jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Riker Electric Vehicle Company

Riker var en tidlig elektrisk bil bygget  i 1898 i Elizabeth, New Jersey.
Bilen var konstruert av Andrew L. Riker og de ble bygget i lite antall inntil selskapet ble absorbert av Electric Vehicle Company i 1901.


=== Andre tidlige elektriske biler ===
Columbia Automobile Company
Detroit Electric
Woods Motor Vehicle


== Kilder ==
Flink, James J.: The Automotive Age Cambridge: MIT Press, 1988.


== Eksterne lenker ==
A. L. Riker Bilder og artikler om de tidlige årene av den Riker Elektriske Biler
Olav Stavrum

Olav Stavrum (født 27. august 1901 i Verrastranda, død i Malm 26. oktober 1997) var den siste ordfører i Malm kommune 1949-1963 og den første ordføreren i «nye» Verran 1964–1971. Han representerte Arbeiderpartiet.Han vokste opp på husmannsplassen Bakken (eller Stavrumsbakk) på Verrastranda, som den fjerde av fem søsken. 
I unge år var han jord- og skogbruksarbeider, før han i 1925 flyttet til Malm og begynte som gruvearbeider ved Fosdalens Bergverk. Han ble etterhvert formann i Malmo Gruvearbeiderforening.Som ordfører var han i 20 år medlem av fylkestinget. Her var han særlig opptatt av helse- og sosialsaker. Etter at han gikk av som ordfører hadde han også kommunale verv i denne sektoren, som medlem av sosialstyre og styreformann ved syke- og aldersheimen i Malm.Stavrum ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1982, og var æresmedlem i Nord-Trøndelag AUF, Norsk Folkehjelp og Arbeiderpartiet. De første kommunale vervene fikk han i 1931, etterhvert ble han varaordfører, og i 1947 «var han den sjølsagte ordførerkandidat». Han var også leder av Inntrøndelag arbeiderparti. I tillegg til vervene i partiet og Norsk Folkehjelp var han styremedlem i Malm Samvirkelag.Han var onkel til senere ordfører i Verran Rolf Ystmark.


== Referanser ==
Olav  Stavrum  satt  som  ordfører  i  24  år  uten  avbrudd og hadde veldig stor betydning for Innherred generelt og Verransamfunnet  spesielt. Sammen med Ole Kr. Olsen (Malm-ordfører i 10 år før og etter 2. verdenskrig) og Rolf Ystmark (Verran-ordfører  fra  1980  til  1993), bidro han til å løfte to gamle bondebygder opp til en moderne velferdskommune, forteller Odd H. Vanebo - forfatteren bak boka «Vet hvor godt vi har fått det – og hvem vi kan takke for det».
Izvestij TSIK-øyene

Izvestij TSIK-øyene er en øygruppe sør i Karahavet. Adminstrativt er øyene underlagt Krasnojarsk kraj. Øygruppen består av seks øyer. De fem største er: Trojnoj, Palagi-Sergejev, Gavrilin, Khlebnikov, Skala. Den minste øya har ikke navn.
Samlet areal er 90 km². Trojnoj-øyas høyeste punkt er 42 moh. Palagi-Sergejev når 26 moh. Øyene består av krystallinsk skifer, sandstein, og et dekke av løsmasser. Det er flere grunne innsjøer.
Øyene ble første gang kartlagt i 1932-33, under en sovjetisk ekspedisjon med isbryterne «Vladimir Rusanov» og «Aleksander Sibirjakov». Navnet er etter avisen Izvestijas fulle tittel: «Izvestija Tsentralnaja Ispolnitelnaja Komiteta» («Известия Центрального Исполнительного Комитета Советов рабочих и солдатских депутатов»).
Klimaet er arktisk. Årlig middeltemperatur er -12,2°C. Varmeste måned er august, med middeltemperatur +1,8°C. Kaldeste måned er januar, med middeltemperatur -26,1°C. Laveste målte temperatur er -50,0°C. Midlere luftfuktighet er 89%. Årsnedbører er 300 mm. Midlere maksimal årlig snødybde er 45-50 cm.
I 1953 ble det opprettet en permanent meteorologisk stasjon på den sørøstlige delen av Trojnoj-øya. Stasjonen ble flyttet 5 km nordover i 1962, og er fortsatt i drift per 2016. På sørøstspissen ble det på 1960-tallet montert et fyr. Siden 1993 er øya en del av Det store arktiske naturreservatet.


== Referanser ==
Tartrazin

Tartrazin er et syntetisk, gult fargestoff (azofargestoff). Azofargestoffer er tillatt brukt i begrenset mengde i næringsmiddelindustrien, blant annet i leskedrikker og slikkerier. Stoffets ADI-verdi (akseptabelt daglig inntak eller den mengden av et stoff som trygt kan spises uten å gi skadevirkning) er satt til 7,5 mg pr. kg kroppsvekt. For store mengder har vist seg å gi allergiske bivirkninger som elveblest. Ved bruk innenfor anbefalte verdier er det liten risiko for å overskride ADI-verdien. Hvis man er intolerant kan det gi reaksjoner som hudutslett, elveblest og fortetning av luftveiene. Fargestoffet har kodenummer E102.


== Referanser ==
Barbro Hiort af Ornäs

Barbro Margareta Eriksdotter Hiort af Ornäs, under en tid Nathorst-Böös (født 28. august 1921 i Göteborg, død 27. november 2015 i Stockholm) var en  svensk skuespiller.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Barbro Hiort af Ornäs var datter av sivilingeniør Erik Hiort af Ornäs og hans hustru Alma Ärnström i hennes annet ekteskap. Broren Torbjörn Hiort af Ornäs er i ekteskap med Ingrid Hiort af Ornäs farfar til skuespilleren Sebastian Hiort af Ornäs. 


=== Karriere ===
Hun hadde sin første profesjonelle scenedebut på Dramaten medf en birolle i Stig Torsslows insenering av Alexandre Dumas' De tre musketerer (1943), og spilte da sammen med  Olof Bergström, Anita Björk og Mai Zetterling. Etter å ha avsluttet sin utdannelse ble Barbro Hiort af Ornäs atter engasjert ved Dramaten i Stockholm, fra 1945 til 1947. Det var igjen i biroller, både i svenske stykker, og i moderne stykker som i rollen som Sue Bayliss i Arthur Millers Alle mine sønner (1947).
Deretter arbeidet hun ved forskjellige teatre frem til 1970 da hun atter ble tilknyttet Dramaten. Hon filmdebuterte i 1943 i Olof Molanders Kvinnor i fångenskap og medvirket med tiden i et 60-talls TV- og filmroller.
For den bredere allmennhet mot slutten av hennes karriere minnes Hiort af Ornäs fra Sällskapsresanfilmenw som Stig-Helmer Olssons mamma.
I 1958 vant Barbro Hiort af Ornäs prisen for beste kvinnelige skuespillerinne ved filmfestivalen i Cannes for sin innsats i Ingmar Bergmans Nära livet (prisen ble delt med Bibi Andersson, Eva Dahlbeck og Ingrid Thulin), og i 1989 ble hun tildelt utmerkelsen Litteris et Artibus.
Barbro Hiort av Ornäs var 1945–1972 gift med advokaten Ernst Nathorst-Böös (1918–1988) og tre sønner med ham. I 1976 giftet hun seg med advokaten Fritz Belfrage (1917–1983). Sener evar hun samboer med teatermannen Hans Ullberg (1920–1996).


== Referanser ==


== Kilder ==
Dödsannons - Svenska Dagbladet den 6 december 2015, s. 31


== Eksterne lenker ==
(en) Barbro Hiort af Ornäs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Barbro Hiort af Ornäs på Internet Movie Database 
(sv) Barbro Hiort af Ornäs i Svensk Filmdatabas 
(en) Barbro Hiort af Ornäs hos Rotten Tomatoes 
(en) Barbro Hiort af Ornäs hos The Movie Database
Vestre militærdistrikt

Vestre militærdistrikt (russisk: Западный военный округ) er et militærdistrikt i Russland. Det setter opp en av fem operasjonelle-strategiske kommandoer for Russlands væpnede styrker. Militærdistriktet ble dannet ved presidentdekret nummer 1144 underskrevet 20. september 2010. med tidligere Leningrad militærdistrikt som base. Distriktet omfatter Østersjøflåten og støtter Nordflåten i den russiske marinen. Nordflåten ble i desember 2014 tatt ut av Vestre militærdistrikt for å danne den operasjonell-strategiske kommandoen OSK Nord.Vestre militærdistrikt setter opp OSK Vest i krig, og kontrollerer første stridsvognarmé, sjette og 20. kombinerte arméer, østersjøflåten og østersjøflåtens kystforsvarsenheter under flåte HK i Kaliningrad, samt 1. luft- og luftforsvarskommando i det russiske flyvåpenet.Luftlandestyrker og strategiske rakettstyrker som er forlagt innen Vestre militærdistrikt er ikke underlagt militærdistriktet,  men styres direkte av spesielle kommandoer i Forsvarsdepartementet (Russland).
Hovedkvarteret er i St. Petersburgs generalstabsbygning på den nordlige enden av slottsplassen til Vinterpalasset.I forbindelse med utvikling av situasjonen i Ukraina i løpet av 2016, er første stridsvognarmé satt opp på nytt i Vestre militærdistrikt. Videre er 144. motoriserte infanteridivisjon satt opp med hovedkvarter i Jelnja, og 10. stridsvogndivisjon er ekspandert fra brigade med hovedkvarter i Bogutsjar. Likeså er tredje motoriserte infanteridivisjon satt opp med hovedkvarter i Valujki.


== Sammensetning ==


=== Militær kommando og kontroll ===
1. kommando- og kontrollbrigade i Sertolovo
2. SPETSNAZ-brigade i Pskov


=== Landkomponenter ===
1. stridsvognarmé med HK I Odintsovo i Moskva-området
20. kombinerte armé med hovedkvarter  i Voronezj
Sjette kombinerte armé med hovedkvarter i Agalatovo
11. armékorps med hovedkvarter i Gusev, Kaliningrad oblast.
Operativ gruppe med russiske styrker i Transnistria


=== Sjø ===
Østersjøflåten med hovedkvarter i Kaliningrad


=== Luft ===
6. fly- og luftforsvarsarmé med hovedkvarter i St. Petersburg
202. luftvernbrigade i Naro-Fominsk.


== Liste over sjefer fra 2010 ==
2010 Generaloberst Valerij Gerasimov
2010–2012 Generaloberst Arkadij Bakhin
2012-10 November 2015 Generaloberst Anatolij Sidorov
2015-2018 Generaloberst Andrej Kartapolov
2018 - dags dato Generaloberst Aleksandr Zjuravljev.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Западный военный округ на сайте Минобороны РФ
Газета Западного военного округа
С опережением графика
http://nvo.ng.ru/concepts/2010-07-23/2_red.html
Douglas (selskap)

Douglas er Europas største parfymekjede med over 1700 butikker i mer enn 19 europeiske land. Selskapet har over 20 000 ansatte og Europas største utvalg av kosmetikk med over 45 000 produkter i sin nettbutikk.


== Douglas Norge ==
I november 2014 etablerte Douglas seg i Norge med landets største butikk av sitt slag i Bogstadveien, Oslo, samt nettbutikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Douglas (cosmetics) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Douglas.no  – Douglas sin nettside (norsk)
Douglas.de– Douglas sin nettside (tysk)
Eurasiatunnelen

Eurasiatunnelen (tyrkisk: Avrasya Tüneli) er en undersjøisk veitunnel i Istanbul, Tyrkia, under Bosporosstredet. Tunnelen hadde offisiell åpning 20. desember 2016. Den 5,4 km lange tunnelen forbinder Kazlıçeşme på den europeiske siden med Göztepe på den asiatiske siden av Istanbul. Den har ett løp med to etasjer for biltrafikk, og krysser Bosporos under havbunnen. Tunnelen ligger omtrent 1 km sør for den undersjøiske jernbanetunnelen Marmaray som åpnet 29. oktober 2013. Eurasiatunnelen forkorter reisen mellom Kazlıçesme og Göztepe fra 100 til 15 minutter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eurasiatunnelens prosjektsider
NM i mangekamp 2016

NM i mangekamp 2016 var en del av NM i friidrett 2016, og ble arrangert som et eget mesterskap på Sentralidrettsanlegget i Nittedal, 21. og 22. mai 2016 av Nittedal IL.


== Resultater, senior ==


=== Menn ===
Ingen deltakere


=== Kvinner ===


== Resultater, junior ==


=== Menn ===
De to islandske utøverne Gudmundur Danielsson og Ari Sigbor Eiriksson deltok utenfor konkurranse, men begge brøt konkurransen. 


=== Kvinner ===


== Resultater, ungdom ==


=== Gutter 17 år ===


=== Gutter 16 år ===


=== Gutter 15 år ===
På de neste plassene fulgte Simen Guttormsen, Fredrik Vehus Skjerve, Thomas Kristiansen, Isak Langeland, Viljar Ørnes, Magnus Norum Kivle og Oliver Skåv Våer. 


=== Jenter 17 år ===
På de neste plassene kom Elise Hoel Ulseth, Josefine Grønset Løken, Saga Glad Bratvold og Helle Låhne Smedsrud.


=== Jenter 16 år ===


=== Jenter 15 år ===
På de neste plassene fulgte Ingrid Pernille Rismark, Helene Oulie, Mari Øverby, Birthe Franck-Petersen, Ester Holt, Carolina Hernandez Vråle og Sarah Smuelsen.


== Resultater, veteran ==


=== Herrer 50-54 år ===


=== Herrer 70-74 år ===


=== Kvinner 45-49 år ===


=== Kvinner 50-54 år ===


=== Kvinner 55-59 år ===


== Referanser ==


== Kilder ==
NIF - NM/UM i mangekamp (resultater i Excel-format)


== Eksterne lenker ==
Nittedal IL - NM/UM mangekamp 2016
VM i aking 2011

VM i aking 2011 (verdensmesterskapet i aking) ble arrangert i Cesana i Italia i 2011.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==
VM i aking 2012

VM i aking 2012 (verdensmesterskapet i aking) ble arrangert i Altenberg i Tyskland i 2012.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==
VM i aking 2013

VM i aking 2013 (verdensmesterskapet i aking) ble arrangert i Whistler i Canada i 2013.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==
VM i aking 2016

VM i aking 2016 (verdensmesterskapet i aking) ble arrangert i Königssee i Tyskland i 2016.


=== Medaljevinnere ===


== Referanser ==
VM i aking 2017

VM i aking 2017 ble arrangert i Igls ved Innsbruck i Østerrike fredag den 27., lørdag den 28. og søndag den 29. januar 2017.


== Medaljevinnere ==


== Medaljetabell ==


== Medaljevinnere U23 ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Birgit Reitan Øksnes

Birgit Reitan Øksnes (født 4. september 1984 i Steinkjer) er en norsk profesjonell kickbokser. Hun ble verdensmester i profesjonell kickboksing, fullkontakt, i 2015. 
Øksnes representerer Fighter Kickboksingklubb fra Oslo. 
Hun vant sin første profesjonelle VM-tittelkamp i profesjonell kickboksing uten hjelm, i Norge den 19. september 2015. I 2014 vant hun NM, fikk Kongepokalen og ble hun kåret til årets kickbokser i Norge.


== Meritter ==
Kickboksing
Verdensmester 2015 (Profesjonell)
VM: sølv 2017, bronse 2015, gull 2013; sølv 2007 og bronse 2009
EM: gull 2016, gull 2014; sølv 2008, bronse 2010World Cup: 10 gull, 2 sølv
NM: gull i 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2014 og 2015


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.steinkjerleksikonet.no/index.php?artikkel=2514
Marcus Kleveland

Marcus Kleveland (født 25. april 1999 på Dombås) er en norsk snøbrettkjører som representerer Dombås Idrettslag. Han har to ganger vunnet i slopestyle, to ganger big air og to ganger knuckle huck i X Games. Han ble verdensmester i slopestyle under VM i freestyle og snøbrett 2021.


== Karriere ==
Han vant big air-konkurransen i FIS Super Series i Milano 12. november 2016, og vant air+style-konkurransen i Beijing én uke senere.Han er utøver på det norske snøbrettlandslaget i grenen slopestyle/big air.Han var nominert til Idrettsgallaen 2017 i klassen for årets gjennombrudd. I slutten av januar 2017 kom han på 2.-plass i big air i X Games Aspen 2017, der han ble den første utøveren i verden som utførte en quad cork 1800 i konkurranse. To dager senere vant han gull i slopestyle i X Games Aspen 2017.I X Games Aspen 2018 vant Kleveland nok en gang slopestyle og tok sølv i big air.I X Games Norway 2020 vant han knuckle huck.
I vinter-X Games Aspen 2021 tok han gull i big air.
I VM i freestyle og snøbrett 2021 i Aspen ble han verdensmester i slopestyle, og ble nummer tre i big air.I vinter-X Games Aspen 2022 tok han gull i big air og knockle huck og sølv i slopestyle, og han gjentok bedriften året etter, i vinter-X Games 2023.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marcus Kleveland på Internet Movie Database 
(de) Marcus Kleveland – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Marcus Kleveland – Olympics.com 
(en) Marcus Kleveland – Olympedia 
(en) Marcus Kleveland – X Games 
(en) Marcus Kleveland – FIS (snøbrett) 
(en) Marcus Kleveland – Profil og resultatoversikt på worldsnowboardtour.com.
Arthur Mogstad

Arthur Edvind Mogstad (født 10. august 1926 i Surnadal, død i Malm 4. mai 1999) var ordfører i Verran 1972–1979. Han representerte Arbeiderpartiet. 
Mogstad flyttet til Malm i 1949 for å arbeide i Fosdalens Bergverk; her ble han etterhvert formann i gruvearbeiderforeningen. Han satt i kommunestyret i fire perioder, fra 1968 til 1983. Ved Arbeiderpartiets nominasjonsmøte i 1979 tapte han en kampvotering mot Rolf Ystmark om å bli partiets ordførerkandidat med én stemme. Den siste perioden satt han derfor som representant for «Upolitisk og uavhengig liste». Han meldte seg inn i Ap igjen i 1984, og ble valgt til leder av Verran Ap i 1987.Etter at han gikk av som ordfører arbeidet han som tiltakssjef og næringskonsulent i kommunen. Han var på fritiden leder av Norsk Folkehjelp i Malm.


== Referanser ==
Søndre militærdistrikt

Søndre militærdistrikt (russisk: Южный военный округ) er en av delene som setter opp en av fem operasjonelle-strategiske kommandoer for forsvaret i Russland. Distriktet ble dannet ved presidentdekret nummer 1144 underskrevet 20. september 2010, med tidligere Nord-Kaukasus militærdistrikt som base. Distriktet kontrollerer  49. og 58. kombinerte arméer, samt fjerde luft- og luftforsvarskommando i det russiske flyvåpenet. Distriktet omfatter også Svartehavsflåten og Den kaspiske flotiljen i den russiske marinen. I april 2014 ble også halvøya Krim med Sevastopol tilført Søndre militærdistrikt.


== Sammensetning ==


=== Militær kommando og kontroll ===
175. kommando- og kontrollbrigade i Aksaj i Rostov oblast
10. SPETSNAZ-brigade  i Molkino i Rjazan oblast
22. SPETSNAZ-brigade  i Stepnoj i Aksaisk rajon
346. SPETSNAZ-brigade  i ProkhladnyjOSK Sør vil ha disse landkomponentene på operasjonelt nivå:

58. armé med hovedkvarter i Vladikavkaz
49. armé med hovedkvarter i Stavropol
8. armé med hovedkvarter i Novotsjerkassk
22. armékorps med hovedkvarter i Sevastopol.Luftkomponent

4. fly- og luftforsvarsarméMarinekomponenter

Svartehavsflåten
Den kaspiske flotiljen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Южный военный округ (russisk)
Southern District (engelsk)
Anaplagiomus

Anaplagiomus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==


== Levevis ==
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Kamerun.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Tragocephalini J. Thomson, 1857
Slekten Anaplagiomus Téocchi, 1994
Anaplagiomus garnieri Téocchi, 1994


== Kilder ==
Longicorn ID - Tragocephalini
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 8. august 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Anaplagiomus i Encyclopedia of Life 
(en) Anaplagiomus i Global Biodiversity Information Facility 
Anaplagiomus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Tragocephalini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pseudochlorisanis

Pseudochlorisanis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==


== Levevis ==
Larvene lever vanligvis i stammene på storvokste urter.


== Utbredelse ==
Slekten finnes på Sumatra, Borneo og Luzon.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Saperdini
Slekten Pseudochlorisanis Breuning, 1954
Pseudochlorisanis similis (Gahan, 1907)


== Kilder ==
Katalog med utbredelsesdata
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudochlorisanis i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudochlorisanis i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudochlorisanis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Phytoeciini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Géza

Géza (født ca. 940, død 1. februar 997), sønn av storfyrst Taksony av Ungarn, var storfyrst av Ungarn fra 971 til 997 av arpadenes slekt.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Som tronfølger etter sin far Raksony stod Géza i 965 som hærfører i spissen av et ungarsk krigstog som han foretok sammen med bulgarertsaren Peter mot Bysants. Noe senere anførte han nok et felttog mot bysantinerne, denne gang sammen med Kiev-fyrsten Svjatoslav I. Da dette endte med et nederlag i 970 ved Arkadiopolis, oppgav ungarerne for lengre tid sine utenlandsfelttog.
Samtidig følte ungarerne seg under press fra Vesten, ettersom regentstyret i Bayern tok slutt i 967 og den unge Henrik II der selv grep tøylene som fyrste.


=== Konge ===
Etter at Géza ble elevert til konge i 971, bestrebet han seg om at han og hans folk måtte bli døpt - dette var et prosjekt som han overtok etter sin far. Kort etter at han overtok regjeringsmakten giftet han seg med Sarolt, som var datter av en allerede ortodokst døpt adelsmann. Géza bad da keiser Otto I om å sende ham misjonærer. Otto utnevnte da munken Brun fra klosteret i Sankt Gallen til biskop for ungarerne.
Høsten 972 ankom biskop Brun sitt nye tilsynsområde og døpte kong Géza, hvorpå også størstedelen av den ungarske adel lot seg døpe. Ved den katolske dåp tilnærmet Géza seg Vesten, og tilføyde dermed Bysants' bestrebelser om å vinne innflytelse blant ungarerne et tungt tilbakeslag. Misjonærene fortsatte arbeidet med å omvende ungarerne til kristendommen. Det var en prosess som pågick inn i det følgende århundret, til 1061, da det siste hedenske opprøret fant sted.
Også hva gjeldt det ungarske rikes indre struktur, videreførte Géza den kurs som hans far hadde staket ut. Géza lot sin lederstilling anerkjenne av folkets ledere, beslagla store deler av deres landbesittelser og innsatte stattholdere i deres borger. Som sitt eget sete valgte han seg Esztergom. Dessuten svekket han den ungarske krigeradel ytterligere ved å oppta stridsmenn fra andre land i sitt eget følge. Blant dem var det tilhørige fra tyrkiske steppefolk, og adelige fra det sørlige Tyskland. Derutover lot han henrette størstedelen av den vidt forgrenede arpadeslekten og andre innflytelsesrike slekter, i den grad de motsatte seg hans sentraliseringsbestrebelser, og slik innskrenket han hærfolkenes forsamlings innflytelse ytterligere.
Den endelige binding til det østfrankisk-tyske rike befestet kong Géza kort tid før sin død, idet at han arrangerte ekteskap mellom sin sønn Stefan I med den bayerske prinsesse Gisela (995), søster av den fremtidige tyske konge Henrik II. Dermed var det også slutt på de krigerske sammenstøt med Bayern, sammenstøt som hadde pågått helt frem til 991 i området rundt Wien. Ved sitt eget annet ekteskap (ca 985) og det - riktignok kortvarige - ekteskap mellom hans datter og Boleslaw av Polen ville Géza utvikle de polsk-ungarske relasjoner, for å skape en kompenserende motvekt mot den tyske konges innflytelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Zur Geschichte Ungarns
(en) Géza I of Hungary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Protorhopala

Protorhopala er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, blanke, brunsvarte trebukker med hvite flekker. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er sylindrisk, dekkvingene jevnbrede med tre par hvite flekker.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Pteropliini Thomson, 1860
Slekten Protorhopala Pascoe, 1875
Protorhopala elegans Pascoe, 1875
Protorhopala picta (Fairmaire, 1899)
Protorhopala sexnotata (Klug, 1833)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog over gruppen


== Eksterne lenker ==
(en) Protorhopala i Encyclopedia of Life 
(en) Protorhopala i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Protorhopala – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Protorhopala – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Pteropliini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons