jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sanukiprovinsen

Sanukiprovinsen (讃岐国, Sanuki-no kuni) var en gammel provins i Japan på øya Shikoku, med de samme grensene som det moderne prefekturet Kagawa. Den ble noen ganger kalt Sanshu (讃州).
Mot vest hadde den grense mot innsjøen Seto og den grenset mot provinsene Awa og Iyo. Over Narutostredet grenset den også mot Awajiprovinsen. Administrativt var den inkludert som en del av Nankaidō. Den ble bebodd i det 7. århundre og bestod opprinnelig av den nordøstlige delen av Shikoku og Awakuøyene i innsjøen Seto.
Mårten Boström

Mårten Boström (født 3. august 1982 i Kyrkslätt) er en finsk orienteringsløper som representerer den svenske orienteringsklubben IFK Lidingö.


== Karierre ==
Boström er kjent for sin enorme løpskapasitet, mye takket være at han har satset friidrett parallelt med orienteringssatsingen. Han har sine beste resultater på sprintdistansen, men har også vist at han kan orientere godt selv i skogen. Høydepunktet i Boströms karriere var da han på hjemmebane vant gull på sprinten under VM i Vuokatti i 2015. Hans første internasjonale mesterskapsmedalje kom også på sprintdistansen, ettersom Bostrøm tok bronse i EM i Roskilde tilbake i 2004.
Mårten Boström har løpt mange gode etapper for sin klubb IFK Lidingö, noe som har bidratt til flere pallplasseringer i orienteringssportens største klubbstafetter Tiomila og Jukola.


== Eksterne lenker ==
(en) Mårten Boström – IOF 
(en) Mårten Boström – World of O
Gudrun Ruud

Gudrun Marie Ruud (født 14. april 1882 i Kristiania, død 31. desember 1958) var en norsk lærer, zoolog og amanuensis som forsket på embryologi med salamandere som forsøksdyr.Etter Olaf Bergs pikeskole og examen artium 1900 fra Aars og Voss' skole, studerte hun til lærer, før hun tok en embetseksamen i naturlige realfag ved Universitetet i Oslo. I studietiden jobbet hun for astronomen Carl Størmer en tid og fra 1910 som assistent på deltid ved Zoologisk laboratorium,  der hun i 1916 ble fast ansatt som amanuensis med ansvar for undervisning laboratoriet, da i samarbeid med Kristine Bonnevie (1872–1948) som tok teorien.  Gudrun vant i 1915 H.M. Kongens gullmedalje for en avhanding om svarthåen sine hudlige sanseorganer.Fram til 1920 var hun flere ganger ved Kaiser Wilhelm-Institut für Biologie i Dahlem utenfor Berlin for å studere den eksperimentelle method for forsøk på salamandere med den tyske embryolog Hans Spemann (1869–1941) som vant Nobelprisen i 1935.  I 1925 fikk hun et stipend fra The International Association of University Women, og dro til Yale University i USA for å se nærmere på anatomen Ross Granville Harrison (1870–1959) på en nordamerikansk salamander. I 1932 ble hun innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Hun ga seg i 1947, men ble i 1948 med i redaksjonen for bokverket Norges Dyreliv der hun skrev en artikkel om padder.
Hun var datter av Jonas Andreas Ruud (1837–1904) og Trine Emilie Husebye (1845–1922). Faren var kjøpmann.


== Utgivelser ==
Ruud, G. (1914) Hudsanseorganene hos Spinax Niger i Nyt magazin for naturvidenskaperne, B.52.
Ruud, G. (1920) Über Hautsinnesorgane bei Spinax niger Bon. II., i Die embryologische Entwicklung. Zoologische Jahrbücher. Abteilung für Anatomie und Ontogenie der Tiere, 41:459-546.
Kristine Bonnevie og Gudrun Ruud (1934). Dyreliv i sjøens strandbelte. Oslo: Aschehoug. 


== Referanser ==
Topi Anjala

Topi Anjala (født 5. juli 1984 i Ikalis) er en finsk orienteringsløper som representerer den finske orienteringsklubben Koovee.
Høydepunktet i Anjalas karriere opplevde han i 2009, da han sammen med Tero Föhr og Mats Haldin tok bronse på stafetten. Det er likevel et noe omdiskutert resultat i og med at stafetten ble preget av at flere av tetlagene stoppet opp underveis for å hjelpe svenske Martin Johansson som hadde fått en pinne gjennom leggen. Anders Nordberg (Norge), Thierry Gueorgiou (Frankrike) og Michal Smola (Tsjekkia) var de tre som stoppet for å hjelpe. Resultatet ble likevel stående, og Anjala fikk beholde sin eneste internasjonale mesterskapsmedalje.


== Eksterne lenker ==
(en) Topi Anjala – World of O
European Rugby Challenge Cup

European Rugby Challenge Cup (ERCC) er en årlig turnering i rugby union som er organisert av European Professional Club Rugby (EPCR).  Deltagende lag er de som ikke kvalifiserer seg til European Rugby Champions Cup samt lag fra andre europeiske land.  Disse andre lagene kan variere fra år til år.
Turneringen ble startet i 2014 og erstattet European Challenge Cup (ECC).


== Historie ==


== Format ==


=== Kvalifisering ===
Som i forgjengeren ECC er det også 20 deltagende lag.
18 av disse er automatisk kvalifisert fra ligaene Premiership Rugby (England), Top 14 (Frankrike) og Pro14 (Irland, Italia, Skottland og Wales).  Dette er lag som ikke deltar i European Rugby Champions Cup.


==== Play-off ====
Lag nummer 19 og 20 kvalifiserer seg gjennom en play-off organisert av European Professional Club Rugby og Rugby Europe.
For 2014-15 sesongen var det fire lag som spilte mot hverandre.  Lagene var de to beste fra italiensk National Championship of Excellence samt ett lag fra Romania og ett fra Georgia.
For 2015–16 sesongen var det utvidet til seks lag som spilte i to grupper med tre lag i hver gruppe. Lagene spiller én gang mot hverandre og vinneren av hver gruppe skal spille play-off finale over to kamper mot de to lagene som vant play-off i forrige sesong av turneringen.


== Turnering ==


=== Gruppespill ===
Lagene deles i fire grupper med fem lag i hver gruppe. Lagene rangeres i fire nivåer basert på plassering i deres hjemlige liga og resultater i forrige års turnering. Gruppene trekkes, men det kan ikke være mer enn to lag fra samme land eller serie blant lagene på de tre øverste nivåene i samme gruppe.
Lagene spiller to ganger mot de andre tre langene i gruppen; hjemme og borte. Lagene får fire poeng for seier, to poeng for uavgjort. Lagene kan få ett bonuspoeng ved å skåre fire eller flere try. Lagene kan også få ett bonuspoeng ved å tape en kamp med sju eller færre poeng.


=== Sluttspill ===
Lagene som går videre er de fem gruppevinnere og de tre beste andreplasserte lagene. Sluttspillet har ikke hjemme- og bortekamper og de beste lagene får hjemmefordel. Lagene rangeres fra 1-8 etter resultater i gruppespillet og de fire beste gruppevinnerne spiller hjemme i kvartfinalen. Kampene spilles etter rangeringen: 1 mot 8, 2 mot 7, 3 mot 6 og 4 mot 5.
Vinnerne av kvartfinalen spiller mot hverandre i semifinaler som også bare er én kamp. Semifinalene trekkes uten noen rangering. Vinnerne spiller mot hverandre i finalen som skal foregå ikke senere enn den første helgen i mai.


== Finaler ==


=== Oversikt over vinnere ===


==== Vinnere av European Challenge Cup (1996-2014) ====


==== Vinnere av European Rugby Challenge Cup (2014-) ====


=== Vinnere etter nasjonalitet ===


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) European Rugby Challenge Cup – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tero Föhr

Tero Föhr (født 1. august 1980) er en finsk orienteringsløper som løper for den finske orienteringsklubben Vehkalahden Veikot.
Föhr har i en årrekke vært med på å prege resultatlistene på nasjonale og internasjonale løp. Spesielt sent på 2000-tallet var han svært dyktig, noe som resulterte i tre VM-medaljer på to mesterskap i 2007 og 2009. På mellomdistansen i Kiev under VM i 2007 ble han kun slått av den franske orienteringslegenden Thierry Gueorgiou. Föhr var i 2006 med på å vinne verdens største orienteringsstafett, Jukola, sammen med sin klubb Vehkalahden Veikot. 
Han vant femdagerskonkurransen O-Ringen sammenlagt i Sälen i 2008.


== Eksterne lenker ==
(en) Tero Föhr – World of O
August Friedrich von Wackenitz

August Fried(e)rich von Wackenitz (født 26. april 1726 på Boltenhagen, Forpommern, død 16. desember 1808 i Christiania) var en dansk-norsk offiser, bror til Philip Leopold von Wackenitz.


== Karriere ==
Han var sønn av den pommerske adelsmann, oberstløytnant i svensk tjeneste Carl Philip von Wackenitz (1697–1739) til Boltenhagen og Kisow og Charlotte Louise von Oertzen av huset Tornow (1699–1774). Han ble født i Pommern og kom 14 år gammel inn på Landkadetakademiet i København.
I 1744 ble han fenrik, var deretter i hessisk krigstjeneste (i Brabant, Skottland og Holland), inntil han i 1750 ble kaptein i dansk tjeneste. 
I 1758 ble han fløyadjutant hos kong Frederik V og major ved Delmenhorstske gevorbne Infanteriregiment, i årene 1761–62 førte han en grenaderbataljon i Holsten, hvoretter han fortsatte i Prins Frederiks Regiment. 


== I Norge ==
I 1766 vendte han tilbake til Delmenhorstske Regiment, for i 1767 å bli oberstløytnant og beordret med sin bataljon til Trondhjem. I 1772  ble han forflyttet til Søndenfjeldske og i 1773 til Holstenske Regiment, men samme år utnevnt til oberst og generalkrigskommissær i Norge samt 3. deputert i det norske Generalitets- og Kommissariatskollegium.
I 1774 ble han kammerherre og i 1777 naturalisert som adelsmann sammen med med broren Philip Leopold von Wackenitz, som var kammerherre og generaltolldirektør i Trondhjem.I 1783 ble han generalmajor og under felttoget 1788 1. medlem av Feltkommissariatet («Kommissariatskommissionen»). 1789 fratrådte han som generalkrigskommissær, da han ble 1. deputert i det norske Generalitets- og Kommissariatskollegium. I 1790 ble han ridder av Dannebrog, 1795 generalløjynant og 1808 general. 


== Familie ==
Wackenitz var gift to ganger. Først i 1758 med Charlotte Amalie von Grambow (1735–1771), andre gang i 1775 med Marie Elisabeth Adeler (1740–1811), datter av stiftamtmannen i Christiansand, Frederik Adeler.
Han døde i Christiania 16. desember 1808 og ble begravet på Krist kirkegård. Hans hustru nr. 2 ble 3 år senere begravet ved siden av ham.


== Referanser ==
Mats Haldin

Mats Haldin (født 17. mai 1975) er en finsk orienteringsløper som representerer den norske orienteringsklubben Halden Skiklubb. Hans morsmål er svensk.


== Karriere ==
Mats Haldin har vært en stor profil i orienteringssporten gjennom flere tiår. Han lykkes aldri med å ta en individuell medalje i VM-sammenheng. Nærmest var han i Ungarn i 2009 da han fra et tidlig startnummer (nr. 1) gjorde et godt langdistanseløp i skogene rundt Miskolc. Haldin ledet løpet lenge, men ble til slutt nummer fire bak Daniel Hubmann, Thierry Gueorgiou og Mikhail Mamleev. Strekktidene viste at Mamleev hadde hengt på vinneren Daniel Hubmann under store deler av løpet, og det ble sådd tvil om Mamleev kunne løpt like bra på egen hånd. Det finske laget leverte derfor inn protest for å få Mamleev diskvalifisert. Med 3 mot 2 stemmer valgte juryen å ikke ta protesten til følge, og Haldin ble dermed stående med 4.-plass som beste VM-plassering individuelt.
Haldin blir sett på som en stafettekspert og er en av de mestvinnende løperne på verdens to største klubbstafetter, Tiomila og Jukola. Mye på grunn av sine tre Jukola-seire og seks triumfer i Tiomila sammen med Halden SK har frasen "Mats Haldin, lugn og fin" blitt en velanvendt frase i orienteringsmiljøet. Med denne roen og evnen til å holde hodet kaldt har Haldin bidratt til hele syv finske stafettmedaljer i EM og VM.
Haldin gikk til topps i den prestisjetunge femdagerskonkurransen O-Ringen to år på rad. Finnen vant i 2002 og 2003.


== Utmerkelser ==
2002 Årets orienteringsløper i Finland


== Eksterne lenker ==
(en) Mats Haldin – World of O
Ælfflæd

Ælfflæd er et kvinnenavn som var svært vanlig i England fra 600-tallet til 1100-tallet, men som i dag ikke er i bruk. Navneleddene betyr «alv» og «skjønnhet».


== Etymologi ==
Ælfflæd er dannet av leddene ælf, «alv», og flæd, «skjønnhet». Andre gammelengelske former av navnet er Ælfléd og Elfléd. Elfleda er en latinsk form og Albofleda en frankisk form.


== Utbredelse ==
Ælfflæd var et svært vanlig kvinnenavn i England fra 600-tallet til 1100-tallet.

Elfleda var noe brukt på 1800-tallet, men ingen av navneformene er i bruk i dag.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Albofleda av Frankerriket (440–502), frankisk prinsesse
Ælfflæd av Whitby (654–714), angelsaksisk abbedisse
Ælfflæd av Mercia (700-tallet), angelsaksisk kongelig gemal
Ælfflæd av Wiltshire (ca 878 – 919), angelsaksisk kongelig gemal


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Ælfflæd
(en) Think Baby Names: Ælfflæd
Bodil Helgerud

Bodil Helgerud (tidligere Holmström) (født 19. juni 1981) er en finsk orienteringsløper som løper for den norske orienteringsklubben Halden skiklubb. Hun kommer fra den svensktalende delen av Finland. 
Bodil Helgerud har sine beste resultater fra stafett. Hun har vunnet bronse for Finland både i VM og i Nordisk Mesterskap. Hun har også vunnet NM-gull med Halden SK på stafett.


== Eksterne lenker ==
(en) Bodil Helgerud – World of O
Kōya-fjellet

Kōya-san (高野山, Kōya-san, «Kōya-fjellet») er navnet på både et område omringet av en fjellkjede i nordre del av prefekturet Wakayama, Japan, og på et tempel- og klosterkompleks tilhørende den esoterisk-buddhistiske shingon-sekten. Alt i alt er det over 117 templer og klostre i området, men det mest kjente er Kongōbu-ji (金剛峯寺). Kongōbu-ji var inntil 1868 navnet på alle templene og klostrene i området, men etter det ble det bare navnet på hovedtemplelkomplekset. Kvinner fikk ikke lov til å bestige fjellet før i 1872. Tempel- og klosterkomplekset er lokalisert i en 800 meter høy dal mellom åtte fjelltopper. Terrenget er antatt å symbolisere en lotusblomst, og dette var også grunnen til at stedet ble valgt ut til å være klosterets beliggenhet. Idag har dette komplekset vokst til byen Kōya, som innehar et universitet som er dedikert til religiøse studier.  
Hovedtempelkomplekset ble bygd i Shinzens tid (804 – 891), som var kompleksets andre abbed. Kūkai fikk lov i 816 av keiser Saga (786 – 842) å etablere et religiøst fellesskap i området.52 av templene og klostrene tilbyr husly til pilegrimmer.I 2004 ble Kōya-fjellet utnevnt til et verdensarvsted sammen med Yoshino og Omine og Kumano Sanzan på Kii-halvøya. Det fikk status blant «hellige steder og pilegrimsruter i Kii-fjellkjeden».


== Referanser ==
A Doll’s House (1917)

A Doll's House er et amerikansk stumfilmdrama fra 1917 regissert av Joe De Grasse.Filmen hadde premiere 11. juni 1917. Den er antageligvis tapt.


== Handling ==
Nora Helmer lever med sin ektemann, Torvald, i lykkelig uvitenhet om alt som en voksen person bør vite. Når Torvald blir syk forfalsker hun en sjekk for å la ham bli behandlet i Italia. Hun tror, i sin perfekte godtroenhet, at det er den rette tingen å gjøre og at han vil støtte henne hvis problemer oppstår. 
Når hun blir avslørt får hun føle den fulle tyngden av Torvalds raseri over den uvitenheten, som hun har hatt ansvar for. Nora smeller deretter igjen døra til dukkehuset og vandrer om kvelden ut på jakt etter omgivelser der hun vil bli behandlet som et menneske.


== Anmeldelse ==
Moving Picture World vurderte filmen slik: «Som et middel til populær underholdning er det tvilsomt om filmversjonen av A DOLL'S HOUSE... vil bli så stor suksess. Fraværet av det teatralske ved Ibsens metode og vanskeligheten med å formidle de fine nyansene av dialogens mening uten hjelp av tale gjør oppgaven til skuespillerne i rollebesetningen dobbelt så vanskelig... William Stowells Helmer, Lon Chaneys Krogstad. Sydney Deanes Dr. Rank, Miriam Shelbys Christina og Helen Wrights Anna fortjener alle ros».


== Rolleliste ==
Dorothy Phillips – Nora Helmer
William Stowell – Torvald Helmer
Lon Chaney – Nils Krogstad
Sydney Deane – Dr. Rank
Miriam Shelby – Christina Linde
Helen Wright – Anna


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) A Doll's House på Internet Movie Database 
A Doll's House: synopsis på allmovie
A Doll’s House (1918)

A Doll's House er et amerikansk stumfilmdrama fra 1918 regissert av Maurice Tourneur, som også skrev scenarioet. Det litterære forelegget var Henrik Ibsens roman Et dukkehjem, som utkom i 1879. I rollene som Nora og Thorvald Helmar [sic] ses Elsie Ferguson og Holmes Herbert.


== Innspillingsfakta ==
Ifølge en avisartikkel ble innendørsscenene filmet i studioene til Famous Players-Lasky Corporation, mens noen av utendørsscenene ble filmet i nordlige Maine.


== Handling ==
Nora er den underdanige hustruen til Thorvald Helmar. Hun har forfalsket sin avdøde fars signatur på et gjeldsbrev. Nora låner tilstrekkelig med penger av den lyssky pantelåneren Krogstadt slik at den syke ektemannen kan bli sendt til utlandet. Thorvald gjenvinner sin helse på reisen. Flere år etter blir han utnevnt til sjef for den banken der Krogstadt arbeider. Når Thorvald avskjediger Krogstadt for uærlige forretningstransaksjoner, sender han et brev til Helmer-familiens hjem, der han avslører Noras hemmelighet. Torvald fordømmer Nora. Selv om Krogstadt senere lover å holde munn om forfalskningen, forlater Nora - som nå er smertelig klar over mannens egoisme - Torvald.


== Rolleliste ==
Elsie Ferguson - Nora Helmar
Holmes Herbert - Thorvald Helmar
Alex Shannon - Krogstadt
Ethel Grey Terry - Mrs. Linden
Warren Cook - Dr. Rank
Zelda Crosby - Ellen, hushjelp
Mrs. R.S. Anderson - Anna, sykepleierske
Ivy Ward, Tula Belle - Helmars barn
Douglas Redmond, Charles Crompton - Krogstadts barn


== Bevaringsstatus ==
Filmen regnes som tapt.


== Referanser og fotnoter ==


== Eksterne lenker ==
(en) A Doll's House på Internet Movie Database 
(en) A Doll's House på AllMovie
Tilbakefallsfeber

Tilbakefallsfeber er en infeksjonssykdom som forårsakes av ulike spiroketer innenfor Borreliafamilien. Sykdommen kan inndeles i en endemisk type, som overføres av flått, og en epidemisk type, som overføres av lus. Bakteriene kan forårsake blodforgiftning (sepsis), med et typisk klinisk forløp med tilbakevendende feber, derav navnet. Tilbakefallsfeber finnes stort sett over hele verden, men er klart vanligst i Afrika. Sykdommen er svært sjelden i Norge, med kun to sykdomstilfeller registrert siden 1977. Sykdommen kan behandles med antibiotika.


== Referanser ==
Endespleis

Endespleis er en spleiset avslutning i enden av et tau. 
Spleis i en endespleis utformes vanligvis på et tvinnet tau. Tauenden splittes ved å tvinne opp tauet. De splittende endene spleises deretter slik at det formes en avslutning på tauet.
Arne Gude Smith Arnesen

Arne Gude Smith Arnesen (født 10. oktober 1880 i Kolbu i Østre Toten, død 2. september 1943 i Oslo) var en norsk bibliotekar som var sjef for Deichmanske bibliotek i Kristiania fra 1910.Etter examen artium på Lillehammer i 1900 og examen philosophicum året efter i Kristiania, fikk han jobb på deltid ved Deichmanske bibliotek, fra 1905 i fast stilling som underbibliotekar og fagsjef.  Han ble sjef i 1914 da han overtok etter avdøde Haakon Nyhuus (1866–1913) og hadde studiereiser til utlandet, blant andre Tyskland og Østerrike i 1906, England i 1910 og USA i 1919 og 1923. Han var sjef i Norsk Bibliotekforening fra 1917 til 1918.


== Familie ==
Han var sønn av sogneprest Kristian Arnt Arnesen (1846–96) og Ingeborg Simonie Fliflet (1849–99). Arne giftet seg i 1914 med Ingeborg Mathilde Münster (1881–1954).


== Utgivelser ==
Arnesen, Arne (1914). Folkeboksamlinger: hvorfor vi trænger dem. Kristiania: Komiteen. 
Arnesen, Arne (1880-1943) (1923). Slegten Münster (fra Bergen). Kristiania: (Cammermeyers bokh.). 
Arnesen, Arne (1932). Katalogisering. Oslo: Norsk bibliotekforening. 
Hamar-Krøniken: med andre kilder til kunnskap om det gamle bispesæte ved Mjøsen. Oslo: Cammermeyers boghandel. 1937. 
Arnesen, Arne (1943). Våre provinstrykkerier 1814-1875: deres grunnleggelse og første trykk. Oslo: Damm. 
Arnesen, Arne (1955). Klassifikasjon: etter Melvil Deweys system. Oslo: Andvord. 


== Referanser ==
Oleksandr Kratov

Oleksandr Kratov (født 31. mars 1985 i Feodosija) er en ukrainsk orienteringsløper som representerer den finske orienteringsklubben Koovee og det ukrainske landslaget.


== Karriere ==
Kratov regnes som en av verdens beste orienteringsløpere. Spesielt på nattorientering er han i verdenstoppen. Det viste han til gangs da han i 2013 vant det svenske mesterskapet i nattorientering med over seks minutters margin. 
Oleksandr Kratov har de seneste årene vært en gjenganger på Långa Natten, den lengste og mest  krevende etappen på Tiomila. I sin tidligere klubb, OK Orion, hadde han for vane å løpe ut på sin etappe lenge bak teten, for så å avansere kraftig i feltet og samle de fleste løperne med sin stødige nattorientering og jevne, høye tempo. Kratov har vært så suveren på Långa Natten at det har blitt ansett som "vinn eller forsvinn" om sitt lag løper ut på Långa Natten før eller etter Kratov. 
Fra VM har Kratov fått med seg bronse i stafett i 2013 og to bronsemedaljer på mellomdistanse. På mellomdistansen i Italia i 2014 ble han kun slått av Olav Lundanes og Fabian Hertner, mens i Estland-VM 2017 ble det ny bronsemedalje bak gullvinner Thierry Gueorgiou og sølvvinner Fabian Hertner. 


== Eksterne lenker ==
(en) Oleksandr Kratov – IOF 
(en) Oleksandr Kratov – World of O
Beata Szydło

Beata Maria Szydło (uttales /bɛˈata ˈmarja ˈʂɨdwɔ/, født 15. april 1963 i Oświęcim som Beata Maria Kusińska) er en polsk politiker (PiS) og medlem av Sejm. Hun var sitt partis toppkandidat ved valget i Polen 2015 og var Polens statsminister fra 16. november 2015. Hun er utdannet etnograf.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Beata Szydło – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Beata Szydło på Twitter 
Beata Szydło på Facebook 
(en) Beata Szydło hos Europaparlamentet
Edgars Bertuks

Edgars Bertuks (født 1. januar 1985 i Aluksne i Latvia) er en latvisk orienteringsløper som representerer den finske orienteringsklubben Turun Metsänkävijät.
Bertuks ble verdensmester på mellomdistansen under VM i sveitsiske Lausanne i 2012. Latvieren var før dette mesterskapet ikke blant de mest profilerte løperne. Det var derfor en overraskelse da han løp inn til gull foran russeren Valentin Novikov og hjemmehåpet Fabian Hertner. Bertuks fulgte opp med å ta bronse på langdistansen bak den norske gullvinneren Olav Lundanes og Matthias Merz fra Sveits. Også sesongen etter ble det bronse på langdistansen under VM, denne gang i de finske skogene nær Vuokatti. Denne gangen var det Thierry Gueorgiou og finnenes håp Jani Lakanen som ble for sterke for latvieren.


== Eksterne lenker ==
(en) Edgars Bertuks – World of O 
Løperens hjemmeside
Drammens Tidende

For den tidligere avis med samme navn, se Drammens Tidende (1815-1832)Drammens Tidende er en norsk lokalavis.
Drammens Tidende og Buskeruds Blad var opprinnelig to aviser. Drammens Tidende så dagens lys i 1832 under navnet Tiden, og er Norges nest eldste nålevende avis. Buskeruds Blad ble startet 51 år senere, 3. juli 1883. Avisene kom under samme eier i 1897, under én redaktør i 1901 og ble slått sammen til én avis i 1961.Drammens Tidende (som avisen ble hetende fra 2000) dekker Buskerud, med hovedvekt på Drammen, og kommer ut hver dag.
Avisen eies av Amedia.  I 1998 ble nettavisen dt.no opprettet, og 2. januar 2004 gikk Drammens Tidende over til tabloidformat.
Drammens Tidende eide også lokal-TV-stasjonen TV Drammen.


== Redaktører ==
Tiden:
Jacob Wulfsberg 1832–1845Drammens Tidende:
Fredrik Wilhelm Berg 1845–1851
Paul Hjelm-Hansen 1851–1852
O. Berentsen 1890–1894
Christian Ihlen 1895
Anton B. Rustad 1895–1901?
Lars Raknerud 1901–1919
Nils Mikael Raknerud 1919–1937
Lars Sørensen 1937–1945
Tord Wikborg 1945
Torolv Kandahl 1945–1961Buskeruds Blad:
N. Thue 1883–1884
Lars Raknerud 1884–1919
Nils Mikael Raknerud 1919–1937
Lars Sørensen 1937–1945
Tord Wikborg 1945
Torolv Kandahl 1945–1961Drammens Tidende og Buskeruds Blad (fra 2000 Drammens Tidende):

Lars Sørensen 1961–1977
Gunnar Johnsen 1977–1992
Hans Arne Odde 1992–2007
Geir Arne Bore 2007–2013
Håkon Borud 2013–2014
Kristin Monstad 2014–2019
Espen Sandli 2019–


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Drammens Tidende
Drammens Tidende på Facebook
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: aviser utgitt av Drammens Tidende