jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fiskeriprosjektet i Kerala

Fiskeriprosjektet i Kerala var Norges første u-hjelpsprosjekt og ble startet i 1952 i Kerala. Det var et forsøk på å styrke den lokale fiskeriindustrien, blant annet med motorisering av båter. Prosjektet ble avsluttet i 1972 og da var bistanden beregnet til 122,3 millioner kroner.Prosjektet startet i Quilon, nå Kollam med midler fra Indiafondet og omfattet i tillegg til fiske; helse, vannforsyning  (også bygging av rørfabrikk) og landsbyutvikling. Etter hvert, i 1961 ble virksomheten i Quilon avviklet og prosjektet flyttet til Cochin/Ernakulam, nå med kun satsing på fiskeri, hvor det ble bygget isfabrikk og verksted med slipp for båtene, samt eget boligområde for de norske bistandsarbeiderne" ("siten").
Arne Martin Klausen og Johan Galtung kritiserte prosjektet.Prosjektet hadde tre mindre, "sattelittprosjekter" i Mandapam, Kannur og Karwar.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arne Martin Klausen:Fiskere i Kerala, en norsk etnograf skildrer to fiskerlandsbyers møte med motoralderen
Johan E. Hareide:Sidelengs i sanden: Førti månader med det norske prosjektet i Kerala
Gerhard Meidel Gerhardsen: Det norske eksperiment i Kerala
Helge Øystein Pharo: Help til selvhjelp; det indisk norske fiskeriprosjekt
Kerala-hjelpen til India, artikkel hos Norgeshistorie.no


== Eksterne lenker ==
Omtale i The Hindu 13. januar 2013 i forbindelse med opprettelsen av prosjeket, 60 år tidligere [1]
Menno Boelsma

Menno Boelsma (født 8. januar 1961 i Monster i Westland i Zuid-Holland, død 10. september 2022) var en nederlandsk skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og i kortbaneløp på skøyter og representerte Nederland og Delftse Kunstijsbaan Vereniging (DKIJV).
Han ble første nederlandske mester på 500 meter i det nasjonale enkeltdistansemesterskapet i 1987 i den Haag, i tillegg har han andre nasjonale mesterskapmedaljer. Vinteren 1987/88 deltok han under vinter-OL i hurtigløp på skøyter på 500 m (16.-plass) og 1 000 m (24.-plass). I tillegg til deltakelse i Vinter-OL deltok han også i to sprint-VM på skøyter 1988 i West Allis, Milwaukee, USA (17.-plass) og 1990 i Tromsø, Norge (19.-plass).


== Personlige rekorder ==


== Sammenlagt i Verdenscupen ==
– = ikke deltatt på verdenscupdistansen i nevnte sesong.


== Personlig ==
Boelsma døde av kreft den 10. september 2022.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Menno Boelsma – Olympedia 
(en) Menno Boelsma – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Menno Boelsma – Speedskatingbase.eu 
(en) Menno Boelsma – SpeedSkatingNews.info 
(en) Menno Boelsma – SpeedSkatingStats.com 
(en) Menno Boelsma – ShorttrackOnLine.info 
(en) Menno Boelsma – TheSports.org 
(en) Menno Boelsma: hurtigløp og kortbaneløp på ISU sine nettsider. (noen resultater)
(en) Menno Boelsma på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
«Menno Boelsma» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 22. april 2009. Besøkt 10. februar 2015.
Calgary Opera

Calgary Opera er et profesjonelt operaselskap i Calgary, Alberta i Canada. Det ble grunnlagt som Southern Alberta Opera Association i 1972, og hadde sin urpremiere i 1973 med oppsetningene La Bohème og Rigoletto. Ti år senere skiftet SAOA navn til Calgary Opera. Oppsetningene finner sted i Southern Alberta Jubilee Auditorium, akkompagnert av Calgary filharmoniske orkester og Calgary operakor. Selskapet har siden 2005 sine kontorer og lokaler for øvelser, rekvisitter og garderobe i Arrata Opera Centre som befinner seg i bygningen som tidligere huset Wesley United Church.
Calgary Operas målsetning er «To Engage our Audience and Enhance our Community through the Magic of Opera»I sesongen (november til mai) settes det opp tre produksjoner årlig, i tillegg til en årlig konsert eller resitasjon med en internasjonalt anerkjent sanger. I august 2013 arrangerte Calgary Opera for første gang den utendørs operafestivalen Opera in the Village med å sette opp Gilbert og Sullivans The Pirates of Penzance, og året etter var hovedoppsetningen i den to uker lange festivalen Leonard Bernsteins Candide. Det første året hadde ifølge Calgary Sun festivalen en dekning på 97%, og av disse var det 63% som ikke var faste besøkere.Operaens «Emerging Artist Development Program» ble startet i 2005, og det ansetter hver sesong inntil åtte unge, kanadiske, sangere som er ferdig utdannet. Programmet er satt opp for å bygge bro mellom den akademiske utdannelsen og en profesjonell løpebane. Sangerne studerer og opptrer i større og mindre roller, under ledelse av operaens faste stab. Programmets mål er at studentene skal få praktisk erfaring og kunnskap om hva som trengs for å komme videre i sine (internasjonale) karrierer.Calgary Opera har flere ganger satt opp bestillingsverk, enakteren Turtle Wakes av Allan Gordon Bell og Rick McNair (verdenspremiere februar 2001) var det første, som i likhet med det fjerde, The Hannaraptor ble skrevet spesielt for et ungt publikum. Det første store bestillingsverket som ble oppført hovedscenen var Filumena av John Murrell (libretto) og John Estacio (musikk). Filumena hadde verdenspremiere i januar 2003 med en ren kanadisk besetning, også i produksjonsteamet. Oppdragsgivere var Calgary Opera og Banff Centre. I 2006 fulgte Frobisher, skrevet av John Murrell (libretto) og John Estacio (musikk).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Calgary Operas hjemmesider
Southern Alberta Jubilee Auditorium

Southern Alberta Jubilee Auditorium (SAJA) er et senter for kultur, scenekunst og samfunnshus i Calgary, Alberta, Canada som ble oppført i 1955-57. Det er ett av to sentre («the Jubes»), SAJA Calgary og NAJA i Edmonton, som ble gitt av Albertas befolkning i anledning provinsens 50-årsjubileum i 1955. SAJA eies og driftes av Executive Council of Alberta. Bygningen gjennomgikk en sterk oppussing i 2004 med fokus på temaer som akustikk, inneklima og sitteplassene, og den var gjenåpnet i september 2005 i forbindelse med markeringen av Albertas 100-årsjubileum.På fasaden til begge byggene er følgende sitat montert på en plakett:

May this structure endure as a monument to the Alberta pioneer. In these stones is our tribute to those who formed our province dedicated in the year 1955, the 50th year of the Province of Alberta.
Flere organisasjoner holder til i «The Jubilee»; Calgary Opera, Alberta Ballet, Kiwanis Music Festival og den årlige seremonien på Remembrance Day for Canadian Legion. I flere år har Broadway show, operaer, dansefestivaler og teaterstykker blitt satt opp her, har stand-up-komikere, band og orkestre opptrådt. Blant andre leietagere er Broadway Across Canada. Hovedsalen har 2700 seter fordelt på tre nivåer.


== Historikk ==
Arkitekten bak sentrene var Ronald Clarke, ledende arkitekt i Department of Public Works. Auditoriet i Calgary ble bygget på North Hill, en høyde ved (og senere i) sentrum av byen.
Oppussingen i 2004-05 omfattet salen, nye HVAC-system, lyd- og lyssettingssystem, og ble ledet av CPV Group of Architects and Engineers (senere Stantec Architecture). Budsjettet var satt til 62 millioner kanadiske dollar. CPV hentet inn den danske akustikeren Niels Jordan (Jordan Akustik) til dette. Et viktig poeng var at salen skulle kunne brukes til ulike arrangementer som for eksempel eksamensseremonier, rockekonserter og klassisk opera. Balkongene i den vifteformede salen brukes både for å nå akustiske mål og for å gi publikum en følelse av en mindre og mer intim sal. Nye seter og setemønstre gir publikum bedre utsikt til scenen, og mer benplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Southern Alberta Jubilee Auditoriums historie
Canadian Architect: Northern & Southern Alberta Jubilee Auditoria, Edmonton & Calgary, Alberta Arkivert 10. februar 2015 hos Wayback Machine.
Avenida Álvaro Obregón

Avenida Álvaro Obregón er en bulevard i Colonia Roma i Mexico by. Den ble anlagt på begynnelsen av 1900-tallet, og het da Avenida Jalisco. Langs bulevarden ble det oppført store herskapshus, hvor blant annet arkitekten Adamo Boari og generalen Álvaro Obregón bodde. Den fikk navn etter sistnevnte etter at sistnevnte døde i 1928. De mest kjente bygningene langs Avenida Álvaro Obregón er Casa Lamm, Casa de las Brujas og Edificio Balmori. Bulevarden har et bredt fortau mellom de to kjøreretningene som er flankert av trær og en rekke skulpturer fra gresk og romersk mytologi.
Cyphonotus

Cyphonotus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, blanke, rødbrune oldenborrer. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene, tett og kraftig punktert. Dekkvingene dekker ikke bakkroppsspissen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sentral-Asia (sørlige Russland, Kasakhstan, Turkmenistan, Pakistan, Irak)


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
Slekten Cyphonotus Fischer von Röslerstamm, 1824
Cyphonotus bicoloratus Petrovitz, 1962
Cyphonotus testaceus (Pallas, 1781)


== Eksterne lenker ==
Bilde av Cyphonotus testaceus
(en) Cyphonotus hos Fossilworks 
Cyphonotus – detaljert informasjon på Wikispecies
Circuito Interior

Circuito Interior (spansk for «Indre ring»), offisielt Circuito Interior Bicentenario, er en 42 kilometer lang motorvei som går i en sirkel rundt de sentrale delene av Mexico by. Den første delen av den ble åpna 3. juni 1961, og gikk de åtte kilometerne mellom Benito Juárez internasjonale lufthavn og Monumento a La Raza. Veien var en del av den urbanistiske reformen til den daværende borgermesteren Ernesto Uruchurtu. De østlige og vestlige delene av ringveien sto ferdige i 1976. En stor del av den følger løpa til de rørlagte elvene Río Churubusco og Río de la Piedad. Veien fikk tillegget Bicentenario i navnet etter ei omfattende renovering i 2010. Byen har også en ytre ringvei, Anillo Periférico.


== Navn ==
De ulike delene av Circuito Interior har egne navn:

Boulevard Puerto Aéreo (fra Avenida Puerto México til Avenida Fray Servando Teresa de Mier)
Avenida Río Consulado (fra Avenida Puerto México til Insurgentes Norte)
Paseo de las Jacarandas (fra Insurgentes Norte til Ricardo Flores Magón)
Avenida Instituto Técnico Industrial (fra Ricardo Flores Magón til Ribera de San Cosme)
Calzada Melchor Ocampo (fra Ribera de San Cosme til Paseo de la Reforma)
Maestro José Vasconcelos (fra Paseo de la Reforma til Eje 4 Sur Benjamín Franklin)
Avenida Revolución (fra Eje 4 Sur Benjamín Franklin til Molinos)
Avenida Río Mixcoac (fra Molinos a Insurgentes Sur)
Avenida Río Churubusco (fra Insurgentes Sur til Viaducto Río de la Piedad)
Avenida Jesús Galindo y Villa (fra Viaducto Río de la Piedad til krysset med Avenida Fray Servando Teresa de Mier)


== Kilder ==
«Circuito Interior una arteria que cumple hoy 50 años», Excelsior, 3. juni 2011.
Fort McMurray internasjonale lufthavn

Fort McMurray internasjonale lufthavn (IATA: YMM, ICAO: CYMM) er en internasjonal flyplass i byen Fort McMurray i Canada. Totalt 1 195 378 passasjerer betjente flyplassen i 2013.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Fort McMurray Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Victoria Carl

Victoria Carl (født 31. juli 1995) er en tysk langrennsløper som representerer SCM Zella-Mehlis. Hun er olympisk mester i lagsprint fra 2022 i Beijing. Hun ble juniorverdensmester på 5 km fristil i 2013, samt sprint og 5 km fristil i 2015.


== Idrettskarriere ==
I Ungdoms-OL 2012 deltok hun på det tyske stafettlaget som vant mix-stafetten.Carl deltok i Junior-VM på ski 2013 i Liberec i Tsjekkia i januar. Her fant hun 5 km fristil, og kom på annenplass på sprinten, bak svenske Stina Nilsson. I tillegg kom Tyskland på tredjeplass på 4 × 3,3 km stafett, med henne på laget.
I februar vant hun både sprinten og 7,5 km fristil under European Youth Olympic Festival 2013. På 5 km klassisk kom hun på annenplass, bak russiske Anastasija Sedova. Hun deltok også på det tyske mixlaget som fikk sølv på stafetten, bak Russland.
I Junior-VM på ski 2015 vant hun både sprinten og 5 km fristil. På 10 km skiathlon kom hun på annenplass, kun slått av norske Sofie Nordsveen Hustad. Tyskland kom her på tredjeplass på 4 × 3,3 km stafett.
Under U23-VM på ski 2016 i Râșnov tok hun først sølv i 10 km klassisk, bak russiske Anastasija Sedova og foran Petra Nováková fra Tsjekkia. To dager senere tok hun bronse på 10 km fristil bak Giulia Stürz fra Italia og lagvenninnen Julia Belger.
I vinter-OL 2022 i Beijing gikk Carl tredje etappe på Tysklands lag som tok sølv på 4 × 5 km stafett. Katherine Sauerbrey, Katharina Hennig og Sofie Krehl gikk de øvrige etappene. På lagsprint måtte Carl steppe inn som reserve fordi Katherine Sauerbrey meldte forfall etter at laget var innmeldt. Carl spurtslo Jonna Sundling på Sveriges lag, og Tyskland vant.


=== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Victoria Carl – Olympics.com 
(en) Victoria Carl – Olympic.org 
(en) Victoria Carl – Olympedia 
(de) Victoria Carl – Tysklands olympiske komité 
(en) Victoria Carl – FIS (langrenn)
Sofie Nordsveen Hustad

Sofie Nordsveen Hustad (født 26. november 1996) er en norsk langrennsløper som representerer Nes Ski. Hun ble juniorverdensmester på 10 km skiathlon og på stafett i 2015.


== Idrettskarriere ==
Hustad deltok i Junior-NM på ski 2013, der hun deltok på Akershus' lag som vant stafetten. De andre på dette laget var Emilie Kongsten, Lotta Udnes Weng og Tiril Udnes Weng. Det samme laget forsvarte stafettgullet også i Junior-NM på ski 2014.I Junior-VM på ski 2015 vant hun 10 km skiathlon, foran tyske Victoria Carl og svenske Ebba Andersson. Norge vant også 4 × 3,3 km stafett, med Hustad på laget. På 5 km fri teknikk kom hun på fjerdeplass, 3,6 sekunder bak Natalja Neprjajeva som tok bronsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sofie Nordsveen Hustad – FIS (langrenn) 
(en) Sofie Nordsveen Hustad – TheSports.org
Indiafondet

Indiafondet, formelt kalt Fondet for hjelp til underutviklede områder, var det første norske bistandsprosjektet. Stortinget vedtok opprettelsen av fondet i 1952. I 1962 ble fondet en del av Norsk Utviklingshjelp.
Indiafondet startet som en pengeinnsamling kombinert med statlige bidrag for hjelp til India og dannet grunnlaget for Fiskeriprosjektet i Kerala. Målsetningen med fondet var å bidra til selvhjelp i India, å styrke Vestens posisjon i Asia under den kalde krigen, og å fremme oppslutningen om norsk utenrikspolitikk.


== Referanser ==
Pinamar (Uruguay)

Pinamar eller Pinamar-Pinepark er en by i kommunen Salinas  i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 4 724 innbyggere. 


== Geografi ==
Byen er i sørlige Canelones i Costa de Oro, ved siden av Río de la Plata.


== Befolkning ==
Pinamar-Pinepark har 4 724 innbyggere (Beregning 2011)
Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Canelones, offisielle sider (spansk)
Kart over Pinamar Arkivert 21. september 2015 hos Wayback Machine.
Alp-Tigin (Ghazna)

Alp-Tigin (pers. الپتگین Alp-Tigīn, tyrkisk for ‘modig fyrste’) eller Alp-Tegin ble den første tyrkiske emiren av Ghazna i 962 eller 963 og la med det grunnlaget for det senere ghaznavidedynastiet. Han styrte byen formelt som en del av samanideriket i nord.Alp-Tigin var en militærslave som først tilhørte samanideemiren Ahmad b. Ismail og tjente i dennes livgarde. Siden ble han frigitt av Nasr b. Ahmad. I livgarden ble han forfremmet til kommandør for livvakten (arab. ḥājib al-ḥujjāb) og hadde den faktiske makten under den unge herskeren Abd al-Malik 1. For å fjerne ham fra hovedstaden ble Alp-Tigin i 961 gitt posten som guvernør av Khorasan. Senere ble han fjernet fra denne stillingen av Manṣūr b. Nūḥ, hvis tronfølge Alp-Tigin hadde opponert imot. Alp-Tigin dro seg tilbake til Balkh, nord i dagens Afghanistan. I 962 beseiret han en hær som samanideherskeren hadde sendt mot ham. Han krysset da Hindukush-fjellene i sør og marsjerte mot Ghazna, som lå strategisk mellom Kabul og Kandahar, avsatte det lokale Lawik-dynastiet der, og etablerte et eget herredømme med Ghazna som hovedstad. Kildene har motstridende opplysninger om når han døde.


== Referanser ==


== Litteratur ==
W. Barthold i: Encyclopaedia of Islam
Arve Hjelseth

Arve Hjelseth (født 3. juni 1966 i Molde) er en norsk sosiolog. Han er førsteamanuensis i idrettssosiologi ved NTNU. Hans forskningsområder er kommersialisering av idrett, idretts- og kulturpublikum, fotballsupportere og fotball mer generelt.Hjelseth er utdannet mag.art. i sosiologi fra UiO (1992). I 2006 ble han dr. polit. ved UiB med avhandlingen Mellom børs, katedral og karneval: norske supporteres forhandlinger om kommersialisering av fotball. Siden 2008 har han vært ansatt som førsteamanuensis i idrettssosiologi ved Institutt for sosiologi og statsvitenskap, NTNU.
Hjelseth skapte en del debatt med artikkelen «Trening, knefall og forfall : om intelligentsiaens kroppslige disiplinering», som han skrev i tidsskriftet Samtiden i 2011.Han har uttalt seg om idrett, men også om andre forhold og fenomener, som sosiale medier, kjønnsroller og sakte-TV.

Det som gir status blant fotballfolk er ikke passivt å konsumere atmosfære, men å skape den. Da griper de fleste supportere til forestillingene om hvordan fotballen en gang var, og uttrykker seg med referanse til at de ønsker å vedlikeholde denne typen engasjement. Derfor føres det fortsatt et røft språk, derfor vil de ideelt sett stå og ikke sitte, derfor skal man drikke øl og ikke vin før kampen, derfor gir det mer status om klubben har bakgrunn fra arbeiderklassen.

I 2017 tiltrådte Hjelseth som redaktør for Norsk sosiologisk tidsskrift, med ansvar for de generelle numrene. Han fratrådte i september 2021.


== Bibliografi (utvalg) ==
(no) Publikasjoner av Arve Hjelseth i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Arve Hjelseth i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin.Bøker2020 – Innspill og utspill : samfunnsviteren som samfunnskritiker, med Aksel Tjora.
2012 – Kampen om tribunen : fotball, identitet & makt (redaktør) med Hans K. Hognestad
2006 – Mellom børs, katedral og karneval : norske supporteres forhandlinger om kommersialisering av fotball (dr.polit.-avhandlingen)Artikler2011 – «Trening, knefall og forfall» Arkivert 10. februar 2015 hos Wayback Machine.. I: Samtiden


== Referanser ==


== Kilder ==
Halvorsen, Pål (16. mai 2013) «Mellom børs, katedral og karneval – Intervju med Arve Hjelseth». I: Socius
Hjelsets profilside, med CV, NTNU


== Eksterne lenker ==
Hjelseths blogg på idrottsforum.org
Hjelseths personlige blogg En blogg om sosiologi, sport og sikkert andre ting om det passer seg sånn
Alan Knill

Alan Richard Knill (født 8. oktober 1964) er en tidligere walisisk fotballspiller og -trener. Hans spillerkarriere strakk seg fra 1982 til 2001 for lag som Southampton, Scunthorpe, Swansea, Halifax og Rotherham. Han har i tillegg en landskamp for Wales.
Etter en nokså suksessfull spillerkarriere, hvor han ble et ikon i lavere ligaer i England, fikk han i 2005 jobben som assisterende manager for den daværende League Two-klubben Rotherham, samme år ble han forfremmet til manager, en posisjon han holdt til 2007. Året etter ble han ansatt som manager for Bury FC, men etter tre år fikk Knill sparken fra denne jobben også. Han ble deretter manager for sin gamle klubb Scounthorpe United, men det varte bare ett år, derfra gikk turen til Torquay. Knill fikk sparken i Torquay i januar 2014. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alan Knill – Transfermarkt 
(en) Alan Knill – Soccerbase.com 
(en) Alan Knill – Soccerbase.com (manager) 
(en) Alan Knill – EU-Football.info
Ingeri Engelstad

Ingeri Engelstad (født 23. februar 1972) er en norsk forlagssjef.Engelstad har studert litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo og ved Berkeley i California.
Hun begynte først med forlagsarbeid i Pax forlag, der hun var redaksjonsassistent ved siden av studiene. Fra 1999 har hun arbeidet i Forlaget Oktober, og vært redaktør for kjente forfattere som Dag Solstad, Hanne Ørstavik og Per Petterson.
I juni 2015 ble hun forlagssjef i Oktober. Hun overtok etter Geir Berdahl, som hadde vært forlagssjef fra 1979.Ingeri Engelstad er datter til litteraturforskeren Irene Engelstad og sosiologen Fredrik Engelstad.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Ingeri Engelstad i BIBSYS
Jabal al-Druze

Jabal al-Druze (arabisk جبل الدروز, Druserfjellet), offisielt Jabal al-Arab (arabisk جبل العرب, Araberfjellet) er et vulkanområde sør i Syria, i As-Suwayda guvernement. De fleste innbyggerne i denne regionen er arabiske drusere i tillegg til et lite arabisk kristent samfunn. Safaittiske inskripsjoner ble første gang oppdaget i dette området. 
Området var en selvstyrt stat i det franske mandatet i Syria fra 1921 til 1936, ved samme navn. 
Tidligere ble navnet Jabal al-Druze benyttet om et annet område, som ligger i Libanonfjellene. 


== Geologi ==

Vulkanfeltet Jabal al-Druze, det sørligste i Syria, ligger påi Haurun-Druze-platået i det sørvestlige Syria nær grensen til Jordan. Det mest dominerende fjellet i dette vulkanfeltet er det 1800 meter høye Jabal al-Druze (også transkribert Jabal ad Duruz, Djebel Al-Arab, Jabal Druze, Djebel ed Drouz). Det alkaline vulkanfeltet består av en gruppe av 118 basaltiske vulkaner som var aktive i nedre pleistocen til holocen. 
Det store sørvestlige platået er fylt med basaltiske lavastrømmer fra vulkaner som strekker seg fra nordvest til sørøst. Dette vulkanfeltet ligger innenfor den nordlige delen av det massive alkaline vulkanfeltet Harrat Ash Shamah (også skrevet Harrat Ash Shaam) som strekker seg fra sørlige Syria til Saudi-Arabia.


== Fjelltopper ==
Tell Qeni        (1803) m.Tell Joualine    (1732) m.Tell Sleiman     (1703) m.Tell Qleib       (1698) m.Tell Abou-Hamra  (1482) m.Tell El-Ahmar    (1452) m.Tell Abed-Mar    (1436) m.Tell Khodr-Imtan (1341) m.Tell Azran       (1220) m.Tell Shihan      (1138) m.På arabisk betyd ordet «tell» som regel «ås», men i Jabal al-Druze viser «tell» heller til en vulkankjegle.
Norsk kulturindeks

Norsk kulturindeks er en årlig oversikt over kulturtilbud og kulturaktivitet i norske kommuner, regioner og fylker. Indeksen utarbeides av Telemarksforsking og er basert på registerdata fra en rekke offentlige etater, interesseorganisasjoner
og foreninger.
Norsk kulturindeks inneholder en rangering av kommunene i ti kategorier: Kunstnere, Kulturarbeidere, Museum, Konserter, Kino, Bibliotek, Scenekunst, Kulturskolen og Den kulturelle skolesekken, Sentrale tildelinger og Frivillighet. 
I 2014 rangerte Røros, for tredje år på rad, på toppen av Norsk kulturindeks.


== Referanser ==
Beaverhill Lake

Beaverhill Lake (cree: amisk-wa-chi-sakhahigan) er en stor innsjø i den sentrale delen av Alberta i Canada. Den utgjør et regionalt viktig område i Western Hemisphere Shorebird Reserve Network. Området forvaltes av Canadian Wildlife Service, en enhet under Environment Canada.
Innsjøen ligger 70 kilometer sør for Edmonton, i nærheten av landsbyen Tofield. Det tilhører det hydrografiske bassenget til North Saskatchewan River.I 1990 hadde innsjøen et areal på 139 km² og en maksimumsdybde på bare 2,3 meter. I likhet med en rekke andre innsjøer i regionen har størrelsen på Beaverhill Lake blitt redusert betraktelig de siste årene, og dybden har blitt redusert med om lag en fjerdedel mellom 1999 og 2009.Innsjøen er en viktig habitat for fugler og har blitt utpekt til et «National Nature Viewpoint» av Nature Canada (tidligere kjent som Canadian Nature Federation) i 1981. Beaverhill Natural Area ble etablert i 1987 for å beskytte innsjøen og de omliggende områdene. Beaverhill Lake Heritage Rangeland Natural Area er også etablert langs den tidligere strandlinjen til innsjøen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Beaverhill Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons