jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norsk asal

Norsk asal (Sorbus norvegica) er et løvfellende tre i asalslekta innenfor rosefamilien. 
Det kan bli 15 m høyt med en stammediameter på 25 cm. Bladene er bredt elliptiske eller omvendt eggformede, bredest ved eller ovenfor midten; oversiden er mørkegrønn, og undersiden er gråhvit filthåret. Bladranden er ujevnt sagtannet.  Det er som regel 9–11 par nerver. Bladene er avrundete i spissen og har bred kileformet basis. Blomstene er hvite og sitter i brede halvskjermer. Frukten er rød, rund og 10–13 mm lang. Arten vokser i krattskog, skogkanter, berg og ur.
Norsk asal forekommer nesten bare i Norge der den vokser langs kysten fra Halden i Østfold til Sirevåg i Rogaland. Noen spredte funn på Vestlandet  er antakelig plantet eller forvillet. I Sverige finnes den noen steder i Bohuslän og Dalsland.
Arten er tetraploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er antakelig oppstått ved en kromosomfordobling hos den mer sørlige arten sølvasal (Sorbus aria).


== Litteratur ==
«Norskoxel». Den virtuella floran. Besøkt 26. juli 2015. 
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 282. ISBN 82-10-01282-7. 
«Sorbus norvegica». Flora Europaea. Besøkt 26. juli 2015. 
H.H. Grundt og P.H. Salvesen (2011). «Kjenn din Sorbus: rogn og asal i Norge» (PDF). Rapport 23/2011: Genressurssenteret ved Skog og landskap: 44–47. ISSN 1891-7933. Arkivert fra originalen (PDF) 24. september 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) norsk asal i Encyclopedia of Life 
(en) norsk asal i Global Biodiversity Information Facility 
(no) norsk asal hos Artsdatabanken 
(no) norsk asal hos Artsdatabanken 
(en) norsk asal hos NCBI 
(en) norsk asal hos The International Plant Names Index
Geostasjonær satellitt

En geostasjonær satellitt er en satellitt som går i geostasjonær bane i en høyde på 35 768 kilometer rett over ekvator, og sirkler om jorda i samme retning som jordrotasjonen (fra vest mot øst). Omløpstiden er ett siderisk døgn, 23 timer, 56 minutter og 4,1 sekunder (tiden jorda bruker på å rotere om seg selv). Betegnelsen geostasjonær kommer av at en slik satellitt sett ifra jorda tilsynelatende står stille på samme punkt på himmelen. Geostasjonære satellitter er blant annet viktige for moderne navigasjon med GPS-systemet og for telekommunikasjon over hele jorden.
Hver enkelt geostasjonære satellitt dekker ca. 40 % av jordas overflate. Tre slike satellitter, separert med 120 lengdegrader, dekker hele planeten, med unntak av et lite område rundt den geografiske nordpol og sydpol. Man kan få kontakt med en geostasjonær satellitt via en retningsbestemt antenne (vanligvis en parabolantenne), rettet mot det punktet på himmelen hvor satellitten befinner seg. Den største fordelen med en slik type satellitt er at antennen kan rettes permanent i riktig retning, og man behøver ikke søke etter satellitten først for å finne den. En annen fordel er at ettersom man kan bruke svært retningsbestemte antenner, blir interferens fra kilder på jorda og andre satellitter minimalisert.
Ulemper med geostasjonære satellitter er blant annet at antall satellitter som kan opprettholdes i geostasjonære bane uten at de forstyrrer hverandre, er begrenset, siden banen utgjør kun en smal ring i ekvatorialplanet. Avstanden et elektromagnetisk (EM) signal må traversere til og fra en geostasjonær satellitt er dessuten så stor at man får en forsinkelse på minst 240 millisekunder. Dette er noen av grunnene til at lav jordbane (LEO) satellitter de senere årene har blitt populære.


== Se også ==
Geostasjonær bane


== Eksterne lenker ==
Definition:geostationary satellite (SearchMobileComputing.com - TechTarget)
Mattehåndball

Mattehåndball er en oppvarmingslek som gjerne benyttes før hovedaktiviteten, håndballtrening. Denne aktiviteten finnes i mange ulike varianter, men den vanligste er som følger; Spillerne deles inn i to lag. Matter legges ut på gulvet som mål. Det scores mål ved å legge ballen ned på matten. Lek som oppvarming er med på å øke lysten for videre trening, og forbereder kroppen både fysisk og psykisk for en kommende hard-økt. Mattehåndball er et allsidig alternativ hvor hele kroppen blir brukt. Kondisjon, koordinasjon og variasjon i treningsarbeidet er hovedfokuset i en slik aktivitet. For de aller yngste kan mattehåndball benyttes sm bli-kjent-trening. Lek og moro er ikke bare viktig for barn, men også jenter og gutter i alle aldre. Også på landslagsnivå, er aktiviteter som mattehåndball reelt. 


== Regler ==
Spillerende deles inn i to lag - det er en fordel om lagene er til en viss grad jevne.
Vanlig håndball benyttes - størrelse avhenger av alder.
Det er ikke lov å stusse ballen - pakke ballen opp og ned fra gulvet kontinuerlig.
Treskrittregelen - kun tre skritt er lov, før en sentrer ballen videre eller scorer mål.
Kroppskontakt - det tillates mer kroppskontakt enn i en vanlig håndballsituasjon.
Etter målscoring får det andre laget ballen.
Flere baller kan brukes samtidig - avhenger av hvor mange som deltar.
Laget med flest mål/poeng, vinner
Lengde på økten bør ikke være mer enn 15 minutter.Reglene kan variere noe fra klubb til klubb. 


== Kilder ==
Håndball, Lek og spill i skole og SFO - Hefte gitt ut av Norges Håndballforbund


== Eksterne lenker ==
Norges Håndballforbund
Bergasal

Bergasal (Sorbus rupicola) er en løvfellende busk eller lite tre i asalslekta innenfor rosefamilien. 
Den kan bli 3–5 m høy, men er som regel lavere. Bladene er enkle, ovale, uregelmessig grunt tannete, og bredest ovenfor midten; på undersiden er de tett hvithårete. Det er som regel 7–9 par nerver. Bladene er avrundete i spissen og har smalt kileformet basis. Blomstene er hvite og sitter i brede halvskjermer. Frukten er rød eller tofarget rød/grønn, rund og 12–15 mm lang. Arten vokser på bratte steder på skrinn jord, i berg og ur, og i kratt og skogkanter, helst på kalkgrunn.
Bergasal er utbredt på De britiske øyer, i Norge og Sverige, på den danske øya Bornholm og den estiske øya Saaremaa. I Norge finnes den i kyst- og fjordstrøk fra Halden i Østfold til Vega i Nordland.
Arten er tetraploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er antakelig oppstått ved en kromosomfordobling hos den mer sørlige arten sølvasal (Sorbus aria). Bergasal ble tidligere kalt «sølvasal», men på 1990-tallet oppdaget man at Sorbus aria kanskje vokser naturlig i Norge, og artsnavnene ble endret.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 195. ISBN 82-512-0355-4. 
«Klippoxel». Den virtuella floran. Besøkt 26. juli 2015. 
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 282. ISBN 82-10-01282-7. 
«Sorbus rupicola». Flora Europaea. Besøkt 26. juli 2015. 
H.H. Grundt og P.H. Salvesen (2011). «Kjenn din Sorbus: rogn og asal i Norge» (PDF). Rapport 23/2011: Genressurssenteret ved Skog og landskap: 48–50. ISSN 1891-7933. Arkivert fra originalen (PDF) 24. september 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) bergasal i Encyclopedia of Life 
(en) bergasal i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bergasal hos Artsdatabanken 
(no) bergasal hos Artsdatabanken 
(sv) bergasal hos Dyntaxa 
(en) bergasal hos NCBI 
(en) bergasal hos The International Plant Names Index 
(en) bergasal hos Tropicos 
(en) Kategori:Sorbus rupicola – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Balkanasal

Balkanasal (Sorbus graeca) er en løvfellende busk eller lite tre i asalslekta innenfor rosefamilien. 
Den kan bli opptil fire meter høy. Bladene er brede og nesten runde med 6–9 par nerver og bred, kileformet basis; de er bredest ved midten, eller rett ovenfor. Undersiden er hvitfiltet, og bladranden er sagtannet. Blomstene er hvite og sitter i halvskjermer. Frukten er rød, nesten rund, opptil 13  mm i diameter og har få korkporer. Arten er utbredt i det sørøstlige Europa sørover til Sicilia og nordover til Østerrike, Tyskland, Tsjekkia og sørlige Polen. Den finnes også i Tyrkia, Kaukasia, Kypros og Nord-Iran. Balkanasal er forvillet på den svenske øya Gotland.
Det er ikke noe klart skille mellom denne arten og den  mer sørlige Sorbus umbellata.


== Litteratur ==
«Balkanoxel». Den virtuella floran. Besøkt 29. juli 2015. 
«Sorbus graeca». Flora Europaea. Besøkt 29. juli 2015. 
M. Kovanda (1997). «Observations on Sorbus in Southwest Moravia (Czech Republic) and adjacent Austria II» (PDF). Verh. Zool.-Bot. Ges. Österreich. 134: 305–316. ISSN 0252-1911. 


== Eksterne lenker ==
(en) Balkanasal i Encyclopedia of Life 
(en) Balkanasal i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Balkanasal hos Artsdatabanken 
(sv) Balkanasal hos Dyntaxa 
(en) Balkanasal hos NCBI 
(en) Balkanasal hos The International Plant Names Index 
(en) Balkanasal hos Tropicos 
(en) Kategori:Sorbus graeca – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Aria graeca – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aria graeca – detaljert informasjon på Wikispecies
Frei Otto

Frei Paul Otto (født 31. mai 1925 i Siegmar, idag Chemnitz, død 9. mars 2015 i Leonberg-Warmbronn) var en tysk arkitekt, arkitekturteoretiker og høyskolelærer. Han er kjent for sine konstruksjoner i lette materialer, kabelnett, tekstilbygg og andre spesialbygg. Otto regnes blant de fremste representanter for den organiske arkitektur.Frei Otto tegnet den tyske paviljongen under verdensutstillingen i Montreal 1967 (Expo 67) og sammen med Günter Behnisch olympiaparken i München. Han tegnet også sammen med Shigeru Ban Japans paviljong under Expo 2000 i Hannover.


== Verker i utvalg ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Frei Otto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Småasal

Småasal (Sorbus subarranensis) er et løvfellende tre i asalslekta innenfor rosefamilien.
Det kan bli opptil 5–6 m høyt. Bladene er smale, elliptiske og skåret minst ¼ inn til hovednerven. De frie småbladene som rognasal har, mangler som regel. Arten vokser i tørre skogkanter, i krattskog og på berg. Småasal er endemisk for Norge og finnes bare i Hordaland, hovedsakelig i Kvam. Lignende planter fra Telemark og Buskerud bør oppfattes som egne arter.Arten er triploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er antakelig oppstått ved at rogn har krysset seg med bergasal eller norsk asal. Slike hybrider har oppstått flere ganger i Norge og på De britiske øyer og gitt opphav til en rekke småarter som samles i småasal-gruppa (Sorbus subarranensis agg.). I tillegg til småasal finnes i Norge artene sogneasal, grenmarasal, nordlandsasal og smalasal. Mange av formene er lite utforsket og ikke formelt beskrevet som egne arter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Småasal hos Artsdatabanken 
(no) Småasal hos Artsdatabanken 
(sv) Småasal hos Dyntaxa 
(en) Småasal hos The International Plant Names Index
Nordlandsasal

Nordlandsasal (Hedlundia neglecta) er et løvfellende tre i asalslekta innenfor rosefamilien.
Det blir 4–6 m høyt. Bladene er smale, elliptiske og er skåret inn omtrent halvveis til hovednerven. Bladstilk og nerver er lyse, ikke rødlige. Arten vokser i tørre skogkanter, i krattskog og på berg. Nordlandsasal er endemisk for Norge og finnes bare i Bindal kommune i Nordland der den vokser fem steder på nordsida av Tosenfjorden.Arten er triploid og formerer seg ukjønnet (agamospermi). Fruktene (bæreplene) spres med fugl. Den er antakelig oppstått ved at rogn har krysset seg med bergasal eller norsk asal. Slike hybrider har oppstått flere ganger i Norge og på De britiske øyer og gitt opphav til en rekke småarter som samles i småasal-gruppa (Sorbus subarranensis agg.).Nordlandsasal vurderes som sterkt truet i Norsk rødliste for arter. Bare 100 eksemplarer er kjent, og Reppen naturreservat er opprettet for å bevare arten.


== Rødlistevurdering ==
Generasjonstida er satt til 30 år, dvs. en vurderingsperiode på 90 år. Arten vokser i brattlendt lågurtskog med noe innslag av edellauvtrær. Den er i dag kjent fra fem bestander innen tre 4-km²-felter på nordsida av Tosenfjorden i Bindal: Ytre og Indre Reppen, Oksebåsen og Søbergslistølen (se Grundt & Salvesen 2011, Westergaard 2012), og det er angitt at totalbestanden ligger på i underkant av 100 individer. Arten angis som konkurransesvak, og det er ifølge Westergaard (2012) "sannsynlig at en stadig mer høyvokst og skyggedannende skog av gran vil kunne utkonkurrere nordlandsasalen enkelte steder." Det er i samme rapport også opplyst om beiteskader av elg i to av områdene der den vokser. Billing Hansen (2020) mener at arten "freder seg selv" fordi menneskelig aktivitet knapt kommer til i det området den vokser, men dette hindrer ikke spredning av gran som er kanskje den mest aktuelle trusselen. 
Nordlandsasal hører til småasal-gruppa; se kommentarer til smalasal H. lancifolia. Arten er bare kjent fra Bindal (dvs. en norsk endemisme og ansvarsart).  Nordlandsasal vurderes i 2021 som sterkt truet (EN) på grunn av et kritisk lågt antall individer totalt (80-120, beregnet til 92). I artikkelen til Billing Hansen (2020) refereres det til P.H. Salvesen som har uttalt at arten neppe er "truet". Det kan sikkert stemme i den forstand at den ikke er utsatt for noen opplagt negativ påvirkningsfaktor per i dag. Samtidig, etter retningslinjene til IUCN, blir den vurdert som sterkt truet bare i kraft av at artens samlete kjente populasjon består av et fåtall individer og delpopulasjoner innen et svært snevert utbredelsesområde, og at den dermed også kan være utsatt for stokastiske hendelser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nordlandsasal i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Nordlandsasal hos Artsdatabanken 
(no) Nordlandsasal hos Artsdatabanken 
(sv) Nordlandsasal hos Dyntaxa 
(en) Nordlandsasal hos NCBI
Grenmarasal

Grenmarasal (Hedlundia subpinnata) er et løvfellende tre i asalslekta innenfor rosefamilien.
Det blir 4–7 m høyt. Bladene er smale, elliptiske og er som regel skåret ⅓–½ inn til hovednerven. Det er sjeldent frie småblad nederst på bladet. Bladstilk og nerver er lyse, ikke rødlige. Arten vokser i tørre skogkanter, i krattskog og på berg. Grenmarasal er endemisk for Norge og finnes bare i Grenlandsområdet og rundt Kristiansand.Arten er triploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er antakelig oppstått ved at rogn har krysset seg med bergasal eller norsk asal. Slike hybrider har oppstått flere ganger i Norge og på De britiske øyer og gitt opphav til en rekke småarter som samles i småasal-gruppa (Sorbus subarranensis agg.).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grenmarasal i Encyclopedia of Life 
(en) Grenmarasal i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Grenmarasal hos Artsdatabanken 
(no) Grenmarasal hos Artsdatabanken 
(sv) Grenmarasal hos Dyntaxa 
(en) Grenmarasal hos The International Plant Names Index
Sørlandsasal

Sørlandsasal (Hedlundia subsimilis) er et løvfellende tre i asalslekta innenfor rosefamilien. 
Det blir 4–10 m høyt. Bladene er relativt brede; de har ikke frie småblad og er grunt lappet, mindre enn enn ¼ inn til hovednerven. På undersiden er bladene lyst filthåret, og de har 9–11 par nerver. Blomstene har rødlige pollenknapper. Fruktene er 10–11 mm lange og 8–9 mm brede, blanke, mørkerøde og med tydelige korkporer.Sørlandsasal er endemisk for Norge og finnes viltvoksende ved sørvestkysten fra Lindesnes til Egersund. Den er forvillet andre steder. Arten er tetraploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er antakelig oppstått ved at rognasal har krysset seg med norsk asal.


== Referanser ==


== Litteratur ==
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 284. ISBN 82-10-01282-7. 
«Sorbus subsimilis». Flora Europaea. Besøkt 29. juli 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sørlandsasal i Encyclopedia of Life 
(en) Sørlandsasal i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sørlandsasal hos Artsdatabanken 
(no) Sørlandsasal hos Artsdatabanken 
(sv) Sørlandsasal hos Dyntaxa 
(en) Sørlandsasal hos The International Plant Names Index
Theodor Wilhelm Danzel

Theodor Wilhelm Danzel (født 4. februar 1818 i Hamburg, død 9. mai 1850 i Leipzig) var en tysk litteraturhistoriker og filosof.
Han studerte ved universitet i Leipzig, Halle og Berlin, fikk to doktorgraden ved Friedrich-Schiller-Universität Jena med en avhandling om Platons filosofiske metoder (1841). Som student var han en ivrig tilhenger av Hegels filosofi. I 1845 habilitert han seg i Leipzig, hvor han etterhvert fikk arbeid som foreleser.Han døde i Leipzig 9. mai 1850 32 år gammel.


== Verk ==
Über Goethes Spinozismus, Hamburg 1843 - Om Goethes Spinozisme.
Über die Ästhetik der Hegelschen Philosophie, Hamburg 1844 - Om estetikken i Hegels filosofi.
Gottsched und seine Zeit, Leipzig 1848 - Johann Christoph Gottsched og hans æra.
G. E. Lessing, sein Leben und seine Werke, (med Gottschalk Eduard Guhrauer), to bind, 1850–1853 - Lessing, hans liv og verk.
Gesammelten Aufsätzen, samlede essay 1855, redigert av Otto Jahn (1813-1869).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Danzel, Theodor Wilhelm i Nordisk familjebok (1. utgave, 1880)
(de) Verk av og om Theodor Wilhelm Danzel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Liste over forelesninger ved Universitetet i Leipzig (1845 til sommersemestret 1850)
Rognasal

Rognasal (Sorbus hybrida) er et løvfellende tre i asalslekta innenfor rosefamilien. 
Den kan bli 3–7 m høy. Bladene har 1–2 par finner ved basis og er sagtannede lenger mot spissen; oversiden er mørkt grågrønn, og undersiden er lyst gråhåret. Blomstene er tydelig større enn hos rogn, 9–12 mm, og har kremfargede eller rødlige pollenknapper. Fruktene er røde, avlange til runde og 10–12 mm store. Arten vokser i tørre skogkanter, i krattskog og på berg.
I Norge er rognasal ganske vanlig på Østlandet nordover til Gran. Den er også ganske vanlig i kyststrøk på Sør- og Vestlandet og finnes mer spredt nordover langs kysten til Bodø og Lofoten. I Sverige har den en usammenhengende utbredelse i Bohuslän, Gotland, Södermanland og Uppland. I Finland finnes den på Åland og lengst sørvest på fastlandet, og i Danmark vokser den bare på Bornholm. Den vokser også ett sted i Latvia.
Rognasal er tetraploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er antakelig oppstått ved at rogn har krysset seg med arter i småasal-gruppa (Sorbus subarranensis agg.). Småasal og beslektede arter er selv hybrider mellom rogn og bergasal eller norsk asal.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 195. ISBN 82-512-0355-4. 
«Finnoxel». Den virtuella floran. Besøkt 27. juli 2015. 
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 281. ISBN 82-10-01282-7. 
«Sorbus hybrida». Flora Europaea. Besøkt 27. juli 2015. 
H.H. Grundt og P.H. Salvesen (2011). «Kjenn din Sorbus: rogn og asal i Norge» (PDF). Rapport 23/2011: Genressurssenteret ved Skog og landskap: 16–19. ISSN 1891-7933. Arkivert fra originalen (PDF) 24. september 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Rognasal i Encyclopedia of Life 
(en) Rognasal i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rognasal hos Artsdatabanken 
(no) Rognasal hos Artsdatabanken 
(sv) Rognasal hos Dyntaxa 
(en) Rognasal hos ITIS 
(en) Rognasal hos The International Plant Names Index 
(en) Rognasal hos Tropicos 
(en) Kategori:Sorbus hybrida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hedlundia hybrida – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sorbus hybrida – detaljert informasjon på Wikispecies
Fagerrogn

Fagerrogn (Hedlundia meinichii) er et løvfellende tre i asalslekta innenfor rosefamilien. 
Arten er oppstått som en krysning mellom rogn og rognasal og ser ut som en mellomting mellom disse artene. Den skiller seg fra rogn ved at endesmåbladet er større enn de andre småbladene og lappet. Blomstene er litt større enn hos rogn, og fargen på pollenknappene varierer mellom nesten hvit via rosa til rød. Fruktene er skarlagenrøde og større enn hos rogn. Kjernehuset har tre rom, mens rognebærene som regel har fire.Fagerrogn er endemisk for Norge. Formen som først ble beskrevet (var. meinichii) er triploid og formerer seg ukjønnet (apomiksis). Den er utbredt fra Stord over Bømlo og Sveio til Karmøy. Fra søndre Stord til Sveio finnes en mindre form, «smalfagerrogn». Fagerrogn i vid betydning vokser langs kysten fra Leka i nord sørover til Lindesnes og Ringerike i sørøst. Arten er svært variabel, og noen av disse formene bør antagelig skilles ut som egen arter. På Østlandet finnes det kanskje tetraploid fagerrogn.Arter som er svært lik fagerrogn, og som har oppstått på samme måte, finnes på Gotland i Sverige, hedlundrogn (Sorbus teodori), og på øya Arran i Skottland, Sorbus pseudomeinichii.Artsepitetet meinichii hedrer amtmann Hans Thomas Meinich. Fagerrogn er kommuneblomst i Sveio kommune.


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 195. ISBN 82-512-0355-4. 
«Fagerrönn». Den virtuella floran. Besøkt 28. juli 2015. 
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 278. ISBN 82-10-01282-7. 
«Sorbus meinichii». Flora Europaea. Besøkt 28. juli 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Fagerrogn i Encyclopedia of Life 
(en) Fagerrogn i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Fagerrogn hos Artsdatabanken 
(sv) Fagerrogn hos Dyntaxa 
(en) Fagerrogn hos The International Plant Names Index 
(en) Fagerrogn hos Tropicos 
Sorbus meinichii – detaljert informasjon på Wikispecies
Nyainqentanglha

Nyenchen Tanglha eller Nyainqêntanglha (tibetansk: གཉ་ཆེན་ཐང་ལྷ་, Wylie: 'Gnyan-chen-thang-lha'; kinesisk: 念青唐古拉山, pinyin: Niànqīngtánggǔlā Shān) er en fjellkjede som ligger i Nyingchi-prefekturet i det sentrale Tibet. 


== Geografi ==
Fjellkjeden har mer enn tretti topper som er over 6000 moh., fire av dem når over 7000 moh. Den deler Tibet i to og danner et vannskille mellom elvene Yarlung Zangbo (Brahmaputra) og Nu (Salwin).
Det høyaete punktet er fjellet med samme navn som kjeden, Nyainqêntanglha feng, som er 7162 moh. og ble besteget første gang i 1986 av en gruppe japanske fjellklatrere.
(andre kilder sier 7088 moh.).
Fjellkjeden ligger sør for innsjøen Namtso (Tengrinor), den nest største saltvannssjøen i Tibet. Den nærmeste byen er Yangpachen. Nyainêntanglhaer ligger rundt 30 mil nordvest for Lhasa.


== Religiøs betydning ==
Nyainêntanglha betyr gressletteguden på tibetansk. Ifølge tibetansk folketro er guden for fjellet gift med gudinnen for den hellige Namtso-sjøen, og det finnes mange sagn og sanger om de to. Gudeparet, gjennom sine fysiske symboler, blir særlig dyrket i saueår, ettersom de begge skal ha blitt født i et slikt år.


== Litteratur ==
Tamotsu Nakamura: Die Alpen Tibets. Detjen-Verlag, Hamburg 2008 ISBN 978-3-937597-25-6


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nyainqêntanglha Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Qinghai-Tibet railway lays track to Nyainqentanglha Mountain. I: China Tibet Information Center, 5. juni 2005