jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stenotarsiini

Stenotarsiini er en gruppe av fargerike biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store, kraftige gullbasser. Disse artene er sjelden metallisk fargede, men gjerne livlig farget i grønt, rødt, oransje, svart etc. Kroppsbygningen er ganske kraftig og kan virke noe klumpete. Hodet mangler horn eller andre påfallende utvekster.


== Levevis ==
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.


== Utbredelse ==
Gruppen har særlig mange arter på Madagaskar, men forekommer også på Mauritius og Komorene.


== Systematisk inndeling ==

Artene i gruppen Schizorhinini blir noen ganger også plassert her.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Stenotarsiini Kraatz, 1880
Understammen Anochiliina Krikken, 1984
Slekten Anochilia Burmeister, 1842
Slekten Epistalagma Fairmaire, 1880
Understammen Chromoptiliina
Slekten Chromoptilia Westwood, 1842
Slekten Descarpentriesia Ruter, 1964
Understammen Coptomiina
Slekten Bricoptis Burmeister, 1842
Slekten Coptomia Burmeister, 1842
Slekten Coptomiopsis Pouillaude, 1919
Slekten Euchilia Burmeister, 1842
Slekten Euryomia Burmeister, 1842
Slekten Heterocranus Bourgoin, 1919
Slekten Hiberasta Fairmaire, 1901
Slekten Hyphelithia Kraatz, 1880
Slekten Liostraca Burmeister, 1842
Slekten Micreuchilia Pouillaude, 1917
Slekten Micropeltus Blanchard, 1842
Slekten Pareuchilia Kraatz, 1880
Slekten Pseudeuryomia Kraatz, 1894
Slekten Pygora Burmeister, 1842
Slekten Pyrrhopoda Kraatz, 1880
Slekten Vieuella Ruter, 1964
Understammen Doryscelina
Slekten Doryscelis Burmeister, 1842
Slekten Epixanthis Burmeister, 1842
Slekten Hemiaspidius Krikken, 1982
Slekten Parepixanthis Kraatz, 1893
Slekten Pseudepixanthis Kraatz, 1880
Slekten Rhynchocephala Fairmaire, 1883
Understammen Euchroeina
Slekten Euchroea Burmeister, 1842
Understammen Heterophanina
Slekten Heterophana Burmeister, 1842
Slekten Oxypelta Pouillaude, 1920
Slekten Pogonotarsus Burmeister, 1842
Slekten Zebinus Fairmaire, 1894
Understammen Heterosomatina
Slekten Heterosoma Schaum, 1845
Slekten Plochilia Fairmaire, 1896
Understammen Pantoliina
Slekten Bonoraella Ruter, 1978
Slekten Celidota Burmeister, 1842
Slekten Cyriodera Burmeister, 1842
Slekten Dirrhina Burmeister, 1842
Slekten Hemilia Kraatz, 1880
Slekten Lucassenia Olsoufieff, 1940
Slekten Moriaphila Kraatz, 1880
Slekten Pantolia Burmeister, 1842
Slekten Tetraodorhina Blanchard, 1842
Understammen Parachilina
Slekten Parachilia Burmeister, 1842
Understammen Stenotarsiina Kraatz, 1880
Slekten Callipechis Burmeister, 1842
Slekten Ischnotarsia Kraatz, 1880
Slekten Rhadinotaenia Kraatz, 1900
Slekten Stenotarsia Burmeister, 1842
Slekten Vadonidella Ruter, 1973


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Stenotarsini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Stenotarsiini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Cetoniidae på Encyclopedia of life
Bildegalleri over Cetoniinae
Emeishan

Emeishan (kinesisk: 峨眉山; pinyin: Éméishān) er et byfylke i byprefekturet Leshan sør i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det har sitt navn etter det hellige fjell Emei Shan, som ligger i fylket.
Befolkningen var på 424 866 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
De tradisjonelle bygninger på Emeifjellet (Emei shan gu jianzhuqun, 峨眉山古建筑群) - Qingyinpaviljongen, Fuhutempelet, Baoguotempelet, Wanniantempelet, de buddhistiske bronse- og jernnskulpturer i Shengshou Wannian-tempelet og annetsteds - og Feilaitempelet (Damiao Feilai dian, 大庙飞来殿) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Infoside
Kartside
Der Emei-Berg und die Große Leshan-Buddhastatue
Mount Emei
Emeishan Shengshouwanniansi Tongtie Foxiang
Mt. Emei
Copper and Iron Buddha Statue in Wannian Temple
Feilai Temple - the Big Temple
Meisterklasse (TV-serie)

Meisterklasse er en norsk musikkprogram som gikk på NRK-TV i 2012. I dette programmet skulle to kjente musikere inviterte to talentfulle unge musikere på tur. Programleder var Elin Helgheim, produsent var Thomas Hellum, mens Steinar Birkeland drev research. Den var produsert av NRK Hordaland.
Seertall for de fem første episoder var 240 000 i snitt, høyest oppslutning (over femti prosent) blant de over 60 år.


== Episoder ==
Pianisten Leif Ove Andsnes tar med Christian Sommerfelt og Julie Yuqing Ye til Bergen (2.9.12)
Trompetisten Tine Thing Helseth tar med Audun Lorentzen og Malene Fosli Flataker til Stavanger (9.9.12)
Fiolinisten Henning Kraggerud tar med  Miriam Helms Ålien og Sonoko Miriam Shimano Welde til Stortinget (16.9.12)
Tubasolisten Øystein Baadsvik tar med Sebastian Lamberg Torjusen og Ingunn Hammerseth til Trondheim (23.9.12)
Den svenske klarinettisten Martin Fröst tar med Ingrid Meidell Noodt og Joar Klæboe Henriksen til Svolvær (30.9.12)
Cellisten Truls Mørk tar med Sandra Lied Haga og Brage Botn Seim til Saltö (7.10.12)
Operasangeren Solveig Kringlebotn tar med Lydia Hoen Tjore og Emil Solli-Tangen til operabygda Nordfjordeid (14.10.12)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Meisterklasse på NRK.no
Jinkouhe

Jinkouhe (kinesisk: 金口河区; pinyin: Jīnkǒuhé Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Leshan i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 598 km² og teller 60.000 innbyggere (2004).


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Yonghe 永和镇, Jinhe 金河镇;Kommuner:

Heping for yi-folket 和平彝族乡, Gong'an for yi-folket 共安彝族乡, Jixing 吉星乡, Yongsheng 永胜乡.


== Eksterne lenker ==
Infoside
Infoside
Phonebloks

Phonebloks er et modulært smarttelefonkonsept av den nederlandske designeren Dave Hakkens. Poenget med det modulære og utskiftbare designet er å minimere elektronisk forsøpling ved å la brukerne oppgradere og endre smarttelefonens komponenter istedenfor at de kaster hele mobilen for å kjøpe en ny. Phoneblocks-modulene vil hver inneholde en av hovedkomponentene i en smarttelefon som for eksempel kameraet, batteriet, skjermen og prosessoren. Disse «blokkene» festes til hovedbrettet og holdes på plass av to skruer.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Phonebloks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Filosofiåret 1851

Filosofiåret 1851 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1851.


== Hendelser ==


== Publiseringer ==
Arthur Schopenhauer – Parerga und Paralipomena


== Fødsler ==
13. april - William Quan Judge, irskamerikansk forfatter, jurist og filosof (død 1896)
30. mai - Benno Erdmann, tysk filosof og psykolog (død 1921)
16. juni - Georg Jellinek, østerriksk filosof og jurist (død 1911)
28. juli - Theodor Lipps, tysk filosof og psykolog (død 1914)
3. august - George Francis FitzGerald, irsk filosof (død 1901)
13. august - Felix Adler, filosof fra USA (død 1933)
26. august - Émile Boirac, fransk psykolog, filosof og esperantist (død 1917)
21. november - Desiré-Félicien-François-Joseph Mercier, belgisk kardinal, erkebiskop og filosof (død 1926)
Julius Langbehn, tysk historiker og filosof (død 1907)


== Dødsfall ==
Holst (slekt fra Grimstad)

Holst er en norsk slekt fra Grimstad. Slektsmedlemmer var skipsførere og skipsredere i bl.a. Grimstad og Drammen i lang tid.
Slekten stammer fra Johannes Pedersen Holst (f. ca. 1680). Han var far til skipskaptein Peder Johannessen Holst (f. 1704 i Fredrikstad, d. 1780 i Arendal), som flyttet til Arendal/Grimstad og ble stamfar for Holst-slekten fra Grimstad. Sønnen, skipskaptein Jacob Holst (1749–1813), var gift med Hilleborg Johanne Pharo, datter av sogneprest Jens Peter Pharo. De var foreldre til bl.a.

Jens Pharo Holst (1780–1866), skipskaptein, senere kjøpmann og skipsreder, som også bl.a. var kemner i Grimstad, dansk konsul, borgerrepresentant og varaordfører, gift med Anne Dorthe Bie, datter av skipsreder Hans Andersen Bie
Lars Johannes Holst (1782–1860), skipskaptein, gift med Kristine Margrete Sørensdatter Dolholt
Peder Jacobsen Holst (1787–1869), skipskaptein, gift med Elisabeth Samuelsdatter Pless
Mathias Andreas Holst (1793–1849), skipskaptein og skipsreder, gift med Karen Fegth, datter av trelasthandler og skipsreder Jacob Fegth
Jens Holst (1791–1858), skipskaptein og skipsreder, gift med Birgitte Jakobine Bøhn JohnsenBåde Peder Johannessen Holst, sønnen Jacob Holst og sønnesønnen Jens Pharo Holst hadde kongelig bestalling som «Navigations Informator og Examinator» i Nedenes amt samt Arendal og Østre Risør.
Jens Pharo Holst var bl.a. far til skipsreder, bankdirektør, ordfører i Grimstad og stortingssuppleant Christian Rosenberg Holst (1815–1897), som var far til sakfører Jens Pharo Holst (f. 1863). Mathias Andreas Holst var bl.a. far til skipsfører og skipsreder Jacob Fegth Holst (1829–1869), skipsfører og skipsreder Christian Feght Holst (1828–1860), skipsfører og skipsreder Fritjof Hagbarth Holst (1839–1921) og skipsfører og skipsreder Hildur Johan Holst (1833–1917).


== Litteratur ==
Gustav Heber, Oversikt over slekten Holst fra Grimstad i Norge, 1951, 58 s.
J. Landgraff, «Holst», i Grimstadslægter, Grimstad, 1892, s. 93–101
Bogi Hansen

Bogi Hansen er en færøysk forsker og forfatter. Han er professor i oseanografi ved Fróðskaparsetur Føroya.Hans forskning har blant annet vært rettet mot klima og oseanografi i nordlige havområder, herunder havstrømmer, global oppvarming og fiskeri, og han mottok Nordisk råds natur- og miljøpris i 2006.
Hansen fikk i 2001 M.A. Jacobsens Heiðursløn i kategorien faglitteratur for sin bok Havið (Havet).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bogi Hansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nefritt (krystall)

Nefritt (latin nephritis, fra gresk νεφρός nefros som betyr nyre) er et blandingskrystall som populært kalles jade. Det populærr navnet deler den med jadeitten.
Navnet nefritt kommer av dens gamle bruk som amulett mot nyrelidelser. 
Nefritt er siden antikken blitt bearbeidet til våpen, økser, øreringer, amuletter, kar, sverdfester og så videre. De mest kjente funnsteder ligger i Asia: Turkestan, østre Sibir, Kina. Også Amerikas gamle kulturfolk bearbeidet nefritt.


== Egenskaper ==
Mineralet er kompakt, hardt og spaltet, gjennomlysende, hvit tremolitt eller fintrådet, mørkegrønn aktinolitt, således en varietet av monoklin hornblende. Den kjemiske formelen er Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2. Nefritten er seig og føles fet ved berøring. Til forskjell fra den lignende jadeitten er den vanskeligere smeltbar.


== Litteratur ==
Berthold Laufer: Jade: A Study in Chinese Archeology & Religion, 1912 - Reprint: Dover Publications, New York. 1974.
Jessica Rawson: Chinese Jade Throughout the Ages, London: Albert Saifer, 1975 ISBN 0-87556-754-1


== Eksterne lenker ==
(en) Nephrite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ågerøya

Ågerøya er en øy midt i Blindleia i Lillesand kommune. Øya ligger utenfor Kjøpmannsvik, mellom Justøy i øst og Furøya i vest. Ågerøya har mange sommerturister, og innbyggertallet mangedobles i sommermånedene. Øya er bilfri. 
Øya er første gang omtalt i to brev fra 1467 i Diplomatarium Norvegicum, da den sammen med Kalvøya og Sandøya blir solgt av Herleik Kolbjørnsson til herr Alv Knutsson av den norsk-svenske adelsslekten Tre Roser. Den har senere (etter 1678) tilhørt Gyldenløveslekten og Jarlsberg grevskap.
Ågerøya var ei viktig øy i seilskutetiden, med egen skole, bibliotek, to butikker, styrmannskole, skomaker og flere rederier. Den ble frikjøpt omkring 1800 og utviklet seg raskt utover 1800-tallet med skip som gikk i danmarks- og annen utenriksfart. Åkerøya hadde postkontor (postnr. 4782) fra 1890 til 1978. Øyas uthavn heter Stranda og var sentrum på øya i seilskutetiden.
Øya hadde sin storhetstid på slutten av 1800-tallet, da det bodde i underkant av 400 personer der. I dag bor det rundt 40 personer på øya.
Fiske har vært hovednæringen for de fastboende på Ågerøya fra 1930-tallet fram til 1980-årene. Øya ble gradvis fraflyttet i denne perioden, da livet i byene (Kristiansand og Lillesand) hadde annet arbeid å by på. Skolen ble lagt ned på 1950-tallet. På 1980-tallet flyttet det flere ut med tilknytning på øya som hadde arbeid på land, hovedsakelig Kristiansand og Lillesand. 
I lang tid var Ågerøya den eneste øya uten fast landforbindelse i Lillesand kommune som hadde boplikt. Diskusjonen om boplikt blusset opp igjen vinteren 2010 da havisen la seg, og fastboende hadde store problemer med å komme seg inn til fastlandet (Kjøpmannsvik). I 2012 ble boplikten opphevet.
Ved opptakten til angrepet på Norge i 1940 ble det tyske fartøyet «Rio de Janeiro» den 8. april 1940 torpedert utenfor Ågerøya av den polske ubåten ORP «Orzeł».


== Litteratur ==
Lilleholt, Håkon: Tre brev om eierskap til Ågerøya, Sandøya og Kalvøya på 14- og 1500-tallet i Fra Høvågs historie: småskrift nr. 13. Høvåg Museums- og Historielag 2010


== Eksterne lenker ==
http://www.dokpro.uio.no/perl/middelalder/diplom_vise_tekst.prl?b=879&s=n&str=
http://www.dokpro.uio.no/perl/middelalder/diplom_vise_tekst.prl?b=1996&s=n&str=
http://www.dokpro.uio.no/perl/middelalder/diplom_vise_tekst.prl?b=11042&s=n&str=
Steener Steenersen

Stener Stenersen (født 1769, død 1828) var en norsk skipper, kaperreder og storbonde fra Vestre Moland. Han var også borger av Kristiansand. I 1805 fikk han bygget det store våningshuset, som siden ble husmorskole, på Møglestu.
Det var under Napoleonskrigene at Stenersen slo seg opp på kapring av fiendtlige skuter. Kaperfarten var i praksis sjørøveri lisensiert av staten. Den gang var Danmark-Norge, og pga. alliansen med Napoleon i krig med Storbritannia.
Stenersen døde i Livorno på reise i Italia med datteren Margrethe Sofie (1819–1831), men hans enke Severine (1783–1867) drev geskjeften videre i mange år. Hun ble på folkemunne bare kalt madam Stenersen.
Siden datteren døde bare 12 år gammel i København under skolegangen, hadde ikke Stenersens noen etterkommere. Eiendommen og formuen ble derfor fordelt på diverse slektninger.


== Litteratur ==
Michelsen, Kari og Bjørkvik, Halvard: Storgården Møglestu i Det var en gang - årsskrift nr. 12. 2011 Vestre Moland og Lillesand Historielag.


== Eksterne lenker ==
Stenersen i folketelling for Vestre Moland 1801: http://digitalarkivet.arkivverket.no/ft/person/pf01058328002158
Filosofiåret 1852

Filosofiåret 1852 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1852.


== Hendelser ==


== Publiseringer ==
Kuno Fischer - History of Modern Philosophy


== Fødsler ==
4. januar – Cesare Tragella, italiensk filosof og prest (død 1934)
19. januar – Robert Adamson, skotsk filosof (død 1902)
27. juni – Gabriel Séailles, fransk filosof (død 1922)
23. august – Arnold Toynbee, engelsk filosof, historiker og økonom (død 1883)
31. august – John Neville Keynes, engelsk filosof og økonom (død 1949)
25. september - Hans Vaihinger, tysk filosof og lærer (død 1933)
1. oktober – Richard Kralik, østerriksk forfatter og kulturfilosof (død 1934)
12. oktober - Max Friedlaender, tysk filosof, musikkviter og komponist (død 1934)
30. november – Henry Jones, filosof fra Wales (død 1922)
14. desember – Richard von Schubert-Soldern, østerriksk filosof (død 1924)
Edmond Demolins, fransk pedagog og filosof (død 1907)


== Dødsfall ==
18. mars – Friedrich Wilhelm Carové, tysk jurist, germanist og filosof (født 1789)
15. juni – Friedrich Groos, tysk lege og filosof (født 1768)
26. oktober – Vincenzo Gioberti, italiensk prest, politiker og filosof (født 1801)
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Filosofi på 1800-tallet
Wellington jernbanestasjon

Wellington jernbanestasjon (Wellington Railway Station) er sentralstasjonen i Wellington på New Zealand. Stasjonen er den sørlige endestasjonen for hovedjernbanen North Island Main Trunk Railway som er hovedbanen mellom Wellington og Auckland. I tillegg er den endestasjon for pendler- og lokaltogsbanene i Wellington-regionen. Daglig har stasjonen 44 000 passasjerer.Stasjonen ble åpnet i 1937 og var da New Zealands største bygning og den første bygningen med jordskjelvsikring.  Victoria University of Wellington har en av sine campus i stasjonsbygningen.


== Referanser ==
Christian Staalberg

Christian Staalberg (født 1759 i København død 15. juli 1812) var en danskfødt norsk arkitekt. Han var en av få utdannede arkitekter som virket i Norge rundt 1800. Han er særlig husket for Fegthgården på Tangen (bygget for trelasthandler Jacob Fegth) og for lystgården Gulskogen gård, bygget for trelasthandler Peter Nicolai Arbo. Lenge var en tegning fra 1807 av Fegthgården det eneste som var kjent om Staalberg, men i senere år har han også blitt identifisert som arkitekten bak Gulskogen. De to bygningene har en rekke likheter og begge ble oppført i 1806. Fegthgården ble revet i 1973, men Gulskogen eksisterer fortsatt.


== Verk ==

		


== Referanser ==
Cesare Baronio

Cesare Baronio eller Cesar Baronius (født 31. oktober 1538 i Sora, død 30. juni 1607 i Roma) var en italiensk romersk-katolsk kirkehistoriker og kardinal (fra 1596).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Cesare Baronio var eneste barn til Camillo Baronio og Porzia Febonia. Han ble utdannet i Veroli og Napoli, der han begynte på de juridiske studier i oktober 1556. I Roma tok han doktorgrad i kanonisk rett og sivilrett.
Etter dette ble han medlem av oratorianerne i 1557 under Filip Neri - fremtidig helgen - og ble ordinert til subdiakonatet den 21. descember 1560, og senere til diakonaten den 20. mai 1561.


=== Prest ===
Han ble presteviet i 1564. Han etterfulgte pater Neri som superior for oratorianerne i 1593.  I 1594 ble han skriftefar for pave Klemens VIII.


=== Kardinal ===
Baronius ble av pave Klemens opphøyet til kardinal i 1596, og ble bibliotekar ved Vatikanbiblioteket. Han gjorde sin største innsats i den polemikk mellom luthersk protestantisk og katolsk kirkehistorisk oppfatning som var blitt innledet ved de under Mattias Flacius Illyricus ledelse forfattede Magdeburgcenturiene. Mot den i disse utformede luthersk-protestantiske bilder av kirkehistorien vendte Baronius seg i sitt 12-binds verk Annales ecclesiastici a Christo nato ad annum 1198, utgitt 1598–1607. Han har også her presentert et rikt materiale fra litteraturen og tilføyd meget fra vatikanarkivene. Hans skrifter er minst like tendensiøst i tridentinsk retning som Magdeburgcenturiene i reformatorisk.
Ved pavevalget i mars 1605 fikk Baronius simpelt flertall av stemmene, men han vegret seg heftig mot å fa imot valget med det argumant at han var dette uverdig, slik at det til sltt ble Alessandro Ottaviano de’Medici som ble valgt. Ifølge andre kilder spilte det en rolle at hans valg slo feil idet det spanske parti blant kardinalene ikke ville ha ham.
Etter Medici-paven Leo XIs tidlige død deltok han også på pavevalget i mai 1605.
Baronius' verk ble senere fortsatt av Odericus Raynaldus, Augustin Theiner og andre.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Domenico Sarra: Vita del venerabile cardinale Cesare Baronio. Gambetta, Rom 1862.
Angelo Roncalli: Il cardinale Cesare Baronio. Nel terzo centenario della sua morte. I: Scuola Cattolica. 4. Ser., Bd. 13, 1908, s. 3–29 (Særtrykk: Artigianelli, Monza 1908).
Angelo Roncalli: Il cardinale Cesare Baronio. Conferenza tenuta il 4 Dicembre 1907 nel Seminario di Bergamo ricorrendo il terzo Centenario dalla Morte. Edizioni di Storia e Letteratura, Roma 1961.
Bernhard Schimmelpfennig: Das Papsttum. Grundzüge seiner Geschichte von der Antike bis zur Renaissance (= Grundzüge. Bd. 56). Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1984, ISBN 3-534-08355-5, S. 124–126.
Giuseppe Antonio Guazzelli: Cesare Baronio Or. I: Stefan Heid, Martin Dennert (utg.): Personenlexikon zur Christlichen Archäologie. Forscher und Persönlichkeiten vom 16. bis zum 21. Jahrhundert. Band 1: A – J. Schnell & Steiner, Regensburg 2012, ISBN 978-3-7954-2620-0, s. 120–122.


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Julius Christian Juel

Julius Christian Juel (født 15. oktober 1853 på Tangen i Drammen, død 22. januar 1930 i Vestre Aker i Oslo) var en norsk trelasthandler, som bl.a. var medeier i sin svigerfars firma J. N. Jacobsen & Co.
Han var sønn av trelasthandler, bankdirektør, varaordfører i Drammen mm. Iver Albert Juel (1818–1901) og Frederikke Wilhelmine Thorne (1827–1900). På farssiden var han barnebarn av proprietær og skipsreder Anders Juel og Sara Fegth, og på morssiden av trelasthandler og stortingsmann Johan Frederik Thorne. Han var oldebarn av trelasthandler i Drammen Jacob Fegth (d. 1834), og var oppkalt etter sin slektning og sin fars ungdomsvenn Julius Christian Fegth.
Han var gift med sin tremenning Adelgunde Margrethe («Gunda») Jacobsen (1864–1935), datter av trelasthandler Julius Nicolai Jacobsen.
Etter handelsutdannelse startet han egen forretning i 1881 med eksport av sild og fisk, trelast og granitt. I 1885 ble han medeier og direksjonsmedlem i svigerfarens firma, A/S J. N. Jacobsen & Co. i Fredrikstad. Da Fredrikstadkonsortiet med J. N. Jacobsen & Co. i spissen kjøpte Hafslundkomplekset 1894 ble han formann i direksjonen for det nystiftede Hafslund A.S. Han hadde en rekke andre eierinteresser innen trelast- og celluloseindustrien, var direksjonsmedlem i Den norske Creditbank, Andresens Bank og hadde en rekke andre verv. Han var også varaordfører i Fredrikstad.
Han var dessuten styremedlem i A.S. Holmenkolbanen, og det står en minnetavle på Nationaltheatret stasjon for ham og de fem andre som tok initiativet for å bygge tunnelstrekningen Majorstuen–Nationaltheatret.
Han flyttet fra Fredrikstad i 1902 og bosatte seg i Vestre Aker hvor han i 1904–1905 fikk bygget Villa Juel på eiendommen Lønnhaugen på Vinderen. Huset hadde et grunnareal på 430 m² og ca. 25 mål hage. Han var morfar til Grete Prytz Kittelsen, og hun og hennes mann Arne Korsmo overtok senere Villa Juel og parsellerte ut eiendommen.


== Aner ==


== Litteratur ==
Einar Juel: Familien Juel fra Skoger og Drammen med enkelte kognater; Efter optegnelser av avdøde A. Juel. Oslo 1937. 146 s.