jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ferjesambandet Flåm–Gudvangen

Flåm–Gudvangen er et ferjesamband som starter i Flåm og følger Aurlandsfjorden og Nærøyfjorden til Gudvangen. Strekningen har ingen nytteverdi i dag men brukes utelukkende for sighseeing med turister.
Strekningen startet opp i 1968 og frem til Gudvangatunnelen og Flenjatunnelen åpnet i 1991 tok fergene på strekningen også med seg biler og annen passasjer- og veitransport.


== Referanser ==


== Kilder ==
Førsund, Finn Borgen (1998). Dampen og kaia : stoppestader for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane 1858-1998 (norsk). Førde: Selja Forlag. ISBN 82-91722-04-8.
Maren Uthaug

Maren Uthaug (født 1972) er en forfatter, stripetegner og blogger  fra Kautokeino. Hun flyttet i 1980 til Danmark og er bosatt i København. Debutromanen Og sådan blev det handler også om en samejente som flytter til Danmark, men er ikke selvbiografisk. Hun har gitt ut flere satiriske tegneseriebøker om samisk kultur og tegner stripen Ting jeg gjorde til Politiken.
I 2018 mottok hun DR Romanprisen for Hvor der er fugle.


== Bibliografi ==
Det er gøy å være same – tegneseriestriper, bokmål, ČálliidLágádus 2010
Ságer somá leat sápmelažžan – tegneseriestriper, nordsamisk, ČálliidLágádus 2010
Same Shit – tegneseriestriper, bokmål, ČálliidLágádus 2011
Ságeris ságat – tegneseriestriper, nordsamisk, ČálliidLágádus 2011
Mens vi venter på solen – tegneseriestriper, bokmål, ČálliidLágádus 2012
Dan botta go vuordit beaivváža – tegneseriestriper, nordsamisk, ČálliidLágádus 2012
Madi bæjvátjav vuordatjip – tegneseriestriper, lulesamisk, ČálliidLágádus 2013
Dan bodten goh biejjiem vuerte – tegneseriestriper, sørsamisk, ČálliidLágádus 2013
Og sådan blev det – roman, dansk, Lindhardt og Ringhof 2013
Sånn ble det – roman, bokmål, Bastion 2014
Nu dat lei – roman, nordsamisk, CálliidLágádus 2016
Den lyse side – tegneseriestriper, dansk, Lindhardt og Ringhof 2014
Det var en gang en same – tegneserie, bokmål, ČálliidLágádus 2015
Lei oktii muhtin sápmelas – tegneserie, nordsamisk, ČálliidLágádus 2015
Aktii lij muhtem sábme – tegneserie, lulesamisk, ČálliidLágádus 2016
Ikth lij saametje – tegneserie, sørsamisk, ČálliidLágádus 2017
Hvor der er fugle – roman, dansk, Lindhardt og Ringhof 2017
Der det finst fuglar – roman, nynorsk, Det Norske Samlaget 2020
Sådan overlever du livet – humoristisk ungdomsbok, dansk, Gyldendal 2018
En lykkelig slutning – roman, dansk, Lindhardt og Ringhof 2019
Ein lykkeleg slutt – roman, nynorsk, Det Norske Samlaget 2021
Kjærlighet : Striper på høykant 1 – tegneseriestriper, bokmål, Strand forlag 2021
Livet: Striper på høykant 2 – tegneseriestriper, bokmål, Strand forlag 2021
11 % – roman, dansk, Lindhardt og Ringhof 2022


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bokprogrammet på NRK TV
Afrikamesterskapet i terrengløp

Afrikamesterskapet i terrengløp er et regionalt mesterskap i terrengløp for utøvere fra Afrika. Arrangør er Det afrikanske friidrettsforbundet (Confederation of African Athletics, CAA).


== Historie ==
Mesterskapet ble første gang arrangert i 1985 i Nairobi i Kenya, og de fleste medaljevinnerne var fra vertslandet. Da IAAF annonserte at Verdensmesterskapet i terrengløp skulle endres til å arrangeres annethvert år relanserte CAA Afrikamesterskapet i terrengløp, fra året 2011.


== Mesterskap ==


== Vinnere ==


=== Senior ===


=== Junior ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Det afrikanske friidrettsforbundet
Ungfrúin góða og húsið

Ungfrúin góða og húsið (svensk: Den goda fröken och huset, dansk: Husets ære) er en islandsk-svensk-dansk dramafilm fra 1999 i regi av Guðný Halldórsdóttir. Hun skrev også manuset. Det bygger på hennes far Halldór Laxness' novelle med samme navn, som ble utgitt i samlingen Fótatak manna: sjö þættir i 1933.
Filmen var Islands kandidat til kategorien Oscar for beste fremmedspråklige film under Den 72. Oscar-utdelingen, men ble ikke nominert.


== Handling ==
Den islandske prestedatteren Rannveig har dessverre blitt gravid i København. Søsteren Thurid vil til enhver pris bevare en moralsk respektabel fasade. På hennes initiativ later familien som om at en fiktiv dansk vitenskapsmann er det ufødte barnets far og at han er på vei til Island for å gifte sig med Rannveig. I siste øyeblikk proklamerer Thurid tårevått at den vordende brudgommen dessverre døde umiddelbart før avreisen fra København. Skjebnens ironi vil det slik at den gifte Thurid reiser til København og blir besvangret av den samme mannen som gjorde Rannveig gravid.


== Rolleliste (i utvalg) ==
Ragnhildur Gísladóttir - Rannveig
Tinna Gunnlaugsdóttir - Thurid, Rannveigs storesøster
Egill Ólafsson - Bjørn, Rannveigs svoger
Rúrik Haraldsson - Rannveigs far, prest og kjøpmann
Agneta Ekmanner - Rannveigs mor
Bjørn Floberg - Viggo Kristensen, skuespiller
Ghita Nørby - Fru Kristensen
Reine Brynolfsson - Hans, landsbyidiot


== Mottakelse ==
Under følger litt av den mottakelsen som filmen fikk i Danmark:
Kim Skotte i Politiken skrev at tidsbildet og personinstruksjonen rommet mange gode momenter, men at billedkomposisjonen og klippingen var blitt så bastant at de absolutt overlot intet til fantasien.Ebbe Iversen i Berlingske Tidende mente at historien tidvis var nær ved å bli kvalt i sin melankolske høytidelighet, men at den hadde harme og brodd som en kvass utlevering av en skremmende kvinne som vil gjøre hva som helst for å forsvare sin sosiale posisjon.Per Calum i Jyllands-Posten påpekte at det ikke var tilstrekkelig skarphet i personkarakteristikken på samme måte som at det var sidehistorier som ikke var belyst og forklart på akseptabelt vis.Morten Piil i Information hevdet at det var en uhyre jevnt spilt, møysommelig fortalt litterær filmatisering preget av internordisk språkforvirring og alminnelig idéforlatthet.Ronald Lindkvist i B.T var positiv og skrev at filmens manuskript stilte enorme krav til skuespillerne og at det var overveldende å se hvordan skuespillere og instruktør i skjønt samarbeid fikk maksimalt ut av selv de minste små detaljene.Jesper Vestergaard på nettstedet CinemaZone.dk syntes at Halldórsdóttir anvendte potensialet optimalt og ofte trakk karakterenes humoristiske sider fram, slik at det av og til nesten nærmet seg det satiriske.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ungfrúin góða og húsið på Internet Movie Database 
(sv) Ungfrúin góða og húsið i Svensk Filmdatabas 
(da) Ungfrúin góða og húsið i Danmark Nationale Filminstitut 
(en) Ungfrúin góða og húsið på AllMovie 
(en) Ungfrúin góða og húsið på Turner Classic Movies 
(en) Ungfrúin góða og húsið på Rotten Tomatoes
Sivert Bragstad (ordfører Inderøy)

Sivert Pedersen Bragstad (født 27. desember 1815, død 6. august 1871) var gårdbruker på Bragstad i Inderøy kommune og ordfører i Inderøy kommune 1862–1863.Han var varaordfører 1860–61, 1864–67 og 1870–71. Sammen med blant andre Ole Richter, Herman Løchen, Lorents D. Muus og Peter Hægstad var han initiativtaker til Inderøy Sparebank i 1863, og han ble medlem av det første styret da banken kom i drift i 1864. Han satt i styret for Inderøy Branntrygdelag fra 1858.Han giftet seg i 1848 med Margrete Kristiansdatter Volan (1829–1909): de fikk 8 sønner og 2 døtre. Sivert døde forholdsvis tidlig. Eldstesønnen Peder flyttet til Vist i Sparbu, og Elisæus (1853–1922) som skulle ta over garden Bragstad var bare 17 da faren døde. Margrete drev derfor Bragstad i noen år, samtidig som hun drev Volan, som hun hadde arvet etter foreldrene. Sivert Bragstad holdt i to perioder privat huslærer for barna sine.Han hadde tre sønner, en svigersønn og en sønnesønn som også ble ordførere. I 1875–76 drev Hans Konrad Foosnæs sin folkehøgskole på gården Bragstad, og det var da Foosnæs ble kjent med Siverts datter Marie, som han giftet seg med i 1877. Siverts sønn Johannes Bragstad kan også ha fått inspirasjon til sin egen folkehøgskolevirksomhet etter Foosnæs' besøk.


== Referanser ==
Louis-quinze

Louis-quinze er en kunst- og interiørstil som knyttes til tiden fra ca. 1730 til 1755 i Frankrike. Navnet knytter an til kong Ludvig XV og hans regjeringstid, likeledes som æraene under hans forgjenger Ludvig XIV og etterfølger Ludvig XVI gjerne kalles Louis-quatorze og Louis-seize.
Som stilretning karakteriseres den ved at den bryter med de strenge barokkformer som var utpregende for «Solkongen»s tid, henimot rokokkoens lettere og intimere former. I motsetning til Louis-quatorze-periodens allesteds nærværende marmorflater trådte nå edle tresorter og lyse veggflater i forgrunnen. Typisk for Louis-quinze er bruken av filigran-forgylte rankemotiver.


== Møbelkunst ==
Periodens franske møbler kom den gang typisk i to utførelser, for sommer og for vinter, og var rikt ornamentert, elegant og utformet for å passe med resten av hjemmets dekor. Orientalia—temaer fra Det fjerne østen—og det fabelaktige (inspirert av fabler) var viktige for de tematiske uttrykk, og eksotiske tresorter og steinsettinger ble tatt i bruk for å forsterke dette.
Blant de ébénister som arbeidet under Ludvig XV var Jean-François Oeben, Roger Vandercruse Lacroix, Gilles Joubert, Antoine Gaudreau og Martin Carlin.


== Billedkunst ==
Blant de mest fremtredende Louis-quinze-malere var Juste-Aurèle Meissonier, François Boucher, Jean-Baptiste Huet, Jean-Baptiste Le Prince, Pierre Migeon, og familien van Loo: Jean-Baptiste van Loo, Louis Michel van Loo, Charles-Amédée-Philippe van Loo og Charles André van Loo. Madame de Pompadour, kongens maitresse, var en av kunstnernes viktigste begunstigere i denne perioden.


== Eksterne lenker ==
(en) Louis Quinze furniture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Louis-quinze i Kunstlexikon - P.W. Hartmann
Tyskland under EM i friidrett 2014

Tyskland deltok med 93 utøvere under EM i friidrett 2014 som ble arrangert 12.–17. august 2014 i Zürich.


== Medaljevinnere ==


== Resultater ==
Følgende deltok for Tyskland i mesterskapet:
Menn
Bane og landeveisøvelserTekniske øvelserMangekamp – TikampKvinner
Bane- og landeveisøvelserTekniske øvelserMangekamp – Sjukamp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Plakatsøyle

En plakatsøyle er en kolonne eller søyle i det offentlige rom som brukes til å sette plakater på. Plakatsøylen ble først virkeliggjort i 1854 på forslag fra tyskeren Ernst Litfaß fra Berlin, og derfor kjent på tysk som Litfaßsäule. I Frankrike ble innretningene kalt Colonne Morris, etter trykkeren Daniel Morris som fikk den relevante reklamekonsesjon i 1868.


== Opprinnelse ==
Tanken om plakatsøyler ble utviklet som et mottiltak om den omseggripende plakatreklamering og graffiti i Berlin. Ernst Litfaß (Litfass) foreslo at man skulle bygge slike søyler over hele byen. Så kunne folk feste sin oppslag på dem. Etter flere års saksbehandling gav den 5. desember 1854 Berlins politisjef Karl Ludwig von Hinkeldey til slutt Litfaß tillatelse til å sette opp det man kalte Annoncier-Säulen. Litfaß hadde enerett i gyen for oppsettelsen av søylene til 1865.


== Litteratur ==
Steffen Damm: Ernst Litfaß und sein Erbe. Eine Kulturgeschichte der Litfaßsäule. Borstelmann & Siebenhaar, Berlin 2005, ISBN 3-936962-22-7.
Volker Ilgen: Am Anfang war die Werbung. Illustrierte Reklamegeschichte. Primus-Verlag, Darmstadt 2006, ISBN 3-89678-284-3.
Sabine Reichwein:  Die Litfaßsäule. Die 125jährige Geschichte eines Straßenmöbels aus Berlin. Presse- und Informationsamt, Berlin 1980, (Berliner Forum Jg. 1980, Heft 5, ISSN 0523-0144).
Peter Payer:  Die Säulen des Herrn Litfaß. In: Peter Payer:  Blick auf Wien. Kulturhistorische Spaziergänge. Czernin Verlag, Wien 2007, ISBN 978-3-7076-0228-9.
Manfred Orlick: Werbekönig von Berlin. In Ossietzky, 19. Jg., Heft 3 / 2016, 30. Januar 2016, S. 106/107.


== Eksterne lenker ==
(en) Advertising columns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Asbjørn Randen

Asbjørn Randen (født 3. desember 1973 i Lørenskog) er en norsk tidligere styrkeløfter, som konkurrerte for Oslo Styrkeløftklubb.
Nasjonalt har Randen blant annet vunnet gull i NM i styrkeløft fem år på rad i perioden 2003–2009. I perioden 2006–2009 mottok han også kongepokalen, for å ha vært den beste løfteren i NM uavhengig av vektklasse. Internasjonalt har han blant annet blitt europamester i styrkeløft i 2007, etter å ha løfter tilsammen 1010 kg under styrkeløft-EM i Polen. Under styrkeløft-VM i Stavanger i 2006 ble Randen den første nordmannen til å løfte over 1000 kg sammenlagt, da han løftet 1007,5 kg.


== Nasjonale resultater og meritter ==


=== NM i styrkeløft ===


=== Junior-NM i styrkeløft ===


=== Lag-NM i styrkeløft ===


== Internasjonale resultater og meritter ==


=== Nordisk mesterskap i styrkeløft ===


=== EM i styrkeløft ===


=== VM i styrkeløft ===


== Referanser ==
Baku City Circuit

Baku City Circuit (aserbajdsjansk: Bakı Şəhər Halqası) er en racerbane i Baku, Aserbajdsjan. Den ble første gang brukt til Formel 1-løpet Europas Grand Prix 2016 og dets supportklasser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Baku Street Circuit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tor Herman Omland

Tor Herman Omland (født 1977 i Kopervik, Rogaland) er en norsk styrkeløfter, som konkurrerer for Sandnes Atletklubb. Han har tidligere konkurrert for Stavanger SK og Karmøy SK.


== Nasjonale resultater og meritter ==


=== NM i styrkeløft ===


=== Junior-NM i styrkeløft ===


== Referanser ==
Jørn Høyset

Jørn Henning Høyset (født 1979) er en norsk tidligere styrkeløfter, som konkurrerte for Florø TIF og Odin SK. Han er tre ganger norgesmester i styrkeløft, og i 2004 vant han kongepokalen for å ha vært NMs beste løfter uavhengig av vektklasse.


== Resultater og meritter i styrkeløft ==


=== NM i styrkeløft ===


=== Junior-NM i styrkeløft ===


== Referanser ==
Kvitåfossen

Kvitåfossen er en foss i Hægebostad kommune i Agder. Den er en del av elva Kvitåna som kommer fra Fiskelandsvatnet og som etter hvert ender opp i Lygna som renner ut i Lyngdalsfjorden.


== Se også ==
Liste over norske fosser


== Referanser ==


== Litteratur ==
Erling Welle-Strand (1916–2013) (1988). De tusen fossers land. Oslo: Nortrabooks. s. 69. ISBN 8290103433. 


== Eksterne lenker ==
«Kartverket | Fakta om Kvitåfossen». faktaark.statkart.no. Besøkt 13. juli 2016.
Tranehals

Tranehals (Erodium cicutarium) er den eneste arten som finnes i Norge i tranehalsslekta. Det finnes ca. 60 arter i verden i denne slekta. Tranehals ligner mye på storkenebb-arter, men skiller seg bl.a. på at kronbladene ikke er innskårne i toppen og at blomsten kun har fem fertile pollenbærere.


== Utseende ==
Tranehals er en ettårig plante med knebøyd, ofte liggende stengel som normalt er mellom 5 og 40 cm. Bladene er finna og har fint oppdelte småblad. Blomstene er rødfiolette og sitter i skjermer. Som andre tranehalser har blomsten fem fertile pollenbærere og fem sterile (staminodier). Fruktemnet består av fem sammenvokste fruktblad og danner den karakteristiske frukten som har gitt slekta navn; griffelen danner i frukt en lang nebb- eller halslignende struktur. I motsetning til hos storkenebb kastes ikke frøene ut, men frukta spaltes i fem ved modning og de fem delene med hvert sitt frø spres hver for seg. Den lange tråden fra "nebbet"/"halsen" krøller seg sammen i en spiral. Denne spiralen reagerer på luftfuktighet slik at den strekker seg ut eller ruller seg sammen i takt med skifter i luftfuktighet. Fordi spiralen er bestatt med mange stive, bakoverretta hår vil delfrukta bore seg ned i bakken slik at frøet kommer ned i jorda.


== Levested ==
Tranehals opptrer i Norge først og fremst som åkerugras og er vanligst i sørøst. Arten er mindre vanlig i kyststrøk, i Trøndelag og i Nord-Norge, men er funnet helt nord til Porsanger. Arten er trolig ikke opprinnelig i Norge og kommer sannsynligvis fra middelhavsområdet, men arten er nå en kosmopolitt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tranehals – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Tranehals i Encyclopedia of Life 
(en) Tranehals i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Tranehals hos Artsdatabanken 
(sv) Tranehals hos Dyntaxa 
(en) Tranehals hos ITIS 
(en) Tranehals hos NCBI 
(en) Tranehals hos The International Plant Names Index 
(en) Tranehals hos Tropicos 
(en) Kategori:Erodium cicutarium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Erodium cicutarium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Husmorfilmen høsten 1964

Husmorfilmen høsten 1964 er en norsk husmorfilm fra 1964. Regien er ved Jan Erik Düring.


== I rollene ==
Arve Opsahl
Anne-Lise Tangstad
Inger Marie Andersen
Unni Bernhoft
Aud Schønemann
Einar Vaage
Arvid Nilssen
Dan Fosse
Henny Skjønberg
Wilfred Breistrand
Wenche Myhre
Knut Risan


== Eksterne lenker ==
(en) Husmorfilmen høsten 1964 på Internet Movie Database 
(no) Husmorfilmen høsten 1964 hos Filmfront
Nansenparken

Nansenparken er en 200 dekar stor park for rekreasjon på Fornebu i Bærum, innviet 2. september 2008.
Navnet kommer av at polarhelten Fridtjof Nansen bodde like ved, og hans sønn Odd Nansen var arkitekten som tegnet Fornebu lufthavn (1939–98).Bærum kommune valgte i 1998 idéutkastet til finske Pekka Helin/Tuomo Siitonen (etablert 1979), mens norske Lindheim & Bjørbekk var arkitektene bak landskapet, bygget fra 2004 under ledelse av Norconsult. Midt i parken ble det anlagt en stor dam. Ved inngangen ligger Café Odonata.
Parken kostet 100 millioner å bygge. Pengene kom fra salget av Fornebu lufthavn, som ble lagt ned ti år tidligere.
Det var Heidi Grande Røys som åpnet parken. I 2010 ble parken nominert til den spanske landskapsprisen Rosa Barba European Landscape Prize. Året etter (i 2011) ble det avduket en statue av Nansen og i 2013 fikk parken Bærum kommunes arkitekturpris. Den ble kåret til Årets grønne park i 2013 av Norske anleggsgartnere, miljø- og landskapsentreprenører (NAML). I 2016 ble det meldt at mye av parken råtner.


== Referanser ==
Max Kommerell

Max Kommerell (født 25. februar 1902 i Münsingen i Württemberg, død 25. juli 1944 i Marburg) var en tysk litteraturhistoriker.


== Liv ==
Kommerell studerte germanistikk under Friedrich Gundolf ved Universitetet i Heidelberg og under Friedrich Wolters ved Universitetet i Marburg. I studietiden sluttet han seg til dikteren Stefan Georges krets, og var fra 1924 til 1928 Georges sekretær. Etter utgivelsen av Wolters' hagiografi forlot han George-kretsen. I 1930 ble han privatdosent ved Universitetet i Frankfurt. Senere underviste han også ved Universitetet i Bonn og Universitetet i Köln.
I 1938 ble Kommerell professor i germansk filologi ved Universitetet i Frankfurt. Fra 1941 til sin død etter to års sykdom var han professor i tysk filologi ved Universitetet i Marburg. 
Han ble medlem av NSDAP i 1941 og hadde forut for dette vært medlem av SA.I første ekteskap var Kommerell gift med Eva Otto, datter av den klassiske filologen Walter F. Otto. I andre ekteskap var han gift med Erika Franck.
Kommerell døde av kreft i 1944, 42 år gammel.


== Verk ==
Kommerell skrev et skuespill, Die Gefangenen («Fangene») som ble forbudt av Reichskulturkammer. Diktsamlingen Mit gleichsam chinesischen Pinsel ble trykt i 1944, men opplaget ble ødelagt i et bombeangrep, slik at boken først kunne utgis i 1946 hos forleggeren Vittorio Klostermann.
Hovedområdene for Kommerells forskning var barokken, Weimarklassisismen og romantikken. Han skrev om Calderon, Hölderlin, Jean Paul, Goethe Schiller og Hofmannsthal, og oversatte Michelangelo og Calderon. Han hadde vitenskapelig kontakt med teologen Rudolf Bultmann, filosofene Martin Heidegger og Hans-Georg Gadamer og indologen Heinrich Zimmer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Martin Glaubrecht: «Kommerell, Max.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 12, Duncker & Humblot, Berlin 1980, ISBN 3-428-00193-1, s. 481–483 (digitalisering).
Rue Cassette

Rue Cassette er en gate i 6. arrondissement i Paris. Den løper mellom rue de Rennes (ved place Mireille-et-Jacques-Renouvin) til rue de Vaugirard. Institut Catholique de Paris ligger langs et betydelig strekk av gaten, og bidrar til at området har et stort innslag av studenter, fremfor alt teologi-, filosofi- og jus-studenter. 
Hôtel Cassel lå her og var viktig på 1500-tallet; derfor het gaten opprinnelig Ruelle de Cassel, Rue de Cassel, og så Grant rue de Cassel. Navnet ble forvansket mot slutten av 1500-tallet slik at det nå er blitt Cassette. 


== Litteratur ==
Dictionnaire historique des rues de Paris, Jacques Hillairet, éditions de Minuit, p.281
Rue de Vaugirard

Rue de Vaugirard er den lengste gaten i Paris innenfor bymurene og en av de lengste innen hele byen. Den er 4,.3 km lang. Den fører fra Luxembourghagen i Latinerkvarteret gjennom de 6., 7. og 15. arrondissementer til Porte de Versailles.
Navnet «Vaugirard» kommer fra en gammelfransk substantiv-og-genitiv-konstruksjon «val Girard» = «Girards dal» (latin: vallis Girardi), etter en Abbé Girard, som i egenskap av abbed for Abbaye de Saint-Germain-des-Prés kontrollerte marken veien går over.
Veien er kjent fra 1400-tallet, og førte fra Filip IIs bymurer mot landsbyen Vaugirard. Har hadde det lenge før vært en romervei.


== Billedgalleri ==
Gjesten (serieroman)

Gjesten er den første boken i romanserien Påfuglhuset av Anne Aukland (pseudonym). Boka er satt i 1883, hvor Ada Heidmann er ei ung husjomfru ved et idyllisk kurbad i Buskerud. Den kom ut den 8. oktober 2012, og er den første i en miniserie på seks bøker. Forlaget er Cappelen Damm. Påfuglhuset er en av mange serier som går under fellesbetegnelsen NorskeSerier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
- NorskeSeriers offisielle nettside
Simplikios

Simplikios fra Kilikia (ca 480/490 – etter 550) var en gresk filosof fra seinantikken.
Simplikios skrev intelligente og lærde kommentarer til Aristoteles ut fra en nyplatonsk synsvinkel, og regnes som en av de siste nyplatonikerne og en av de siste store førkristne filosofene.Simplikios var disippel av Ammonios Hermeiou og Damaskios. Ifølge Agathias var Simplikios blant de førkristne filosofene som ble forfulgt av keiser Justinian tidlig på 500-tallet, og en tid søkte han tilflukt ved det persiske hoffet.Som vanlig var innen den framherskende seinantikke nyplatonske retningen, holdt Simplikios Aristoteles for å være en platoniker, og han bestrebet seg på å harmonisere platonsk og aristotelisk lære. Dette innebar at han forsvarte den klassiske filosofitradisjonen og nyplatonikernes religiøse verdensbilde mot kritikken fra de kristne. Han diskuterte universets beskaffenhet, undersøkte definisjonen av begrepet materie, behandlet tidsbegrepet og gav seg i kast med ondskapens opprinnelse. I kommentarer til stoikeren Epiktets innføring i etikk, «Håndbok», stilte han opp grunngitte prinsipper om hva som fra hans synsvinkel var riktig handlemåte. I den forbindelse la han stor vekt på menneskets evne til selv å bestemme sin livsførsel, og forsvarte derfor den frie vilje.
Simplikios' kommentarer fikk stor innvirkning i seinmiddelalderen. Han hadde tilgang til en mengde materiale som nå er tapt, så moderne eksperter på antikken regner skriftene hans som verdifulle kilder til kunnskapen om tidlig gresk filosofihistorie, særlig om førsokratisk tid. På grunn av sin etterrettelighet og grundighet i omgangen med tidligere tiders tankeretninger, gjennomtenkte analyser og vel avveide standpunkter, regnes han som en av de mest betydelige lærde i sin tid.


== Referanser og noter ==


== Kilder ==
Andrea Falcon: «Commentators on Aristotle» i Edward N. Zalta (red.): Stanford Encyclopedia of Philosophy


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Simplikios i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Christian Wildberg: «Simplicius (fl. first half 6th century AD)», Routledge Encyclopedia of Philosophy, doi:10.4324/9780415249126-A107-1
Gerald Bechtle: Omtale av Rainer Thiel: Simplikios und das Ende der neuplatonischen Schule in Athen, Stuttgart:  Franz Steiner, 1999.  s. 59. ISSN 0002-2977.  Bryn Mawr Classical Review, 19. april 2000
«Simplicius», School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Skottland
Utdrag av Taylors oversettelse av Aristoteles Physics med  Simplikos' Commentary
Simplicius, Commentary on the Enchiridion of Epictetus, oversatt av George Stanhope, 1722
J.J. O'Connor og E.F. Robertson: Simplikios kommentarer til Kategorier (gresk; scan av førsteutgaven, Venezia 1499)