jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Flasher

Flasher er en by i Morton County i Nord-Dakota, USA, som er en del av Bismarck eller «Bismarck-Mandan». Folketallet var 232 ved folketellingen i 2010. Flasher ble etablert i 1902. og oppkalt etter Mabel Flasher, en slektning av byens grunnlegger. Et postkontor har vært i drift i Flasher siden 1903.


== Klima ==
Klimaet er preget av store sesongmessige temperaturforskjeller, med varme og ofte fuktige somre og kalde vintre. I henhold til Köppens klimaklassifisering har Flasher et fuktig innlandsklima, forkortet  "Dfb" på kliimakart.


== Referanser ==
Platysmurus

Platysmurus er én av fem slekter i underfamilien Crypsirininae, som inngår i kråkefamilien (Corvidae). Slekten omfatter to arter. Artene trives i fuktig regnskog i tropisk klima og finnes i Sørøst-Asia (inkludert på Borneo), og begge er trelevende.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Corvoidea
Corvidae, kråkefamilien
Crypsirininae
Platysmurus
P. leucopterus, svartskrike
P. aterrimus, (borneosvartskrike)
Temnurus
Crypsirina
Dendrocitta
Pyrrhocorax


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Platysmurus i Encyclopedia of Life 
(en) Platysmurus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Platysmurus hos Artsdatabanken 
(en) Platysmurus hos ITIS 
(en) Platysmurus hos NCBI 
Platysmurus – detaljert informasjon på Wikispecies
Frynseskjære

Frynseskjære (Temnurus temnurus) er monotypisk og eneste arter i slekten Temnurus, som tilhører underfamilien Crypsirininae i kråkefamilien (Corvidae). Arten er knyttet til eviggrønn skog opp til 1 200 moh og lever i Sørøst-Asia.


== Biologi ==
Frynseskjæra har fått navnet sitt etter den karakteristiske, lange stjerten, som har fem tydelige buede fjærtagger langs hver av kantene. Den ender dessuten i lignende korte tagger. Arten blir omkring 32–35 cm og veier cirka 138 g. Fjærdrakten er gjennomgående sort med en blålig glans på oversiden. Undersiden er sort, nebbet er sort, kort og kraftig, øynene er sorte, og de undre ekstremitetene er sorte og kraftige.Arten er utbredt på gensen mellom i Sør-Burma og Sørvest-Thailand, fragmentert tre små og en større populasjon i Laos, på grensen til Vietnam, i det sentrale og nordlige Vietnam og det østlige Kambodsja, og på Hainan i Sør-Kina.Det er kjent at arten eter insekter og virvelløse dyr, men svært lite er ellers kjent om atferden til denne fuglen. Den er observert etende både alene, i par og i små grupper. Den er også observert etende sammen med andre arter, ofte dragedrongoer (Dicrurus paradiseus). Hvilende er den bare observert i det midtre sjiktet av trekronetaket.Svært lite er også kjent om hekkebiologien til arten, annet enn at den hekker solitært og legger (trolig to) egg i perioden april–juni. De få redene man kjenner til er funnet i bambusskog og var gjort av tynne grener og formet som en grunn skål.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Corvoidea
Corvidae, kråkefamilien
Crypsirininae
Platysmurus
Temnurus
T. temnurus, frynseskjære
Crypsirina
Dendrocitta
Pyrrhocorax


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frynseskjære i Encyclopedia of Life 
(en) Frynseskjære i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Frynseskjære hos Artsdatabanken 
(en) Frynseskjære hos ITIS 
(en) Frynseskjære hos NCBI 
(en) Kategori:Temnurus temnurus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Temnurus temnurus – detaljert informasjon på Wikispecies
Emil og detektivene (film, 1931)

Emil og detektivene (tysk originaltittel: Emil und die Detektive) er en tysk film fra 1931 regissert av Gerhard Lamprecht med Erich Kästners roman av samme navn som litterært forelegg.


== Handling ==
Filmen er satt i Tyskland under Weimar-republikken, og åpner i den lille provins-byen Neustadt, hjemmet til skolegutten Emil Tischbein. Faren hans er død og moren hans forsøker å oppdra sønnen sin på egen alene. Hun sender ham til Berlin med 140 reichsmark (tilsvarer en måneds inntekt for henne) for å gi til hans bestemor som bor sammen med sin unge kusine, Pony Hütchen. Han får også 20 reichsmark for seg selv. På toget møter Emil en uhyggelig mann som presenterer seg som Herr Grundeis. Emil blir mistenksom og går på toalettet for å bruke en nål for å feste pengene til jakke-foret. Grudeis tilbyr Emil søtsaker som viser seg å være dopet: Emil begynner å hallusinere og sovner. Når han våkner i Berlin, er både Grundeis og pengene borte. 
Imidlertid ser han Grundeis ved utgangen, og følger etter ham. Emil møter en lokal gutt ved navn Gustav som tilbyr seg å hjelpe ham, og han samler en rekke andre barn som kaller seg for "detektivene" for å hjelpe til. Etter å ha fulgt etter herr Grundeis til et hotell og spionert på ham hele natten, jager Emil og gjengen ham til en bank. Emil anklager Grundeis for tyveri, og beviser at pengene egentlig var hans ved å nevne de små hullene i sedlene med nålen han brukte for å feste pengene til fôret. Grundeis planlegger deretter å flykte, men Emil, Gustav og resten av gjengen må forsøke å holde ham Grundeis fast frem til politiet ankommer. 


== Skuespillere ==
Rolf Wenkhaus som Emil Tischbein
Fritz Rasp som Grundeis.
Käthe Haack som fru Tischbein
Olga Engl som Grossmama Tischbein
Rudolf Biebrach som vaktmester Jeschke
Inge Landgut som Pony Hütchen
Hans Joachim Schaufuß som Gustav.
Hans Richter som Fliegender Hirsch


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emil og detektivene på Internet Movie Database 
(no) Emil og detektivene hos Filmfront 
(sv) Emil og detektivene i Svensk Filmdatabas 
(fr) Emil og detektivene på Allociné 
(nl) Emil og detektivene på MovieMeter 
(en) Emil og detektivene på AllMovie 
(en) Emil og detektivene på Turner Classic Movies 
(en) Emil og detektivene på Rotten Tomatoes
Evert Lundquists ateljémuseum

Evert Lundquists ateljémuseum er maleren og grafikeren Evert Lundquists tidligere atelier og fra 1993 et kunstnermuseum i Drottningholms slottspark på Lovön i Ekerö kommune.


== Beskrivelse ==

Den hvitpussede museumsbygningen ligger i den søndre delen av slottsparken, sydøst for Kina slott. Den er bygget i jugendarkitektur med store buede vinduer, og var opprinnelig et maskinhus som ble brukt for å forsyne Drottningholms slott med elektrisk strøm på begynnelsen av 1900-tallet. På 1950-tallet gikk man over til vekselstrøm, og huset ble stilt til disposisjon som atelier for Evert Lundquist etter initiativ fra arkitektene Ivar og Anders Tengbom. Evert Lundquist arbeidet her i årene 1953-1990.
Daværende slottsarkitekt Ivar Tengbom fikk innredet bygningen med et loft, et lite kjøkken og en tørrdo. Opprustningen skulle bekostes av kunstneren selv. Til å begynne med arbeidet og bodde Lundquist for seg selv i atelieret før familien flyttet etter i 1958 og bosatte seg i huset ved siden av. Etter lange arbeidsøkter i atelieret reiste Lundquist gjerne inn til Stockholm for å koble av på Operakällaren eller Den gyldene freden. Men også i atelieret kunne det være selskapeligheter, slik noen tomme flasker på et brett i et hjørne vitner om. Lundquist trivdes i sitt atelier og bad gjerne venner hit, men aldri når han arbeidet.På sine eldre dager fikk Lundquist dårlig syn og hans huskelapper med stor tekst finnes ennå bevart på konvolutter med fargetuber. Nå vises oljemalerier, kulltegninger og koldnålsraderinger av Evert Lundquist samt oljemalerier av hans hustru kunstneren Ebba Reutercrona (1911–98), dessuten akvareller av sønnen Manne og en skulptur og et oljemaleri av sønnen Hymme, som forsvant sporløst den 29. juli 1965.Atelieret med all kunst ble donert til staten den 15. oktober 1987. I 1990 forlot Lundquist sitt atelier og flyttet med hustruen til en eldrebolig. Tre år senere åpnet museet i tråd med Lundquists uttrykkelige ønske, og atelieret er siden bevart med sin komplette innredning. Den 4. november 1994 døde Lundquist. Alt står slik han forlot det. Mange av forarbeidene til maleriene og raderingene finnes her, akkurat som mengder av malerutstyr, souvenirer, reproduksjoner, Lundquists piper og alt annet som skaper inntrykk av at kunstneren akkurat har gått ut en liten tur.


== Interiørbilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Evert Lundquists ateljé – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gunnar Thorgardsson

Gunnar Thorgardsson (død ca. 1471) var katolsk biskop av Hamar 1442-71. Han ble bispeviet engang før 7. juni 1442 og døde en gang etter 22. mars 1471.


== Referanser ==
De fem historiske bispesetene i Norge

De fem historiske bispesetene i Norge omfatter de katolske dioecesis (bispedømmer) som ble opprettet i Norge fra kristningen av Norge i høymiddelalderen og som eksisterte inntil reformasjonen i 1537. Allerede før Norge fikk egen erkebiskop ble de første bispedømmene ble opprettet av Olav Kyrre Haraldsson omkring 1068, mens biskopene fikk sine faste bispeseter i byene noe senere:

Dioecesis Bergensis - bispesete i Biargina,
Dioecesis Nidrosiensis - bispesete i Nithirosa,
Dioecesis Osloensis - bispesete i Alpsa.I det neste århundret ble antallet katolske bispedømmer i Norge utvidet til fem, ved opprettelsen av:

Dioecesis Stavangrensis - bispesete i Stavanger, utskilt fra Bjørgvin 1112 eller 1125.
Dioecesis Hamarensis - bispesete i Hamar, utskilt fra Oslo 1153.Disse fem regnes som de fem historiske bispesetene i Norge som var ryggraden i den norske statsadminisajonen inntil reformasjonen.


== Provincia Nidrosiensis - Nidaros erkebispedømme ==

I 1152 ble det på dekret fra Vatikanet opprettet en egen katolsk kirkeprovins, Provincia Nidrosiensis med Nidaros som erkebispesete, som omfattet Norge og de norske skattlandene i vest, det såkalte Norgesveldet:

Norge:
Dioecesis Nidrosiensis,
Dioecesis Bergensis,
Dioecesis Osloensis,
Dioecesis Stavangrensis,
Dioecesis Hamarensis.
Skattlandene i Vesterhavet:
Dioecesis Orcadensis - Orknøyene og Shetland.
Dioecesis Sodorensis - Hebridene og Man.
Dioecesis Farensis - Færøyene.
Dioecesis Scalotensis - Skálholt på Island.
Dioecesis Holensis - Hólar på Island.
Dioecesis Gardensis - Garðar på Grønland.


== Se også ==
Historiske prostier i Norge


== Litteratur ==
Katolske kirke i Norge. Oslo: Aschehoug. 1993. 
Historisk-geographisk Beskrivelse over Kongeriget Norge (Noregsveldi) i Middelalderen. Trykt hos Carl C. Werner & Co. i ... 1849. 


== Eksterne lenker ==
Den norske Kirke - Bispedømmene
Jakobstinden

Jakobstinden er et fjell på grensen mellom Kvæfjord og Tjeldsund kommuner i Troms og Finnmark. Den høyeste toppen er 975 meter over havet. Fjellet ligger på Hinnøya, og er det høyeste fjellet på den delen av øya som ligger nord for Kongsvikdalen.Man kan bestige Jakobstinden sørfra, fra Kongsvikdalen over Tverraksla. Vinterstid anbefales det å gå en lengre tur fra nordøst, fra Bjørnhaugen, på grunn av skredfare i Kongsvikdalen. Fjellet har to topper; den høyeste av dem er spiss og krever klatring, mens den lavere er flatere.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Paris er alltid Paris

Paris er alltid Paris (italiensk originaltittel: Parigi è sempre Parigi, fransk: Paris est toujours Paris) er en fransk-italiensk komedie fra 1951 regissert av Luciano Emmer. De ledende rollene spilles av Aldo Fabrizi, Henri Guisol, Lucia Bosè, Jeannette Batti, Ave Ninchi og Henri Génès.


== Handling ==
En gruppe ivrige italienske fotball-tilhengere reiser til Paris for å se på en fotball-kamp.
Men de fleste av dem går hver sin vei i Paris for å utforske forskjellige severdigheter, oppleve noen eventyr, og kanskje til og med finne litt romantikk.


== Medvirkende ==
Aldo Fabrizi: Andrea De Angelis
Marcello Mastroianni: Marcello Venturi
Henri Guisol: M. Morand
Ave Ninchi: Elvira De Angelis
Lucia Bosè: Minì
Jeannette Batti: Claudia
Hélène Rémy: Christine
Giuseppe Porelli: Barone Raffaele D'Amore
Galeazzo Benti: Gianni
Carlo Sposito: Nicolino
Franco Interlenghi: Franco
Paolo Panelli: Totò
Vittorio Caprioli: guida turistica
Yves Montand: se stesso
Eartha Kitt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paris er alltid Paris på Internet Movie Database 
(sv) Paris er alltid Paris i Svensk Filmdatabas 
(fr) Paris er alltid Paris på Allociné 
(nl) Paris er alltid Paris på MovieMeter 
(en) Paris er alltid Paris på AllMovie 
(en) Paris er alltid Paris på Rotten Tomatoes
Skjønnhetskonkurransen

Skjønnhetskonkurransen (originaltittel: Prix de Beauté) er et fransk drama fra 1930 regissert av Augusto Genina med Louise Brooks i hovedrollen. Dette var Louise Brooks' første rolle i en lydfilm men hennes egen stemme ble ikke brukt, både dialog og sang ble dubbet til fransk.
Den var en av de første franske lydfilmene.


== Om filmen ==
Skjønnhetskonkurransen ble laget og vist i to versjoner, en helt stum og en med synkronisert lydspor.


== Handling ==
Til tross for at hun visste om sin ekstremt misunnelige forlovede Andres sin sterke forakt for skjønnhetskonkurranser, sender Lucienne Garnier (sammen med mange andre håpefulle kvinner) to fotografier av seg selv, for å delta i en Miss France-konkurransen sponset av avisen Globe. Etter nærmere vurdering forsøker Lucienne å trekke seg fra hele konkurransen, men det er allerede for sent: Hun er allerede valgt ut som finalist.
Når hun vinner, må Lucienne umiddelbart reise til Spania for å konkurrere om kronen til Miss Europe, uten å få noen mulighet til å fortelle nyheten til Andre. Når han oppdager dette, skynder Andre seg for sent til jernbanestasjonen. Lucienne blir valgt til å være Miss Europe. Hun tiltrekker seg mange ivrige beundrere, blant dem en maharajah og prins Adolphe de Grabovsky. Andre dukker opp og gir henne et ultimatum: Tilbake til Frankrike med ham i løpet av en time, ellers er forholdet deres ferdig. 


== Skuespillere ==
Louise Brooks som Lucienne Garnier
Georges Charlia som Andre
Augusto Bandini som Antonin. Venn av Lucienne og Andre.
Marc Ziboulsky som en manager
Yves Glad som Le maharajah
Alex Bernard som en fotograf.
Gaston Jacquet som Le Duc
Jean Bradin som prins de Grabovsky


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skjønnhetskonkurransen på Internet Movie Database 
(sv) Skjønnhetskonkurransen i Svensk Filmdatabas 
(fr) Skjønnhetskonkurransen på Allociné 
(nl) Skjønnhetskonkurransen på MovieMeter 
(en) Skjønnhetskonkurransen på AllMovie 
(en) Skjønnhetskonkurransen på Turner Classic Movies 
(en) Skjønnhetskonkurransen på Rotten Tomatoes
Charlotte Christiane von Krogh

Charlotte Sofie Christiane Rosine von Krogh (født 4. februar 1827 på Husum slott i hertugdømmet Slesvig som var i personalunion med Danmark, død 25. november 1913 i Haderslev) var en dansk malerinne, søster til genealogen Ferdinand von Krogh (1815–1891). Offiseren Christoph von Krogh var hennes farbror. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Charlotte Christiane von Krogh var datter av premierløytnant, kammerherre, amtmann og overstaller Godske Hans Ernst von Krogh (1778–1852) og hustru Agnes Cecilie Wilhelmine von Warnstedt (1788–1829). Hun vokste opp i en periode hvor spenninger mellom dansk- og tysktalende i Hertugdømmene tiltok. Under de slesvigske krigene ble familien splittet av konflikten og faren flyttet i 1848 til Haderslev.


=== Utdannelse ===
Charlotte von Krogh fikk sin utdannelse på Gisselfeld kloster på Sjælland og fikk i ung alder undervisning i malerkunst av landskapsmaleren Anton Eduard Kieldrup (1826–·1869). Hun oppholdt seg i en årrekke i Tyskland hvor hun gikk i lære hos H. F. Gude som var bosatt i Düsseldorf. 


=== Malerinne ===
Med Gude som mentor debuterte hun i Kunsthallen i Kiel i 1857. Von Kroghs motiver var både landskapsbilder og interiører fortrinnsvis fra Haderslevs omegn. I mange år tilbrakte hun somrene på Fanø hvor hun malte noen av sine mest kjente bilder.I 1861 flyttet von Krogh tilbake til Haderslev, kjøpte en eiendom og slo seg ned med venninnen, pianistinne Marie Roll. Von Krogh var økonomisk uavhengig og kunne tillate seg utelukkende å male på bestilling. Hun røkte lange lerpiper og sigarer, gikk med bukser og levde på sitt eget vis uten å skjelne til hva folk sa om henne. På sine eldre dager ble hun utnevnt til æresmedlem av Schleswig-Holsteinische Kunstgenossenschaft. Hun døde i 1913 og ble begravet ved Aastrup kirke, Haderslev.
Charlotte von Krogh utstilte flere ganger på Charlottenborg i København, samt blant annet i München og i Berlin. Hun er representert på kunstmuseer i Sønderjylland, i Flensborg og på Gottorp slott. Charlotte-von-Krogh-Straße i Husum er oppkalt etter henne.


== Referanser ==
Augusto Genina

Augusto Genina (født 28. januar 1892 i Roma, Italia, død 18. september 1957 i Roma) var en italiensk regissør.


== Filmer i utvalg ==
1913: La moglie di sua eccellenza (stumfilm)
1917 : Lucciola 
1918 : Addio giovinezza! 
1919 : L’onestà del peccato 
1920 : Lo scaldino 
1927 : Addio giovinezza!
1928 : Scampolo 
1928 : Liebeskarneval 
1930 : Skjønnhetskonkurransen (Prix de beauté)
1930 : Les Amours de minuit
1935 : Forglem meg ei (Vergiss mein nicht)
1936 : Spionen (La gondole aux chimères)
1936 : Den hvite eskadron (Lo squadrone bianco)
1936 : En ugift mor (Frauenliebe - Frauenleid)
1936 : Blomsten fra Nizza (Blumen aus Nizza)
1938 : Ildkysset (Naples au baiser de feu)
1939 : Castelli in aria
1940 : Alcazar (L'assedio dell'Alcazar)
1942 : Bengasi
1949 : Cielo sulla palude
1952 : Kvinnehemmeligheter (Tre storie proibite)
1953 : Maddalena
1955 : Frou-Frou


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Augusto Genina på Internet Movie Database 
(sv) Augusto Genina i Svensk Filmdatabas 
(da) Augusto Genina på Filmdatabasen 
(fr) Augusto Genina på Allociné 
(en) Augusto Genina på AllMovie 
(en) Augusto Genina hos The Movie Database
Kinesiska pagoden

Kinesiska pagoden var en planlagt bygning i Drottningholms slottspark på Lovön i Stockholms län. Pagoden skulle oppføres ved Floras kulle like øst for Kina slott, men prosjektet ble aldri virkeliggjort på grunn av mordet på Gustav III.
En stor del av Gustav IIIs idéer til bygninger i den engelske parken ble aldri utført. Da Fredrik Magnus Piper i 1781 la fram en plan over parken fantes allerede alle karakteristiske elementer for en kongelig lystpark i engelsk stil. Her fantes vannveier, broer, koller, grassletter (så kalte pelouse) og flere paviljonger i ulike stilretninger.I en utvidelse mot nord, tegnet Piper i sin generalplan fra 1797 en grotte med kanaler og kaskader, en liten sjø med broer og turstier, samt en tyrkisk paviljong. Ved Floras kulle, øst for Kina slott skulle en kinesisk pagode bli et sammenbindende point de vue (sluttpunkt i en siktlinje) mellom kinaanlegget og den engelske parken tvers over Tessins strikte barokkpark. Som sluttpunkt foreslo han monumentet over Gustav III på Monumentholmen. Piper opprettet flere forslag, men ingen av dem ble utført, ei heller Louis Jean Desprez mer teatermessige pagode, som ble godkjent av kongen «Haga den 19 juni 1788» ble bygd.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Malmborg Boo von, red. (1966). Drottningholm: en konstbok från Nationalmuseum. Årsbok för Svenska statens konstsamlingar, 0491-0575 ; 13 (svensk). Stockholm: Rabén & Sjögren. Libris 22784.
Den hvite eskadron

Den hvite eskadron (italiensk: Lo squadrone bianco) er en italiensk krigsfilm fra 1936 regissert av Augusto Genina.


== Handling ==
Filmen skildrer kavaleriløytnanten Mario Ludovici (Fosco Giachetti) som forlater Italia på grunn av ulykkelig kjærlighet og drar til Afrika for å forsvare italienske besittelser der. Han anses veik og upatriotisk av sine medsoldater, men etter hard strid mot berberske opprørere, hvor Ludovici kommer seirende ut, beviser han sin tapperhet og finner igjen sin indre styrke. Til slutt bestemmer han seg for å bli i Afrika og dedikere seg til kampen for å bevare det Italienske imperiet, på tross av at hans elskede Cristiana lover å ta ham tilbake.


== Om filmen ==
Den hvite eskadron ble produsert under den andre italiensk-abessinske krig som en propagandafilm for Mussolinis fascistregime. Den vant førstepremien (Mussolini Coppa) for beste italienske film under Filmfestivalen i Venezia i 1936.


== Mottakelse ==
Stavanger Aftenblads kritiker likte Den hvite eskadron og nevner spesielt at «de italienske skuespillerne ser glimrende ut», at Fosco Giachetti er «en behersket, sympatisk skuespiller» og at «Fulvia Lanzi av utseende kan måle seg med Isa Miranda». 
Konklusjonen er at «Filmen antagelig er et ledd i det program Mussolini har fremsatt om en forherligelse i levende bilder av militærmakten i Italia. Propagandaen tar dog på intet punkt makten fra handlingen».Da filmen ble vist i Storbritannia mottok den positiv omtale fra Det britiske fascistparitet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Den hvite eskadron på Internet Movie Database 
(sv) Den hvite eskadron i Svensk Filmdatabas 
(en) Den hvite eskadron på AllMovie 
(en) Den hvite eskadron på Rotten Tomatoes
Ingar Nilsen

Ingar Andreas Christian Nilsen (født 16. desember 1848, død 16. mars 1903) var en norsk jurist og politiker.


== Familie ==
Ingar Nilsen var bror av politikeren og forfatteren Anthon B. Nilsen, som publiserte en rekke bøker under pseudonymet «Elias Kræmmer». Foreldrene var skipsfører Bernt Nilsen (1815–60) og senere asylbestyrer Elisabeth (“Lise”) Marie Selvig (1814–93). Familien bodde i Svelvik inntil faren omkom i et forlis i 1860; da flyttet de til Kristiania. Moren Lise tok forefallende arbeid for å forsørge familien, inntil hun ble ansatt som bestyrer ved Grønland børneasyl.Han var gift med Calla Wiel, som var søster av Constance Nygaard. Han var dermed inngiftet svoger av forleggeren William Nygaard d.e. Ekteparet Ingar og Calla Wiel Nilsen bodde i Drammensveien 111 på Skarpsno, som nå er en del av Oslo. Calla hadde arvet et stor formue etter sin far Andreas Wiel, som var grunnlegger av Saugbrugsforeningen i Halden. Sammen med sine søsken var Calla en av datidens store mesener, som både økonomisk og ved personlig engasjement støttet en rekke ulike kulturelle og sosiale formål i og utenfor Oslo.Ekteparet fikk døtrene Ragnhild og Ingrid. Ingrid (født i 1893) giftet seg med Johan Grundt Tanum, som etter seks år som sous-sjef i H.A. Aschehougs forlag overtok Aschehougs Bokhandel i 1928. Ingrid hadde studert sang i Paris før ekteskapsinngåelsen, og tok senere sangtimer hos Borghild Langaard. Ingrid Grundt Tanum debuterte som sangerinne i Universitetets Aula i 1937, til meget gode kritikker. Etter 2. verdenskrig tok hun sangtimer hos Haldis Ingebjart Isene.


== Yrkesliv ==
Han ble student i 1867, og tok juridisk embedseksamen i 1872. Han ble senere høyesterettsadvokat. Han etablerte advokatforretning i Oslo, og ble formann for flere offentlig oppnevnte komiteer, blant annet «sportellov-komiteen» og «komiteen for revisjon av civilprosesslovgivningen».


== Politikk ==
Nilsen var opprinnelig Venstremann, og var på begynnelsen av 1880-årene en av de mest fremtredende i Venstre-miljøet i Kristiania. Senere i livet fjernet han seg mer og mer fra Venstre, mye på grunn av uenighet om partiets økonomiske politikk. Han ble tilbudt en plass i Hagerups koallisjonsregjering, men måtte takke nei på grunn av helsemessige årsaker.


== Æresbevisninger og utmerkelser ==
Han ble ridder av St. Olavs Orden i 1896.Ingar Nilsens vei i Oslo er oppkalt etter ham.


== Referanser ==