jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Riquelme Point

Riquelme Point er et nes sørvest i Discovery Bay fra Parvomay Neck på Greenwich Island i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis og på vestsiden av innløpet til Vinett Cove.
Neset ble navngitt av Den chilenske antarktisekspedisjonen i 1947 etter signalmann Riquelme, som var mannskap på fregatten «Iquique».


== Kilder ==
SCAR Composite Antarctic Gazetteer.
Cape Bayle

Cape Bayle er et nes på Anvers Island i Det antarktiske arkipel. Det ble kartlagt av Den franske antarktisekspedisjonen, 1903–05, under Charcot og oppkalt etter viseadmiral Charles-Jesse Bayle (1842–1918) i den franske marinen.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Berg Peak

Berg Peak er et markant fjell, 1870 moh, som ligger 3 nautiske mil sør for Aler Pulgar nord i Morozumi Range. Det ble kartlagt av U.S. Geological Survey fra landmålinger og fra flyfoto tatt av U.S. Navy, 1960–63, og ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter Thomas E. Berg, en geolog som overvintret ved McMurdo Sound i 1961, og var tre somre i området. Berg omkom i en helikopterstyrt nær Mount McLennan, 19. november 1969.


== Referanser ==


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Mount Trail

Mount Trail er et fjell i nordøstsiden av Austerbreen, ved bunnen av Amundsen Bay i Enderby Land. Det ble kartlagt etter flyfoto tatt av ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) i 1956 og  navngitt av Australian Antarctic Names and Medals Committee (ANCA) etter D.S. Trail, en geolog ved Mawson-stasjonen i 1961.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Mount Trail» (innhold fra Geographic Names Information System).
Flagstaffbreen

Flaggstaffbreen er en særdeles liten isbre som ligger like nord for Flaggstaff Hill på Keller Peninsula på King George Island i den antarktiske øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Navnet oppsto lokalt rundt 1958 og kommer av plasseringen nær Flaggstaff Hill.


== Referanser ==
Vapour Col

Vapour Col er et skar som ligger sør for Stonethrow Ridge på vestsiden av Deceptionøya i Sør-Shetlandsøyene. Det ble navnstt av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) i 1959 og kommer fra fumaroler i skaret. Dette er det eneste stedet på Deceptionøya med et fullstendig tverrsnitt av hele den vulkanske rekkefølgen.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Snedekerbreen

Snedekerbreen er en kanalisbre som flyter til kysten av Antarktis 17 km vest for Merritt Island. Den ble kartlagt (1955) av G.D. Blodgett etter flyfoto tatt under Operasjon Highjump (1946–47). Den ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Robert H. Snedeker, en fotogransker under U.S. Navy Operasjon Windmill (1947–48), som hjalp til med å opprette astronomiske kontrollstasjoner langs kysten fra Wilhelm II Coast til Budd Coast.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Snedeker Glacier» (innhold fra Geographic Names Information System).
Winship Point

Winship Point er et nes på vestsiden av innløpet til Potter Cove på King George Island i Sør-Shetlandsøyene Det ble navngitt av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) i 1960 etter Jonathan Winship, kaptein på skipet «O'Cain» i 1820-21, som opererte fra Potter Cove.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Lepley Nunatak

Lepley Nunatak er en liten, men lett synlig og klipperik nunatak 3,7 km sørvest for Dentler Island, som ligger nær midten og i østenden av Abbotisen. Den ble først oppdaget den 9. februar 1961 fra helikopter av Larry K. Lepley, som var oseanograf i U.S. Navy Hydrographic Office, og som sammen med tre andre lå værfast på denne nunataken 12.-15. februar 1961 på grunn av en snøstorm.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
David Valley

David Valley er en liten, delvis isfri dal som ligger over Conrowbreen og øst for Horowitz Ridge i Asgard Range i Victoria Land, Antarktis. Den ble navngitt av Roy E. Cameron, lederen for biologi-gruppen fra US Antarctic Research Program i dalen i 1967–68 etter Charles N. David, et medlem i gruppen.
Talos Dome

Talos Dome er en stor isdekket kuppel med en høyde opp mot 2 300 meter sørvest for Usarp Mountains i Antarktis.  Dommen ligger over øsstenden av Wilkes Subglacial Basin. Isdomen ble benyttet av Scott Poler Research Institute og (SPRI)-National Science Foundation (NSF)-Det tekniske universitetet i Danmark (TUD) sitt radioekkolyd-prosjekt, 1967–79, og ble oppkalt etter Talos fra gresk mytologi, som assisterte Minos i forsvaret av Kreta.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Talos Dome» (innhold fra Geographic Names Information System).
Emnix

Emnix er en  tsjekkisk Linuxdistribusjon som er Slax, som igjen er  basert på Slackware. Det er en Live distribusjon som kan kjøres fra CD eller USB og fra RAM uten å installeres på datamaskinens harddisk.  Joshua Merriman er alene om å utvikle Emnix.
Emnix benytter skrivebordsmiljøene KDE, Xfce og LXDE.
Slax

Slax er en  tsjekkisk linuxdistribusjon som er  basert på Slackware. Det er en Live distribusjon som kan kjøres fra CD eller USB og fra RAM uten å installeres på datamaskinens harddisk. Tomáš Matějíček er alene om å utvikle Slax.
Slax benytter skrivebordsmiljøene KDE og vindushåndtereren Blackbox.
Versjon 2.9.0.21 ble lansert 21. august 2003. Siste versjon er 7.0.8, og ble lansert 16. mars 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Slax, ved DistroWatch
Official website
Slax developer's blog
HostGIS

HostGIS Linux er en Linuxdistribusjon som er basert på Slackware. Distribusjonen kommer med en rekke GIS verktøy installert. For personer med mindre teknisk innsikt, kan kompilering og installasjon av verktøy som UMN MapServer ta lengre tid. Noen typiske programpakker som følger med distribusjonen er vevtjeneren Apache, PDFlib, og databasene PostgreSQL og MySQL. 


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
IPCop

IPCop er en Linuxdistribusjon som blir utviklet av IPCop team. Distribusjonen sørger for en enkelt håndterlig brannmur for en datamaskin, og sikkerhetsoppdateringer som er enkel å håndtere. IPCop oppstod opprinnelig som et derivat av Linuxdistribusjonen SmoothWall, men har utviklet seg selvstendig og blitt signifikant forskjellig. Distribusjonen IPFire oppstod i 2005 som et annet derivat, på grunn av stagnasjon i IPCop-prosjektet.
Første versjon ble lansert 1. januar 2002. Siste versjon er 2.1.9, som ble lansert 23. februar 2015.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
IPFire

IPFire er en Linuxdistribusjon som blir utviklet av the IPFire team. Distribusjonen sørger for en enkelt håndterlig ruter og brannmur, og kan bli vedlikeholdt via en nettleser som grensesnitt. Distribusjonen tilbyr videre utvalgte tjener daemoner og kan enkelt utvides via en Small office/home office-tjener.
Distribusjonen IPFire oppstod i 2005 som et derivat av IPCop, på grunn av stagnasjon i IPCop-prosjektet. Siste versjon er 2.19 Core Update 107 fra 8. november 2016.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Endian Firewall

Endian Firewall er en Linuxdistribusjon som er basert på Red Hat Enterprise Linux. Den blir utviklet av selskapet Endian fra Syd-Tirol. Distribusjonen sørger for en enkelt håndterlig ruter og brannmur, og kan installeres fra en nettleser. Distribusjonen var opprinnelig tilgjengelig som åpen kildekode, men blir idag distribuert som et kommersielt produkt.
Liksom distribusjonen IPFire er Endian Firewall et derivat av IPCop. Siste versjon er 3.2.2 fra 21. oktober 2016.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Jlime

Jornada Linux Mobility Edition eller Jlime er en linuxdistribusjon som blir utviklet av Jlime Community. Distribusjonen er laget for innebygde systemer og opprinnelig var den laget for Hewlett Packards PDA Jornada, med SuperH og ARM mikroprosessorer. Senere har den også blitt portert til RISC-arkitekturen MIPS og brukt i lommedatamaskinen Ben NanoNote og PDA-en MobilePro.
Arbeidet med distribusjonen ble innledet sent i 2003 av Kristoffer Ericson og Henk Brunstin. Siste versjon er 1.0.1 fra 6. november 2006.


== Eksterne lenker ==
jLime Home page
FREESCO

FREESCO er en Linuxdistribusjon som blir utviklet av Freesco Team. Distribusjonen er laget for Intel 80386 eller høyere med 12 Mb RAM og er floppydisk-basert. Den kan også kjøres i RAM uten harddisk-installasjon, og kan som en opsjon installeres på harddisk. FREESCO er en fri erstatning for kommersielle rutere og støtter opp til 10 nettverkskort og opp til 10 modemer.
Siste versjon er v0.4.5, som ble lansert 30. mars, 2014.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Östra Kallfors

Östra Kallfors er et tettsted i Södertälje kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. Tettstedet har vokst fram på 2000-tallet som et villaområde rundt 1,5 kilometer nord for Järna. I 2010 hadde tettstedet 386 innbyggere.


== Referanser ==
Schizodontus

Schizodontus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Store (35-40 millimeter), matt brune trebukker. Antennene er kraftige, litt lengre enn kroppen hos hannene og litt over halvparten så lange som kroppen hos hunnene. Kjevene er litt forstørrede, fasettøynene forholdsvis store. Pronotum har rundede sider med tre kraftige pigger på hver side. Dekkvingene er parallellsidige med avrundede "skuldre", gjerne med to svake lengderibber.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Closterini Lacordaire, 1868
Slekten Schizodontus Quentin & Villiers, 1974 - to arter
Schizodontus angustus Quentin & Villiers, 1974
Schizodontus latus Quentin & Villiers, 1974


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Closterini [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Schizodontus i Encyclopedia of Life 
(en) Schizodontus i Global Biodiversity Information Facility 
Schizodontus – detaljert informasjon på Wikispecies
Oropyrodes

Oropyrodes er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).  Slekten omfatter bare én art.


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 30 millimeter), bred, brunlig trebukk. Antennene er kraftige, nesten så lange som kroppen hos hannen. Antenner og bein er svarte med en svak, fiolett glans. Hodet er firkantet, minst så langt som bredt, med en bred, V-formet midtfure i pannen. Fasettøynene er ganske små og sitter langt framme på hodet. Kjevene er ikke forstørrede. Pronotum er omtrent trapesformet med fremstående forhjørner, i den fremre delen er det kraftig, rundet utvidet. Prontoum er svart, de utvidete forhjørnene oransje, overflaten er kraftig, ruglete skulpturert. Scutellum er nokså stort, trekantet, med en tydelig midtfure og tverr-rynket skulptur. Dekkvingene er litt rundede, med avrundede "skuldre", uten opphøyde ribber. De er rødbrune med smalt oransje for- og ytterkanter.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Mexico.


== Systematisk inndeling ==
Arten har vært plassert i slekten Pyrodes. 

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Mallaspini Thomson, 1861
Slekten Oropyrodes Galileo & Martins, 1992
Oropyrodes maculicollis (Bates, 1891)


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Oropyrodes maculicollis


== Eksterne lenker ==
(en) Oropyrodes i Encyclopedia of Life 
(en) Oropyrodes i Global Biodiversity Information Facility 
Oropyrodes – detaljert informasjon på Wikispecies
Protorma

Protorma er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare en kjent art.


== Utseende ==
En ganske stor (30-40 millimeter), rødlig brun trebukk. Antennene er tynne og ikke spesielt lange. Fasettøynene er store og litt utstående, kjevene ikke forstørrede. Pronotum er trapesformet med spisse bakhjørner, ytterkanten fint sagtakket. Punkturen på pronotum er tett og kraftig. Dekkvingene er parallellsidige med rettvinklede "skuldre", hver dekkvinge med fire brede, opphøyde lengderibber. Beina er forholdsvis korte og tynne.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Arten er vidt utbredt i den nordlige delen av Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Mallodontini Thomson, 1861
Slekten Protorma Waterhouse, 1880
Protorma costifer (Thomson, 1877)


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Protorma costifer [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Protorma i Encyclopedia of Life 
(en) Protorma i Global Biodiversity Information Facility 
Protorma – detaljert informasjon på Wikispecies
Derancistrodes

Derancistrodes er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).  Slekten omfatter bare en kjent art.


== Utseende ==
En ganske stor (30-35 millimeter), avlant, blankt svart trebukk. Antennene er ganske korte, rundt halvparten så lange som kroppen hos hannen og bare litt lengre enn hode + pronotum hos hunnen. Hodet er forholdsvis lite, kjevene ikke forstørrede. Pronotum er litt uregelmessig sekskantet, kraftig innsnevret bakerst bak en skarp pigg. Overflaten er grovt og uregelmessig punktert. Hos hannener midtfeltet av pronotum hevet over sidene, avgrenset ved skarpe lengdekjøler, dette er mindre utpreget hos hunnen, men det synes å være en god del variasjon. Pronotum kan være svart eller brunrødt. Dekkvingene er nokså smale, parallellsidige med stumpvinklede "skuldre", tett og kraftig punkterte. Hver dekkvinge har en bred, regelmessig oransje lengdestripe. Beina er nokså korte.


== Levevis ==
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Hispaniola.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Solenopterini Lacordaire, 1869
Slekten Derancistrodes Galileo & Martins, 1993 - én art, ofte plassert i Solenoptera
Derancistrodes vittatus (Olivier, 1795)


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Solenopterini


== Eksterne lenker ==
(en) Derancistrodes i Encyclopedia of Life 
(en) Derancistrodes i Global Biodiversity Information Facility
Fate (dataspill)

Fate er et action-rollespill 2005 til PC gitt ut av WildTangent. Handlingen er satt i byen Grove, hvor spilleren lager en karakter som får oppdrag og må slåss mot farlige vesen.
Spillet har tre oppfølger, Fate: Undiscovered Realms, Fate: The Traitor Soul og Fate: The Cursed King, som kom ut i 2008, 2009 og 2011. Fate er rangert E10+ (for alle 10 år og oppover) for mild vold. Fate ble også gitt ut på Steam 12. desember 2013.
Fate fikk generelt positive tilbakemeldinger. GameSpot synes det var «gøy og avhengighetsskapende»,  og et spill av «høy kvalitet».


== Spillet ==
Fate er et fantasy-action-rollespill modellert etter det opprinnelige Diablo-spillet. Denne typen spill er også kjent som «dungeon crawler», der spillerens karakter må gjennom stadig vanskeligere nivåer av et fangehull og må slåss mot monstre, fullføre oppdrag, samle verdifulle gjenstander og gull, og forbedre egenskapene og ferdighetene til karakteren sin. Fangehullene i Fate har tilfeldig lagd oppbygning, skatter og monster for hvert nivå.
Spilleren kan velge mellom å ha en hund eller katt som kan kjempe på spillerens lag, bære gjenstander og mer. Når spilleren har fått nok erfaringspoeng, kommer karakteren opp i nivå og får fem egenskapspoeng i tillegg til to ferdighetspoeng.
Dersom spilleren dør, kommer mannen med ljåen og gir spilleren tre muligheter; enten komme til live tilbake hvor de døde med erfaringspoeng eller berømt-poeng som betaling, bli transportert til et nivå i nærheten for gull som betaling, eller bli transportert tre nivå opp for alt gullet spilleren har.


== Handling ==
Spillet starter i byen Grove. I utkanten av byen er de gamle fangehull der mange eventyrere prøver lykken sin. Spilleren tar rollen som en av disse eventyrerne, og blir tildelt et tilfeldig lagd oppdrag i begynnelsen av spillet som vil ta dem til det omtrent 45-50. etasjen i fangehullet. Underveis blir det tilfeldig lagd tilleggsoppdrag som blir tilgjengelige for spilleren av folket i Grove. Til slutt fullfører spiller det primære oppdraget ved å overvinne boss-monstret.


== Mottagelse ==
Fate ble positivt mottatt av kritikere og fikk en gjennomsnittlig score på 86,13% på GameRankings og en score på 84% på Metacritic.Greg Kasavin i GameSpot beskrev spillet som «et spill av høy kvalitet som leverer godt med et konsept som ikke er ambisiøst, men er kjent for å være morsomt og avhengighetsskapende». William Abner i GameSpy ga ros til spillet for å ha sjarm, grafikken-stilen til spillet, kjæledyr-animasjonene og ha en «elegant utforming».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fate på Steam 
(en) Fate på GOG.com 
(en) Fate hos MobyGames 
(en) Fate på Metacritic 
(en) Fate på Internet Movie Database 
(en) Fate hos Giant Bomb 
(en) Fate hos Internet Game Database
Mont Van Pelt

Mont Van Pelt er et bratt, bart fjell (2 000 moh) like øst for Mont DeBreuck nord i Dronning Fabiolafjella. Det ble oppdaget on 7. oktober 1960 av Belgica-ekspedisjonen under Guido Derom, og ble navngitt av Derom etter Guy Van Pelt, en radiotelegrafist på et belgisk fly under rekognoseringa av området i 1960.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Mount Van Pelt» (innhold fra Geographic Names Information System).
Nanoantenne

Nanoantenne (forkortes nantenne) betegner en måte å høste energi på, som beskrives som langt mer effektiv enn solceller. Man anslår at nanoantenner vil kunne høste opptil 95% av solenergien, mens kommersielt tilgjengelige solceller ligger på en effekt på 14-20%. Verdens mest effektive solceller er fremstilt i Berlin med en effekt på over 46%. Men da til en kostnad som er prohibitiv.
Nanoantenner oppfanger energi i frekvensområdet 0,4-1,6 Micron. Sollys har til sammenlikning bølgelengder på 0,3-2,0 Micron. Mens konvesjonelle solceller bare kan tilpasses èn veldig smal båndbredde (og la energien på de øvrige bølgelengdene passere, som da gir en marginal innhøstingseffekt), kan nantennene oppfange det meste av strålingsenergien i det aktuelle energifeltet.
Nantenneeffekten er særlig gunstig på de energirike, infrarøde bølgelengdene. Dette betyr at ei nantenne kan høste IR-energi også etter at sola har gått ned. Men den kan også brukes til regulær avkjøling der produksjonsmåter avgir overskuddsvarme til miljøet omkring. (Enhver form for forbrenning avgir IR-stråling).
Det er også meget lovende at de ledende forskningsmiljøene på dette feltet, anslår forventet produksjonskostnad til en brøkdel av det de rimeligste solcellene koster.
Mount Barden

Mount Barden er et fjell på 2 910 moh som ligger fem km nordvest for Mount Sharp nord i Sentinel Range i Antarktis. Det ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Virgil W. Barden, en ionosfærisk fysiker og medlem av laget som overvintret ved Byrd-stasjonen i 1957.


== Referanser ==
Stygian Cove

Stygian Cove er en vik som ligger like vest for Berry Head nord på Signy Island i Sør-Orknøyene Vestsiden av viken er bratt og reiser seg  mot Robin Peak. Den ble grovt kartlagt i 1912-13 av Petter Sørlle, den norske hvalskytteren, og igjen i 1933 av mannskapet på Discovery Investigations. En ny kartlegging ble gjort i 1947 av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) som navngav øyen fordi viken ligger i skyggen av Robin Peak som gir den en mørk steminng. «Stygian» er et engelsk ord som betyr «stygt» mørkt eller ubrytelig 


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Auster Pass

Auster Pass er et høyt pass i Royal Society Range, mellom Mount Huggins og Mount Kempe, fram til Skeltonbreen-området fra McMurdo-sundet. Det ble navngitt av den nordlige landmålingsgruppen fra New Zealand under Commonwealth Trans-Antarctic Expedition (1956–58) etter Auster-flyet til RNZAF, som ble benyttet i Antarktis.
Mount Coleman

Mount Coleman er et avrundet fjell i Antarktis på 1 110 moh. Det ligger like øst for Commonwealthbreen ved toppen av New Harbour i Victoria Land. Mount Coleman ble kartlagt av Terra Nova-ekspedisjonen, under Robert Falcon Scott. Det ble navngitt av ekspedisjonsmedlemmet C.S. Wright og oppkalt etter professor A.P. Coleman, som var geolog ved Toronto University i Canada.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).
Fowliebreen

Fowliebreen er en 24 km lang sidebre i Admiralitetsfjellene i Victoria Land i Antarktis. Fra et felles utgangspunkt med Dennistounbreen flyter den nordvestover mellom Mount Ajax og Mount Faget før den munner ut i hovestrømmen til Dennistounbreen ved den sørøstre foten av Lyttelton Range.Breen ble oppkalt etter Walter Fowlie fra New Zealand Antarctic Division, en feltassistent som arbeidet sammen med en gruppe geologer fra New Zealand Antarctic Research Program i området i 1981–82, ledet av R.H. Findlay.


== Referanser ==
Budd Peak

Bodd Peak er et fjell 1,5 km vest for Mount Berrigan og 37 km vest-sørvest for Stor Hånakken i Enderby Land. Det ble kartlagt fra flyfoto tatt under Australian National Antarctic Research Expeditions i 1957, og ble navngitt av Australian Antarctic Names and Medals Committee etter W. Bodd, glasiolog ved Wilkes-stasjonen i 1961.


== Kilder ==
 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen (innhold fra Geographic Names Information System).