jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Geitaknottene naturreservat

Geitaknottene naturreservat ligger på halvøya mellom Hardangerfjorden i øst og Bjørnafjorden i vest. Formålet med vernet er å ta vare på et urørt område som strekker seg fra lavland til fjell, med både flora og fauna. Høyeste punkt er Gravdalshorga, 673 moh. Tregrensa går her om lag 500 moh, stedvis betydelig lavere.
Reservatet huser den desidert største bestand av storsalamander (Triturus cristatus) i Norge, trolig også i hele verden. Storsalamander er rødlistet som truet (VU).


== Referanser ==
Michel de La Barre

Michel de La Barre (før 1675 – 1745) var en fransk fløytist og komponist.
Kun få enkeltheter om Michel de La Barres liv er kjent. Han var sønn av en vinhandler, gav ut sine første komposisjoner i Pièces en trio (1694) for 2 fioliner, fløyter eller oboer og generalbass og var fra rundt 1695 virksom som fløytevirtuos ved hoffet til kong Ludvig XIV. I perioden 1703 til 1730 hadde han en offisiell stilling ved Musique de l’Écurie et de la Chambre du Roi. 
I 1703 publiserte La Barre sitt opus 4,  Pièces pour la flûte traversière avec la basse continue, som regnes som det første soloverk som uttrykkelig er skrevet for traversofløyte. Ved siden av en rekke instrumentalverk, skrev han også sanger og to operaer,  Le Triomphe des Arts (uroppført 1700) og La Vénitienne (uroppført 1705).


== Litteratur ==
Marcelle Benoît: Musiques de cour: chapelle, chambre, écurie, 1661-1733, 1971, Paris: Picard.
John Huskinson "'Les Ordinaires de la Musique du Roi': Michel de La Barre, Marin Marais et les Hotteterre, d'après un tableau du début du XVIIIe siècle". Recherches sur la musique française classique, 1977, 17:15–30.
Ursula Pešek, Željko Pešek: Flötenmusik aus drei Jahrhunderten. Komponisten, Werke, Anregungen. Bärenreiter, Kassel o. a. 1990, ISBN 3-7618-0985-9, s. 12.
Marie-Hélène Sillanolli: La Vie et l’œuvre de Michel de La Barre, flûtiste de la Chambre et compositeur du roi. Paris, thèse de 3ie cycle de Sorbonne, 1984, 755 sider.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michel de La Barre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michel de La Barre på Discogs 
(en) Michel de La Barre på MusicBrainz 
(en) Michel de La Barre på AllMusic 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Michel de La Barre i International Music Score Library Project
(de) Barre på edition-baroque
Rune Sverre Fjellheim

Rune Sverre Fjellheim (født 17. november 1964 i Lillehammer) er direktør for Sametingets administrasjon. Han ble tilsatt i stillingen 1. september 2008. 
Fjellheim har erfaring fra urfolksrelaterte saker både nasjonalt og internasjonalt. Han har arbeidet med miljø- og urfolkssaker i Sametinget, som selvstendig internasjonal rådgiver og i egenskap av rådgiver i Samerådet.
Fjellheim er cand.eceon fra Universitetet i Oslo i 1990. Fjellheim har dessuten studert informatikk og har ett års studie fra Medieskolan i Sverige og studier i samisk ved Samisk høgskole.
Fra 1990–1991 arbeidet Fjellheim som rådgiver for Barneombudet, inntil han startet karrieren i Sametinget i 1991 som rådgiver. I 1998 gikk han over i stillingen som underdirektør for plan- og administrasjonsavdelingen, og videre til avdelingsdirektør for samme avdeling to år senere. I 2002 etablerte han rådgivingsselskapet Jaruma AS basert i Karasjok, samtidig som han ble utnevnt til leder for avdelingen for arktiske og miljøsaker ved Samerådet.


== Litteratur ==
Fjellheim, Rune Sverre "Kostnader ved å ha barn : en beregning av forbruksenheter" (BIBSYS)
Fjellheim, Rune Sverre "Samisk selvbestemmelse og økonomi" ISSN 1504-426
Fjellheim, Rune Sverre og Henriksen, John Berhard Oil and gas exploitation on Arctic indigenous peoples' territories : human rights, international law and corporate social responsibility ISBN 8281440252
Tibetmakak

Tibetmakak (Macaca thibetana) er en apeart. Den er utelukkende utbredt i Kina og finnes i provinsene Anhui, Fujian, sørlige Gansu, Guangdong, Guangxi, Guizhou, Jiangxi, Shaanxi, nordlige Sichuan, Tibet, nordlige Yunnan og Zhejiang. Arten lever i subtropisk skog i en høyde på 1000–2500 moh.


== Litteratur ==
A. Semb-Johansson (red.); R. Frislid (oversetter) (1986). Aper, bind 3 i serien Verdens dyr. Cappelen. ISBN 82-525-1906-7.  [originalens tittel Primates i serien World of Animals, Equinox Ltd., Oxford, 1984]
D.E. Wilson og D.M. Reeder (red.). «Mammal Species of the World, 3rd edition». Besøkt 5. september 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) tibetmakak i Encyclopedia of Life 
(en) tibetmakak i Global Biodiversity Information Facility 
(en) tibetmakak hos Fossilworks 
(en) tibetmakak hos ITIS 
(en) tibetmakak hos NCBI 
(en) Kategori:Macaca thibetana – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Macaca thibetana – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Macaca thibetana – detaljert informasjon på Wikispecies 
L. Yongcheng og M. Richardson (2008). «Macaca thibetana». IUCN 2013. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1. Besøkt 21. oktober 2013.
Hiroaki Watanabe

Hiroaki Watanabe (født 18. september 1991 i Iwamizawa) er en japansk skihopper. Han representerer Nihon University.
Watanabe debuterte i kontinentalcupen i Sapporo den 10. januar 2009, der han ble nr. 19. Han ble med i junior-VM i Strbske Pleso i 2009. I den individuelle konkurransen ble han nr. 40. I lagkonkurransen var han med på det japanske laget, sammen med Kenshiro Itō, Shō Suzuki og Kento Sakuyama, der japanske laget ble nummer seks.
Under FIS-cupen den 3. mars 2009 vant han rennet i Zaō for første gang i hans karriere.
Han deltok i vinteruniversiaden i Erzurum i januar 2011, der han ble nr. 20 i storbakken, og nr. 16 i normalbakken.
Den 13. januar 2013 i Sapporo ble han nummer seks i kontinentalcupen, da Kim René Elverum Sorsell vant rennet.
Han debuterte i verdenscupen i Sapporo den 19. januar 2013, da han ble nr. 29. I verdenscupen i 2012/2013-sesongen ble han nr. 79 sammenlagt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hiroaki Watanabe – FIS (skihopping) 
(en) Hiroaki Watanabe – TheSports.org
Vatnåsskrinet

Vatnåsskrinet er et gyllent relikvieskrin fra 1200-tallet som har fått sitt navn etter Vatnås kirke i Sigdal kommune i Viken.


== Beskrivelse ==
Skrinet er bekledt med hamrede og gullbelagte kobberplater, og kan i form påminne om en stavkirke. Høyden er ca. 45 cm. og gavlene ender i støpte dragehoder i urnesstil med ca. 52 cm avstand mellom ytterpunktene. Over en rankemønstret kam, ses mitt på takryggen restene av et kors ovenpå en kule. Selve skrinet hviler på fire ben i forlengelse av hjørnene. Mellom benene ses 6 åpninger som kan minne om stavkirkenes ytre svaleganger. Under skrinet finnes en trelem med adgang til det relikvie som en gang har befunnet seg i skrinet.


== Avbildninger ==
På den ene langside ses øverst den tronende Kristus mellom apostlene i søylearkader, nederst Jesus på korset med Maria og Johannes, samt et par apostler ytterst. På hver av skrinets endevegger er anbrakt en stående figur. Langs henad skrinet og rundt kantene, ses drevne eller pressede figurer i form av hjort, hunder, kameler m.fl.


== Proveniens ==
Skrinets dragehoder tyder på nordisk opphav. Et annet relikvieskrin med opphav i Norge – det såkalte Filefjellskrinet i Bergen – har figurer som er presset over de samme stanser som ses på Vatnåsskrinet. Skrinet har fått navn etter Vatnås kirke i Sigdal, og denne kirke har også latt fremstille en tro kopi, som befinner seg på kirkens alter. Forklaringen på navnet skal skyldes at arkeologen Ingvald Undset (Sigrid Undsets far) har forvekslet gjenstander i sitt katalogiseringsarbeide med norske oldsaker i utenlandske museer. Skrinet befinner seg i dag i Nationalmuseets middelaldersamling i København.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Grinder-Hansen, Poul: Den gyldne kirke fra Vatnås – og Oldsagssamlingen fra Det kongelige Danske Selskab for Fædrelandets Historie, i Arvesølvet. Studier fra Nationalmuseet tilegnet Fritze Lindahl, 2003
Undset, Ingvald: Norske Oldsager i fremmede Museer. En oplysende fortegnelse, Kristiania, 1878
Filosofiåret 1853

Filosofiåret 1853 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1853.


== Hendelser ==


== Publiseringer ==


== Fødsler ==
16. januar - Vladimir Solovjov, russisk filosof, teolog og lyriker (død 1900)
28. januar – José Martí, cubansk filosof, tenker, inspirator og president (død 1895)
18. februar – Ernest Fenollosa, katalansk-amerikansk filosof (død 1908)
6. april - Alois Höfler, østerriksk filosof og psykolog (død 1922)
17. juli - Alexius Meinong, østerriksk filosof (død 1920)
31. juli - Frans von Schéele, svensk universitets- og skolemann, pedagogisk og filosofisk forfatter (død 1931)
6. oktober - Johannes von Kries, tysk psykolog, fysiolog og filosof (død 1928)
David George Ritchie, skotsk filosof (død 1903)


== Dødsfall ==
27. februar - Félix Varela, cubansk filosof (født 1788)
3. mai – Juan Donoso Cortés, spansk forfatter, politisk teoretiker og diplomat (født 1809)
9. august - Josef Hoëné-Wronski, polsk filosof (født 1776)
2. september - Luigi Chitti, italiensk økonom og filosof (født 1784)
13. september - Georg Andreas Gabler, tysk filosof (født 1786)
6. november - Samuel Grubbe, svensk filosof og politiker (født 1786)
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Alma Mater Europaea

Alma Mater Europaea (Latin: Den europeiske nærende mor, dvs. universitet) er et internasjonalt universitet som holder til i Salzburg in Østerrike, med campuser in ulike land i Europa. Universitetet ble opprettet etter initiativ fra Det europeiske akademi for vitenskap og kunst.


== Se også ==
Salzburg
Det europeiske akademi for vitenskap og kunst


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alma Mater Europaea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Giovanni Leonardo Di Bona

Giovanni Leonardo Di Bona eller Giovanni Leonardo da Cutri (begge navn kan også sees i omvendt rekkefølge, Leonardo Giovanni), kjent som Il Puttino (italiensk for lite barn) (født 1542, død 1597) var en tidlig italiensk sjakkmester.
Giovanni Leonardo ble født i Cutro, Calabria. Han studerte juss i Roma. I 1560 tapte han en kamp mot Ruy López i Roma. I årene 1566–1572 reiste og spilte han sjakk i Roma, Genova, Marseille og Barcelona. Han hadde spilt mange sjakkpartier mot Paolo Boi i Italia og de ble ansett som likeverdige i spillerstyrke.
Giovanni Leonardo di Bona vant den først kjente internasjonale mestertuneringen i sjakkhistorien i Madrid i 1575 og ble derfor ansett som sin tids sterkeste sjakkspiller. Etter suksessen ved det spanske hoffet reiste Leonardo og Paolo Boi til Lisboa hvor de spilte mot den portugisiske sjakkmesteren Il Moro. De klarte begge å slå Il Moro, først Leonardo, deretter Paolo Boi.
Den portugisiske kongen Sebastian I av Portugal var generøs med sin belønning. Etter triumfen fikk Giovanni Leonardo di Bona tilnavnet den vandrende ridderen (Il Cavaliere errante) av kong Sebastian, og han forlot Portugal og vendte tilbake til Italia for å slå seg ned i Napoli hvor han ble sjakkmester for prinsen av Bisignano.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Giovanni Leonardo Di Bona – chessgames.com
Filosofiåret 1893

Filosofiåret 1893 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1893.


== Hendelser ==


== Publiseringer ==


== Fødsler ==
5. januar – Paramahansa Yogananda, indisk filosof og mystiker (død 1952)
12. januar – Alfred Rosenberg, tysk politiker og filosof (død 1946)
5. februar – Roman Ingarden, polsk filosof (død 1970)
27. mars – Karl Mannheim, tysk filosof og sosiolog (død 1947)
10. oktober – Willi Apel, tysk musikkviter, matematiker og filosof (død 1988)
1. november – John Anderson, skotsk-australsk filosof (død 1962)


== Dødsfall ==
5. mars – Hippolyte Taine, fransk filosof og historiker (født 1828)
10. mai – Tommaso Maria Zigliara, fransk kardinal, teolog og filosof (født 1833)
20. mai – Jacob Moleschott, nederlandsk fysiolog, filosof og politiker (født 1822)
14. juni – Jakob Frohschammer, teolog og filosof (født 1821)
27. desember – Victor Considerant, fransk filosof, økonom og forfatter (født 1808)
		
		
		


== Referanser ==
Kvedfjordbukta

Kvedfjordbukta er ei havbukt ved Femtebreen (en av Sjubreane) på vestkysten av Albert I Land i det nordvestre Spitsbergen, Svalbard. Fjorden har navn etter skipet S/S «Kvedfjord» som ble ført av ishavsskipperen Gunnar Isaksen for Svalbard-ekspedisjonen til Albert II av Monaco i 1906 og 1907. Den er om lag 1 km lang og 2 km bred. I fjorden renner Femtebreen nesten ut i havet, den har en bresjø mot landtungen langsmed kysten og hele breen har gravd ut en kraftig, bratt u-dal som fjorden er den undersjøiske fortsettelsen av. Fjellene omkring (Nissenfjella) er svart bratte (467–651 m). 
Kvedfjordbukta inngikk i Fangstfelt 23 i den norske fangstperioden som startet sent på 1800-tallet. Det var en hovedstasjon her som ble etablert av fangstmannen Alfred Johansen i 1928, og reparert av Johansen og Børre Trøhaug i 1929. Den lå på sørkysten av bukta midt mellom Femtebresjøen og Kvedfjordodden i vest. Fem år senere anla Johansen en bistasjon i Kobbefjorden mye lengre nord på Danskøya. Det er (2012) en hustuft igjen av fangststasjonen.
I 1973 ble området en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gustav Rossnes, Norsk overvintringsfangst på Svalbard 1895-1940, Norsk polarinstitutt Meddelelser nr 127 1993. ISBN 82-7666-064-9.


== Eksterne lenker ==
Stedets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Stedets beskrivelse i Stedsnavn på Svalbard, Norsk polarinstitutt.
Kulturminneplan for Svalbard 2000-2010
Rekvedbukta

Rekvedbukta kan vise til:

Rekvedbukta (Jan Mayen) - ei bukt på Jan Mayen.
Rekvedbukta (Svalbard) - ei bukt på Svalbard.
Rekvedbukta (Svalbard)

Rekvedbukta er en fjord på vestkysten av Albert I Land i det nordvestre Spitsbergen, Svalbard. Den ligger ikke langt nordvest for utløpet av Sjubreen i Sjubrebukta som knapt kan skilles fra Rekvedbukta, begge havbuktene litt sørøst for Hamburgbukta. Fjorden har navn etter  rekved som fløt i land her. Den er om lag 1,5 km lang og ligger inn mot bresjøen Ratjørna og breene Nepebreen og Knivseggbreen, som graver seg ut i brede U-daler på hver sin side av midtfjellet Knausen (679 m). Fjellene omkring er bratte og nærmer seg 700 meters høyde. Det er morener spredt på de flate kyststripene helt ut til havet, særlig i Sjubrebukta i sørøst.

Rekvedbukta inngikk i Fangstfelt 23 i den norske fangstperioden som startet sent på 1800-tallet. Det var en bistasjon innerst i bunnen av bukta, etablert av fangstmannen Alfred Johansen i 1934. Hovedstasjonen som denne sorterte under lå i Kvedfjordbukta. Eventuelle rester av fangstanlegg her er ikke (2012) ennå vernet.
I 1973 ble området en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gustav Rossnes, Norsk overvintringsfangst på Svalbard 1895-1940, Norsk polarinstitutt Meddelelser nr 127 1993. ISBN 82-7666-064-9.


== Eksterne lenker ==
Stedets beskrivelse i Stedsnavn på Svalbard, Norsk polarinstitutt.
Kulturminneplan for Svalbard 2000–2010
28. serierunde i Tippeligaen 2013

28. serierunde i Tippeligaen 2013 startet fredag 25. oktober klokken 19 med Viking mot Aalesund. Runden fortsatte med to kamper lørdag 26. oktober. Vålerenga mot Haugesund klokken 15.30, og Molde mot Rosenborg klokken 18. Runden avsluttet med fem kamper søndag 27. oktober. Lillestrøm mot Tromsø klokken 15.30, tre kamper klokken 18, og Strømsgodset mot Start klokken 19.


== Fakta ==
Gullkinntanagar

Gullkinntanagar (Tangara chrysotis) er en fugl i slekten Tangara i familien tanagarer.


== Utbredelse ==
Den forekommer i Bolivia, Colombia, Ecuador og Peru.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) gullkinntanagar i Encyclopedia of Life 
(en) gullkinntanagar i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gullkinntanagar hos Artsdatabanken 
(en) gullkinntanagar hos ITIS 
(en) gullkinntanagar hos NCBI 
(en) Kategori:Tangara chrysotis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tangara chrysotis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tangara chrysotis (ID B67CF692C0CABAA4). Avibase. Hentet ut 19. oktober 2013.
Birdlife Species Factsheet: Tangara chrysotis. Besøkt 2013-10-19.
IBC - The Internet Bird Collection: Tangara chrysotis. Besøkt 2013-10-19.
Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, B.L. Sullivan, C. L. Wood, and D. Roberson. 2013. The eBird/Clements checklist of birds of the world: Version 6.8.. Besøkt 2013-10-19.
Norges ambassade i Caracas

Norges ambassade i Caracas (etablert i 1968, nedlagt i 2013) er en norsk tidligere utenriksstasjon i Caracas i Venezuela. Norges interesser i Venezuela forsvares fra 2013 fra Norges ambassade i Bogotá i nabolandet Colombia.
Ambassaden ble etablert i 1968, og i den forbindelse ble også Bogotá-ambassaden nedlagt og flyttet til den nye i Caracas.  Etter hvert ble Bogotá-ambassaden gjenåpnet.  I 2010 bestemte utenriksminister Jonas Gahr Støre å nedlegge Bogotá-ambassaden og flytte ansvaret tilbake til Caracas-ambassaden. Dette skyldtes maktforskyvninger i verden. Ambassaden i Bogotá ble så nedlagt 1. juni 2011.  Den neste utenriksministeren, Espen Barth Eide, snudde imidlertid om på dette etter at Norge ble sjefsforhandler i konflikten med Colombias revolusjonære væpnede styrker (FARC-geriljaen), og kunngjorde i stedet nedleggelse av Caracas-ambassaden den 3. desember 2012.  Ambassadør Lars Ole Vaagen med stab på rundt ti flyttet ut den 30. mai 2013.
Før nedleggelsen i Caracas hadde eieren Statsbygg investert femten millioner kroner i nybygget «Centro Galipan», som ble innflyttet i februar 2012. I tillegg hadde Statsbygg nyoppusset en tilhørende ambassadørbolig for rundt atten millioner kroner i 2007. Den nye ambassadebygget ble solgt for 15 millioner kroner. Den forrige boligen ble solgt i 2012 for åtte millioner bolivar fuertes, men har i ettertid hatt store problemer med å få tilbakeført pengene.  Inntil videre måtte Norge da betale vakthold til byggene for drøye seks hundre tusen i året.Før unionsoppløsningen i 1905 var Norge representert gjennom svensk-norske legasjoner.  Diplomatiske forbindelser mellom Norge og Venezuela ble opprettet i 1939. Fra 1939 til 1968 var Caracas en sideakkreditering for ambassadøren ved legasjonen i Rio de Janeiro eller Norges ambassade i Bogotá:

1939–1941 Nicolai Aall fra Rio de Janeiro
1947–1950 Torbjørn Leopold Seippel fra Rio de Janeiro
1951–1955 Henrik Andreas Broch fra Rio de Janeiro
1956–1960 Fredrik Orvin fra Bogotá
1960–1966 Sven Brun Ebbell fra Bogotá
1966–1968 Olav Lydvo fra BogotáI 1968 åpnet Norge egen ambassade i Caracas og egen ambassadør stasjonert i Caracas

1968–1972 Olav Lydvo
1973–1977 Arne Kapstø
1977–1983 Gunnar Odd Hærum
1984–1987 Anton Smith-Meyer
1987–1988 Frode Nilsen
1988–1992 Knut Bernt Berger
1992–1999 Bjørnar S. Utheim
1999–2004 Dag Mork Ulnes
2004–2009 Martin Tore Bjørndal
2009–2010 Ingunn Klepsvik
2010–2012 Helge Skaara
2012–2013 Lars Vaagen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ambassadens nettsted
Filosofiåret 1883

Filosofiåret 1883 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1883.


== Hendelser ==
Friedrich Nietzsche begynner å arbeide på Also sprach Zarathustra.


== Publiseringer ==


== Fødsler ==
6. januar – Khalil Gibran, libanesisk poet, maler og filosof (død 1931)
23. februar – Karl Jaspers, tysk filosof og psykiater (død 1969)
3. april – Kita Ikki, japansk filosof, forfatter og politiker (død 1937)
9. april – Ivan Ilyin, russisk filosof (død 1954)
9. mai – José Ortega y Gasset, spansk filosof og essayist (død 1955)
11. mai – Johannes Maria Verweyen, tysk filosof (død 1945)
5. juni – John Maynard Keynes, britisk nasjonaløkonom, filosof og sannsynlighetsteoretiker (død 1946)
15. juli – Louis Lavelle, fransk filosof (død 1951)
22. juli – Friedrich Brunstäd, tysk evangelisk teolog og filosof (død 1944)
26. juli – Eberhard Arnold, tysk teolog, filosof, pedagog og publisist (død 1935)
2. september – Lev Borský, tsjekkisk journalist og filosof (død 1944)
23. desember – Adolf Reinach, tysk filosof, fenomenolog og rettsteoretiker (død 1917)
25. desember – Samuel Hugo Bergman, tysk-østerriksk religionsfilosof og sionist (død 1975)
Salvatore Gaetani, italiensk historiker, filolog og filosof (død 1967)


== Dødsfall ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Mulatu Teshome

Mulatu Teshome Wirtu er en etiopisk politiker og diplomat som var Etiopias president fra 2013 til 2018.
Teshome kommer fra oromofolket. Han har vært landbruksminister, viseminister for utvikling og samarbeid og president i føderasjonshuset i nasjonalforsamlingen, samt ambassadør i Kina, Japan og Tyrkia.Den 7. oktober 2013 ble han valgt til president av Etiopias parlament i en fellessesjon av føderasjonshuset og folkerepresentanthuset. Han ble innsatt samme dag. Presidentembetet har mest symbolske oppgaver, med den utøvende makt samlet hos statsministeren.


== Referanser ==
Gunnar Odd Hærum

Gunnar Odd Hærum (født 20. mai 1923, død 4. februar 1996 i Mandelieu-la-Napoule i Frankrike) var en norsk jurist og diplomat.Gymnasietiden ble gjort i Fredrikstad. Under den andre verdenskrig var han i fangenskap. Han tok en cand.jur..
Han ble ansatt i Utenriksdepartementet og utenrikstjeneste i 1949, med Norges ambassade i Washington som første utpost fra 1952. Deretter var han ved Norges ambassade i Madrid, hadde litt hjemmetjeneste, før han gikk til Norges ambassade i Buenos Aires.  Han ble i 1964 utnevnt til byråsjef og holdt seg fem år i Oslo før han i 1969 tiltrådte som ministerråd i Washington.  Fra 1973 til 1977 var han generalkonsul til New Orleans, før han avsluttet med å være ambassadør ved Norges ambassade i Caracas fra 1977. Han måtte reise derfra i 1981, etterfulgt av en stedfortredende ambassadesekretær Mona Elisabeth Brøther.  I 1984 var han i UDs rettsavdeling, og han satt i diverse utvalg frem til 1987.  Hærum var gift med den finske oversetteren Ilma-Rita og fetter til diplomaten Trygve Lie (1896–1968).


== Referanser ==
Bergtóra Hanusardóttir

Bergtóra Hanusardóttir (født 1946) fra Tórshavn) er en færøysk forfatter og tannlege, spesialist i kjeveortopedi. Hun er datter av Mia Trond fra Tórshavn og Hanus D. Jensen fra den lille øya Skúvoy. Hun er den eldste av fire søstre. Hennes søstre er Rannvá, Svanna og Marjun. Hennes søster Marjun Hanusardóttir er den faste sekretær (løgmansstjóri/direktør) av Statsministerens kontor (Løgmansskrivstovan). Bergtóra har to barn med Bogi Hansen: Ragnheidur Bogadóttir (f. 1979) og komponist Tróndur Bogason (f. 1976),  som er gift med den kjente færøyske sangeren Eivør Pálsdóttir.


== Bibliografi ==


=== Romaner ===
Skert flog (1990).
Suðar dýpið reyða (1999).
Burtur (2006).


=== Noveller ===
Loynigongir (1993).
Eisini kærleiki, Frostrósan 1987.
Katrin, Frostrósan 1987.
Várvindar, Kvinnutíðindi 1988.
Bonsai (2000).
Meldur, (2006), publisert i Les1, bok og lydbok, til undervisning i 8. til 10. klasse i færøysk.


=== Skuespill ===
Náttúra menniskjunar (1984).
Heygbúgvin (1991).


=== Dikt ===
Songartíð (2000).


=== Publisert i Kvinnutíðindi ===
Langomma, Kvinnutíðindi nr 1, 1984.
Tilkomin kvinna, Kvinnutíðindi nr 1, 1984.
Einsamøll mamma, Kvinnutíðindi nr 1, 1984.
Kvinna í starvi, Kvinnutíðindi nr 1, 1984.
Ung kvinna og Smágenta, Kvinnutíðindi nr 1, 1984.
Prosayrkingar í leikinum Kvinnur Kvinnutíðindi nr.1, 1984.


=== Publisert på andre språk ===


==== Publisert på norsk ====
Katrin, novelle, oversat til norsk av Ivar Stegane í Fyrste ferda bort, red. Nedrelid, Sigurðardóttir og Stegane, Samlaget, 1993.


==== Publisert på dansk ====
Også kærlighed, novelle, på dansk i En vandhistorie og andre færøske fortællinger, oversat og red. av Kirsten Brix, Vindrose, 1994.
Katrin, novelle, novelle, i dansk oversettelse i En vandhistorie og andre færøske fortællinger, oversat og red. av Kirsten Brix, Vindrose, 1994.


==== Publisert på svensk ====
Sommarnatten den blida, novelle, oversat til svensk av Inge Knutsson, publisert i Avsändare Norden, red. Anneli Jordahl og Marianne Steinsaphir, En bok for alla, 1996.


==== Publisert på tysk ====
Katrin, novelle, oversat til tysk av Detlef Wildraut, publisert i Tjaldur, 31 / 2003.


== Referanser ==