jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pijnacker-Nootdorp

Pijnacker-Nootdorp er en kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Pijnacker-Nootdorp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pijnacker-Nootdorp – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ectinohoplia

Ectinohoplia er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer (Melolonthidae).


== Utseende ==
Små, men langbeinte, oldenborrer. Kroppens grunnfarge er mørk, men den er nokså tett kledt med skjell, som gjerne er gul- eller brunaktige på farge, noen ganger skinnende metalliske. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Øst-Asia.


== Systematisk inndeling ==
Slekten er trolig nært beslektet med slekten Hoplia .

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Slekten Ectinohoplia Gerstäcker, 1867
Ectinohoplia affinis
Ectinohoplia auriventris
Ectinohoplia balthasari Tesar, 1963
Ectinohoplia chrysura
Ectinohoplia davidis
Ectinohoplia excisicollis Frey
Ectinohoplia flavicauda Arrow, 1921
Ectinohoplia formosana Moser, 1919
Ectinohoplia gracilipes (Lewis, 1895)
Ectinohoplia guttaticollis
Ectinohoplia hieroglyphica Moser, 1912
Ectinohoplia hispidula
Ectinohoplia indica
Ectinohoplia inscripta
Ectinohoplia kuatensis
Ectinohoplia latipes Arrow, 1921
Ectinohoplia mus
Ectinohoplia nantouensis
Ectinohoplia nigrotincta
Ectinohoplia nitidicauda Arrow, 1921
Ectinohoplia nitidiventris
Ectinohoplia obducta (Motschulsky, 1857)
Ectinohoplia oculicauda Arrow, 1921
Ectinohoplia paivae (Wollaston, 1859)
Ectinohoplia pictipes
Ectinohoplia puella
Ectinohoplia quadrituberculata
Ectinohoplia rufipes (Motschulsky, 1860)
Ectinohoplia scutellata Arrow, 1921
Ectinohoplia sinuaticollis Moser, 1912
Ectinohoplia soror
Ectinohoplia sulphuriventris
Ectinohoplia suturalis
Ectinohoplia tibialis
Ectinohoplia tonkinensis Moser, 1912
Ectinohoplia trichota
Ectinohoplia triplagiata
Ectinohoplia variabilis Reitter, 1903
Ectinohoplia variegata
Ectinohoplia yoi Sawada, 1939
Ectinohoplia yunnana


== Referanser ==


== Kilder ==
Arrow, G.J. (1921) A Revision of the Melolonthine Beetles of the Genus Ectinohoplia. Proceedings of the Zoological Society of London 1921: 267-276. [2]
Scarabs of the Levant - Hopliini [3]


== Eksterne lenker ==
(en) Ectinohoplia i Encyclopedia of Life 
(en) Ectinohoplia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ectinohoplia hos NCBI 
(en) Kategori:Ectinohoplia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ectinohoplia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Ectinohoplia formosana
Bilde av Ectinohoplia gabriellina
Bilde av Ectinohoplia rufipes
Tore Thomassen

Tore Thomassen (født 1955) er en norsk tekstforfatter, komponist og musiker. Han har skrevet bøker, musikaler, forestillinger og sanger, både for barn og voksne, utgitt en rekke plater og drevet turnévirksomhet over hele Norge, i regi av Rikskonsertene og i kirker og bedehus. To av sangene hans er med i Norsk salmebok 2013.
Han er gift med Barbro Raen Thomassen.


== Utgivelser ==


=== Bøker ===
Jørgens hender og føtter (2017)
Gutten som var uheldig i butikken (2015)
Gutten som var uheldig på badet (2014)
Gutten som var uheldig i kirken (2013)
Fordi du er ung (1999/2015)
Gullspeilet (1996)


=== Plater ===
10 (2019)
Hellig og alminnelig (2017)
Hei – Tore Thomassen & Barn (2014)
SANGEN OM MARIA (2010)
Møtesteder – sanger for voksne (2007)
Skatteskrin (2005)
Mest fest – 2 i spann (2003 - med Geir Hegerstrøm)
Ung i gammelt hus (2003)
Guds venner (2001)
2 i spann (2001- med Geir Hegerstrøm)
SøndagsABC (1999)
Englebarn (1997)
Åpent hus – med mange rom (1995)
Du så meg (1993)
Liten – men god som gull (1991/2012)
Gode nordmenn (1991)
Tango i hagen (1988)


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Tore Thomassen på MusicBrainz
Plancenoit

Plancenoit (Planchenois) er et sted i provinsen Vallonsk Brabant i Belgia) i nærheten av Waterloo. Stedet ble berømt fra  slaget ved Waterloo i 1815. Her fant det sted sammenstøt mellom franske og prøyssiske styrker under slaget ved Waterloo. Da prøysserne til slutt erobret Plancenoit, kunne de nå sentrum av slagfeltet og beseire franskmennene. For prøsserte ble det oppstilt et monument i Plancenoit.
I Plancenoit foretas det regelmessig krigsspill med rekonstruksjoner av slaget. 


== Eksterne lenker ==
(en) Plancenoit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Eleazar Torreglosa

Eleazar Torreglosa er en colombiansk salmedikter som er representert med en salme i Norsk salmebok 2013.


== Referanser ==
Peritrichia

Peritrichia er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Små, mørke, sterkt hårete oldenborrer. Kroppen er tett kledt med lange, utstående hår.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Peritrichia er også brukt som navn på en stor gruppe (klasse) av flimmerdyr.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Anisonychini
Slekten Peritrichia Burmeister, 1844
Peritrichia abdominalis (Burmeister, 1844)
Peritrichia albovillosa Schein, 1959
Peritrichia andreaei Schein, 1959
Peritrichia antennata Schein, 1959
Peritrichia aterrima Schein, 1959
Peritrichia badiipennis Schein, 1959
Peritrichia bella (Moser, 1918)
Peritrichia bicolor Schein, 1959
Peritrichia braunsi Schein, 1959
Peritrichia capicola (Fabricius, 1801)
Peritrichia capucina  (Thunberg, 1818)
Peritrichia cinerea (Olivier, 1789)
Peritrichia cognata Péringuey, 1902
Peritrichia dimidiata Burmeister, 1844
Peritrichia dita Péringuey, 1902
Peritrichia ditissima Péringuey, 1902
Peritrichia dubia Schein, 1959
Peritrichia fasciatus  (Burmeister, 1844)
Peritrichia flabellata Schein, 1959
Peritrichia flavoornata Moser, 1918
Peritrichia guttata (Burmeister, 1844)
Peritrichia hessei Schein, 1959
Peritrichia hirtipes  (Péringuey, 1885)
Peritrichia hybrida Péringuey, 1902
Peritrichia kochi Schein, 1959
Peritrichia monacha  (Thunberg, 1818)
Peritrichia nigrita Blanchard, 1851
Peritrichia nigromaculata  (Burmeister, 1844)
Peritrichia nigrovillosa Péringuey, 1902
Peritrichia nitidipennis Blanchard, 1851
Peritrichia nuda Schein, 1959
Peritrichia ovina  (Thunberg, 1818)
Peritrichia peringueyi Dalla Torre, 1912
Peritrichia pistrinarius (Péringuey, 1888)
Peritrichia plebeja Péringuey, 1902
Peritrichia podicalis Schein, 1959
Peritrichia proboscidea (Fabricius, 1775)
Peritrichia pseudoplebeja Schein, 1959
Peritrichia pseudopostrinaria Schein, 1959
Peritrichia pseudopuberula Schein, 1959
Peritrichia pseudotristis Schein, 1959
Peritrichia pseudursa Schein, 1959
Peritrichia puberula Péringuey, 1902
Peritrichia pulchella Péringuey, 1902
Peritrichia pygidialis Péringuey, 1902
Peritrichia rigida Schein, 1959
Peritrichia rufotibialis Schein, 1959
Peritrichia saga Péringuey, 1902
Peritrichia spuria Péringuey, 1902
Peritrichia subsquamosa Schein, 1959
Peritrichia tristis Burmeister, 1844
Peritrichia ursula (Thunberg, 1818)
Peritrichia ursus (Olivier, 1789)
Peritrichia vansoni Schein, 1959
Peritrichia ypsilon Schein, 1959


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
Bilde av Peritrichia cinerea
(en) Peritrichia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Peritrichia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Peritrichia (Scarabaeidae) – detaljert informasjon på Wikispecies
Digitaliseringsrådet (Sverige)

Digitaliseringsrådet er et organ oppnevnt av Sveriges regjering den 10. mars 2011 for å være regjeringens rådgivere i spørsmål som gjelder digitaliseringen av Sverige.Digitaliseringsrådet kan sees som en etterfølge til tidligere IT-kommisjoner (1994–2003), den IT-politiske strategigruppen (2003–2006) og Regjeringens IT-råd (2007–2010). Digitaliseringsrådet består av 27 eksterne medlemmer og ledes av IT- og energiminister Anna-Karin Hatt.I henhold til regjeringens presentasjon skal rådet foruten sin rådgivende funksjon også være et forum for strategisk diskusjon mellom regjeringen og representanter for ulike samfunnsområder, såvel private som offentlige. Innledningsvis kommer utformningen av den nasjonale IT-strategien, En digital agenda för Sverige, å stå i fokus for arbeidet.


== Referanser ==
Friedrich Wilhelm von Bülow

Friedrich Wilhelm von Bülow, greve Bülow von Dennewitz (født 16. februar 1755 i Falkenberg i Preussen, død 25. februar 1816 i Königsberg) var en tysk offiser.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Friedrich Wilhelm ble født på familiegodset Falkenberg ved Bülow i Altmark i Preussen. Han var sønn av Friedrich Ulrich Arwed von Bülow (1726–1791) og hans hustru Sophie, født Schultz (1727–1794).


=== Karriere ===
Friedrich Wilhelm von Bülow ble junker i infanteriet i 1768, generalmajor i 1808 og general i infanteriet i 1814. I 1812 ble von Bülow guvernør i Ost- og Vestpreussen og satte opp et reservekorps som var den første forsterkningen til Preussens svake stridskrefter. Ved frigjøringskrigens utbrudd våren 1813 opererte han delvis selvstendig, stormet Halle og ved Luckau stanset styrkene hans den franske marskalken Nicolas Oudinots første fremstøt mot Berlin. Som sjef for 3. prøyssiske armékorps underlagt kronprins Karl Johan, beseiret han Oudinot i Grossbeeren og Michel Ney i Dennewitz slik at Berlin ble reddet for andre gang. 
Det rådet et spent forhold mellom von Bülow og Karl Johan under hele felttoget, og von Bülows opptreden er blitt bedømt svært forskjellig i svensk og tysk litteratur. Han ble imidlertid utnevnt til ridder med storkorset av Sverdordenen samme år. 
Etter å ha deltatt med distinksjon i slaget ved Leipzig i 1813, renset Bülow Hannover og Westfalen for franskmenn. Han deltok deretter fremgangsrikt i slaget ved Laon i 1814. 
Opphøyd til greve samme år bidro Bülow som sjef for 4. armékorps i høy grad til de alliertes seier i slaget ved Waterloo i juni 1815. 
Etter fredsslutningen var han sjef for 1. armékorps som var stasjonert i Øst- og Vestpreussen samt Litauen. Helt siden oktober 1815 var han kroppslig svekket. Han døde i sitt hovedkvarter i Königsberg få måneder etter den 25. februar 1816 som følge av en forkjølelse han hadde pådratt seg på jakt. 
Ved siden av sitt krigshåndverk viet Bülow seg også til de skjønne kunster, og komponerte flere motetter, en missa og musikk til 51. og 100. salme.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svensk uppslagsbok. Lund 1930
Pierre François Bauduin

Pierre-François Bauduin (født 25. januar 1768 i Liancourt-Fosse i departementet Somme i Frankrike, død 18. juni 1815) var en fransk general og baron som falt i kamp i slaget ved Waterloo).


== Liv og virke ==
Han gikk inn i det militære den 11. september 1792 som løytnant i 118e demi-brigade de première formation og steg i gradene og fikk stadig kommando over nye enheter. Han kjempet i en rekke av Napoleons kriger, fra og med felttoget over Alpene til Italia. Han hadde blant annet krigstjeneste i Holland, i Russland, der han deltok i slaget ved Borodino og i Tyskland. 
Etter Napoleons retur fra Elba i 1815 ble han med i hans siste felttog. I slaget ved Waterloo ble han dødelig såret ved Hougoumont og døde etter store smerter.


== Referanser ==
Løvehaugen

«Løvehøyden» kan også sikte til en høyde i det gamle Nanjing i Kina; den inngikk som element i byens befestningsverker.

Løvehaugen eller Løvehøyden (nederlandsk Leeuwenheuvel, fransk Butte du Lion) i den belgiske kommunen Braine-l'Alleud er hovedmonumentet over slaget ved Waterloo. Den markerer stedet der man formoder at prinsen av Oranien ble såret under slaget den 18. juni 1815.


== Beskrivelse ==
Kong Vilhelm I av Oranien besluttet i 1820 å bygge dette minnesmerket til minne om motet til sønnen Vilhelm. 
Byggverket ble påbegynt i 1823 og stod ferdig i november 1826. Det ble bygd av arbeidere fra firmaet Cockerill i Liège. Det gikk med 290 485 m³ jord, tatt fra jordene mellom «Haie Sainte» og den veien der Wellington hadde oppstilt sine styrker. Haugen ble 40 meter høy. Basis har en omkrets på 520 meter. 
Det fører 226 trinn opp til en liten plattform på toppen, der det står en løvestatue på sokkel. Den 4,45 m høye og 4,50 m brede bronsefiguren veier 28 tonn og ble også laget av firmaet Cockerill. 
At løven skal inneholde metall fra franske kanoner benyttet under kampene, er bare en legende. Likeså er det, i alle fall sannsynligvis, ikke tilfelle at Lord Wellington da han i 1830-årene så haugen utbrøt «de har endret på mitt slagfelt». 
Men ikke desto mindre hadde de omfattende jordarbeidene naturligvis gjort store inngrep i terrenget, slik at det for eksempel ble vanskeligere å se med egne øyne det gunstige med plasseringen av den engelske hovedstyrke i hellingen bak en åsrygg som gjorde direkte observasjon fra fransk side umulig. Store deler av de 300.000 kubikkmeter masse var fjernet fra terrenget slik at det etterpå for en besøkende ville være vanskelig å forestille seg ikke minst den bakskrånestillingen som var nøkkelen til Wellingtons forsvar.
Løvehaugen var det første store monumentet bygget på eller rundt slagfeltet. Mange flere, for det meste beskjedne av størrelse, er kommet til. Det er med tiden blitt over 135 monumenter og fysiske markører rundt om på slagfeltet.  Løvehaugen og de andre monumentene gjør at dette slagstedet atskiller seg fra alle de andre slagfeltene i Nord-Frankrike og Belgia som har vært viktige i britisk historie - det er intet eller bare beskjedent med tilsvarende på historisk viktrige slagmarker som Crécy, Agincourt, Malplaquet og Ramillies.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lion of Waterloo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell nettside for slagfeltet ved Waterloo
Hagenia abyssinica

Hagenia abyssinica  er et tre i rosefamilien og den eneste arten i slekten Hagenia.
Det blir opptil 20 m høyt med kort stamme og tykke greiner. Barken er tykk, brun eller brunrød og flasser av. Kvistene er dekket av brune hår og arr etter blad som er falt av. Bladene er finnete og 40 cm lange; de har tre–seks par småblad og ett endesmåblad. Blomstene sitter i hengende klaser som er opptil 60 cm lange og 30 cm brede. Treet er særbu. Frukten er liten og tørr med vinger.
Hagenia abyssinica er en karakteristisk art for de afromontane skogene, og den vokser som regel rett over sonen med bambus i en høyde på 2000–3000 moh. Arten er utbredt i Etiopia og de østafrikanske fjellene langs Riftdalen sørover til Zambia.
Blomstene ble brukt som medisin mot bendelorm og ble importert til Europa på 1800-tallet. Røtter og bark har også blitt brukt til medisinske formål.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Litteratur ==
«Hagenia abyssinica» (PDF). World Agroforestry Centre. Besøkt 17. juni 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Hagenia abyssinica i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hagenia abyssinica hos NCBI 
(en) Hagenia abyssinica hos The International Plant Names Index 
(en) Hagenia abyssinica hos Tropicos 
(en) Kategori:Hagenia abyssinica – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hagenia abyssinica – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hagenia abyssinica – detaljert informasjon på Wikispecies
Montreal HC

Montreal Hockey Club, eller Montréal AAA,  fra Montréal, Québec, var en amatørishockeyklubb som ble stiftet i 1884. Den var en del av Montreal Amateur Athletic Association, og brukte MAAAs logo, et bevinget hjul. Laget er særlig kjent for å være det første laget som vant Stanley Cup, i 1893. Laget vant også Stanley Cup i 1894, 1902 och 1903.Laget deltok i ishockeyturneringerne ved Montreal Winter Carnival fra 1883, og var med på å stifte Amateur Hockey Association of Canada i 1886. Laget spilte deretter i årene 1899–1908 i Canadian Amateur Hockey League, og deretter i Eastern Canada Amateur Hockey Association.
Laget forlot MAAA i 1932 og ble Montreal Royals, og senere et halvprofesjonelt lag i Quebec Senior Hockey League.


== Referanser ==
Europalekene

Europalekene er en internasjonal multisportkonkurranse som ble lansert av Comités Olympiques Européens under deres 41. generalforsamling i Roma 8. desember 2012. Den første utgaven avholdes i Aserbajdsjans hovedstad Baku i 2015, og lekene er planlagt arrangert hvert fjerde år.
Det er land fra Europa som deltar i mesterskapet. Dermed arrangeres det nå leker i alle kontinentene, etter Asialekene, Panafrikanske leker, Panamerikanske leker og Stillehavslekene.


== Utgaver ==
2015 –  Baku, Aserbajdsjan
2019 –  Minsk, Hviterussland


== Se også ==
European Youth Olympic Festival
Asialekene
Panafrikanske leker
Panamerikanske leker
Stillehavslekene
Samveldelekene
Olympiske leker


== Referanser ==
Aksiomatisk system

Et aksiomatisk system er et system som bygger på en rekke aksiomer, altså forutsetninger, som tilsammen danner grunnlaget for et logisk system eller en matematisk teori. Innenfor matematikk og de eksakte vitenskapene streber man etter systemer som er bygd opp på denne måten.
Et abstrakt matematisk system består som regel av gitte elementer (symboler, punkter, bokstaver) og visse regler for hvordan disse skal kombineres. Sammensetningen av alle aksiomene (aksiomsystemet) angir så egenskapene ved disse operasjonene, og de matematiske satsene (teoremene) følger fra aksiomene gjennom logiske slutningsregler. Særlig er en interessert i om en matematisk teori er motsigelsesfri, om den ikke kan lede til motsigelser slik som 3 = 4. Videre undersøkes om ett eller flere aksiomer kan være overflødige (redundante) ved at de kan avledes av de øvrige. Et aksiomsystem for en matematisk teori som bestemmer den entydig, sies å være kategorisk.


== Litteratur ==
Adams, Robert (2003). Calculus : a complete course (english). Toronto, Ont. Addison-Wesley. ISBN 0-201-79131-5. 
Clapham, C.; Nicholson, J. (2009). The Concise Oxford Dictionary of Mathematics. Oxford Quick Reference. OUP Oxford. ISBN 978-0-19-157976-9. Besøkt 30. august 2016. 
Lindstrøm, T. (2006). Kalkulus (norsk). Universitetsforlaget. ISBN 978-82-15-00977-3. Besøkt 30. august 2016. 
Lindström, S.B. (2013). Matematisk ordbok för högskolan: engelsk-svensk, svensk-engelsk: (svensk). Stefan B. Lindström. ISBN 978-91-981287-0-3. Besøkt 30. august 2016.
Syrbekkveien (Tønsberg)

Syrbekkveien (1-3, 2-100) er en 1,3 km lang vei mellom Hortensveien og Eikveien i Tønsberg. Veien utgjør fylkesvei 3138.
Torbern Torbernssøn Skaktavl

Torbern Torbernssøn Skaktavl d.y. (født omkring 1590, død 26. juni 1635 i Stange) var en norsk adelig godseier på Stange og lagmann fra 1624 til sin død.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av Torbern Torbernssøn Skaktavl d.e. (død før 1594) og Inger Jørgensdatter Valravn. Han vokste opp på storgården Nordvi i Stange, en gård som farfaren Thorbjørn Olufsen Skaktavl hadde kommet til ved å gifte seg med den adelige dattera til Mogens Trulsson Handingmann som i 1521 hadde ervervet seg Nordvi.  Nordvi ligger litt øst for Ottestad.Faren døde da Torbern var omkring fire år.  Den adelige moren giftet seg med den ikke-adelige stefaren Hans Wincke som var fogd i Hedmark. Dette blandede ekteskapet ga risiko for at familien mistet de adelige rettighetene forbundet med gården de bodde på (Nordvi).  


=== Karriere ===
I ung alder fikk Torbern dokumentert sine rettigheter, slik at han i 1622 beholdt adelsretten.  
I 1624 ble han lagmann og i 1632 fikk han adelsbrevet, det patentet som myndighetene utstedte for å bekrefte adelskapet. Torbern arvet Skapal etter Finn Nilssen Rosengjedde og i 1629 endog Ulven på Ringsaker, da søskenbarnet Jørgen Skaktavl hadde begått bigami.  Torbern døde allerede i 1635, omkring førti år gammel.
Torbern var gift med Anna Krag (1615–1672), som var datter av Nils Erikssøn Krag, lagmann i Fredrikstad.  De ble foreldre til 

Maren Thorbjørnsdatter Skaktavl (1624–1718), gift før 1647 med Mogens Handigmann (1624–60) og i 1663 med presten Didrik Muus (1633–1706).  Overtok Skapal og Ulven.
Enevold Skaktavl (1627–1702).  Overtok Nordvi.Enken Anna giftet seg igjen med Peder Mogens Handingmann, og døde i 1672.


== Referanser ==
Amorphochelus

Amorphochelus er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.


== Utseende ==
Små, kraftige, matt brunlige oldenborrer med påfallende lange og kraftig bakbein.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Madagaskar, Komorene og omkringliggende øyer (Maskarenene).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Hopliini-gruppen
Stammen Madahopliini Lacroix, 1997
Slekten Amorphochelus  Fairmaire, 1898
Amorphochelus andringitrensis Lacroix, 1997
Amorphochelus apicalis Lacroix, 1997
Amorphochelus bilobus Lacroix, 1997
Amorphochelus breviarius Lacroix, 1997
Amorphochelus collaris Lacroix, 1997
Amorphochelus crenatus Lacroix, 1997
Amorphochelus cribrellus (Klug)
Amorphochelus delicatus Lacroix, 1997
Amorphochelus difformis (Fairmaire)
Amorphochelus ebenus Lacroix, 1997
Amorphochelus fairmairei (Dalla Torre)
Amorphochelus fasciculatus (Blanchard)
Amorphochelus furvus Lacroix, 1997
Amorphochelus fuscopunctata (Fairmaire)
Amorphochelus gemmatus (Klug)
Amorphochelus granulosus Lacroix, 1997
Amorphochelus griseolus Lacroix, 1997
Amorphochelus griseovarius Lacroix, 1997
Amorphochelus grumosus Lacroix, 1997
Amorphochelus gruveli Lacroix, 1997
Amorphochelus insulatus Lacroix, 1997
Amorphochelus limatus Lacroix, 1997
Amorphochelus lokobensis Lacroix, 1997
Amorphochelus meridionalis Lacroix, 1997
Amorphochelus micheli Lacroix, 1997
Amorphochelus milloti Lacroix, 1997
Amorphochelus minutulus Lacroix, 1997
Amorphochelus minutus Lacroix, 1997
Amorphochelus montanus Lacroix, 1997
Amorphochelus nigrescens (Blanchard)
Amorphochelus nudus Lacroix, 1997
Amorphochelus paulus Lacroix, 1997
Amorphochelus perrieri Fairmaire
Amorphochelus raharizoninai Lacroix, 1998
Amorphochelus retusus (Klug)
Amorphochelus scitulus Lacroix, 1997
Amorphochelus sinuatipennis Lacroix, 1997
Amorphochelus sogai Lacroix, 1997
Amorphochelus tuberculatus (Blanchard)
Amorphochelus tuberculiferus Lacroix, 1997
Amorphochelus verrucosus Lacroix, 1997


== Kilder ==
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Amorphochelus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Amorphochelus hos NCBI 
Amorphochelus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Typeeksemplar av Amorphochelus perrieri
Bilde av Amorphochelus retusus
Office of Personnel Management

Office of Personnel Management (OPM) er et amerikansk føderalt forvaltningsorgan med ansvar for personaladministrasjon. OPMs oppgaver spenner fra rekruttering til sikkerhetsklarering av føderalt ansatte, og inneholder eksempelvis lønn, sivilstatus, barn og finaniell situasjon.


== Datainnbrudd i 2015 ==
I juni 2015 rapporterte kontoret at de hadde oppdaget et datainnbrudd som trolig hadde foregått over et år tidligere, og at omtrent 4 millioner poster hadde blitt stjålet fra personelldatabasen.  Washington Post hadde rapportert at datainnbruddet kom fra Kina, og oppga flere offisielle ikkenavngitte kilder. Den 9. juli 2015 ble estimatet av antall stjåle dataposter øket til 21,5 millioner, inkludert personell som hadde gjennomgått bakgrunnssjekk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United States Office of Personnel Management – kategori av bilder, video eller lyd på Commons