jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ingeborg Lien

Ingeborg Lien (svensk: Frestelse) en svensk svart-hvitt dramafilm fra 1940 i regi av Arne Bornebusch. Manuset ble skrevet av Torsten Lundqvist og Bornebusch.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn i 1939 i Europa Studio i Sundbyberg, Stockholm og Norge.


== Handling ==
Den unge norske fiskerdatteren Ingeborg Lien, som bor på et avsidesiggende fiskevær, drømmer om suksess og storbyen. Hun kommer dit og vinner en skjønnhetskonkurranse. Ingeborg blir oppvartet av to menn, som ikke har noen annen hensikt enn å ha henne som en ung og sjarmerende elskerinne en tid. Når Ingeborg innser det, søker hun seg til en nyervervet venninne. Under en politirazzia i en skummel spillebule greier hun å flykte og blir reddet av drosjesjåføren og ingeniørstudenten Gustav Lind. Han tar seg av Ingeborg uten å begjære noe i gjengjeld. Gustav skaffer henne også en plass som barnepleier hos sin sjef, men der finner politiet henne en dag. Han kjøper en togbillett til Ingeborg for at hun kan reise tilbake til fiskeværet. Hun reiser ikke hjem, men prøver i stedet å drukne seg. Ingeborg blir reddet i siste listen. Hun forstår nå hva luksus og ytre glans er verdt og ser tillitsfullt fram til et annerledes liv sammen med Gustav.


== Rolleliste (i utvalg) ==
Sonja Wigert - Ingeborg Lien
Åke Ohberg - Rolf Arming
Karl-Arne Holmsten - Gustav Lind
Ullastina Rettig - Marianne
Ludde Juberg - Lambert Ljunggren
Gunnar Simenstad - Ole Arntsen
Rune Carlsten - Tage Wickman
Wera Lindby - Lillan
George Thunstedt - Krister Strand
Eric Gustafson - Set Wormgardt
Tryggve Larssen - Jonas Lien
Aagot Børseth - Asbjørg Lien
Artur Rolén - Croupier
Viran Rydkvist - Vertinne
Gösta Grip - «Vennen»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingeborg Lien på Internet Movie Database 

(no) Ingeborg Lien hos Filmfront 
(sv) Ingeborg Lien i Svensk Filmdatabas
Åsmund Arnås Jødahl

Åsmund Arnås Jødahl (født 7. desember 1997 i Hamar) er en norsk fotballspiller som for øyeblikket spiller for Ridabu Idrettslag. Han ble tatt opp i A-stallen hos Ham-Kam i forkant av 2016-sesongen, og debuterte på hjemmebane mot Tynset FK den 23. april 2016.


== Eksterne lenker ==
Spillerprofil hos Fotball.no
Gautamiputra Satakarni

Gautamīputra Śatakarṇi var en regent i Sātavāhanariket i Deccan-regionen i  det gamle India. Han regjerte i det 2. århundre e.Kr., selv om den eksakte regjeringstiden er usikker. Hans regjeringstid er datert forskjellig til 86-110 e.Kr., 103-127 e.Kr. og 106-130 e.Kr.Den historiske informasjonen vi har om Gautamiputra Satakarni stammer fra Puranaene, Sātavāhana-inskripsjonene og myntfunn.


== Referanser ==
Seriemafugler

Seriemafugler (Cariamiformes) er en orden med store, langlemmede terrestriske rovfugler. Slektslinjen kan ha eksistert i omkring 60 millioner år. Gruppen regnes som de eneste gjenlevende slektningene etter de nå utdødde «terrorfuglene» (Phorusrhacidae), som kunne bli opp mot 3 meter høye.


== Taksonomi ==
Tradisjonelt har seriemaene blitt regnet til ordenen tranefuglene (Gruiformes), men morfologiske og genetiske studier avslørte at gruppen bør ha sin egen egen orden i kladen Australaves. Dette bekreftes også i en studie av hele genomet, der 48 eksemplarer av artene var med. Videre viser studien at gruppen med seriemafugler er basal blant de nålevende artene i Australaves. I 2019 foreslo dessuten en gruppe forskere å inkludere seriemaene og ugler (Strigiformes) i begrepet rovfugler, basert på artenes atferd.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Gonzaga & Bonan (2016).

Australaves
Cariamiformes, seriemafugler
Cariamoidea
Cariamidae, seriemafamilien
Falconiformes, falkefugler
Psittaciformes, papegøyefugler
Passeriformes, spurvefugler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) seriemafugler i Encyclopedia of Life 
(en) seriemafugler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) seriemafugler hos Artsdatabanken 
(en) seriemafugler hos Fossilworks 
(en) seriemafugler hos ITIS 
(en) seriemafugler hos NCBI 
(en) Kategori:Cariamiformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cariamiformes – detaljert informasjon på Wikispecies
Petronio Franceschini

Petronio Franceschini (1651–1680) var en italiensk cellist og barokk-komponist.


== Liv og virke ==
Petronio Franceschini var sønn av Giacomo Franceschini og Giulia Maffei. Broren, Marcantonio Franceschini, var en kjent maler.
Franceschini studerte først med Lorenzo Perti i hjembyen Bologna, deretter i Roma med Giuseppe Corsi da Celano.
Han vendte tilbake til Bologna og ble Accademia Filarmonicas første medlem. I 1673 ble han akademiets leder. Fra 1675 til 1680 var han cellist i kapellet ved San Petronio. Deretter oppholdt han seg i Venezia, der han hadde fått i oppdrag å skrive operaen Dioniso ovvero La virtù trionfante del vitio, men døde kort tid etter at første akt var ferdig. Operaen ble fullført av Gian Domenico Partenio. Franceschinis venner bekostet oppføringen av et av Giovanni Legrenzis rekviem i Santi Giovanni e Paolo 25. januar 1681.
Franceschini opparbeidet seg hurtig et stort ry på scenemusikkfeltet. Han skrev fire operaer, to oratorier, kirkemusikk, fire kantater og 2 canzonetter, flere triosonater og en sonate for to trompeter, strykere og orgel. Enkelte verk oppføres fremdeles, eksempelvis oratoriet La vittima generosa med libretto av B.G. Balbi, uroppført 6. mars 1679 i Bologna og en sonate for to fioliner og generalbass.
I sin Sonata a 7 var Franceschini en av første som frigjør celloen fra rollen som continuo-instrument. Også i scenemusikken introduserte han innovative ideer.
Franceschini var en dyktig musikkpedagog. Hans mest kjente elever er Giacomo Antonio Perti og Domenico Gabrielli.


== Verk ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Rossella Pelagalli: «Petronio Franceschini», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 49 (1997). 


== Eksterne lenker ==
(en) Petronio Franceschini på Discogs 
(en) Petronio Franceschini på MusicBrainz 
(de) Liste over sceneverk av Petronio Franceschini på grunnlag av MGG på Operone
(en) Fritt tilgjengelige noter av Petronio Franceschini i International Music Score Library Project
Eva Strøm Aastorp

Eva Reidun Strøm Aastorp (født 14. september 1920 i Kristiania, nåværende Oslo, død  18. januar 2003 samme sted) var en norsk skuespiller.Aastorp scenedebuterte i 1941 på Det Norske Teatret og virket der på 1940- og 1950-tallet. Hun var også engasjert ved Folketeatret. Aastorp gjorde seg bemerket i roller som Sigrid i Christophoros, Elisabetta i Dronning og rebell, Viola i Helligtrekongersaften og tittelrollen i Annie Get Your Gun. Hun filmdebuterte i 1944 i Vigdis og hadde hovedroller i filmene Jørund smed (1948) og Ektemann alene (1956).Hun giftet seg i 1946 med arkitekt Kjell Aastorp (1916–1985).Hun var søster av pressemannen Øivind Strøm.


== Filmografi ==
1944 – Vigdis (film)
1945 – Det var en gang (svensk)
1948 – Jørund smed
1949 – Aldri mer!
1951 – Storfolk og småfolk
1955 – Hjem går vi ikke
1956 – Ektemann alene


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eva Strøm Aastorp på Internet Movie Database 
(no) Eva Strøm Aastorp hos Sceneweb 
(sv) Eva Strøm Aastorp i Svensk Filmdatabas
3D Monster Maze

3D Monster Maze er et videospill utviklet av Malcom Evans i 1982 for Sinclair ZX81 med 16KB-minneutvidelsen. Spillet ble originalt gitt ut av J.K. Greye Software tidlig i 1982, men ble senere gitt ut av Evnas' eget selskap, New Generation Software. Spillet brukte blokkgrafikk med lav oppløsning, men var et av de tidligste 3D-videospillene man kunne spille i hjemmet.


== Spillet ==
Man spiller spillet fra et førstepersonssperspektiv, som en person som er på vei ut av en labyrint. Labyrinten er kvadratisk og 16 ganger 18 celler stor. Den har bare en utgang og et fiendtlig monster, en Tyrannosaurus rex. Målet i spillet er å komme seg ut av labyrinten. I starten av spillet er sitter monsteret stille, men så snart som spilleren beveger på seg, så begynner den å jage på spilleren. Man kan høre monsteret i spillet, og den er mer stille hvis den er lengre unna. Hvis den ser spilleren, så vil den løpe mot spilleren og spise han.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 3D Monster Maze hos MobyGames 
(en) 3D Monster Maze hos Giant Bomb 
(en) 3D Monster Maze hos Internet Game Database
Per Skift

Per Skift (født Per Anker Christensen 10. mai 1920 i Kristiania, nåværende Oslo, død 10. januar 1994) var en norsk skuespiller.Skift scenedebuterte i 1944 på Chat Noir i Oslo. Han hadde engasjementer ved Det Nye Teater, Trøndelag Teater, Rogaland Teater og fra 1972 ved Riksteatret. Skift er mest kjent for sine innsatser i musikkteaterstykker som Flaggermusen, Annie Get Your Gun og Carmen.Ved siden av teater spilte Skift syv filmroller 1946-1962. Han debuterte i Toralf Sandøs Englandsfarere.


== Filmografi ==
1946 – Englandsfarere
1949 – Aldri mer! (valgfilm)
1952 – Vi vil skilles
1954 – Shetlandsgjengen
1957 – Peter van Heeren
1959 – 5 loddrett
1962 – Operasjon Løvsprett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Skift på Internet Movie Database 
(no) Per Skift hos Sceneweb 
(en) Per Skift hos The Movie Database
Økologi, samfunn og livsstil

Økologi, samfunn og livsstil: utkast til en økosofi er en bok av den norske filosofen Arne Næss. Første versjon av boka ble utgitt under navnet Økologi og filosofi i 1971 og presenterer Næss' forsøk på å utvikle et filosofisk system presenterer et forsøk på å forstå verden fra en økologisk synsvinkel og analysere menneskets plass i naturen. Boka har hatt stor innflytelse på senere miljøvernbevegelser.


== Litteratur ==
Økologi, samfunn og livsstil: utkast til en økosofi. Oslo: Bokklubben dagens bøker. 1999. ISBN 8252537340.  utgitt i serien Bokklubbens Kulturbibliotek med innledende essay av Thomas Hylland Eriksen
We Are Here

We Are Here er debutalbumet til supergruppen Apparatjik, som ble sluppet 1. februar 2010 som digital nedlasting via deres offisielle hjemmeside. En fysisk CD/DVD-utgivelse og albumet ble gjenutgitt på iTunes med bonusmateriale 15. juni 2010.Albumet ble nok en gang gjenutgitt 14. november 2010 på gul 12" vinyl med et annerledes omslag og plakat, i et begrenset opplag på 260 kopier.


== Bakgrunn ==
Den første singelen fra albumet, «Electric Eye», ble sluppet som digital nedlasting 30. november 2009. Sangen ble gjenutgitt som en dobbel A-side-single sammen med «Antlers» på 7" vinyl 8. februar 2010. Apparatjiks første låt som ble spilt på BBC Radio 1 var en radioversjon av «Datascroller», som ble sendt 14. juni 2010. Denne ble sluppet som tredje single 19. juli 2010, kun som digialt nedlasting.
Omslagsbildet stammer fra et diagram relatert til romtid-teorier innenfor den spesielle relativitetsteorien i fysikk, og følger bandets image om å være «egne vesener fra en annen planet».


== Sporliste ==
Alle spor er skrevet av Apparatjik.


=== Album ===
«Deadbeat» - 2:52
«Datascroller» - 2:58
«Snow Crystals» - 4:32
«Supersonic Sound» - 3:24
«Arrow And Bow» - 4:20
«In A Quiet Corner» - 3:35
«Josie» - 3:30
«Antlers» - 3:20
«Electric Eye» - 6:02
«Look Kids» - 4:52
«Quiz Show» - 2:33


=== Bonus DVD (You Are There) ===
«Electric Eye» (Musikkvideo) - 6:03
«You Are Here» - 0:33
«Magne Furuholmen: Eye On Committee Bulletin» - 0:44
«Guy Berryman: Frozen Fingers» - 6:10
«Martin Terefe: Was It You?» - 5:22
«Nefgro» - 0:38
«Four Can Keep a Secret V1» - 4:16
«Four Can Keep a Secret V2» - 4:15
«Four Can Keep a Secret V3» - 4:17
«Jonas Bjerre: Datascroller» - 2:40
«Antlers» (musikkvideo) - 3:15
«Datascroller» (musikkvideo) - 3:04
«Granule No.8» - 1:19
«Supersonic Sound» (musikkvideo) - 3:37
«Arrow And Bow» (musikkvideo) - 4:14
untitled - 0:20
«APPARAT K» - 1:01
untitled - 0:59
untitled - 1:28
untitled - 0:06
«Snow Crystals» (live på Club Transmediale, Berlin) - 3:26
«Arrow And Bow» (live på Club Transmediale, Berlin) - 4:00
«Intermission» (live på Club Transmediale, Berlin) - 1:25
«Quiz Show» (live på Club Transmediale, Berlin) - 2:31
«Deadbeat» (live på Club Transmediale, Berlin) - 9:59


=== Bonusspor (standardutgave) ===
«One Less Thing to Worry About» - 4:26
«4 Can Keep A Secret If 3 Of Them Are Dead» - 4:13
«Frozen Fingers» - 5:43


=== Bonusvideoer (deluxeutgave) ===
«Antlers»
«Electric Eye»
«Snow Crystals» (CTM mashup)
«Supersonic Sound»
«Datascroller» (Filmen)


== Personell ==
ApparatjikJonas Bjerre – Hovedvokal, gitar
Magne Furuholmen – Vokal, gitar, keyboard
Guy Berryman – Vokal, bassgitar
Martin Terefe – Vokal, trommer, produksjon


== Referanser ==
Radu Boruzescu

Radu Boruzescu (født 16. januar 1944, Secuieni, Neamț) er en rumensk-født fransk skuespiller og scenograf. Han har bodd siden begynnelsen av 1970-årene i Frankrike. 


== Biografi ==
Han studerte ved Kunstakademiet i București (avdeling for kostymer og scenografi). Etter at han avsluttet sine studier arbeidet han sammen med regissører så som Lucian Pintilie, Liviu Ciulei, Andrei Șerban og Petrică Ionescu. Han hoppet av i 1975 til Frankrike sammen med sin kone, Miruna Boruzescu, som han giftet seg med i 1969 og som var kostymedesigner. I 1982 fikk de fransk statsborgerskap.Han har samarbeidet med mange kulturelle institusjoner og har deltatt på mange internasjonale festivaler. I Frankrike har han samarbeidet med Théâtre National de Chaillot, Comédie-Française, Opéra National de Paris og deltatt på sommerfestivalene i  Aix-en-Provence og Avignon, i Nord-Amerika med Metropolitan Opera (New York), Arena Stage Theater (Washington, DC), Lyric Opera (Chicago) og Vancouver Opera, i Vest-Europa har han deltatt på festivalen Maggio Musicale (Firenzze), festivalen Spoleto, De Nederlandse Opera (Amsterdam), Théâtre Royal i Monnaie (Bruxelles), Vlaamse Opera (Antwerpen), Grand Théatre de Genève, Bonner Opera og Münchner Kammerspiele.Siden 1995 har han samarbeidet med regissøren Robert Carsen for skuespill som Café Apocalypse (Cabaret à Paris), Cabaret 5 Ute Lemper (Théâtre du Châtelet Paris), Fidelio (Maggio Musicale Florența), Salome (Teatro Reggio din Torino, Teatro Real Madrid), Mutter Courage und ihre Kinder (Piccolo Teatro Mailand), Il Trittico (Vlaamse Opera Antwerpen), Nomade – Richard III. (Stadsschouwburg Amsterdam, Deutsche Oper am Rhein, Düsseldorf), Mitridate, Re di Ponto (Théâtre Royal de la Monnaie Bruxelles og Theater an der Wien), Faust (Grand Théâtre de Genève) Il trovatore (Festivalul Bregenz).


== Filmografi ==


=== Som skuespiller ===
Neînfricații (De uredde) (TV-serie, 1969)
Felix și Otilia (Felix og Otilia) (1972)
Nunta de piatră I - Fefeleaga (Steinbryllupet I - Fefeleaga) (1972)
Nunta de piatră II - La o piatră (Stenbryllupet II - Ved en stein) (1973)
O vară de neuitat (En uforglemmelig sommer) (1994)
Aniela (2009 – 2010)


=== Som scenograf ===
Neînfricații (TV-serie, 1969)
Felix și Otilia (1972)
Nunta de piatră (1972)
Cu mîinile curate (Med rene hender) (1972)
Duhul aurului (Gullets ånd) (1974)
Montenegro, or Pigs or Pearls (1981) (regi: Dušan Makavejev)
Sweet Movie (1974) (regi:  Dušan Makavejev)


=== Som regissør ===
Draculand (med-regissør)


== Premie ==
Radu Boruzescu fikk sammen med Liviu Popa premien for scenografi fra det rumenske filmskaperselskapet (ACIN) (1972) for scenearbeidet i Felix și Otilia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Radu Boruzescu på Internet Movie Database 
(en) Radu Boruzescu hos The Movie Database
Club de Berne

Club de Berne er et internasjonalt forum for deling av etterretning mellom etterretningstjenestene i de 28 medlemsstatene i Den europeiske union (EU), Norge og Sveits, navngitt etter byen Bern. Det er en institusjon basert på frivillig utveksling av hemmeligheter, erfaringer og vurderinger, samt diskusjon rundt utfordringer. Forumet har eksistert siden 1971 og har intet sekretariat eller beslutningsmandat.
Counter Terrorist Group (CTG) er et forum som sprang ut av Club de Berne og som deler etterretning om terrorisme. CTG gir trusselvurderinger til beslutningstagere i EU og er et slags ekspertsamarbeid.  CTG ble etablert etter 9/11 for å fremme etterretningssamarbeid mellom europeiske etterretningsorganisasjoner. CTG, i likhet med Club de Berne, er utenfor EUs institusjoner, men kommuniserer med dem via deltagelsen til EU Intelligence Analysis Centre (EU INTCEN) (en gren av European External Action Service). Selv om CTG er utenfor EU, roterer formannskapet synkront med det i Det europeiske råd og det fungerer som et formelt grensesnitt mellom Club de Berne og EU.


== Referanser ==
Coraciimorphae

Coraciimorphae er en gruppe med råkefugl-lignende fugler i kladen Afroaves.Coraciimorphae inkluderer ordenen Coliiformes (musfugler) og kladen Eucavitaves, som inkluderer flere klader med ordener av fugler.


== Fylogeni ==
Neoaves er en klade som består av alle moderne fugler. Kladogrammet er i henhold til Jarvis et al. (2014), med noen justeringer etter Yury et al. (2013). Navn i parentes er ikke nødvendigvis offisielle norske gruppenavn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Coraciimorphae hos Fauna Europaea
Eucavitaves

Eucavitaves er en gruppe med fugler i kladen Coraciimorphae.Eucavitaves inkluderer ordenen Leptosomatiformes (kuroler) og kladen Cavitaves, som inkluderer flere klader med ordener av fugler.


== Fylogeni ==
Neoaves er en klade som består av alle moderne fugler. Kladogrammet er i henhold til Jarvis et al. (2014), med noen justeringer etter Yury et al. (2013). Navn i parentes er ikke nødvendigvis offisielle norske gruppenavn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Catanzaro

Catanzaro er hovedstad i den italienske provinsen Catanzaro i Calabria.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
comunecatanzaro
Cavitaves

Cavitaves er en gruppe med fugler i kladen Eucavitaves.Cavitaves inkluderer ordenen Trogoniformes (trogoner) og kladen Picocoraciae, som inkluderer flere klader med ordener av fugler.


== Fylogeni ==
Neoaves er en klade som består av alle moderne fugler. Kladogrammet er i henhold til Jarvis et al. (2014), med noen justeringer etter Yury et al. (2013). Navn i parentes er ikke nødvendigvis offisielle norske gruppenavn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Cavitaves – detaljert informasjon på Wikispecies
Picocoraciae

Picocoraciae er en gruppe med fugler i kladen Cavitaves.Picocoraciae inkluderer ordenen Bucerotiformes (hornfugler, hærfugler og kakelarer) og kladen Picodynastornithes, som inkluderer to ordener av fugler.


== Fylogeni ==
Neoaves er en klade som består av alle moderne fugler. Kladogrammet er i henhold til Jarvis et al. (2014), med noen justeringer etter Yury et al. (2013). Navn i parentes er ikke nødvendigvis offisielle norske gruppenavn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Picocoraciae hos Fossilworks
Picodynastornithes

Picodynastornithes er en gruppe som består av spettefugler og råkefugler i kladen Picocoraciae. Gruppen har både historisk, molekylær og morfologisk støtte.
Picodynastornithes inkluderer de to ordenene Coraciformes (råkefugler, 188 arter) og Piciformes (spettefugler, 467–484 arter).


== Fylogeni ==
Neoaves er en klade som består av alle moderne fugler. Kladogrammet er i henhold til Jarvis et al. (2014), med noen justeringer etter Yury et al. (2013). Navn i parentes er ikke nødvendigvis offisielle norske gruppenavn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Håndoverfres

En håndoverfres eller bare overfres er en variant av verktøyet fres som brukes til å frese ut (hule ut) et område på overflaten av et relativt hardt arbeidsstykke, som vanligvis er tre eller plast. Hovedanvendelsen av håndoverfreser er i trearbeid, og spesielt for å lage kommoder.
Håndoverfresens opprinnelige form er som et håndverktøy. Den er en spesialisert type av en høvel med en bredere grunnflate og et smalt blad som stikker ut ganske mye fra grunnflaten (som på engelsk gir den klengenavnet old woman's tooth, som kan oversettes til «gammel kvinnes tann»). I dag er elektroverktøyformen for håndoverfres, med en el-drevet spindel den mer vanlige. Selv om håndverktøyet har få fordeler framfor elektroverktøyet og foretrekkes av noen arbeidere, har det stort sett blitt erstattet av den moderne spindel-håndoverfresen, som var utformet for samme arbeid. Noen arbeidere regner det som det mest anvendelige enkeltverktøyet for trearbeid.


== Se også ==
Fres
Rettsliper


== Noter ==


== Referanser ==
Broun, Jeremy (1989). The Incredible Router. Lewes, East Sussex: Guild of Master Craftsman Publications. ISBN 0-946819-17-3.
Musfugler

Musfugler (Coliiformes) er en orden med små til mellomstore afrotropiske trelevende fugler, som minner mye om spurvefuglene. Ordenen består av kun en familie; Musfuglfamlien (Coliidae).


== Beskrivelse ==
Artene har dus grå eller brun fjærdrakt og svært lang stjert. Hodet er prydet med en karakteristisk fjærkam, som kan reises. Føttene har tær som alle kan rettes framover. Artene måler omkring 29–38 cm.


== Habitat ==
Musfuglene er utbredt i den afrotropiske sonen (sør for Sahel i Afrika) og trives i aller typer krattskog og buskskog, unntatt der den blir for tett.


== Arter ==
Ordenen består av seks arter og 35 taxa, fordelt i to slekter.

Coliidae, musfugler
Colius
Brunmusfugl, Colius striatus (19 underarter anerkjennes)
Hvitkronemusfugl, Colius leucocephalus  (2 underarter anerkjennes)
Rødryggmusfugl, Colius castanotus
Hvitryggmusfugl, Colius colius  (2 underarter anerkjennes)
Urocolius
Blånakkemusfugl, Urocolius macrourus  (7 underarter anerkjennes)
Rødmaskemusfugl, Urocolius indicus  (5 underarter anerkjennes)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) musfugler i Encyclopedia of Life 
(en) musfugler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) musfugler hos Artsdatabanken 
(en) musfugler hos Fossilworks 
(en) musfugler hos ITIS 
(en) musfugler hos NCBI 
(en) Kategori:Coliidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Coliidae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coliidae – detaljert informasjon på Wikispecies