jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Møllebakken (Ski)

Møllebakken er et nedlagt skihoppanlegg i Nordre Follo kommune i Viken. Det ligger ved Haugland, ca. 2 km nord for Ski tettsted, plassert slik at tilløpet (stillaset) i den største hoppbakken går over fylkesvei 31 (Oppegårdveien). Anlegget er eid av skiklubbem Skimt og består av to hoppbakker med K-punkt 64 og 40 meter. I den største bakken er bakkerekorden 66 meter, satt av Vegard Opaas i 1987. I den minste bakken er rekorden over 50 meter.Den opprinnelige hoppbakken ble tatt i bruk vinteren 1915, på samme tid som skiklubben ble stiftet. Møllebakken ble forbedret i 1924-25, da unnarennet og sletta ble jevnet ut og det ble bygd stillas, tribuner, dommertribune og trapper. Det ble arrangert landsrenn (nasjonalt renn) første gang i 1925 og deretter flere ganger utover på 1920- og 1930-tallet. Stillasene av stål som i 2017 fremdeles eksisterer, ble bygd i 1936. Under landsrennet 6. februar 1938 satte Skimts egen Trygve Gundersen bakkerekord med 52,5 meter. Dette rennet ble for øvrig åpnet av Hilda «Nusse» Braskerud fra Nordre Land, som hoppet rundt 40 meter utenfor konkurranse. Til tross for at Skimt ble tappet for penger i løpet av 2. verdenskrig, kom skiklubben seg på fote igjen og kunne ganske raskt sette Møllebakken i stand etter idrettspausen under krigen.Møllebakken var i si tid mye brukt, og den ble blant annet brukt til trening av briten Eddie Edwards foran OL i Calgary i 1988. Anlegget har imidlertid stått ubrukt siden 1995, blant annet på grunn av et jordras i 1998 som påførte unnarennet skader som Skimt ikke har hatt råd til å reparere. Skiklubben ønsker å rive det delvis forfalte anlegget, men mangler penger til det også, og pr. 2017 står stillasene i hoppbakkene fremdeles.Skimt eier også flere andre, mindre hoppanlegg. Det viktigste er Ellingsrudkollen, som ble åpnet i 1970. En liten bakke i Skårhaugsåsen er også i bruk, mens bakken i Bøleråsen er nedlagt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skisprungschanzen-Archiv: Ski (Møllebakken)
N.3

N.3 var det andre av den italienske luftskipskonstruktør Umberto Nobiles N.7,500-klassen som var bygd i 1925. N.7,500-klassen var en mindre variant av den mer kjente N,18,500-klassen med «Norge» som N.1 og «Italia» med kun to motorgondoler istedenfor tre, og med mindre volum tross samme konstruksjonsdesign. Luftskipet ble solgt til den japanske marinen, men forulykket den 22. oktober 1927 under turbulent vær.


== N.3 som Nr. 6 ==
Luftskipet ble demontert og sendt som skipslast til Japan, etter ankomsten i januar 1927 begynte sammenkoblingen i luftskipshangaren på Kasumigaura under ledelse av Umberto Nobile og hans team. Det ble ferdigbygd for prøveflyging, som fant sted 6. april med en besetning på 6 japanerne og 6 italienerne. Dermed fikk luftskipet betegnelsen «Marineluftskip Nr. 6» som det sjette luftskipet for den japanske marinen. 
Nr. 6 luftskipet fungerte utmerket under flygningene, og var sendt ut for å delta i en marineøvelse sør for Tokyo den 22. oktober. Men det oppsto turbulent vær med sterk vindkast, noe som fulgt til tap av kontroll så besetningen måtte nødlande. Etter å ha landet på øya Kozushima, kom besetningen seg ut bare for å se et kraftig vindkast slynget bort Nr. 6 ut til sjøs. En eksplosjon ødela luftskipet. Men erfaringene som hadde vært høstet i forveien, fikk den japanske marinen til å starte et nytt prosjekt hos Mitsubishi og Fujikura, hvor man skulle kopiere og improvisere Nobiles luftskipet. Det nye luftskipet med betegnelsen «Marineluftskip Nr. 8» ble levert i 1929 som det meste suksessrike japanskbygde luftskipet i historien.


== Spesifikasjoner ==
Type: Halvstiv luftskip
Første flyvning:1925


=== Dimensjoner ===
Lengde: 82,28 m
Diameter: 12,80 m
Gasskapasitet: 7 500 m³
Lasteevne: 3 450 kg
Besetning: 12 ved prøveflygingen 6. april 1927


=== Ytelser ===
Motorer: 2 Maybach IV-L 245 hk rekkestempelmotor med total ytelse på 490 hk.
Fart: 120 km/h


== Se også ==
N.2 (Luftskip)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.j-aircraft.com/research/jas_jottings/japanese_airships.htm
http://www2.wbs.ne.jp/~s-c/airships/ijn_semirigid_airship_6.htm (japansk-engelsk)
Pensacola internasjonale lufthavn

Pensacola internasjonale lufthavn (IATA: PNS, ICAO: KPNS) er en lufthavn, nordvest i delstaten Florida i USA. 
Fra lufthavnen er det flyruter til en rekke innenriks destinasjoner i USA, men ikke utenriks.
Lavprisflyselskapen Southwest Airlines opererer flest flyruter fra lufthavnen, mens den mest populære flyruten er Delta Air Lines rute til Hartsfield–Jackson Atlanta internasjonale lufthavn i Atlanta (Georgia).


== Referanser ==
 


== Eksterne lenker ==
Lufthavnens nettsted
Jay L. Garfield

Jay Lazar Garfield (født 13. november 1955) er en amerikansk forsker i tibetansk buddhisme. Han har også forsket innenfor sinnsfilosofi, kognisjonsvitenskap, epistemologi, metafysikk, språkfilosofi, etikk og hermeneutikk. For tiden er han Doris Silbert professor i humanistiske fag ved Smith College, professor i filosofi ved University of Melbourne, besøkende professor i filosofi og buddhistiske studier ved Harvard Divinity School og adjunkt i filosofi ved Central University of Tibetan Studies.
Geshe Sonam Rinchen

Geshe Sonam Rinchen (født 1933 i Kham i det østlige Tibet, død 5. oktober 2013 i Dharmashala i India) var en tibetansk buddhist.
I 1945 ble han munk i Dhargyeyklosteret, og i 1952 ble han medlem av klosteruniversitetet Sera i Lhasa, hvor han studerte frem til han ble tvunget til å flykte fra Tibet i 1959.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Library of Tibetan Works and Archives
Shambhala Publications (formerly published at Snow Lion Publications)
Nāgá

Nāgá (sanskrit og pali: Devanāgarī: नाग) er en gruppe indiske guder eller en klasse av entiteter eller vesener som antar formen av en svært stor slange, spesielt kongekobraen. Nāgáene finnes i de indiske religionene hinduisme, buddhisme og jainisme. En kvinnelig nāga blir kalt en nāgī eller nāgiṇī.


== Eksterne lenker ==
Nagas in the Pali Canon
Nagas
Image of a Seven-Headed Naga
Nagas and Serpents
Depictions of Nagas i Angkor Wat i Kambodsja
Nagas and Naginis: Serpent Figures in Hinduism and Buddhism
Midtstopper

Midtstopper er en posisjon på et fotballag. En midtstopper eller midtforsvarer (på engelsk centre-half , center back eller central defender,) hører i utgangspunktet til i midten av den bakre forsvarsrekken til laget. Hovedformålet for en midtstopper er å hindre spillerne til motstanderne, og fremfor alt de sentrale angriperne til motstanderlaget, fra å gjøre mål og å starte angrepsspillet til laget fra egen banehalvdel.
I de fleste moderne spillesystem benyttes to og av og til tre midtstoppere.
Blant kjente midtstoppere er Franz Beckenbauer, Einar Aas, Rune Bratseth og Brede Hangeland.


== Referanser ==
Det spanske julelotteriet

Det spanske julelotteriet (offisielt Sorteo Extraordinario de Navidad eller Lotería de Navidad spansk: [loter'ia ðe naβið'að]) er et nasjonalt lotteri i Spania. Det holdes årlig siden 1812. Navnet Sorteo de Navidad ble første gang benyttet i 1892.
Gunnar Flagstad

Gunnar Flagstad (født 11. oktober 1970 i Gjøvik) er en norsk pianist.


== Biografi ==
Flagstad er utdannet ved Østlandets musikkonservatorium og Norges musikkhøgskole, der han tok en Master i «akkompagnement/samspill» våren 1997. Han har vært ansatt ved musikkhøgskolen (NMH) siden 1997, og er i dag førsteamanuensis i akkompagnement og Fagseksjonsleder for klaver, akkompagnement, gitar og akkordeon. Flagstad har også i en årrekke vært tilknyttet Barratt Due musikkinstitutt.
Flagstad har spilt i en lang rekke land i Europa på ledende arenaer som Wigmore Hall, St. Martin-in-the-Fields og BBC Radio 3 (London), Konzerthaus (Berlin), Lucerne Festival (Sveits), Usadba Jazz festival (Russland), og i Norge på festivaler som Festspillene i Bergen, Oslo Kammermusikkfestival, Hardanger Musikkfest og Festspillene i Nord-Norge. Han har jevnlig gjestet NRK radio og TV, har turnert omkring i hele Norge med Rikskonsertene. Som kammermusiker spiller han med slike som Tine Thing Helseth Quintet, samtidsensemblet TRAKTOR og pianoduoen 20 fingre. I duo med Tine Thing Helseth turnerte han i Irland høsten 2017.Flagstad er en av de tre kunstnerisk ansvarlige i konsertserien Resonans på Gjøvik. Han er også fagleder for akkompagnement på kurset og festivalen Valdres sommersymfoni, og sitter i kunstnerisk råd for Ringsakeroperaen.


== Diskografi (i utvalg) ==
1999: Mor Synger (Thema), med Åshild Skiri Refsdal
2017: Never Going Back (Grappa), med Tine Thing Helseth
2017: Interactions (2L), med Bård Monsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gunnar Flagstad Arkivert 9. august 2019 hos Wayback Machine. nettside på Norges musikkhøgskole
Aegopsis curvicornis

Aegopsis curvicornis er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). De blir plassert i underfamilien hornbiller (Dynastinae).


== Utseende ==
En middelsstor (gjerne 20-30 millimeter), kraftig, svart, blank hornbille. Hannene har to horn i pannen og forkanten av pronotum er mer eller mindre trukket ut til en spiss eller et horn, disse trekkene mangler hos hunnene. Hos Aegopsis curvicornis er hornene vanligvis forholdsvis lange. Beina er kraftige, tilpasset graving, leggene med korte og butte tenner.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda, gjerne i savanneområder.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt fra Costa Rica i nord til Ecuador og Brasil i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Agaocephalini Burmeister, 1847
Slekten Aegopsis Burmeister, 1847
Aegopsis curvicornis Burmeister, 1847


== Kilder ==
Nettside om arten


== Eksterne lenker ==
(en) Aegopsis curvicornis i Encyclopedia of Life 
(en) Aegopsis curvicornis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aegopsis curvicornis hos NCBI 
(en) Kategori:Aegopsis curvicornis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aegopsis curvicornis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av Aegopsis curvicornis, hann Arkivert 5. april 2012 hos Wayback Machine.
Dynastidae du monde- sjekkliste over artene Arkivert 5. august 2013 hos Wayback Machine.
Regan MacNeil

Regan Teresa MacNeil er en fiktiv rollefigur i William Peter Blattys skrekkroman Exorcisten. Figuren dukker også opp i filmatiseringen Exorcisten, oppfølgeren Exorsisten II: Kjetteren og TV-serien The Exorcist. I filmene ble hun spilt av Linda Blair, mens Mercedes McCambridge var stemmegiver til demonen som besetter henne. I TV-serien ble figuren spilt av Geena Davis, mens demonen ble spilt av Robert Emmet Lunney og David Hewlett.
Regan MacNeil er en 12 år gammel jente og datteren til skuespiller Chris MacNeil (spilt av Ellen Burstyn i førstefilmen). Siden moren er ateist lærer hun lite om religion, men hun får svar av moren når Regan spør henne. Etter hvert begynner Regan å oppføre seg annerledes, mer aggressivt enn tidligere, og Chris forstår at hun har blitt besatt av en demon. Det viser seg senere at denne skikkelsen heter Pazuzu, en vinddemon innen babylonsk og assyrisk mytologi. Chris ber pater Karras om å gjennomføre en eksorsisme på datteren for å drive ut den onde ånden. I TV-serien har Regan vokst opp og byttet navn til Angela Rance.
Flere kjente skuespillere ble vurdert til rollen for førstefilmen i 1973, blant annet Sharon Stone, Jamie Lee Curtis, Carrie Fisher og Brooke Shields. Kim Basinger, Laura Dern og Melanie Griffith hadde også prøvespilt for rollen. Til slutt falt valget på Linda Blair, som ble nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle for skildringen.Det amerikanske filminstituttet har kåret Regan MacNeil / Pazuzu til filmhistoriens 9. beste skurkeskikkelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Regan MacNeil hos Internet Movie Database
Tom Joad

Tom Joad er hovedpersonen i John Steinbecks roman Vredens druer (1939). 
Tom er nest eldste sønn i familien Joad. Når romanen begynner har han nettopp sluppet ut av fengsel; han har sonet for et drap han begikk i selvforsvar. Familien Joad har fått sin jord i Oklahoma ekspropriert, og er en del av den store vandringen til mulig arbeid som fruktplukkere i California. Lønningene presses og Tom blir streikeleder.Toms tale i slutten av romanen og filmen – kjent som «I'll Be There Speech» – oppfattes som et manifest for politisk engasjement.I John Fords film Vredens druer (1940) blir Tom Joad spilt av Henry Fonda. Woody Guthrie skrev og utga sangen Tom Joad i 1940. Bruce Springsteens sang og album The Ghost of Tom Joad (1995) er basert på Steinbecks bok og musikalsk inspirert av Guthrie.Det amerikanske filminstituttet har kåret Tom Joad til filmhistoriens 12. beste helteskikkelse.


== Referanser ==
Jens Kristian Thune (arkitekt)

Jens Kristian Thune eller Jens Christian Thune (født 6. mai 1865, død 5. august 1925) var en norsk arkitekt og byggmester. Han var bror av Andreas Lauritz Thune ved Thunes mekaniske verksted.
Thune var murerlærling fra 1881 og ble svenn i 1886. Han var så elev i ett år i bygningsklassen ved Den kongelige tegneskole i Kristiania og hospiterte et år ved Technische Hochschule i Berlin. I deler av denne tiden arbeidet han for arkitekt Holm Munthe, og i 1889–90 arbeidet han ved B. Weises arkitektkontor i Hannover.
I 1894 etablerte Thune seg som byggmester og arkitekt i Kristiania og oppførte blant annet nye bygninger for Thunes mekaniske verksted. I 1898 inngikk han kompaniskap med arkitekt Edwien Thürmer under firmanavnet Thune & Thürmer. Det meste av Thunes produksjon foregikk innenfor rammen av dette firmaet, der Thune skal ha vært den som signerte flest tegninger. Utenfor kompaniskapet fikk Thune utført Drammens bad (1900–02). Thune tegnet dessuten sin egen villa (1916) i Skøyenveien 11.


== Referanser ==


== Se også ==
Thune & Thürmer


== Kilder ==
Geir Tandberg Steigan: Arkitekter: Jens Kristian Thune (1865–1925) (Arkitekturhistorie.no)
Jens Kristian Thune i Norsk kunstnerleksikon
Geir Tandberg Steigan: Arkitekter: Thune & Thürmer (Arkitekturhistorie.no)
Ole Daniel Bruun (1999). Arkitektur i Oslo. En veiviser til byens bygningsmiljø. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 61, 111, 125, 139. ISBN 82-573-0948-6.
Kapp Vankarem

Kapp Vankarem er et nes i Tsjuktsjarhavet på nordkysten av Tsjukotka i Russland. Rundt neset finner en mange smale sandbanker og myrområder med mange små viker og kystlaguner. Vankaremelva munner ut i en lagune sør for neset. 
Neset ligger nær Vankarem, en tsjuktsjisk bosetning.
Øst for Kapp Vankarem observerte Adolf Erik Nordenskiöld restene av eldgamle bosetninger og mange bein fra rein og isbjørn. 
Hvalross og hval, inkludert grønlandhval og gråhval, er det mye av i farvannet utenfor Kapp Vanakrem.


== Kilder ==
Armstrong, T., The Russianss in the Arctic, London, 1958.
Jean de Joinville

Jean de Joinville (født omkring 1225, død 24. desember 1317) var en fransk krønikeskriver.


== Biografi ==
Jean de Joinville var sønn av adelsmannen Simon de Joinville og vokste opp ved det grevlige hoffet i Champagne, hvor han utdannet seg. I 1248 sluttet Joinville seg til Ludvig den helliges korstog. Han sluttet seg til kongen på Kypros. De utviklet et personlig vennskap. Jean de Joinville deltok i toget til Egypt, ble tatt til fange i slaget ved Mansourah og ble sluppet fri sammen med kongen og de øvrige korsridderne. Jean de Joinville ble under Filip III guvernør av Champagne, men kom i unåde i og tilhørte opposisjonen under Filip den smukke. Sin berømmelse oppnådde Jean de Joinville som krønikeforfatter. Hans memoarer er den grunnleggende skildringen for vår kunnskap om Ludvig den helliges tid. Jean de Joinvile framstår der som en elskverdig og en livfull forteller, helt i tråd med riddersvesenets ånd.


== Referanser ==


== Kilder ==
Carlquist, Gunnar, red. (1933). Svensk uppslagsbok. Bd 14. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 536.
Eime

Eime er en ubebodd øy i Kvitsøy kommune i Rogaland. Øyen ligger i den østligste delen av øygruppen sammen med Sandøya, Ternøya og Bussholmen, samt en rekke mindre holmer og skjær. Disse er skilt fra høvedøyen Kvitsøy av sundet Krågøyosen. Øyen har et areal på omkring 0,17 km2 og er med sin høyde på 28,4 m det høyeste punktet i kommunen. Dette er det laveste høyeste punktet i noen norsk kommune.


== Referanser ==
Signalhaugen

Signalhaugen er en kolle beliggende nord i Randaberg kommune i Rogaland. Med sin høyde på 75,15 moh. er det det høyeste punktet i kommunen. Det er forøvrig det laveste høyeste punktet i noen norsk fastlandskommune. Tre bolter er satt ned i berget for å markere det høyeste punktet.
Ettersom det meste av Signalhaugen er skogkledt er det noe begrenset utsikt, utenom mot sydvest hvor det et fint skue utover Nord-Jæren. Derfra er det mulig å nyte flotte solnedganger i Nordsjøen bak øyene Håstein, Buøya og Rott. Dessverre skjemmes denne utsikten noe av en høy pipe.


== Referanser ==
The Dark Eyes of London

The Dark Eyes of London er en britisk skrekkfilm regissert av Walter Summers. Manuset ble skrevet av Patrick Kirwan, Walter Summers, John Argyle og Jan Van Lusil. Det var basert Edgar Wallaces roman med samme navn fra 1924.
Bela Lugosi spilte dobbeltrollen som Dr. Orloff / John Dearborn. Originalromanen hadde to Orloff-figurer, men i filmmanuset ble de slått sammen til én. Da Lugosi spilte rollen som Dearborn, ble stemmen hans dubbet av O. B. Clarence. Greta Gynt spilte den kvinnelige hovedrollen som Diana Stuart.
The Dark Eyes of London var den første britiske filmen som fikk H-rating. Den ble innført av British Board of Film Classification i 1933 for filmer som ble stemplet som «horrific» og som kunne skremme eller sjokkere barn under 16 år.
Filmen ble utgitt i USA av Monogram Pictures under tittelen The Human Monster i mars 1940 og gjenutgitt av Carroll Picutres under samme tittel i 1956.
En tysk filmatisering av Wallaces roman hadde premiere i 1961. Den het Die toten Augen von London og ble regissert av Alfred Vohrer.


== Handling ==
I London driver dr. Orloff (Bela Lugosi) et forsikringsselskap. Scotland Yard begynner å finne lik i Themsen. Alle ofrene hadde tegnet forsikring hos Orloff med Dearborn Home for the Blind som eneste begunstigede. Dette hjemmet, som Orloff sponsrer og er medisinsk rådgiver for, befinner seg i en falleverdig lagerbygning tilstøtende Themsen. Den drives av den lavmælte, men også blinde John Dearborn. Én av de døde mennene har en datter med navn Diane Stuart (Greta Gynt). Orloff skaffer henne en stilling som sekretær hos Dearborn. Saken er den at Dearborn i virkeligheten er Orloff, forkledt og med tilgjort stemme. Etter at Diane finner én av farens mansjettknapper på hjemmet, sender Orloff sin medsammensvorne Jake (Wilfred Walter) - en vanskapt blind beboer - for å drepe henne.


== Rolleliste ==
Bela Lugosi - Dr. Feodor Orloff / John Dearborn
Hugh Williams - Politibetjent Holt
Greta Gynt - Diana Stuart
Edmon Ryan - Løytnant O'Reilly
Wilfrid Walter - Jake
Alexander Field - Grogan


== Kilder ==
The Dark Eyes of London på British Film Institutes nettside


== Eksterne lenker ==
(en) The Dark Eyes of London på Internet Movie Database 
(fr) The Dark Eyes of London på Allociné 
(nl) The Dark Eyes of London på MovieMeter 
(en) The Dark Eyes of London på AllMovie 
(en) The Dark Eyes of London på Rotten Tomatoes
Alfred Thayer Mahan

Alfred Thayer Mahan (født 1840, død 1914) var en amerikansk admiral og en betydelig historiker vedrørende historiske spørsmål om sjøstridskreftenes betydning i historien.
Han var sjef for sjøkrigsskolen i Newport 1886–89. Han fremstod som talsmann for den nye imperialisme og fremhevet flåtens verdi som maktmiddel fremfor andre maktinstrumenter. Hans studier fikk betydning for flåtepolitikken i Tyskland, Storbritannia, Japan og hjemlandet USA. Utgav bl.a. The Influence of Sea Power on History 1660–1783 (1890) og Naval Strategy (1911).


== Referanser ==
Klare ord

Klare ord (sanskrit; Prasannapadā; tibetansk: ཚིག་གསལ་, Tsik Sal, wylie: tshig gsal) er en śāstra av den indiske madhyamakafilosofen Candrakīrti. Det er en ord-for-ord kommentar til Nāgārjunas avhandling en avhandling om middelveien.


== Litteratur ==
Mervyn Sprung, Lucid Exposition of the Middle Way: the Essential Chapters from the Prasannapadā of Candrakīrti, Routledge, 1979


== Eksterne lenker ==
Den tibetanske teksten hos Buddhist Digital Resource Center, དབུ་མ་རྩ་བའི་འགྲེལ་པ་ཚིག་གསལ་བ་, dbu ma rtsa ba'i 'grel pa tshig gsal ba
Den tibetanske teksten hos Sakya Library
Den tibetanske teksten hos Tibetan Works
Byens Blodige Blues

Byens Blodige Blues er et norsk visealbum med Lars Harald Storebø. Albumet ble utgitt høsten 2014. Den første singelen fra albumet, Sitte her ble utgitt 15 november 2013.


== Sporliste ==
«Sitte Her»
«Gamle Bygdevei»
«Dyveke»
«Hydra»
«Stille uten deg»
«Seilergutten»
«Ved Wergelandsveien»
«Seks Rustne Strenger»
«Jugesagaen»
«Byens Blodige Blues»
Michalsen & Dahl

Michalsen & Dahl var et kompaniskap mellom arkitektene Carl Michalsen og Alfred Christian Dahl. De to arkitektene var begge etablert i Kristiania, men etter Kristianiakrakket avtok aktivitetsnivået i hovedstaden noe, og etter bybrannen i Ålesund i 1904 etablerte de et felles arkitektkontor i den byen.
I perioden 1904–07 tegnet Michalsen og Dahl et drøyt tyvetalls bygninger (se oppslaget om Michalsen) — overveiende i varianter av jugendstil med impulser fra andre stilarter. Nærmere 1910 etablerte de seg hver for seg igjen i Kristiania.


== Litteratur ==
Geir Tandberg Steigan: Michalsen & Dahl (Arkitekturhistorie.no)
Tinghaug (Klepp)

Tinghaug er en høyde på 102,2 moh. i Klepp kommune, Rogaland. Navnet henspiller på at det har vært sete for et bygdeting i tidligere tider. Det er det høyeste punktet i kommunen.


== Referanser ==
Litlåsfjellet

Litlåsfjellet er et fjell på 109,2 moh. i Austrheim kommune, Hordaland. Det er det høyeste punktet i kommunen.


== Referanser ==
Høyåsen

Høyås(en) eller Høgås(en) er et stedsnavn flere steder i Norge.


== Stedsnavn i Norge ==
Høgås (Asker)
Høgås (Notodden)
Høgås (Nøtterøy)
Høgaas batteri
Høgåsen (Bergen)
Høgåsen (Aurskog-Høland)
Høgåsen (Oslo)
Høgståsen (Stokke)
Høyås (Frogn)
Høyås batteri
Høyåsen (Vestby)
Høiåsmasten


== Se også ==
Høgåsbakken Alpinsenter
Høyåsen (Vestby)

Høyåsen er en ås i Vestby kommune, Viken. Med sine 140,5 moh. er den det høyeste punktet i kommunen.


== Referanser ==
José Salvatierra

José Andres Salvatierra López (født 9. oktober 1989) er en costaricansk fotballspiller som spiller for den costaricanske klubben Liga Deportiva Alajuelense.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) José Salvatierra – FIFA 
(en) José Salvatierra – Transfermarkt 
(en) José Salvatierra – national-football-teams.com 
(en) José Salvatierra – WorldFootball.net 
(en) José Salvatierra – Soccerbase.com 
(en) José Salvatierra – Soccerway 
(en) José Salvatierra – FBref 
(es) José Salvatierra – as.com
Hjertås

Hjertås er en ås i Sandefjord kommune, Vestfold og Telemark. Med sine 147,5 moh. var det den det høyeste punktet i kommunen før kommunesammelslåingen i 2020.


== Referanser ==
Kjærranåsen

Kjærranåsen er en ås i Horten kommune, Vestfold. Med sine 157,7 moh. er den det høyeste punktet i kommunen.


== Referanser ==
Trinn av meditasjon på madhyamaka

Trinn av meditasjon på madhyamaka (sanskrit: Bhāvanākrama; tibetansk: སྒོམ་རིམ་, Gomrim; wylie: sgom rim) er en viktig avhandling om buddhistisk meditasjon av den indiske madhyamakafilosofen Kamalaśīla. Avhandlingen består av tre tekster, og er grunnleggende i studiet og praktiseringen av samata og vipassanā i tibetansk buddhistisk tradisjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Parmananda Sharma, Bhāvanākrama of Kamalaśila (Delhi: Aditya Prakashan, 1997), ISBN 9788186471159


== Eksterne lenker ==
སྒོམ་རིམ་, De fem bhavanakramas av Kamalasila og Vimalamitra (tibetansk tekst)