsen - trommer, mix
Magnus Staveland - vokal
Henrik Bergrem - cello
Pål Hausken - trommer på Big Boy
Håvard Rosenberg - trommeprogrammering på Love's Lost (How I Got to B#)


=== Øvrige ===
Audun Borrmann - tekniker
Snorre Seim - artwork
Abu Sa’id al-Jannabi

Abu Sa'id al-Jannabi, eller Abū-Saʿīd Ḥasan ibn Bahrām Jannābī (farsi: ابوسعید حسن بن بهرام جنّابی; arabisk: أبو سعيد حسن بن بهرام الجنابي; født mellom  845 og 855, død 913-14.) var grunnlegger av den qarmatiske stat i Al-Bahrayn sent på 800-tallet. Han var perser fra  Jannāba (Ganaveh, nå i provinsen Bushehr).I 900 vant han en større seier over en abbasidisk hær sendt ut for å underkue ham.anført av Al-'Abbas ibn 'Amr al-Ghanawi. 
Han ble etterfulgt av sin sønn Abū-Tāhir Al-Jannābī.


== Referanser ==


== Litteratur ==
M. J. de Goeje: Mémoire sur las Carmathes lleva Bahraïn te las Fatimides, Leyden, 1886
B. Lewis: The origins of Ismailism, Cambridge, 1940
S.M. Stern: Ismailis and Qarmatians, El Elaboration del Islam, Paris, 1961
Heinz Halm: Das Reich des Mahdi. Der Aufstieg der Fatimiden (875-973). C.H. Beck, München, 1991. S. 158–160.
W. Madelung: Art. “Abū Saʿīd Jannābī” in Encyclopaedia Iranica Bd. I/4, S. 380–381. Online-Version
My Love Story

My Love Story er en selvbiografi skrevet av Tina Turner sammen med forfatterne Deborah Davis og Dominik Wichmann som ble gitt ut i 2018. Dette er oppfølgeren til Turner sin bestselger Jeg, Tina fra 1986.


== Referanser ==
Come On Over to the Other Side

Come On Over to the Other Side er et musikkalbum med The National Bank. Albumet ble utgitt den 11. februar 2008.


== Sporliste ==
«Home» (Thomas Dybdahl/Lars Horntveth/Martin Hagfors)
«Cubicle Man» (Dybdahl/Hagfors)
«Family» (Dybdahl)
«Let Go» (L. Horntveth/Hagfors)
«Taste of Me» (Morten Qvenild)
«From That Day to This» (L. Horntveth/Hagfors)
«The Balladeer» (L. Horntveth/Hagfors)
«Something New» (Nikolai Eilertsen/Sindre Røyland)
«Styrofoam» (L. Horntveth/Hagfors)
«Some Paper on the Bedroom Floor» (L. Horntveth)
«Make It Burn» (Qvenild)


== Medvirkende ==


=== The National Bank ===
Thomas Dybdahl - sang, elektrisk gitar, akustisk gitar, vindharpe, piano, programmering, tekniker, arrangement
Lars Horntveth - elektrisk gitar, akustisk gitar, barytongitar, keyboard, vibrafon, marimba, klokkespill, kokle, fingerknips, saksofon, bassklarinett, harmonivokal, arrangement, tekniker
Martin Horntveth - trommer, perkusjon, trommeprogrammering, lekepiano, harpolek, dobro, zither, klokkespill, harmonivokal, tekniker, arrangement, låtskriver
Nikolai Eilertsen - bass, elektrisk gitar, akustisk gitar, barytongitar, barytonhorn, harmonivokal, tekniker, arrangement
Morten Qvenild - piano, orgel, synthesizer, autoharpe, keltisk harpe, cembalo, zither, programmering, harmonium, tekniker, arrangement, låtskriver


=== Øvrige ===
Jørgen Træen - elektrisk gitar, barytongitar, keyboard, programmering, produsent, tekniker, mixing, arrangement
Greg Koeller - kontrabass
Øyvind Jakobsen - perkusjon på Cubicle Man
Alexander Robson - 1. fiolin
Hilary Foster - 2. fiolin
Ilze Klava - bratsj
Siri Hilmen - cello
Åsta Jørgensen - fiolin på Let Go
Björn Engelmann - mastering
Robin Ottersen - fotograf
Martin Kvamme - coverdesign
C. Øberg - clothes
Liste over presidentene for Den nordirske forsamling

Presidenten for Den nordirske forsamling (engelsk: Speaker of the Northern Ireland Assembly) er leder for forsamlingen.


== Kilder ==
«Office of the Speaker». Northern Ireland Assembly. Besøkt 31. januar 2018. 
«Former Northern Ireland Assembly Speakers». Northern Ireland Assembly. Besøkt 31. januar 2018.
Dāʿī

En da'i (arabisk: داعي dā‘īy) er generelt noen som beskjeftiger seg med da'wah, det vil si å invitere mennesker til å slutte seg til islam. Men det er i snevrere forstand et viktig religiøst embede blant ismaili sjiamuslimer, og det har vært innehatt ev viktige lærde opp gjennom historien.
I den fatimidiske æra av ismailittisk tro ble uttrykket dā'ī benyttet om viktigere religiøse ledere utenom det arvelige imamat, og da'wa («misjonen») er en organisasjon av klerikal art. En «absolutt misjonær» eller «uinnskrenket misjonær», Da'i al-Mutlaq, er i moderne tid blitt den tittel som benyttes for lederen av Dawoodi Bohra-fellesskapet.Noen av de viktigste ismailittiske dais var:

Mu'ayyad fi'l-Din al-Shirazi (1000-1078)
Idriss Imad Din al-Qurashi (død ca. 1460)


== Referanser ==
Ismail al-Mansur

Ismail al-Mansur, eller Abu Tahir Ismail al-Mansur Billah ( arabisk: المنصور بالله الفاطمي; født 913 i Raqqada i Ifriqiya, død 19. mars 953), var den tredje kalif av fatimidekalifatet i Ifriqiya (regjeringstid 946-953).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ismāʿīl ble født i 913 i Raqqada om lag ti kilometer sørvest for Kairouan og etterfulgte sin far Abū l-Qāṣim al-Qā'im (934-946) i 946. Hans oppvekst i Nord-Afrika, under en periode med opprør og kamper.
Det fatimidiske rike var i dyp krise grunnet Abū Yazīds kharijittiske opprør (943-947). Men da samholdet blant opprørerne begynte å briste, klarte Ismāʿīl å slå ned opprøret med hjelp av ziridene, et berberfolk.  


=== Kalif ===
Først etter at de hadde tatt til fange Abū Yazīd (أبو يزيد مخلد بن كيداد, Abū Yazīd Maḫlad b. Kaidād) den 15. august 947, og etter at han fire dager etterpå døde av sine sår fra det avgjørende slaget, gav Ismail seg til kjenne som imam og kalif. Han tok tronnavnet al-Mansūr bi-nasr Allāh («seierherren ved Guds vilje»).Etter sin seier bygde han seg en ny residens og palassby i al-Manṣūriyyah like sørøst for Kairouan; navnet er til minne om seieren. Byen ble etter inspirasjon fra Bagdad bygget som ern rundby, med det viktigste palass i midten. Da fatimidene senere bygde Kairo, benyttet de al-Mansuriyyah som modell. Byen av omkranset av en mur rundt sine mange forseggjorte palasser omgitt av hager, kunstige dammer og vannkanaler. Denne byen var en kort tid senter for den mektige stat som omfattet det meste av Nord-Afrika fra Atlanterhavet i vest til Libya i øst, og snart også av Sicilia. 
Al-Manṣūr arbeidet med å reorganisere fatimidestaten frem til sin død. Det var Al-Mansur som gav støtet til den ismailittiske rettsskole ved at han utnevnte den som skulle bli skoleretningens stifter an-Nuʿmān, først til kadi i Tripoli og senere til overdommer i riket. 
Han gjenopptok kampen mot umayyadene i Córdoba-kalifatet i Marokko - som den gang omfattet deler av Spania, og gjenerobret Sicilia hvorfra man gjenopptok raid inn i  Italia. Herredømmet over Sicilia ble styrket ved installasjonen av kalbidene (som emirer (den første emiren var Hassan al-Kalbi, derav navnet). Kalbidene skulle klare å holde seg ved makten, om enn etterhvert med stort besvær, på Sicilia til ut i første halvsel av 1000-tallet.
Al-Manṣūr døde etter en alvorlig sykdom den 19. mars 953 og overlot sitt rike til sin sønn al-Mu‘izz (regj. 953-975).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ulrich Haarmann: Geschichte der Arabischen Welt. C.H. Beck, München 2001, ISBN 3-406-47486-1.
Heinz Halm: Das Reich des Mahdi. Der Aufstieg der Fatimiden (875–973). C.H. Beck, München 1991, ISBN 3-406-35497-1.
Stephan Ronart, Nandy Ronart: Lexikon der Arabischen Welt. Ein historisch-politisches Nachschlagewerk. Artemis Verlag, Zürich 1972, ISBN 3-406-35497-1.
Emerson Palmieri

Emerson Palmieri dos Santos (født 3. august 1994) er en brasilianskfødt italiensk fotballspiller som spiller for den engelske klubben West Ham.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Italias EM-tropp til EM i fotball 2021. Italia vant EM-finalen mot England 3-2, etter straffesparkkonkurranse.


== Meritter ==
Chelsea FCUEFA Super Cup (1): 2021


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emerson Palmieri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Emerson Palmieri – FIFA 
(en) Emerson Palmieri – UEFA 
(fr) Emerson Palmieri – LÉquipe 
(en) Emerson Palmieri – Transfermarkt 
(en) Emerson Palmieri – national-football-teams.com 
(en) Emerson Palmieri – WorldFootball.net 
(en) Emerson Palmieri – Soccerbase.com 
(en) Emerson Palmieri – FootballDatabase.eu 
(en) Emerson Palmieri – Soccerway 
(en) Emerson Palmieri – EU-Football.info 
Emerson Palmieri på Twitter 
Emerson Palmieri på Instagram
Onorelucanus marujae

Onorelucanus marujae er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En nokså liten, halvblank, brunsvart hjortebille, dekkvingene med brede, mørkrøde sidestriper. Hannens kjever er litt lengre enn hodet, knivformede. Pannen har en stor, U-formet grop. Pronotum er rundet med noe framstående forhjørner, fint punktert. Dekkvingene er blankere enn forkroppen, tett og kraftig punkterte.


== Levevis ==
Den er funnet i rundt 1800 meters høyde i skråningene av Andesfjellene.


== Utbredelse ==
Arten lever i Peru.


== Systematisk inndeling ==
Artene ble tidligere regnet til slekten Sclerostomus.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Sclerostomini
Slekten Onorelucanus Bartolozzi & Bomans, 1989
Onorelucanus marujae Arnaud, Noguchi & Bomans, 2008


== Eksterne lenker ==
(en) Onorelucanus marujae i Global Biodiversity Information Facility 
Onorelucanus marujae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Onorelucanus
Bildegalleri
Songe Skiklubb

Songe skiklubb er en norsk idrettsklubb fra Songe i Tvedestrand kommune. Klubben har fokus på idrettene hopp, kombinert og langrenn. Klubben ble dannet i 1914 etter initiativ fra Albert Wüller. Han var grunnlegger av Songe Træsliperi, og han hadde en stor interesse for skisport, og dessuten bakgrunn som skihopper. 


== Songebakken ==
I mars 1914 ble avholdt hopprennet i Bråtenkollen, senere omdøpt til Songebakken, med 300-400 tilskuere. 
I 1923 var Songe Skiklubb var vertskap for hovedlandsrennet i 1923, med kong Haakon og dronning Maud som publikum, og med kronprins Olav som deltaker. 


== Arkivet ==
Arkivet etter Songe Skiklubb fram til 1964 befinner seg på KUBEN i Arendal. Det inneholder to protokoller, samt en jubileumsberetning for klubbens første 50 år.


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Songe Skiklubb på Arkivportalen
Liste over presidentene for Guyanas nasjonalforsamling

Presidenten for Guyanas nasjonalforsamling er leder for parlamentet.

Britisk Guiana hadde ved et par anledninger et overhus: Statsrådet (1953) og Senatet (1961–1964)


== Kilder ==
«Speakers of the National Assembly of Guyana». Caribbean Elections. KnowledgeWalk Institute. Arkivert fra originalen 1. februar 2018. Besøkt 31. januar 2018.
Raqqada

Raqqada (arabisk: رقادة) er en by med rundt 1.000 innbyggere i guvernementet Kairouan i Tunisia. Byen var fra  876 til 910 residensby for aghlabiderriket. Her er det også en campus for Universitetet i Kairouan.


== Beliggenhet ==
Raqqada ligger i på sletteland i en høyde av ca. 70 m o. h.ca 12 km veistrekning sørvest for Kairouan ved RN2.


== Historie ==
I føge overløeveringene led emir Abū Ishāq Ibrāhīm II under vedvarende søvnforstyrrelser i den gamle hovedstaten Kairouan, og besluttet derfor kort tid etter sin tilredelse i 875 og flytte sin residens ut på landet. Han valgte det nærliggende Raqqada og lot der i løpet av kort tid anlegge flere palasser, moskleer, cisterner og annet. Allerede i året 909 ble palassbyen erobret av fatimidene under Abdallah al-Mahdi, og da vel også delvis ødelagt. Etter grunnleggelsen av Fustat/Kairo i 969 ble Raqqada forlatt. Noen søyler og ndre elementer ble gjenbrukt i senere byggverker.


== Museum ==

I 1960 bygynte man med utgravninger i det gamle palassområdetr. Det ble funnet mange ler- og keramikkskår, som delvis lot seg sammenføye. I 1986 åpnet Musée national d’art islamique de Raqqâda med mange eksponater som belyser den islamske kunsts historie og utvikling i Tunisia og i det øvrige Maghreb – deriblant også mynter og håndskrifter av Koranen (den mest bemerkelsesverdige av dem er den blå Koran.


== Eksterne lenker ==
(en) Basins of Raqqada – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Raqqada – Luftfoto, Fotos + Infos (engelsk)
Raqqada, Musée national d’art islamique de Raqqâda – Fotos + Infos Arkivert 25. mars 2018 hos Wayback Machine. (fransk)
Raqqada, aghlabidischer Golddinar im Musée national d’art islamique de Raqqâda – Foto + Infos (fransk)
Khutba

Khutba (arabisk: خطبة , ḫuṭba; tyrkisk:  hutbe) er den preken som holdes ved fredagsbønnen og ved eidbønnene i en moské.


== Referanser ==
Hans Jacob Vestad

Hans Jacob Vestad (født 24. desember 1925 i Ålesund død 6. november 2011) var lærer og rektor ved Aspøy skole og arbeidet ved skolen i 32 år (19 år som rektor).
Han begynte som lærer Aspøy skole i 1958, fra 1966 var han undervisningsinspektør og våren 1971 ble han konstituert som skolebestyrer og høsten 1971 ble han fast ansatt. 
Senere ble stillingstittelen endret til rektor og Vestad stod i stillingen til han gikk av med pensjon i 1990.Formann i Sunnmøre Idrettskrets fra 1966, fortsatte som formann i nyopprettede Møre og Romsdal Idrettskrets fra sammenslåingen i 1970 til 1977. Har vært aktiv i arbeid frem til 1989 i NIF, spesielt med idrettens forhold til alkohol. 
Formann for kampanjen "Alkokutt" i I.O.G.T fra 1981 til 1984 og hadde tillitsverv innen IOGT på lags og kretsplan.
Tildelt NIF's hedermerke og I.O.G.T's veteranmedalje.


== Bibliografi ==
Ei bok om Aspøyskolen. [Ålesund]: Aarflot Havnevik. 2009. ISBN 9788299408738.  (sammen med Roger Engvik, Karsten Lilleheim og Harald Grytten)


== Referanser ==
Rolf M. Østigård

Rolf Magnar Østigård (født 1941 i Kristiansund) er en norsk kommunepolitiker for Venstre og tidligere formann i Møre og Romsdal Idrettskrets.


== Karriere ==
Østigård er utdannet lærer med grunnfag i kroppsøving og spesialpedagogikk. Han var undervisningsinspektør og senere rektor på Helland skule fra 1998 til 2005.Han var formann i Møre og Romsdal Idrettskrets fra 1977 til 1983. Østigård ble tildelt Norges idrettsforbunds hedersmerke i 1983.Østigård har innehatt mange tillitsverv innen idretten, blant annet medlem av NIFs barne- og ungdomsråd. Han har også vært friidrettsutøver og kretsdommer for Idrettslaget Norodd.


== Referanser ==
Torgeir Stene

Torgeir Stene (født 2. juni 1935 i Sjøholt i Ørskog kommune) er en norsk tannlege og lokalpolitiker.Stene var skoletannlege i Vestnes fra 1962 til 1982 og distriktstannlege fra 1982 til han gikk av med pensjon.Han var formann i Møre og Romsdal idrettskrets fra 1983 til 1988. Aktiv politiker for Venstre og var ordfører i Vestnes fra 1972 til 1980. 
I 1965-1969 var han formann i Møre og Romsdal Bordtenniskrets.
Formann i Norsk Islandshestforening. Tildelt NIFs hedersmerke.I 2017 ble Stene tildelt årets I-prisen av næringsforumene i Molde-regionen for sitt engasjement for Tresfjordbrua siden 1986.


== Referanser ==
Jostein O. Mo

Jostein O. Mo (født mai 1952) er en norsk lærer og kulturarbeider. Han har arbeidet som kultursekretær og kultursjef i Ørsta kommune. Han har blant annet gitt ut Ørsta-album (2000) og Under Sunnmørsalpane (1990).Mo var leder i Møre og Romsdal idrettskrets fra 1988 til 2008. Han var tidligere kommunepolitiker for Venstre men er nå kommunepolitiker for Arbeiderpartiet i Ørsta. Han har vært styremedlem og utvalgsformann i Norges Friidrettsforbund, formann i Sunnmøre Friidrettskrets, medlem i NIFs lovutredningsgruppe 1988 - 1990 og lovutvalget i NIF 1987.


== Referanser ==