jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Busir

Busir (eller Bazir) Glavan (gresk: Ibousiros Gliabanos), fl. 688–711, var khan i Khazar-khanatet sent på 600-tallet og tidlig på 700-tallet. Khazar-khanatet var sannsynligvis grunnlagt midt på 600-tallet av khan Irbis og khazarene antas å ha sitt opphav i det gök-tyrkiske riket som var i endring på denne tiden.I 695 ble den bysantinske keiser Justinian II avsatt og forvist til Chersonesus (Pontus Euxinus) (i nåværende Sevastopol, Ukraina. Etter 9 år, i 703 eller 704 flyktet han til khazarene og ble der mottatt av khan Busir Glavan. Busir ønsket å utnytte Justinian i sine politiske relasjoner med bysantinerne og tilbød Busan ekteskap med sin søster. Søsterens opprinnelige navn er ukjent, men hun tok navnet Theodora (av Khazaria). Busir utstyrte også Justinian med penger og hus i Fanagoria.
De politiske forholdene skiftet, og Østromerrikets nye keiser Tiberius III tilbød Busir en betydelig belønning for sin svogers hode. Busir sendte to agenter, Balgitzin (guvernør i Bosporus) og Papatzys (fra Busirs egen vaktstyrke), for å drepe Justinian, men attentatforsøket ble oppdaget av Justinians kone. Justinian drepte attentatmennene, sendte sin kone tilbake til Busir og flyktet fra Fanagoria over Svartehavet til Tomi (dagens Constanța i Romania) til khan Tervel av Bulgaria hvor han fikk med seg bulgarske og slaviske tropper og dro mot Konstantinopel for å gjenerobre keisertronen, noe han også klarte.
.
Busir forsøkte nå å forsone seg med Justinian og sendte Theodora og parets sønn Tiberius til Konstantinopel. Busir ble senere involvert i, eller muligens fikk igangsatt, et opprør blant Justinians offiserer på Krim, et opprør som etter hvert førte til at Filippikos Bardanes ble kronet som keiser i Østromerriket i 711 og at Justinian III ble avsatt og drept.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arthur Koestler (1. juli 1976). The thirteenth tribe: the Khazar empire and its heritage. Random House. ISBN 978-0-394-40284-0. 
Kevin Alan Brook (27. september 2006). The Jews of Khazaria. Rowman & Littlefield Publishers. s. 255. ISBN 978-1-4422-0302-0.
Balderbråslekta

Balderbråslekta (Tripleurospermum) er ei slekt i kurvplantefamilien.
Artene er ett- eller flerårige urter som blir 5–80 cm høye. Stengelen er opprett eller oppstigende, av og til utoverliggende. Bladene sitter spredt og er dobbelt eller tredobbelt fjærflikete. Kurvene har gul skive, og randkronene er hvite. Kurvbunnen er halvkuleformet, men ikke innhul. Det er ingen agner mellom enkeltblomstene. Frukten er trekantet med tre ribber og mangler fnokk.Artene i Tripleurospermum ble tidligere regnet til kamilleblomslekta (Matricaria), men balderbråslekta har vist seg å være mer beslektet med gåseblomslekta (Anthemis) enn med kamilleblomslekta. Matricaria i snever betydning har også fjærflikete blad, gul skive og hvite randkroner, men de har opptil fem ribber på frukten og som regel en krydret duft.Balderbråslekta omfatter omtrent 40 arter. De er hovedsakelig utbredt i Europa og tempererte deler av Asia med noen få arter i Nord-Afrika og Nord-Amerika. I Norge finnes artene balderbrå (T. inodorum) og strandbalderbrå (T. maritimum). Noen botanikere slår disse to artene sammen til én, men de er distinkte både i kromosomtall og morfologi. Strandbalderbrå deles i tre underarter, som av og til omfattes som selvstendige arter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Balderbråslekta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Balderbråslekta i Encyclopedia of Life 
(en) Balderbråslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Balderbråslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Balderbråslekta hos Dyntaxa 
(en) Balderbråslekta hos ITIS 
(en) Balderbråslekta hos NCBI 
(en) Balderbråslekta hos The International Plant Names Index 
(en) Balderbråslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Tripleurospermum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tripleurospermum – detaljert informasjon på Wikispecies
The Fighting O’Flynn

The Fighting O'Flynn er en amerikansk historisk film (komedie/drama) fra 1948 regissert av norskfødte Arthur Pierson. Manuset ble skrevet av Douglas Fairbanks jr. og Robert Thoeren. Det bygde på Justin Huntly McCarthys roman The O'Flynn, som utkom i 1910.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn fra 15. mai til 9. juli 1948.


== Fakta om filmen ==
The Fighting O'Flynn, som også ble kritikeranmeldt under den alternative tittelen The O'Flynn, var den første til å bli produsert av nyetablerte The Fairbanks Co., Inc.En artikkel i The New York Times fra februar 1949 opplyste at filmen ble fullført i løpet av fem uker, delvis fordi prøver ble holdt i dummysett forut for innspillingen og at to enheter filmet samtidig.Universal Pictures lånte  Patricia Medina fra Metro-Goldwyn-Mayer til å spille i denne filmen.


== Rolleliste ==
(I utvalg)

Patricia Medina - Fancy Free
Richard Greene - Lord Sedgemouth
Helena Carter - Lady Benedetta
Douglas Fairbanks jr. - The O'Flynn
Arthur Shields - Dooley
J.M. Kerrigan - Timothy
Ludwig Donath - Hendrigg
Lumsden Hare - Visekongen
Otto Waldis - General van Dronk
Henry Brandon - Løytnant Corpe


== Referanser og fotnoter ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Fighting O'Flynn på Internet Movie Database 
(no) The Fighting O'Flynn hos Filmfront 
(sv) The Fighting O'Flynn i Svensk Filmdatabas 
(fr) The Fighting O'Flynn på Allociné 
(en) The Fighting O'Flynn på AllMovie 
(en) The Fighting O'Flynn på Turner Classic Movies
Robert von Pöhlmann

Robert von Pöhlmann (født 31. oktober 1852 i Nürnberg, død 27. september 1914 i München) var en tysk historiker som særlig beskjeftiget seg med antikkens sosialhistorie.
Pöhlmann studerte historie ved universitetene i München, Göttingen og Leipzig. Han tok doktorgraden under Georg Waitz i 1875 med en avhandling om Der Römerzug Kaiser Heinrichs VII. und die Politk der Curie, des Hauses Anjou under Welfenliga. Med habilitasjonen vekslet han fagfelt til antikkens historie. I 1884 ble han utnevnt til proessor i antikkens historie ved Universitetet i Erlangen. I 1901 fikk han et professorat ved Universitetet i München.
Pöhlmann var godt kjent med samtidens sosialistiske og marxistiske teorier, og beskjeftiget seg med beslekte emner i sine studier av antikkens sosialhistorie: overbefolkning, kapitalisme, statsteorier og utopier. Hans mest kjente verk er Geschichte der sozialen Frage und des Sozialismus in der antiken Welt («Det sosiale spørsmålet og sosialismens historie i antikkens verden», 1912).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Karl Christ: Klios Wandlungen. Die deutsche Althistorie vom Neuhumanismus bis zur Gegenwart. München: C. H. Beck, 2006
Nola Rae

Nola Rae (født 1949 i Sydney, Australia) er en australsk scenekunstner og regissør som kombinerer mime, pantomime, figurteater og andre sceneuttrykk.Hun har opparbeidet seg et renommé som en av verdens fremste scenekunstnere innen den komiske sjangeren, og har rendyrket et særpreg som gjør at hun ikke kan forveksles med noen andre scenekunstnere.


== Bakgrunn ==
Hun vokste opp i Australia, og begynte å danse ballett som åtteåring. Da hun var i tenårene flyttet familien til London, og hun ble student ved Royal Ballet School. Som ferdig utdannet ballettdanser fikk hun jobb i ensemblet ved ballettkompaniet i Malmø. Etter noen år i Malmø ble hun ansatt i corps de ballet ved Tivoli i København. Etter å ha innsett at hun ikke var god nok som danser til å bli solist, flyttet hun til Paris og studerte mime med den verdensberømte mimekunstneren Marcel Marceau.


== Teaterkunstner ==
I 1974 etablerte hun London Mime Theater sammen med Matthew Ridout, som har forblitt hennes nære samarbeidspartner.


== I Norge ==
Hun har i årenes løp samarbeidet med flere norske institusjonsteatre og frigrupper. Allerede i 1984 fremførte hun Upper Cuts på Den Nationale Scene i Bergen. I 1998 var hun tilbake på Den Nationale Scene med oppsetningen Elisabeth's Last Stand. Året etter satte frigruppen Teater Fusentast og Trøndelag Teater sammen opp Dona Quichota, basert på Cervantes' tobindsverk Don Quijote, med Nola Rae som regissør. Teater Fusentasts Coby Omvlee hadde skrevet stykket og spilte selv Dona Quichota, og Marit Jaastad (senere etterfulgt av Marit Synnøve Berg) hadde rollen som Sandra Pansy (basert på romanverkets Sancho Panza). For Oslo Nye Teater dramatiserte og regisserte hun forestillingen Vildanden i år 2000, basert på Ibsens skuespill, med Helle Haugen som Hedvig, Helen Vikstvedt i rollen som Gregers Werle, og Martin Slaatto som Hjalmar Ekdal. Nola Rae var også forestillingens kostymedesigner. Forestillingen ble vist på Centralteatret. I 2001 var Nola Rae konsulent for Nationaltheatret, i forbindelse med den første oppsetningen på Torshovteatret, som fikk navnet Cirkus. Dette stykket tok utgangspunkt i skuespillet August-August-August av tsjekkiske Pavel Kohout, og Nola Rae instruerte skuespillerne i teknikker som hører til det klassiske «klovnefaget».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nola Raes nettsted besøkt 28. november 2017
Om Nola Rae på nettstedet www.sceneweb.no besøkt 28. november 2017
Aegus (s.str.) selene

Aegus (s.str.) selene er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En liten, avlang, noe flat, blankt brunsvart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og lange, nokså kraftige, sigdformede kjever som har én skarp tann på innersiden ved roten. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Pannen er smalt og nokså dypt U-formet innskåret i midten, men et par tenner på sidene av innbuktningen. Det er også en U-formet grop lenger bak på hodet. Hodet er litt utvidet bak fasettøynene. Pronotum er avrundet rektangulært, mye bredere enn langt, innsnevret ved roten. Dekkvingene er litt hvelvede med fine, skarpe punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er svarte. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså matt, pronotum rundet.


== Levevis ==
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Mindanao, Filippinene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
Underslekten Aegus MacLeay, 1819 (i snever forstand)
Aegus (s.str.) selene De Lisle, 1967


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Lucanidae du Monde - nettside om arten
Tegning av arten
(en) Aegus (s.str.) selene i Global Biodiversity Information Facility
Aegus (s.str.) nakaneorum

Aegus (s.str.) nakaneorum er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En liten (16-21 millimeter), avlang, noe flat, halvblankt brunsvart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og lange, nokså kraftige, sigdformede kjever som har to tenner på nær roten. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Hannens hode og pronotum er blanke, spredt punkterte. Pannen er V-formet innskåret i midten, men et par små tenner på sidene av innbuktningen. Hodet er ikke utvidet bak fasettøynene, derimot litt innsnevret. Pronotum er avrundet rektangulært, mye bredere enn langt, blankt, med en markert, grovt punktert midtfure. Dekkvingene er litt hvelvede med fine, skarpe punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er svarte. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså matt, pronotum rundet.


== Levevis ==
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Taiwan.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
Underslekten Aegus MacLeay, 1819 (i snever forstand)
Aegus (s.str.) nakaneorum Ichikawa & Fujita, 1986


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Lucanidae du Monde - nettside om arten
(en) Aegus (s.str.) nakaneorum i Encyclopedia of Life 
(en) Aegus (s.str.) nakaneorum i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aegus (s.str.) nakaneorum hos NCBI
Aegus (s.str.) angustus

Aegus (s.str.) angustus er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor ( millimeter), avlang, noe flat, blankt rødbrun til svart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og store, brede, sigdformede kjever som oftest har to tenner på innersiden, én innoverrettet ved roten og en skrått oppover- og innoverrettet litt lenger ute. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Hannens hode er halvblankt, nokså tett punktert. Pannen er bredt og grunt, U-formet innbuktet foran. Hodet er ikke utvidet bak fasettøynene, tinningene ganske korte. Pronotum er avrundet rektangulært med skarpe forhjørner, mye bredere enn langt, avrundet bak. Dekkvingene er jevnbrede med fine, skarpe punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er mørkbrune. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså blank.


== Levevis ==
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørlige Kina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
Underslekten Aegus MacLeay, 1819 (i snever forstand)
Aegus (s.str.) angustus Bomans, 1989


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Nettside om arten
(en) Aegus (s.str.) angustus i Encyclopedia of Life 
(en) Aegus (s.str.) angustus i Global Biodiversity Information Facility
Aegus (s.str.) debatissei

Aegus (s.str.) debatissei er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor ( millimeter), avlang, noe flat, blankt brun hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og store, kraftige kjever som har en lang, butt, innoverrettet tann med roten og en kort, kraftig tann omtrent i midten. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Hannens hode er halvblankt, meget fint og nokså tett punktert i moidten, grovt punktert på sidene. Pannen er bredt og grunt, U-formet innbuktet foran med et kort, butt framspring i midten. Hodet er kraftig utvidet bak fasettøynene, med en butt tann. Pronotum er nærmest sekskantet, mye bredere enn langt, blankt og fint punktert i midten, grovt punktert på sidene og ved forhjørnet. Dekkvingene er jevnbrede med nokså kraftige punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er mørkbrune. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså blank.


== Levevis ==
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Sulawesi.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
Underslekten Aegus MacLeay, 1819 (i snever forstand)
Aegus (s.str.) debatissei Bomans, 1991


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Nettside om arten
(en) Aegus (s.str.) debatissei i Global Biodiversity Information Facility 
Aegus debatissei – detaljert informasjon på Wikispecies
Mathis Fürst

Mathis Fürst (født 1969) er en norsk filmregissør.
Han er utdannet ved regilinjen på Høgskolen i Lillehammer og har stått bak flere tv-produksjoner, som Lyckliga gatan (2000), Endelig fredag (2002) og En får væra som en er (2018). Sammen med manusforfatter Birgitte Wegener er han serieskaper til humordramaserien Aldri voksen ( 2020) på TVNorge/Dplay. 
Aldri voksen sesong 2 hadde premiere vinteren 2021.
Han har hatt episoderegi på Helt Perfekt (2017)  og spillefilmen Get Ready to Be Boyzvoiced (2000), samt en rekke reklamefilmer gjennom produksjonsselskapene Monster Commercials og One Big Happy Family. 
Han vant Gullruten i 1996 med eksamensfilmen Black Sheep.I 2001 vant Mathis Gullruten for beste humorprogram med TV-serien Lyckliga gatan. Denne serien ble også nominert tll Amanda for beste dramaserie samme år.
På midten av 70-årene var han forgrunnsfigur i Barne-tv-serien Mathis på NRK. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mathis Fürst på Internet Movie Database 
(en) Mathis Fürst hos The Movie Database
Banjo Mosele

Banjo Timothy Mosele (født 1. april 1960) er en gitarist, vokalist og komponist, født i Kanye i Botswana.


== Karriere ==
Banjo Mosele var hovedgrunnlegger av bandet Kalahari-Band som backet Hugh Masekela, og Mosele turnerte over hele verden med dette bandet på 1980-tallet. Han har spilt gitar på tre av albumene til Hugh Masekela, Techno-Bush, Waiting for the Rain, og Tomorrow. Mosele har også jobbet som session-musiker med folk som Jonas Gwangwa, Peter Gabriel, Julian Bahula, Bheki Mseleku og Barney Rachabane på Londons musikkscener. Mens han studerte musikk ved Goldsmiths College, dannet og ledet Mosele bandet Bushmen Don't Surf, en gruppe som har gjort et navn i Storbritannia og gjorde opptredener på festivaler som WOMAD og Glastonbury, og ellers rundt om i Europa.
Mosele ga ut sitt første soloalbum, Badisa, i 2003 og fulgte opp suksessen med Movin' On i 2005 og Nowa Days i 2008. Alle albumene gjorde det bra i fødelandet Botswana, Sør-Afrika, England og i Norge. I 2009 ble han nominert til Botswana Music Awards  i kategoriene "Song of the Year", "Beste Album" og "Best DVD". Han vant "Song of the Year" med "Ntsa E Jele Ntsanyana" (Hund spiser hund).
Mosele bodde i Bergen på 1980-tallet, der han giftet seg med Siri Møll, søsteren til Erik Moll. Ekteskapet ble oppløst. Deres sønn rapperen Marcus Kabelo Møll Mosele ga ut sitt første soloalbum Ambivalent (Kamelen) i 2017. Siden 1990-tallet har han bodd i Oslo, men oppholder seg i hjemlandet Botswana det meste av året, når han ikke er på turné.


== Diskografi ==


=== Soloalbum ===
2003: Badisa
2005: Movin' On
2008: Nowa DaysMed Bushmen Don't Surf1989: Alive (Moles Records)


=== Samarbeid ===
Med Hugh Masekela1984: Techno-Bush (Jive Afrika)
1985: Waiting for the Rain (Jive Afrika)
1985: Tomorrow (Warner Bros.)Med Barney Rachabane1984: Blow Barney Blow (Jive Afrika)Med Sampeace Brown & Hans Traff Selskapet1996: Ice Cube Loving Enkelt (T-Kay)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Banjo Mosele Bio på Musikk i Afrika
Banjo Mosele, Hund Spiser Hund / Ntsa E Jele Ntsanyana på YouTube
Tore Krogstad

Tore Krogstad (født 30. mars 1967 i Kongsvinger) er en tidligere norsk fotballspiller som var keeper for Strømmen, Kongsvinger, Lillestrøm og Vålerenga. 
Krogstad debuterte for Kongsvinger 9. juni 1985, da laget hans slo Start 6-0. Han fikk lite spilletid i Kongsvinger og gikk til Strømmen da de rykket opp til øverste nivå i 1988. Men etter overgangen hentet Strømmen også inn Arne Amundsen fra Lillestrøm. Debuten kom først 19. juni mot Kongsvinger i en kamp som endte 1-1. Strømmen rykket ned, og Krogstad gikk tilbake til KIL, der keeperkonkurrenten Svein Ystenes hadde gitt seg. 
Han startet på Politihøgskolen og skiftet klubb til Strømmen i divisjonen under i 1992. Sommeren 1993 gikk han til Lillestrøm da Frode Grodås ble skadet. Men Grodås ble frisk før Krogstad kunne starte - i mellomtiden hadde Jon Knudsen stått for LSK. Krogstad fikk en kamp for Lillestrøm mot Start, da Grodås måtte byttes ut etter seks spilte minutter.
Før 1994-sesongen gikk han til nyopprykkede Vålerenga, hvor han også endte sin karriere i 1999. Høydepunktet kom i 1997-sesongen, da VIF vant cupen og rykket opp fra 1. divisjon.


== Priser, utmerkelser og meritter ==
1997: Cupmester, Seriemester i 1. divisjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Krogstad – Transfermarkt 
(no) Tore Krogstad – Norges Fotballforbund
Greta Nissens filmografi

Greta Nissen (født 30. januar 1906 i Oslo, død 15. mai 1988 i Montecino i California) var en norskfødt amerikansk skuespiller. I de to danske stumfilmene brukte hun sitt egentlige navn, Grethe Ruszt-Nissen.


==== Stumfilmer ====


==== Lydfilmer ====


==== Avlyste filmprosjekter ====
Da den ferdige stumfilmversjonen av Luftens dæmoner (Hell's Angels) ble forhåndsvist i mars 1929, anbefalte James Whale sin medregissør Howard Hughes å kassere den og heller spille den inn på nytt som lydfilm. Greta Nissens sterke norske aksent førte til at hun ble fjernet fra rollen som Helen og senere ble erstattet av Jean Harlow.Ifølge en artikkel i The Hollywood Reporter skulle Nissen ha en hovedrolle i Arizona to Broadway (1933), men det ble ikke noe av.


== Referanser ==
Halvor Fiskvatn

Halvor Fiskvatn (født 1918, død 1983) var en norsk motstandsmann under 2. verdenskrig og idrettsleder fra Åmli i Aust-Agder.


== Motstandsmann ==
Fiskvatn deltok i kampene i Vinje i Telemark som sersjant under det tyske angrepet mot Norge våren 1940. Fiskvatn var med på to trefninger, ved Liosvingen og ved Aamot. Da den norske styrken under ledelse av løytnant Thor O. Hannevig kapitulerte 5. mai 1940, dro Fiskvatn hjem. Han ble tidlig medlem av den første hjemmefrontavdelingen på Sørlandet. 
Den 19. august 1940 ble han arrestert og fengslet. I 1942 ble han sendt til Tyskland hvor han først ble fengslet i Berlin. Under oppholdet skrev han dagbok. Senere gikk turen til arbeidsleiren Schülp i Schleswig-Holstein. I juli 1944 ble han overført til tukthuset Dreibergen-Bützow ved Rostock. Der ble han værende til april 1945. Han ble så sendt til Sverige. Først i 1945 returnerte han til Åmli. 


== Yrkeskarriere ==
Etter krigen drev Halvor Fiskvatn drev kafé på Åmli. Han var også en periode formannsaksekretær i Åmli. I 1982 ble Åmlis første administrasjonssjef.


== Idrettsleder ==
I 1966 ble han formann i Idrettslaget Dristug og ledet idrettslaget i en årrekke.


== Arkivet ==
Arkivet etter Halvor Fiskvatn befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet inneholder ulike dokumenter etter Halvor Fiskvatn, samt dagbok, straffangenummer og bøker med arkivskapers notater. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Halvor Fiskvatn på Arkivportalen
Stødi

Stødi er et sted på Saltfjellet, lengst nord i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Stedet ligger nær grensen til Saltdal kommune i Salten, og befinner seg omkring 700 m.o.h. mellom Dunderlandsdalen og Saltdalen. Øst-sørøst for Stødig ligger fjellmassivet Svangsfjellet på grensen til Arjeplog kommune i Norrbottens län i Sverige. Vest for Stødi ligger fjelltoppen Bolnatinden.
Stødig er fra gammelt av kjent for sæjjden, et samisk offerdsted som var i bruk fram til 1800-tallet.
Fra 1947 til 1849 var Stødi holdeplass for Nordlandsbanen, og fra 1950 frem til sommeren 1967 hadde Stødi status som jernbanestasjon.
Nord for stasjonsområdet og øst for jernbanelinjen ligger Semska–Stødi naturreservat, som ble etablert i 1976.


== Eksterne lenker ==
Stødi, på lokalhistoriewiki.no