jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mælafoss kraftverk

Mælafoss kraftverk er et vannkraftverk i Stjørdal kommune i Trøndelag.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall i Mælaselva på 38 meter.
Installert effekt er 940 kW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 4,3 GWh.
Kraftverket ble bygget i 1918 og fikk etterhvert installert 3 aggregater. Etter 61 års drift brant den siste generatoren, og kraftverket ble nedlagt.
I 1985 ble kraftverket ombygd og tatt i bruk igjen.
I 2016 ble det solgt fra NTE til finske SV Vattenkraft og Bekk og Strøm.. Bekk og Strøm overtok Chr Salvesen & Chr Thams Communications Aktieselskap(CSCTCA) i 2015. CSCTCA ble kjøpt av Småkraft AS i 2022.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Opprusting og utvidelse - Mælafoss og Skulbørstadfoss
Inferno (2016)

Inferno er en amerikansk thriller og mysteriefilm fra 2016 regissert av Ron Howard. Hovedrollen spilles av Tom Hanks, mens sentrale biroller spilles av Felicity Jones, Ben Foster, Omar Sy og Irrfan Khan. Inferno er den tredje filmen om professor Robert Langdon, der Da Vinci-koden (2006) er den første og Engler & demoner (2009) den andre. Som de to andre er den basert på en roman av Dan Brown. Denne gangen undersøker Langden en gåte knyttet til middelalder-poeten Dante Alighieris berømte dikt Den guddommelige komedie. Gåten avslører et fryktelig komplott som truer store deler av verdens befolkning. 
Inferno ble dårlig mottatt av anmelderne. Til tross for at den ble innbringende ble den med klar margin den minst populære av de tre filmene.


== Handling ==
Etter å ha våknet opp på et sykehus i Firenze i Italia, med null peiling på hva som har skjedd de siste dagene, finner Robert Langdon plutselig ut at han er jaktet på av politiet. Med hjelp av Dr. Sienna Brooks og sin kjennskap til symbologi, prøver Langdon å rømme. Dette skjer samtidig som han forsøker å løse en intrikate gåte knyttet til middelalder-poeten Dante Alighieri berømte dikt. Gåten viser seg å være et komplott som truer store deler av verdens befolkning.


== Rolleliste ==
Tom Hanks som Robert Langdon
Felicity Jones som Dr. Sienna Brooks
Ben Foster som Bertrand Zobrist
Omar Sy som Christoph Bruder
Irrfan Khan som Harry Sims 'The Provost'
Sidse Babett Knudsen som Dr. Elizabeth Sinskey
Ana Ularu som Vayentha
Jon Donahue som Richard Savage
Xavier Laurent som Antoine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inferno på Internet Movie Database 
(no) Inferno hos Filmfront 
(da) Inferno i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Inferno på Allociné 
(nl) Inferno på MovieMeter 
(en) Inferno på AllMovie 
(en) Inferno på Turner Classic Movies 
(en) Inferno på Rotten Tomatoes 
(en) Inferno på Metacritic 
(en) Inferno på Box Office Mojo
Kenneth Aspestrand

Kenneth Aspestrand (født 1972) er en norsk trickskyter med hagle. Han har drevet aktivt siden 1999 og trener på en privat skytebane i Aremark.I 2018 vant Aspestrand NM-gull i pokergrenen 8-game under NM i Dublin.


== Meritter ==
Gjeldende verdensrekord for 9 leirduer på 1,88 sekunder.
Gjeldende verdensrekord for 7 leirduer skutt opp ned.
21 medaljer i norske mesterskap, inkludert en kongepokal.
Bronse fra europamesterskap
Gull og sølv i nordisk mesterskap


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenneth Aspestrand – Global Poker Index 
(en) Kenneth Aspestrand – The Hendon Mob
Trickskyting

Trickskyting er ulike skyteøvelser hvor skytteren demonstrerer spesielle ferdigheter, for eksempel ved å sette en verdensrekord. Ofte har øvelsen elementer både fra hurtighet og presisjon.


== Norske trickskyttere ==
Kenneth Aspestrand, hagle: Gjeldende verdensrekord for 9 leirduer på 1,88 sekunder, samt verdensrekord på 7 leirduer skutt opp ned.
Thomas Høgåsseter, rifle: Gjeldende verdensrekord på mad minute (40 cm skive på 200 meter) med 36 treff på 1 minutt.
Peter Weingartner

Peter Weingartner (født 14. juni 1913 i Putinci i Jugoslavia, død 13. desember 1945 i Hameln i Tyskland) var en jugoslavisk kollaboratør med Nazi-Tyskland. Han var tilknyttet Waffen-SS og hadde graden Hauptscharführer. Fra 1943 var han fangevokter i konsentrasjonsleiren Auschwitz.
Weingartner ble etter krigen dømt til døden og henrettet for krigsforbrytelser.


== Biografi ==
Weingartner var snekker av yrke. Han avtjente sin ni måneder lange militærtjeneste i den jugoslaviske hæren i 1935. Deretter arbeidet han som snekker. Fra 12. mars 1941 – og dermed under det tyske angrepet på Jugoslavia – tilhørte Weingartner igjen den jugoslaviske armé.
Etter det tyske angrepet havnet Weingartner i krigsfangenskap, men tyskerne slapp ham raskt fri.
I slutten av 1942 ble han innkalt til Waffen-SS og gjennomgikk tre måneders utdannelse til leirvakt. Frem til 22. november 1943 tilhørte Weingartner vaktkompaniene i KZ-Auschwitz. Han kom senere til å tjenestegjøre som Blockführer (brakkesjef) i kvinneleiren i Auschwitz-Birkenau, og utførte telefontjeneste. I desember 1944 var han fangevokter for over 1000 kvinnelige fanger i ytrekommando Weber, der fangene ble tvunget til å anlegge grøfter for elveregulering.
Ved evakueringen av Auschwitz-Birkenau i januar 1945 forlot også Weingartner leiren. Ikke lenge etter ble han Blockführer i Bergen-Belsen.
Den 15. april 1945 ble Bergen-Belsen befridd av britiske styrker, som i leiren fant drøyt 10 000 døde og omkring 60 000 overlevende. De ansatte i leiren fikk ordre om å begrave alle likene i massegraver. Weingartner ble pågrepet og forhørt av britisk militærpersonell. Den 17. september ble han og 44 andre tidligere leirvakter stilt for retten i Belsenprosessen i Lüneburg. Den 17. november forkynte domstolen sine dommer: Weingartner og ti andre ble dømt til døden ved henging.
Sammen med Josef Kramer, Irma Grese, Elisabeth Volkenrath, Juana Bormann, Fritz Klein, Franz Hössler, Karl Francioh, Franz Stofel, Anchor Pichen og Wilhelm Dörr ble Weingartner hengt den 13. desember 1945. Skarpretter var Albert Pierrepoint.


== Eksterne lenker ==
«Hauptscharführer Peter Weingartner» (engelska). BergenBelsen.co.uk. Arkivert fra originalen 27. juni 2014. Besøkt 27. juni 2014.
Grøtte skole

Grøtte skole er en skole i Orkland kommune i Trøndelag. Grøtte ligger på Fannrem, og er en 1-10-skole, det vil si barne- og ungdomsskole. 
Den har egen svømmehall. Grøtte skole fikk nytt lokale for barneskolen i 2013. Ungdomsskolen fikk nytt lokale i 2014.


== Eksterne lenker ==
Skolens nettsider
MS «Wind Solution»

MS «Wind Solution» er en motorferge bygget i Danmark. Fergen har siden ombygningen i 2008/2009 utført i Tallinn og Fredericia vært brukt som innkvartering for bygging av offshore vindparker. Hennes søsterskip er MS «Bohus». I tiden 1983 - 1985 trafikkerte hun ruten Moss - Fredrikshavn som MS «Stena Nordica».


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 6918560 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Wind Solution» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Eiksund

Eiksund er ei bygd i Ulstein kommune på Sunnmøre. Eiksund og den nærliggende øya Eika ble overført fra Herøy til Ulstein i 1964. Bygda hadde 292 innbyggere pr 1. januar 2018.  
Eiksund skule ble nedlagt i 2007 og barna går nå på Haddal skule. I tidligere tider var det egen skole på Eika. I Eiksund er det et aktivt lokalmiljø som sørger for lokale arrangement, kulturaktiviteter, og dugnader. Viktige treffpunkt i bygda er Eiksund samlingshus og den tidligere Eiksund skule. 
Den 405 meter lange Eiksundbrua forbinder Eiksund med Eika. Fra Eika går den 7785 meter lange Eiksundtunnelen. Den går 287 meter under havet og er verdens dypeste undersjøiske veitunnel. Veiprosjektet kalles totalt sett Eiksundsambandet og er fastlandsforbindelsen for Ulstein, Hareid, Herøy og Sande kommuner. Veien ble påbegynt i 2003 og ble åpnet 23. februar 2008. Tjue prosent av kostnaden var finansiert via bompenger og det var bompenger på strekningen fram til 14. juni 2014. 


== Kjente personer fra Eiksund ==
Bror Magnus Tødenes - operasanger
Alv Ottar Folkestad - ornitolog


== Referanser ==
Nesetunnelen (Etne)

Se også Nesetunnelen (Fylkesvei 57) i Gulen kommune i Vestland.Nesetunnelen er en veitunnel på E134 i Etne kommune i Vestland. Tunnelen er 160 meter lang, og ble åpnet i september 2015.


== Se også ==
Stordalstunnelen
Liste over veitunneler i Norge
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Zuidplas

Zuidplas er en kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland. Kommunen ble til i 2010, da Moordrecht, Nieuwerkerk aan den IJssel og Zevenhuizen-Moerkapelle slo seg sammen. Nederlands laveste punkt (6,76 meter under NAP, Normaal Amsterdams Peil) befinner seg også i kommunen, på Zuidplaspolderen, nordøst for landsbyen Nieuwerkerk aan den IJssel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Marita Kvarving Sølberg

Marita Kvarving Sølberg  (1976–) er en norsk sopran og operasanger.


== Liv og karriere ==
Sølberg studerte først to år ved Trøndelag musikkonservatorium med Kåre Bjørkøy, deretter fullførte hun bachelor-graden sin på Norges musikkhøgskole i Oslo med Barbro Petersone-Marklund. Hun tok mastergrad i Opera ved Statens operahøgskole i Oslo. Hun har arbeidet med Marc Minkowski, Zubin Mehta, Michel Plasson og andre dirigenter.
Fra 2006 til 2008 sang Sølberg ved the Staatsoper Stuttgart. Hun har også vært engasjert ved Gran Teatre del Liceu i Barcelona, Teatro Real i Madrid og Den Norske Opera i Oslo.


== Priser ==
I august 2001 vant Sølberg Dronning Sonja Internasjonale Musikkonkurranse.I juli 2004 fikk hun tredjeplass  og «International Media Jury Award» ved International Hans Gabor Belvedere Singing Competition i Wien.


== Diskografi ==
Edvard Grieg – Peer Gynt, BIS, (juni 2005)
Grieg – Olav Tryggvason, 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Marita Kvarving Sølberg hos Sceneweb 
(en) Marita Kvarving Sølberg på Discogs 
(en) Marita Kvarving Sølberg på MusicBrainz 
Hjemmeside
Sølberg synger Solveigs Sang, YouTube
Sølberg, Den Norske Opera
Sølberg Arkivert 1. juli 2015 hos Wayback Machine., Wiener Staatsoper
(no) Marita Kvarving Sølberg på Operabase (engasjementer og terminer)
Luftskipsmuseet på Spitsbergen

Luftskipsmuseet på Spitsbergen ble opprettet gjennom et italiensk-norsk samarbeid. Det ble åpnet i 2008, og initiativtakerne var to svalbardborgere: italienske Stefano Poli og Ingunn Løyning. Åpningen falt sammen med Det internasjonale polaråret og markeringen av at det var 80 år siden Nobiles ekspedisjon.
Museet fokuserer på tre luftskipsekspedisjoner med utgangspunkt fra Svalbard: Walter Wellmans tre mislykkede forsøk med luftskip 1906–10, sist med luftskipet «America» i 1910, Amundsen-Ellsworth-ekspedisjonen i 1926 og Umberto Nobiles ekspedisjon med luftskipet «Italia» i 1928.
Museets første lokaler lå på vestsiden i Longyearbyen, like nedenfor Svalbard kirke. Lokalene har tidligere huset Svalbard museum og hadde før dette vært et grisefjøs. I 2012 flyttet luftskipsmuseet til nye og spesialbygde lokaler i sjøområdet i Longyearbyen, like nedenfor Universitetssenteret på Svalbard.


== Utstilte gjenstander ==
Blant de utstilte gjenstander finnes et ordensbånd gitt av Italias diktator, Benito Mussolini til Umberto Nobile og deler av luftskipet «Norge»s loggbok.


== Eksterne lenker ==
Nelson, Stewart (1993) "Airships in the Arctic" Arctic 46 (3) 278-83.
Robinson, Michael (2006) "The New Machines: Walter Wellman and Robert Peary" in The Coldest Crucible: Arctic Exploration and American Culture (University of Chicago Press)
Arctic Postal History 1906-09
Wellman's Obituary in Time magazine Arkivert 13. august 2013 hos Wayback Machine.
Spitsbergen Airship Museum
Fjodor Bajkov

Fjodor Isakovitsj Bajkov (russisk: Фёдор Исакович Байков, født 1612, død 1663) var den første russiske diplomaten som ble sendt til Kina, i 1658. 
I 1654 sendte Tsar Aleksej Bajkov til Shunzhi-keiseren for å forhandle en handelstraktat mellom Moskva og Beijing.
På denne tiden hadde det mandsjuriske Qing-dynastiet nettopp blitt etablert, og russerne hadde akkurat nådd Amurelven nordifra. Bajkov ble bedt av kineserne å møte opp foran keiseren.
Før han dro fra Tobolsk, sendte han Setkul Ablin foran han som budbringer. Ablin nådde Beijing i 1655, solgte handelssakene sine og reiste tilbake i 1656, og møtte ikke Bajkov på tilbakeveien.
Etter et langt opphold i Tobolsk dro Bajkov til Kina i enten Juni eller i høsten 1654. Han dro langs Irtysjelven over Dzungaria og Gobiørkenen. I 1655 nådde han Kalgan og Den kinesiske mur. Her ble han stoppet av kineserne som ikke visste hvem han var, siden de trodde at budbringeren Ablin var den ekte ambassadøren. Men 3. mars 1656 fikk de tillatelse til å møte keiseren i Den forbudte by.
Han nektet å gjøre kowtow ved byporten, men ble sluppet inn likevel. Han insisterte på at hans presanger og folk skulle bli presentert foran keiseren, men ble ikke tatt imot. Etter flere måneders isolasjon, ble han kastet ut av Beijing og nådde Moskva etter et års reise.


== Referanser ==


== Litteratur ==
G PatrickMarch Eastern Destiny: Russia in Asia and the North Pacific, 1996
Mancall, Mark. Russia and China: Their Diplomatic Relations to 1728. Harvard University Press, 1971.
Inanda

Inanda er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Levevis ==
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Anisonychini
Slekten Inanda Péringuey, 1902
Inanda congoana Burgeon, 1945
Inanda gaerdesi Schein, 1956
Inanda gracilis Péringuey, 1902
Inanda nasuta Burgeon, 1945
Inanda stamperi Schein, 1956
Inanda sulcicollis (Boheman, 1857)
Inanda trivialis Péringuey, 1902


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Inanda i Encyclopedia of Life 
(en) Inanda i Global Biodiversity Information Facility 
Inanda – detaljert informasjon på Wikispecies
Håkon Anton Fagerås

Håkon Anton Fagerås (født 17. juli 1975 i Drøbak) er en norsk billedhugger. Han arbeider i et figurativt formspråk, og er en av få samtidskunstnere som arbeider i marmor. Fagerås har skapt en rekke portretter og monumenter av kjente og historiske skikkelser, motivene ellers er hentet fra samtiden og hverdagen. Fagerås bor og arbeider i Oslo og i Pietrasanta, Italia. 


== Bakgrunn ==
Håkon Anton Fagerås er født i Drøbak og oppvokst i Bø i Telemark. Han gikk i lære hos kunstmaleren Jan Valentin Sæther fra 1995 til 1996, og er utdannet ved  Statens håndverks- og kunstindustriskole (1996-1997) og Statens kunstakademi (1997-2001). Siden 1999 har han arbeidet på verkstedet til steinhugger Marco Giannoni i Pietrasanta, Italia. Fagerås har atelier i Eiksmarka i Bærum.


== Arbeid ==
Fagerås arbeider hovedsakelig figurativt. Gestene, det opphøyde og de dramatiske bevegelsene som har preget den figurative tradisjonen er forlatt.Han hugger mange av sine skulpturer i marmor, og han får dem støpt i bronse. Bronseskulpturene er ofte noe grovere modellert sammenlignet med marmorskulpturene, disse er som regel fint hugget og nøye gjennomarbeidet. I Pietrasanta hvor han arbeider er det vanlig at steinhuggere hugger skulpturene ferdig for kunstnerne, Fagerås gjør dette arbeidet selv.
I 2011 ble 90 grader syd, hans monument over Roald Amundsen og den første ekspedisjonen til Sydpolen avduket av kong Harald på Bygdøy. En byste av Amundsen av is ble samtidig avduket på sydpolen av daværende statsminister Jens Stoltenberg. Samme året mottok han også Wesselprisen, som deles ut av Norske Selskab til yngre fortjente kunstnere.
Fagerås har utformet motivet på tre mynter for Norges Bank. I 2012 en 200 kr sølvmynt i anledning kongeparets 75 årsdager, i 2019 en 20 kroner sirkulasjonsmynt i anledning av 150 årsjubileet for Gustav Vigelands fødsel, og i 2021 en 20 kroner sirkulasjonsmynt i anledning Hans Nielsen Hauges 250 årsjubileum.


== Utsmykkinger, innkjøp og oppdrag (utvalg) ==
2021 KODE Kunstmuseum, innkjøp
2021 Olav Bjaaland, bronsestatue, Morgedal
2020 Hønefoss videregående skole, utsmykking
2020 Jan Baalsrud, bronsebyste, Nordre Follo
2017 Adolf Henrik Lindstrøm, bronsestatue, Hammerfest
2017 Kirkenes Sykehus, utsmykking
2017 Haukeland Sykehus, utsmykking
2015 Joachim Rønneberg/ Vemork-aksjonen, monument i bronse, Ålesund
2012 Henrik Ibsen, marmorskulptur for Ibsenmuseet, Oslo
2011 Henrik Ibsen, to bronsebyster, Parco Ibsen, Sorrento, Italia og Skien kommune
2011 90 grader syd, monument i bronse, Bygdøynes, Oslo
2009 St.Olavs Hospital, Trondheim, utsmykking
2008 Norges Bank, innkjøp
2007 Hurtigruten, utsmykking
2006 Fredsmonument, bronse, Narvik


== Separatutstillinger (utvalg) ==
2021 Galleri Haaken, Oslo
2016/2017 Nordnorsk Kunstmuseum, Tromsø
2016 Vigelandmuseet, Oslo
2010 Kunstnerforbundet, Oslo
2006 Blomqvist, Oslo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Håkon Anton Fagerås på Instagram
Leptocnemis

Leprocnemis er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.


== Levevis ==
De voksne billene er dagaktive og finnes helst på blomster, der de eter pollen og nektar.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Slektens navn er et homonym for vannymfe-slekten Leptocnemis Selys, 1886. Slekten bør derfor bytte navn.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Hopliini-gruppen
Stammen Heterochelini 
Slekten Leptocnemis Dombrow, 2001
Leptocnemis brunneosquamosa Dombrow, 2001
Leptocnemis elkiana Dombrow, 2001
Leptocnemis krakadoubergensis Dombrow, 2001
Leptocnemis luteosuturalis Dombrow, 2001
Leptocnemis rufipes Dombrow, 2001
Leptocnemis steineri (Dombrow, 1997)
Leptocnemis strigosa (Burmeister, 1844)


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Leptocnemis i Encyclopedia of Life 
(en) Leptocnemis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Leptocnemis hos NCBI 
Leptocnemis – detaljert informasjon på Wikispecies
Hoplebaea

Hoplebaea er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer (Melolonthidae).


== Levevis ==
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Stammen Hopliini
Slekten Hoplebaea Brenske, 1899
Hoplebaea anguliceps Burgeon, 1945
Hoplebaea congoana (Brenske, 1897)
Hoplebaea freyi Kulzer, 1970
Hoplebaea mashunensis Péringuey, 1902
Hoplebaea nigrita Péringuey, 1902
Hoplebaea rufolineata Burgeon, 1945
Hoplebaea sassana Burgeon, 1945
Hoplebaea tessellatula Péringuey, 1902
Hoplebaea valida Péringuey, 1902


== Kilder ==
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Hoplebaea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Hopliini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hoplebaea – detaljert informasjon på Wikispecies
Paramorphochelus

Paramorphochelus er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Madagaskar, Komorene og omkringliggende øyer (Maskarenene).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, (Melolonthinae) Samouelle, 1819
Hopliini-gruppen
Stammen Madahopliini Lacroix, 1997
Slekten Paramorphochelus Lacroix, 1997
Paramorphochelus agricolus (Lebis, 1961)
Paramorphochelus bidentulus (Fairmaire, 1901)
Paramorphochelus brochus Lacroix, 1997
Paramorphochelus ciliatus Lacroix, 1997
Paramorphochelus cornutus (Nonfried, 1892)
Paramorphochelus martinius (Fairmaire, 1898)
Paramorphochelus mundus Lacroix, 1997
Paramorphochelus seorsus Lacroix, 1997
Paramorphochelus viettei Lacroix, 1997


== Kilder ==
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Paramorphochelus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paramorphochelus hos NCBI 
Paramorphochelus – detaljert informasjon på Wikispecies
Knut Monrad

Knut Monrad (født 14. mars 1913 i Vestre Aker, død 23. juni 1987 i Bærum) var en norsk maler. Han er blitt beskrevet som en naturlyriker, en som tolket sin opplevelse av naturen med raske, brede penselstrøk. Ved siden av sin virksomhet som maler, arbeidet Monrad som oversetter av engelsk og svensk skjønnlitteratur.Monrad utdannet seg ved Statens håndverks- og kunstindustriskole under Karl Høgberg  (1946) og ved Statens kunstakademi under Jean Heiberg (1946-1948). Under krigen studerte han ved Bjarne Engebrets malerskole. Han begynte sin kunstneriske bane forholdsvis sent og hele tiden holdt han fast ved et lavmælt naturalistisk uttrykk. Storlinjete landskap med et vidt utsyn over mark eller hav var hans hovedmotiv. Ofte anvendte han en begrenset fargeskala i en grå- eller blåstemt koloritt ispedd grønne og blågrå sjatteringer. Han hadde 42 separatstillinger i perioden 1952-1980. Av kollektivutstillinger deltok han åtte ganger ved Høstutstillingen  i perioden 1947-1972, to ganger ved Sørlandsutstillingen (1972 og 1978) og en gang ved Østlandsutstillingen (1979). Han deltok også ved Unge Kunstneres Samfunds jubileumsutstilling (1957).
Monrad var en del av en kunstnerkoloni som oppstod i etterkrigsårene på Flosta i Arendal kommune. Sammen med blant andre Ellen Iden, Kjerstin Øvrelid, Ivar Jerven, Finn Strømsted, Bodil Cappelen, Finn Henrik Bodvin og Liv Nergaard dannet de kunstmiljø hvor de hentet inspirasjon fra natur og skjærgård.  Mange av Knut Monrads motiver er lett abstraherte naturinntrykk fra Flosta, Tromøy og Ytre Møkkalasset fyr. 


== Referanser ==
Denticnema

Denticnema er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Levevis ==
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider (Scarabaeidae)
Underfamilien oldenborrer, Melolonthidae
Stammen Pachycnemini
Slekten Denticnema Schein, 1959
Denticnema bidentata Dombrow, 2007
Denticnema colvillei Dombrow, 2007
Denticnema decemlineata Dombrow, 1997
Denticnema morbillosa (Burmeister, 1844)
Denticnema namaqua Dombrow, 1999
Denticnema nikolaji Dombrow, 2007
Denticnema squamosa (Burmeister, 1844)
Denticnema striata (Burmeister, 1844)
Denticnema striatula Schein, 1959


== Kilder ==
Liste over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Denticnema i Encyclopedia of Life 
(en) Denticnema i Global Biodiversity Information Facility 
Denticnema – detaljert informasjon på Wikispecies
Jan Ludvig Andreassen

Jan Ludvig Andreassen (født 14. september 1964) er en norsk samfunnsøkonom. Han er sjeføkonom i Eika Gruppen med hovedansvar for overvåking av makroøkonomi i inn- og utland.Andreassen har arbeidet med makroøkonomiske analyser i blant annet DnB, Alfred Berg Kapitalforvaltning og Norges Bank. Han er utdannet samfunnsøkonom fra Universitetet i Oslo.


== Referanser ==