jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pholidotini

Pholidotini er en gruppe av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore, nokså brede hjortebiller. Hannens kjever er foroverrettede og middels lange til lange, kan være noe nedbøyde. Oversiden er hos de fleste tett kledt med lyse skjell og ganske matt, men unntak finnes.


== Levevis ==
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sør-Amerika og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1804
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1804
Stammen Pholidotini Kikuta, 1986 - Sør-Amerika
Slekten Cacostomus Newman, 1840 – 3 arter, bør kanskje regnes til Rhyssonotini
Slekten Casignetus MacLeay, 1819 – 3 arter
Slekten Eucarteria Lea, 1914 - bør kanskje slås sammen med Cacostomus


== Kilder ==
Lucanidae du Monde, oversikt over slekten (Rhyssonotini)


== Eksterne lenker ==
Pholidotini – detaljert informasjon på Wikispecies
Codename: Kyril

Codename: Kyril er en 208-minutters britisk TV-serie fra 1988. Den er et spiondrama fra den kalde krigen, med Ian Charleson, Edward Woodward, Denholm Elliott, Joss Ackland og Richard E. Grant. Serien ble regissert av Ian Sharp, og manuskriptet ble skrevet av John Hopkins, basert på en roman av John Trenhaile. 
Espen Skjønberg spiller General Michaelov, og deler av serien som foregår i Russland ble innspilt i Oslo, Norge. Tor Stokke og Sven-Bertil Taube har også roller.


== Eksterne lenker ==
(en) Codename: Kyril på Internet Movie Database 
(no) Codename: Kyril hos Filmfront 
(nl) Codename: Kyril på MovieMeter 
(en) Codename: Kyril på AllMovie 
(en) Codename: Kyril på Turner Classic Movies
Prosinodendron

Prosinodendron er en slekt av utdødde biller som hørte til familien hjortebiller (Lucanidae). Slekten danner trolig et bindeledd mellom familien Lucanidae, Passalidae og Diphyllostomatidae.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra Yixian-formasjonen i Indre Mongolia, Kina som stammer fra tidlig kritt-tid.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae
Underfamilien Ceruchitinae
Slekten Prosinodendron Bai, Ren & Yang, 2012
Prosinodendron krelli Bai, Ren & Yang, 2012


== Kilder ==
Ming Bai, Ren Dong og Xingke Yang (2012) Prosinodendron krelli from the Yixian Formation, China: A missing link among Lucanidae, Diphyllostomatidae and Passalidae (Coleoptera: Scarabaeoidea). Cretaceous Research 34:334–339 [1]
FossilWorks - Prosinodendron [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Prosinodendron i Encyclopedia of Life 
(en) Prosinodendron i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Prosinodendron hos Fossilworks 
Prosinodendron – detaljert informasjon på Wikispecies
Georgesjøen (Uganda)

Georgesjøen (engelsk: Lake George eller Lake Dweru) er en innsjø i Uganda. Den dekker et samlet areal på 261 kvadratkilometer og er en del av De store sjøer-regionen i Afrika, men regnes ikke som en av de store innsjøene. 
Georgesjøen ligger i den vestlige grenen av Riftdalen. Det er en grunn innsjø, og den fôres med vann fra fjellområdet Ruwenzori i nordvest og fra landbruksområdene mot nordøst. De største kildeelvene er Rumi, Mubuku og Nsonge fra Ruwenzori og Mpanga (Katonga) og Dura fra nordøst. Georgesjøen drenerer sørvest til Edvardsjøen gjennom Kazingakanalen. Nedbørfeltet er en del av Nilvassdraget. De nordlige breddene av innsjøen er sumpområder bevokst med papyrus. Vannivået svinger svært lite.
Innsjøområdet har to regnfulle årstider med nedbørstopp i mai og oktober. Innsjøen er svært rik på fisk, og det foregår en lukrativ beskatning av bestandene.
Som de andre innsjøene i regionen ble Georgesjøen oppkalt etter et medlem av den britiske kongefamilien, i dette tilfellet prins George, den senere kong Georg V av Storbritannia. 
Oppdageren Henry Morton Stanley ble i 1875 den første europeer til å se innsjøen, etter å ha fulgt løpet av elva Katonga fra Victoriasjøen. Han trodde den var en del av Albertsjøen, og ga den navnet Beatrice Gulf etter dronning Victorias datter. Ved sitt andre besøk i 1888 til 1889 innså han at de var to uavhengige innsjøer, og ga den sitt nåværende navn.
Uganda førte opp Georgesjøen som en av landets elleve Ramsar-våtmarker den 4. mars 1988.


== Referanser ==
Margareta Ebner

Margareta Ebner (født omkring 1291 i Donauwörth i Bayern, død 20. juni 1351 i klosteret Maria Medingen i Mödingen ved Dillingen) var en tysk nonne innen dominikanerordenen.
Ebner fremstilles i noen eldre kilder feilaktig som søster til Christine Ebner. Ebner var liksom denne visjonær, hennes åpenbaringer og brevveksling med den tyske mystikeren Henrik av Nördlingen ble utgitt av Philipp Strauch (Margareta Ebner und Heinrich von Nördlingen, 1882). Denne brevveksling anses å være den eldste bevarte på tysk område.


== Referanser ==


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.


== Eksterne lenker ==
(en) Margareta Ebner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gunnar Grytås

Gunnar Grytås (født 22. juni 1949) er en norsk forsker, journalist og forfatter. 
Han har blant annet arbeidet i avisene Nordlys, Dagens Næringsliv og Fiskeribladet, samt som forsker ved Norges fiskerihøgskole, Universitetet i Tromsø. 
Grytås har gitt ut flere bøker om norsk kystkultur og fiskeripolitikk. Han sto bak historien til Norges Råfisklag i 2013, og var blant forfatterne bak fembindsverket Norges fiskeri- og kysthistorie.


== Bibliografi ==
Kystfolket og ressursene : samarbeid eller isolasjon i 80-åra – Tiden (1982)
Båtane i nord, med Helge Sunde – Samlaget (1987) ISBN 9788252129373
Hva nå? : havbruksnæringen fram mot år 2000 – John Griegs forlag (1991)
Under minstemål : fiskeria og EF – Samlaget (1992) ISBN 9788252139563
Journalist på fiskefeltet, IJ-forlaget  (2004)
Våte graver : forlis i Troms – Samlaget (2009) ISBN 9788252172577
Motmakt og samfunnsbygger : med torsken og Norges Råfisklag gjennom 75 år – (2013)
Kvotebaronar : privat rikdom - utarma fiskevær – Samlaget (2014) ISBN 9788252184983
Malmtunge spor : historia om Ofotbanen – Samlaget (2017) ISBN 9788252194241
Dødsleia og livsnerven : krigsforlis på norskekysten 1940-1945 – Samlaget (2020) ISBN 9788234002908


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Gunnar Grytås på Samlagets nettsider (Besøkt 4. desember 2017)
Presentasjon av Gunnar Grytås på Norges Fiskeri- og Kysthistories nettsider
Omtale hos journalisten.no
Johannes Slettedal

Johannes Slettedal (født 1. november 1995) er en norsk journalist og programleder.
Han arbeidet som programleder i Supernytt, NRK Supers nyhetsprogram for barn. Slettedal har arbeidet som kanalvert på NRK1.I 2019 var han programleder sammen med Knut Foss og Torgeir Hegna på podcasten "Fanbanden - en podcast om Olsenbanden" som feirer og analyserer de norske Olsenbanden-filmene i anledning filmseriens 50 års jubileum. Han satt i et ekspertpanel med Knut Foss og Eirik Frisvold Hanssen under Oslo Pix 2019 for å diskutere Olsenbanden som kilde til byhistorie.I 2020 ble Slettedal ny programleder i TV2s junioraktuelt på Elevkanalen.


== Referanser ==
Volvo FMX

Volvo FMX (FMX står for "Forward control Medium Xtreme) er en tung lastebil som produseres av Volvo Lastvagnar. Bygget for krevende oppdrag under vanskelige forhold, med funksjoner som muliggjør tyngre arbeidsoppgaver.
Det produseres i to generasjoner, FMX I som for det mest er basert på komponenter fra FM-serien siden 2010, og FMX II som hadde blitt nyutviklet, med større motorkapasitet med et utvalg i motoralternativer. Samtidige FMX fremstilles internasjonalt sett i  Sverige, Belgia, Australia, Russland, Sør-Afrika, India og Brasil samt Egypt, siden 2011.


== FMX I ==
Modellen lanseres i året 2010 og er nært beslektet med Volvo FM. FMX-serien er egnet för anleggsarbeid og har forsterket chassis, brenselstank och beskyttelsesdeksel som vernet motoren mot støter under kjøring i elendig terreng.


== FMX II ==
Den andre generasjonen av FMX lanseres i april 2013, salgmarkeringen ifølge opprinnelige planer innledes i september 2013. Den nye FMX finnes med et utvalg av 11-liters och 13-liters Euro 6-motorer; den mindre D11-motoren med effekt fra 330 till 450 hestekrefter og den større D13 med effekt på 420-540 hestekrefter.


== Teknisk beskrivelse ==
Volvo FMX kan tilpasse ulike kundeetterspørsel med hensyn til førerkomfort, ytelseskraft, fremkommelighet og oppdragsroller. Det kan også ha militære nytteverdi i tillegg til å være et robust sivilkjøretøy.
Blant annet har man et utvalg i førerhus; kort førerhus med innvendig høyde på 157 cm, langt førerhus med overnattingsmuligheter, globetrotter-førerhus for langvarige transportoppdrag og mannskapsførerhus for et mannskap i tillegg til sjåføren. De ulike variantene har en lastekapasitet på 44 til 120 tonn, og har to motoralternativ - D11K og D13K med fire ulike ytelsesmål; D13K kan yte 420, 460, 500 og 540 hestekrefter. FMX kan ha forskjellige hjuloppsetting - 4x4, 6x4, 6x6, 8x6, 8x8 og 10x6. 


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.volvotrucks.com/en-en/trucks/volvo-fmx.html Arkivert 18. juni 2017 hos Wayback Machine. (engelsk)
http://www.volvotrucks.no/no-no/trucks/volvo-fmx.html Arkivert 5. desember 2017 hos Wayback Machine. (norsk)
http://www.volvodefense.com/volvofmx.html (engelsk)
http://www.volvotrucks.dk/da-dk/trucks/volvo-fmx.html (dansk)
Emilie Christensen (håndballspiller)

Emilie Christensen (født 13. april 1993 i Oslo) er en norsk håndballspiller fra Os utenfor Bergen, som spiller for eliteserielaget Molde. Hun har tideligere spilt for de norske klubbene Fana, Glassverket og Larvik, samt den ungarske storklubben Ferencváros.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emilie Christensen – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(en) Emilie Christensen – Norges Håndballforbund 
(en) Emilie Christensen – Scoresway
Siri Økland

Siri Camilla Økland (født 27. mars 1967, død 26. oktober 2021) var en norsk journalist og forfatter, opprinnelig fra Stord, senere bosatt i Bergen.
Økland var utdannet litteraturviter og arbeidet som journalist i Bergens Tidende.
Hun bokdebuterte i 2017 med Det står til liv, en samling korttekster og egne fotografier, om kreft og det å ha døden fremfor seg.


== Bibliografi ==
Det står til liv, Samlaget (2017) ISBN 9788252194289
Den tid, den song, Samlaget (2019) ISBN 9788234000690


== Kilder ==
Presentasjon av Siri Økland på Samlagets nettsider (Besøkt 4. desember 2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Litterær lunsj med Siri Økland – lydopptak ved Bergen Offentlige Bibliotek 8. februar 2018
Latvijas Radio

Latvijas Radio (LR) er Latvias statlige radiokringkaster og driver seks riksdekkende radiokanaler. Radioselskapet begynte sine sendinger 1. november 1925 og har hovedkvarter i hovedstaden Riga. LR produserer radioteater og drifter et radiokor samt flere mindre barnekor. Kringkasteren ble medlem av Den europeiske kringkastingsunion (EBU) on 1. januar 1993.Siden 2013 har selskapet produsert nyheter sammen med Latvijas Televīzija, som en del av kringkastingsselskapet Latvijas Sabiedriskais medijs.


== Radiokanaler ==
Latvijas Radio 1 (LR1) – Latvias fremste riksdekkende radiostasjon. Sender nyheter, debatt, politikk og kultur. Kanalen startet å sende 1. november 1925 under navnet Radio Riga.
Latvijas Radio 2 (LR2) – var opprinnelig en ungdomskanal, men sender i dag hovedsakelig latvisk popmusikk.
Latvijas Radio 3 – Klasika (LR3) – sender klassisk musikk og jazz.
Latvijas Radio 4 – Doma laukums (LR4) – sender på landets minoritetsspråk, hovedsakelig russisk. ,
Latvijas Radio 5 – Pieci.lv (LR5) – den yngste kanalen. Sender populærmusikk fra Latvia og andre land.
Latvijas Radio 6 – Radio NABA (LR6) – radiokanal som drives i samarbeid med Universitetet i Latvia.


== Se også ==
Latvijas Televīzija


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 

(en) Latvijas Radio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anno II

Anno II (Anno av Köln), født ca. 1010 i Altsteußlingen, død 4. desember 1075 i Abtei Michaelsberg i Siegburg) var erkebiskop av Köln fra 1056 til sin død. Sammen med Adalbert av Bremen var han sin tids fremste tyske kirkeleder. Et manuskript fra ca. 1180, Vita Annonis Minor, inneholder blant annet en biografi om Anno II.
Anno ble kanonisert i 1183 av pave Lucius III.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anno II, Archbishop of Cologne – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Figulus lansbergei

Figulus lansbergei er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten og slank, blank, svart hjortebille. Kroppen er langstrakt og nokså flat. Som vanlig for gruppen har hannene forstørrede kjever (mandibler), men disse blir ikke svært store i denne slekten, omtrent så lange som hodet, som er firkantet, svakt innbuktet foran. Pronotum er firkantet, noe bredere enn langt, blankt uten noen påfallende midtfure. Beina er korte, leggene (tibiae) utvidete med tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede, blanke med litt utydelige punktstriper. Hunnen har litt bredere kroppsform enn hannen.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene i slekten ser ut til å ha et selskapelig levevis, ved at larvene vokser opp sammen i kull, ofte med en av foreldrene til stede. Det skjer en betydelig kannibalisme mellom larvene i slike reir, og foreldrene spiser også noen larver, men reir med foreldrene til stede har likevel flere overlevende larver enn dem uten.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra øyene Sumbawa og Flores.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Figulini
Slekten Figulus MacLeay, 1819 – ca. 140 arter
Underslekten Figulus (i snever forstand)
Figulus lansbergei Ritsema, 1880


== Eksterne lenker ==
Lucanidae du Monde, oversikt over artene
(en) Figulus lansbergei i Global Biodiversity Information Facility 
Figulus lansbergei – detaljert informasjon på Wikispecies
Distribusjonskjede

En distribusjonskjede eller forsyningskjede er sammenhengen mellom de forskjellige leddene i fordelingen av varer eller tjenester fra produsent til endelig forbruker.
Eksempel: Skog -> Hogger -> Sagbruk -> Trelastlager -> Snekker -> Hus -> Kunde
Mange ganger er det (heldigvis) flere enn én leverandør av en tjeneste, noe som gjør distribusjonen mer feiltolerant. For eksempel kan det være mange tømmerhoggere og flere sagbruk. Så om én av dem legger ned, går det ikke nødvendigvis ut over distribusjonen; sluttproduktet kan leveres ved å benytte alternativ distribusjonskjede.


== Referanser ==
Hermann II av Köln

Hermann II av Köln (født ca. 995, død 11. februar 1056) var erkebiskop av Köln fra 1036 til sin død i 1056. Han tilhørte ezzonide-dynastiet fra Lotharingia.


== Biografi ==

Han var sønn av den lotharingiske hertug Ezzo (955-1043) og hans kone hertuginne Mathilda (979-1025) som var datter av den tysk-romerske keiser Otto II og hans kone Theophania. Hermanns yngre bror Otto ble hertug av Schwaben i 1045. Han hadde også to søstre, Richeza (gift med kong Mieszko II Lambert av Polen, og Theophanu, abbedisse i Essen.
Rundt 1036 ble han tatt opp i kardinalkollegiet av pave Benedikt IX, samtidig som keiser Konrad II utnevnte ham til erkebiskop i Köln. Hermann fulgte keiseren på hans felttog til Italia og forble også lojal mot keiserens etterfølger Henrik IV av Det tysk-romerske rike. I 1049 mottok han pave Leo IX i Köln. Henrik IV ble både døpt og kronet av Hermann, noe som ikke ble godkjent av erkebiskop Luitpold I av Mainz. Hermann støttet også keiseren under opprøret fra hans egen nevø Konrad I av Bayern.
Erkebiskop Hermann II døde i Köln i 1056 og ble begravet i Kölnerdomen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lewald, Ursula, Die Ezzonen. Das Schicksal eines rheinischen Fürstengeschlechts, i Rheinische Vierteljahrsblätter 43 (1979) s. 120–168


== Eksterne lenker ==
Hermann, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University
RTCG

Montenegros radio og fjernsyn (montenegrinsk: Radio i televizija Crne Gore, Радио и телевизија Црне Горе, forkortet RTCG eller РТЦГ) er Montenegros statseide allmennkringkaster for radio og fjernsyn. Selskapet startet med radiosendinger i 1949 og fjernsyn i 1964 under navnet Radio-Televizija Titograd. Selskapet har hovedkontor i Podgorica og utgjøres av Radio Crne Gore (RCG) og Televizija Crne Gore (TVCG). I juli 2001 ble RTCG medlem av Den europeiske kringkastingsunion (EBU) sammen med serbiske RTS. Da Montenegro ble selvstendig i 2006, ble RTCG et fullverdig medlem av EBU.


== Historie ==
Radiosendinger i Montenegro har røtter helt tilbake til august 1904, da en sender ble satt i drift på en fjelltopp i nærheten av byen Bar. Dette var den første radiosenderen i Sørøst-Europa. 27. november 1944 startet Radio Cetinje sendinger i byen Cetinje, sør i Montenegro. Cetinje var nylig befridd fra nazistene, og den unge radiokanalen sendte nyheter og rapporter fra slagmarken. De neste årene utvidet kanalen sitt sendeområde, og i 1949 ble Radio Titograd grunnlagt. Kanalen skiftet navn til Radio Crna Gora i 1990.
De første offisielle tv-sendingene i Montenegro startet 4. mai 1964 med opprettelsen av Titograd televizija. Radiostasjonen og tv-stasjonen ble siden slått sammen til RTV Titograd, som senere ble RTCG. Under jugoslavia-tiden var kringkasteren underlagt den føderale jugoslaviske kringkasteren JRT.
Gjennom lov er RTCG pålagt å kringkaste for alle montenegrinske borgere – uavhengig av politisk, religiøs og kulturell tilknytning og uansett rase og kjønn. Kringkasteren styres av et råd på ni medlemmer, som velges av landets parlament. Medlemmene kommer fra ulike organisasjoner og skal være uavhengige Montenegros politiske institusjoner. Enkelte av rådets medlemmer kommer fra organisasjoner som har mottatt statsstøtte, noe som har fått Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa og Europarådet til å uttrykke bekymring for å rådets politiske uavhengighet. Tross dette anser flertallet av landets innbyggere RTCG som uavhengig av regjeringen.RTCG finansieres av statlig støtte over statsbudsjettet samt reklame- og salgsinntekter. Kringkasterens økonomi og gjeldssituasjon har blitt forverret etter finanskrisen.


== Kanaltilbud ==
RTCG driver tre tv-kanaler: to riksdekkende og én internasjonal.


=== Tv-kanaler ===
TVCG 1 – nyheter og egenproduksjoner
TVCG 2 – idrett og underholdning
TVCG Sat – RTCGs internasjonale kanal, tilgjengelig via satellitt


=== Radiokanaler ===
Radio Crne Gore
Radio 98


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Hans Hansen Lillienskiold d.e.

Hans Hansen Schmidt, adlet Lillienskiold (Lillienchiold) (født ca. 1610 i Tønder, død 6. november 1681 i Bergen) var assessor i overhoffretten i Norge. 


== Liv og levnet ==
Han var sønn av borger og handelsmann i Tønder, Hans Schmidt og hustru Else Pedersdatter. Fra 1641–48 var han slottsskriver på Bergenhus, hvoretter han tok borgerskap i Bergen og ble rådmann i 1650. Senere ble han borgermester samme sted, og i 1652 utnevnt til lagmann i Bergens og Gulatings lagdømme. Han var i noen tid forvalter over Munkeliv og Jonsklosteret i Bergen på vegne av Corfitz Ulfeldts sønn, Christian. Årene 1658–61 var han befalingsmann over Trondhjems len og forvaltet Bergenhus len fra 1667-69 samt i 1679, var medlem av Det nordenfjældske Admiralitetsraad fra 1665, samt assessor i Norges høyesterett fra samme år og i overhoffretten 1666-69.Han var formuende og eier av flere hovedgårder i Bergen stift som Losna, Herlø, Hop og Sletten. I Bergen by eide han flere gårder rundt rådhuset og bodde selv i Stiftsgården. I 1676 var han en av de 15 rikeste menn i landet, og sto i høy kurs hos stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve. Den 26. mai 1676 ble han adlet med navnet Lillienchiold, og fikk tildelt sitt eget våpen, et tverrdelt skjold, i hvitt med to røde stjerner og i rødt med en lilje.


=== Ekteskap ===
Lillienskiold var gift første gang med Margrethe Jonasdatter (d. før 1654), datter av sogneprest til Korskirken i Bergen og prost i Nordhordland, Jonas Pedersen og hustru Anne Jensdatter Mechelborg. Sammen fikk de seks barn, deriblant Hans H. Lilienskiold. Etter ektefellens død giftet han seg med Anne Jensdatter (d. før 1675), enke etter lagmann i Bergen Peder Nielsen (Hjerman) (d. 1634). Lillienskiold døde selv 1681, og ble begravet ved domkirken i Bergen. Datteren Anna blev omkring 1666 gift med Jens Toller Rosenheim.


== Referanser ==
Jan H. Landro

Jan Harald Landro (født 4. desember 1948 på Askøy) er en norsk journalist og forfatter, bosatt i Bergen og en periode kulturredaktør i Bergens Tidende.
Han er utdannet filolog og litteraturviter ved Universitetet i Bergen.
Han var kulturjournalist i Bergens Tidende fra 1978, og kulturredaktør i årene 2006 til 2011. 
Landro var sentral i arbeidet med omlegginger i det tidligere BT-eide J. W. Eides Forlag i årene 1986–1989, da han var redaksjonssjef i forlaget. 
Han har også vært styreleder for det statlige Produksjonsfondet for kino- og tv-film. 
Landro har skrevet en rekke bøker og hefter, hovedsakelig om litterære emner.


== Bibliografi(utvalg) ==
Århundrets forfattere (2000) ISBN 82-525-3996-3
Jeg er ikke ironisk : samtaler med Dag Solstad, Pax (2001) ISBN 82-530-2300-6
Bergen i all ubeskjedenhet : 1201 sitater om Norges eneste by og dens innbyggere, Frifant forlag (2008) ISBN 9788278891162
Bernt Tunold : vestlandsmålar i grønt og grått, Selja forlag (2016) ISBN 9788282401104
Fra Nora til Karl Ove - og 84 andre personar i norsk litteratur, Samlaget (2017) ISBN 9788252186581


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon på Samlagets nettsider (Besøkt 4. desember 2017)
Presentasjon på nettsidene til Litteratursymposiet i Odda 2017 (Besøkt 4. desember 2017)
Presentasjon på Periskops nettsider (Besøkt 4. desember 2017)
Presentasjon på Silks nettsider (Besøkt 4. desember 2017)
Ivan Ulsund Rederi

Ivan Ulsund Rederi er et fiskebåtrederi på Rørvik i Vikna kommune i Trøndelag.
Ivan Ulsund kom fra en handels- og rederifamilie på Austafjord i Vikna, hvor farfaren Christian Ulsund åpnet sin forretning i 1896 og investerte i Nord-Trøndelags første fiskedampskip i 1897. Ivan Ulsund kjøpte sin første fiskebåt som 17-åring i 1939 og gikk over fra kystfiske i sesongene til helårs havfiske. Rederiet har siden den gang hatt eierskap i 20 fiskebåter. Fra 1960- til 1980-tallet drev det også fraktefart. Rederiet drives videre av Ivan Ulsunds fire sønner.Ivan Ulsund Rederi eier i dag fiskefartøyene MS "TRØNDERBAS" og MS "BRUSØYSKJÆR". MS "TRØNDERBAS" er en kombinert snurper/tråler, mens MS "BRUSØYSKJÆR" er en tråler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
The Witness

The Witness er en britisk kriminalfilm fra 1959 regissert av Geoffrey Muller. Manuset ble skrevet av Julian Bond. Det bygde på en originalhistorie av John Salt. I rollene ses blant annet Dermot Walsh, Greta Gynt og Russell Napier.


== Rolleliste ==
Dermot Walsh - Richard Brindon
Greta Gynt - May
Russell Napier - Inspektør Rosewarne
Martin Stephens - Peter Brindon
John Chandos - Lodden
Derek Sydney - Manny
Hedger Wallace - Manbre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Witness (1959) på Internet Movie Database