jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Étienne Moulinié

Étienne Moulinié (1599–1676) var en fransk barokk-komponist.
Étienne Moulinié gikk på sangskolen ved katedralen i Narbonne, og ble værende ved katedralen i 16 år.
Takket være påtrykk fra broren Antoine Moulinié, som var sanger ved kongens hoff, ble han maître de musique ved hoffet til hertug Gaston av Orléans, bror til kong Ludvig XIII av Frankrike.  Etter hertugens død i 1660, vendte Moulinié tilbake til hjemstedet for å finne en ny arbeidsgiver.


== Verk i utvalg ==

Moulinié skrev kirkelig og verdslig musikk for sangstemme med lutt- eller generalbass-akkompagnement.
Til verklista hører fem bøker med «Airs avec la tablature de luth» (1625, dedisert Ludvig XIII), fem bøker med airs de cour («hoffsanger», 1625) og airs à boire («drikkeviser», 1633) og en Missa pro defunctis (1636) «Meslanges de sujets chrestiens», to- til femstemmig med basso continuo (1658).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jean-Louis H. Bonnet und Bérengère Lalanne: «Etienne Moulinié 1599–1676, Intendant de la musique aux Etats du Languedo.» Presses du Languedoc, Montpellier 2000, ISBN 9782859982331


== Eksterne lenker ==
(en) Étienne Moulinié – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Étienne Moulinié på Discogs 
(en) Étienne Moulinié på MusicBrainz 
(en) Étienne Moulinié på Spotify 
(en) Étienne Moulinié på AllMusic 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Étienne Moulinié i International Music Score Library Project
Opéra Garnier

Palais Garnier, også kalt L'Opéra Garnier, er det eldre av de (per 2016) to operahusene i Paris. Når man taler om Paris' operahus er det vanligvis dette som man sikter til.Operahuset ble tegnet av den franske arkitekten Charles Garnier og ble oppført fra 1857 til 1874 for Parisoperaen. Det ble innviet den 15. januar 1875 og erstattet det eldre operahuset Théâtre de l'Académie Royale de Musique som var blitt ødelagt i en brann. Stilen er monumental nybarokk. Garnier fikk imidlertid kritikk for den angivelig overdrevne ornamentikken. I Paris' operahus utspilles den klassiske varianten av Operafantomet.
Idag er all operavirksomhet flyttet til den nye operaen, Opéra Bastille, men det gamle operahuset benyttes fortsatt for Parisoperaens balletts ballettoppsetninger.


== Eksterne lenker ==
(en) Opéra Garnier – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Silje Louise Waters

Silje Louise Jarild Waters (født 1989) er en norsk manusforfatter, dramatiker og regissør.
Waters er utdannet ved Dramatikeruddannelsen, Aarhus Teater i Danmark. Hun er tilknyttet Teater4real som produsent, og arbeider også som journalist og teaterkritiker. Waters ga ut romanen Stillstand i 2014 (Public forlag).


== Referanser ==
Sacha Guitry

Alexandre Georges Pierre (Sacha) Guitry (født 21. februar 1885 i St. Petersburg i Russland, død 24. juli 1957 i Paris) var en fransk skuespiller, regissør og dramatiker, sønn av skuespilleren Lucien Guitry.


== Liv og virke ==
Guitry skrev fra 1901 en lang rekke skuespill i den lettere sjanger. Han virket fra 1910 også som skuespiller, og medvirket oftest i sine egne stykker sammen med hustruen Yvonne Printemps. Han regisserte også spillefilmer i en munter, historisk-teatral stil, helst med tilknytning til sitt arbeid på teateret, blant annet Kronens perler, 1937, med Christian-Jaque), og Si Versailles m'était conté, 1955). Hans memoarer, Souvenirs, kom i 1953.Fra 1920 var Guitry teaterdirektør for Théâtre Edouard VII, der hans hustru Yvonne Printemps var en av de ledende skuespillerinnene.


== Filmer i utvalg (som regissør) ==
1936: Le Nouveau Testament
1936: En falskspillers roman (Le Roman d'un tricheur)
1936: Mon père avait raison
1936: Faisons un rêve
1937: Désirée
1937: Kronens perler (Les Perles de la couronne)
1938: Quadrille
1938: Remontons les Champs-Élysées
1949: Aux deux colombes
1951: La poison
1954: Si Versailles m'était conté
1955: Napoléon
1956: Si Paris nous était conté
1957: Assassins et voleurs


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sacha Guitry på Internet Movie Database 
(no) Sacha Guitry hos Sceneweb 
(sv) Sacha Guitry i Svensk Filmdatabas 
(da) Sacha Guitry på Filmdatabasen 
(fr) Sacha Guitry på Allociné 
(en) Sacha Guitry på AllMovie 
(en) Sacha Guitry hos The Movie Database 
(en) Sacha Guitry hos Internet Broadway Database
Margit Myhr

Margit Myhr (født 3. juli 1990 i Torpo i Ål i Hallingdal), er folkemusiker, sanger, danser, og skuespiller.. Hun har i flere år vært ansatt som skuespiller og danser på Västanå Teater, senest i "Eddan", i manusversjon av Jon Fosse og i 2018 som tittelrollen i "Anna Svärd" av Selma Lagerlöf. Hun har gjort flere egenproduserte forestillinger, som den kritikerroste soloforestillingen "Stilt trør kvinner i sørgedans", samt vært engasjert i dansekompaniene Villniss og Frikar. I 2019 gjorde hun "Nokon kjem til å kome" av Jon Fosse i samarbeid med Riksscenen og Västanå Teater og i 2020 hadde hun premiere med danseforestillingen "SVIV". 
Hun spiller hardingfele, lyre og langeleik og synger i vokalgruppen Kvedarkvintetten som har gitt to plater (Kvedarkvintetten, 2016 på Ta:lik Records og "Julesong", 2017 på Grappa) 
I 2016 vant hun kongepokal i kveding på landskappleiken. Hun har gitt ut albumet Smile som sumarsole med folkemusikkgruppen Firil  
Hun er datter av folkemusikerne Gunnlaug Lien Myhr og Martin Myhr.


== Referanser ==
Spania under EM i friidrett 1994

Spania deltok med 58 utøvere under EM i friidrett 1994 som ble arrangert 7.–14. august 1994 i Helsingfors. Utøvere fra Spania tok ni medaljer under mesterskapet.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Resultater
trackfield.brinkster
European Athletic Association
Ignatius Aphrem II

Ignatius Aphrem II (gammelsyrisk: ܡܪܢ ܡܪܝ ܐܝܓܢܛܝܘܣ ܐܦܪܝܡ ܬܪܝܢܐ , Moran Mor[y] Ignaṭius Afrem Trayono, arabisk: مار إغناطيوس أفرام الثاني‎‎ Mār Iġnāṭīūs Afrām al-Ṯānī; opprinnelig Saʿid Karim, født 3. mai 1965 i  al-Qamishli i Syria) er (fra 2014) den syrisk-ortodokse kirkes patriark.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var yngste sønn av Issa og Khanema Karim. Dette var syro-arameere fra landsbyen Ehwo (i dag Güzelsu) i Tur Abdin (nå i  provinsen Mardin i Tyrkia), som i tiden for folkemordet på arameene fra 1915 var blitt  fordrevet til Qamishli.Afrem Karim mistet sin far i ung alder. Han trådte inn i St. Afrems teologiske seminar i Atchaneh i Bikfaya i Libanon i 1977 etter å ha avsluttet grunnskolen i al-Qamishli i Syria.
Fra 1982 tjente han det syrisk-ortodokse erkebispedømme i Aleppo i Syria for to år. Fra 1984 til 1988 studerte han teologi ved det koptiske teologiske seminar i Kairo i Egypt.


=== Prest ===
I 1985 ble han innført som munk. Deretter ble han fullverdig diakon i Egypt, og senere samme år presteviet i hjembyen i Syria. Fra 1988 til 1989 tjenestegjorde han som sekretær for patriarken (hans forgjenger) og underviste også ved St. Afrems teologiske seminar i Damaskus.
I 1991 begynte Aphrem ved St Patricks College i Maynooth i Irland der han i 1994 tok sin doktorseksamen i teologi for sitt forsvar av korsets symbolikk i den syriske kristendom. 
Ignatius Aphrem II taler både klassisk og folkelig syrisk samt arabisk, fransk og engelsk. 


=== Biskop - Patriarkal stedfortreder for den syrisk-ortodokse kirke i østlige USA ===
Den 28. januar 1996 ble Afrem viet til erkebiskop i den syrisk-ortodokse kirke og fikk æresnavnet Cyril. Han ble installert offisielt som erkebiskop i sitt nye bispedømme den 2. mars 1996 i St Markus' kirke  i Teaneck i New Jersey i USA. Under hans lederskap ble det opprettet elleve nye menigheter (slik at bispedømmet hadde 29 menigheter). Som erkebiskop organiserte han blant annet de syrianske ungdommene i en nyinstiftet syrisk-ortodoks ungdomsorganisadjon, Syriac Orthodox Archdiocesan Youth Organization (SOAYO).


=== Patriark av Antiokia og Hele Østen ===
Erkebiskop Aphrem ble valgt av den hellige syrisk-ortodokse synode forsamlet i St. Jakob Baradeus-klostret i Atchane i Libanon i samband med begravelsen av patriark Ignatius Zakka I Iwas til den 123. patriarken av Antiokia og Hele Østen.
Erkebiskop Afrem Karim ble høytidelig innført som patriark den 29. mai 2014 i den patriarkalske katedral St. Georgis i Damaskus, under den pågående syriske borgerkrig. Han mottok det tradisjonelle æresnavnet Ignatius som er blitt brukt av alle patriarker av Antiokia siden 1445.


== Verker ==
Korsets symbol hos de tidiga syriska kyrkofäderna. SOKU. 2015. ISBN 9789198247022. 


== Kilder ==
Syriac Orthodox Church of Antioch - Patriarchal Vicariates: the Syrian Orthodox Archdiocese for the Eastern United States


== Referanser ==
MSLT

Multiple Sleep Latency Test (MSLT ) er en søvntest som viser overdreven søvn på dagtid ved å måle hvor raskt pasienten sovner i løpet av dagen. Det brukes for å teste pesienter med narkolepsi eller idiopatisk hypersomni.
Testen består av 4 eller 5 planlagte innsovninger på dagtid i et søvnlaboratorium. Pasienten får beskjed å sovne på kommando hver 2 time i ca. 20 minutter. Det blir primært målt hvor langt tid tar det før pasienten faktisk sovner. 
Sensorene som er plassert rundt hele kroppen vil kunne måle når pasienten sovner. Pasienter som sovner innen 8 minutter vil kunne få en diagnose i retning narkolepsi eller idiopatisk hypersomni. Testen sammenlignes med andre tester for å kunne stille riktig diagnose.
Salim Barakat

Salim Barakat (arabisk: سليم بركات‎‎, kurdisk: Selîm Berekat‎; født 1. september 1951 i Qamishli i Syria) er en kurdisk-syrisk romanforfatter og poet.


== Liv og virke ==
Barakat vokste opp i Qamishli i det nordlige Syria og tilbrakte det meste av sine ungdomsår der. I 1970 flyttet han til Damaskus for å studere arabisk litteratur, men etter ett år flyttet han til Beirut der han bodde til 1982. Mens han bodde i Beirut publiserte han fem diktsamlinger, en dagbok og to bind av en selvbiografi. Han flyttet til Kypros og var der administrerende redaktør for den palestinske ukebladet Al-Karmel, under sjefredaktør Mahmoud Darwish. 
Han bosatte seg i 1999 i Sverige.
Barakats verker kjennetegnes av magisk realisme. En rekke av hans verker er blitt oversatt til svensk.


== Bibliografi (utgitt på svensk) ==
2000 – Järngräshoppan (al-Jundub al-hadidi och Haitihi aliyan, hat al-nafir ala akhirihi) (oversatt av Tetz Rooke, Tranan)
2003 – Bevisen som Mem Azad glömde på sin komiska resa dit, eller, Fjädrarna (al-Rīsh) (overs. Tetz Rooke, Tranan)
2005 – Rov (overs. Tetz Rooke, Tranan)
2006 – Grottorna i Haydrahudahus (Kuhuf Haydrahudahus) (overs. Jonathan Morén, Tranan)
2008 – Döda noviser (Mawta mubtadi'un) (overs. Jonathan Morén, Tranan)
2010 – Sovande rävar i rubiner (overs. Jasim Mohamed og Jonathan Morén, Tranan)
2011 – Geometriska andar (Arwāḥ handasīyah) (overs. Jonathan Morén, Tranan)
2013 – Det enhetligas högmod: kyssarnas tvivel och ständiga farhågor ('Ajrafat al-mutajanis) (overs. Jonathan Morén og Jasim Mohamed, Tranan)


== Priser ==
2000 – Tucholskyprisen
2006 – Karin Boyes litterära pris


== Kilder ==
Världslitteratur.se


== Referanser ==
Dronning Kristina (1974)

Dronning Kristina (engelsk: The Abdication) er en britisk historisk dramafilm fra 1974 regissert av Anthony Harvey. Manuset ble skrevet av Ruth Wolff. Det bygger på hennes skuespill med samme navn som ble urframført på Theatre Royal i Bath i England 26. mai 1971.Hovedrollene blir spilt av Peter Finch, Liv Ullmann, Cyril Cusack, Graham Crowden og James Faulkner. Filmmusikken ble skrevet av Nino Rota.


== Handling ==
Dronning Kristina av Sverige har konvertert til katolisismen og må abdisere. Hun ankommer Vatikanet i 1655. Kardinal Azzolino blir utpekt til å forhøre Kristina om hennes liv og motiver. Han er en favoritt til å etterfølge den døende paven. Kristina og kardinalen forelsker seg i hverandre. De planlegger å flykte sammen. Når paven dør avviser han Kristina.


== Rolleliste (i utvalg) ==
Peter Finch - Kardinal Azzolino
Liv Ullmann - Dronning Kristina
Cyril Cusack - Axel Oxenstierna
Paul Rogers - Altieri
Graham Crowden - Kardinal Barberini
Michael Dunn - Dvergen
Kathleen Byron - Dronningmoren
Lewis Fiander - Fader Dominic
Harold Goldblatt - Pinamonti
Tony Steedman - Carranza
Noel Trevarthen - Ginetti
James Faulkner - Magnus de la Gardie
Edward Underdown - Gustaf II Adolf, Kristinas far


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dronning Kristina på Internet Movie Database 
(no) Dronning Kristina hos Filmfront 
(sv) Dronning Kristina i Svensk Filmdatabas 
(da) Dronning Kristina i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Dronning Kristina på Allociné 
(nl) Dronning Kristina på MovieMeter 
(en) Dronning Kristina på AllMovie 
(en) Dronning Kristina på Rotten Tomatoes
XQD

XQD er ett flash basert minnekort som bruker PCI Express. Formatet ble lansert i 2010, mens første kort tilgjengelig for salg var fra Sony i 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) XQD – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
CompactFlash Association
The First 25 Years

The First 25 Years er en samleplate med Svein Finjarn, utgitt i 1982.


== Sporliste ==
The Rebels: «Whole Lotta Shakin'/Rebel Rouser» (Dave Williams/Duane Eddy/Lee Hazlewood), (Whole Lotta Shakin'/Rebel Rouser)
The Beatniks: «Stumblin' Guitars» (Svein Finjarn/Stein Jordbrånen), (Flickorna i Småland/Stumblin' Guitars)
The Beatniks: «Istanbul» (Nat Simon), (Fly Middle East)
The Beatniks: «One Way Love» (Svein Finjarn), (A One Way Love/You Can Never Stop Me Loving You)
The Blue Secrets: «Please Stay» (Svein Finjarn), (I Want You Back Again/Please Stay)
The New Beatniks: «I'm Not Sorry» (Svein Finjarn/Kjell Asperud), (I'm Not Sorry/The Love Sound)
The Vanguards: «A Worn Out Teddy Bear» (Svein Finjarn/Johnny Sareussen), (Norsk rocks gyldne år)
Jumbo: «U.F.O» (Freddy Lindquist/Leif Jensen/Svein Finjarn/Tore Syvertsen), (U.F.O/Writing That Neck)
Fresh Air: «See the Light» (Svein Finjarn)
Finjarn & Jensen: «New Day» (Jackie Lomax), (Finjarn & Jensen)
Svein Finjarn: «Atlantis» (Jerry Lordan), (Mustang)
Svein Finjarn: «Mustang» (Svein Finjarn), (Mustang)
Svein Finjarn: «Western Union Man» (Finjarn/Audun Tylden), (Solo Flight)
New Jordal Swingers: «Buzz Around Town» (Finjarn/Tylden), (10)
New Jordal Swingers: «Tango i Chicago» (Finjarn/Tylden/Ivar Hovden), (Rock Machine/En tango i Chicago)
Svein Finjarn: «Topsy» (Edgar Battle/Eddie Durham), (Topsy/London-tåke)
New Jordal Swingers: «Mr. Twang Man» (Svein Finjarn), (1958)
Svein Finjarn: «Billy the Kid» (Finn John Andresen), (Guitar Player)
Svein Finjarn: «Du er den værste» (Finjarn/Morten Jørgensen)


== Eksterne lenker ==
The First 25 Years
Arthur Henry Bullen

Arthur Henry Bullen (1857–1920) var en engelsk litteraturviter.
Bullen var spesialist på elisabethansk lyrikk og dramatikk, og publiserte en rekke nyutgaver av tidens forfattere. Verd å nevne er en ti-binds Shakespeare-utgave (1904-07) og den første utgaven av Thomas Campions samlede verk (1889). Bullen moderniserte språket og utgaven hans brukes derfor ikke av dagens litteraturvitere.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Richard Storer om Bullen i Oxford Dictionary of National Biography (2004)
H. F. B. Brett-Smith om Bullen i Dictionary of National Biography (1927)


== Eksterne lenker ==
(en) Verker av Arthur Henry Bullen i Prosjekt Gutenberg
Arthur Henry Bullen, Internet Archive
Allegori over den nederlandske seier i slaget ved Gibraltar den 25. april 1607

Allegori over den nederlandske seier i slaget ved Gibraltar den 25. april 1607 (nederlandsk: Allegorie op de Nederlandse overwinning in de Zeeslag bij Gibraltar op 25 april 1607) er et maleri fra årene 1615–1630 av Adam Willaerts (1577–1664). 


== Motiv ==
På stranden ses en spanjol og en nederlender som kjemper om en stokk. Den elegante spanjolen holder en kårde i høyre hånd mens hatten er i ferd med å gli ham ned over ansiktet. Bak ham står en landsmann og en morian. Nederlenderen forsøker å kutte et stykke av stokken med sin kniv, som for å trekke den korteste enden. Bak ham står en englender og en venetianer, samt et par menn med kroner og betrakter opptrinnet. I bakgrunnen raser et sjøslag foran befestede klipper.   


== Allegori ==
Maleriet er en allegori over den nederlandske seieren over de spanske i Slaget ved Gibraltar som fant sted 25. april 1607 i forbindelse med åttiårskrigen. Lignende motiv ses i avbildningen De strijd om de Gouden Stok. Willaerts har malt motivet i Utrecht.
Bildet ble solgt anonymt i Amsterdam i 1963, og  ble solgt videre i 1965 til Rijksmuseum hvor det nå befinner seg.


== Referanser ==
Johanna Geyer Carles

Johanna Geyer Carles (født 10. oktober 1995 i Toulon) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp og terrengløp, og representerer klubben Athle Sud 77. Hun har gull på 1500 meter fra U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016 som fremste internasjonale meritt.


== Idrettskarriere ==
2012Geyer Carlos vant 1500 meter ved det franske ungdomsmesterskapet i 2012. I terrengløp fikk hun bronse ved det franske ungdomsmesterskapet (cadettes).
2013Hun deltok ved VM i terrengløp 2013, og kom på 60.-plass på 6 km i juniorklassen. Ved det franske mesterskapet i terrengløp vant hun juniorklassen. Hun deltok også ved EM i terrengløp 2013, der hun kom på 16.-plass i juniorklassen. Frankrike kom på 9.-plass i lagkonkurransen i denne klassen. 
Ved junior-EM i friidrett 2013 deltok hun på 1500 meter. Der endte hun på 6.-plass, med tiden 4:23,50.
2014Ved junior-VM i friidrett 2014 deltok hun på 1500 meter. Der løp hun på 4:33,84 i sitt innledningsheat, som var 27. beste tid. Hun gikk dermed ikke til finalen. Hun vant igjen juniorklassen ved det franske mesterskapet i terrengløp, og ved det franske mesterskapet i stafetter (Coupe de France) vant hun gull på 4 x 400 meter. 

2015Hun deltok ved EM i terrengløp 2015, og kom på 29.-plass i U23-klassen.

2016Ved det franske mesterskapet innendørs 2016 fikk hun sølv på 1500 meter, bak Élodie Normand. I mars vant hun det franske mesterskapet i terrengløp, i seniorklassen.
Hun vant 1500 meter ved U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johanna Geyer Carles – World Athletics 
(fr) Johanna Geyer Carles – Fédération française d athlétisme 
(en) Johanna Geyer Carles – Diamond League 
(en) Profil hos European Athletics
(fr) Profil hos All-Athletics.com Arkivert 17. august 2016 hos Wayback Machine.
(fr) Athle - Johanna Geyer Carles
Johan Mæresmo

Johan Berntsen Mæresmo (født 23. mai 1885, død 26. mars 1956) var en norsk jernbanearbeider, småbruker og politiker (Ap).
Han var sønn av skredder og småbruker Bernt Josiassen og Petrikke Iversdatter på Mæresmo på Skatval i Nord-Trøndelag. Han giftet seg i Trondheim i 1911 med Jenny Grønset fra Vefsn. De bodde i Soknedal under anleggelsen av Dovrebanen, og sønnen deres kom tilbake til Soknedal som baneformann. I 1920 kjøpte de småbruket Øvre Mære, like ved barndomshjemmet hans på Skatval. Johan Mæresmo ble baneformann på Skatval, og avgikk med pensjon i 1950, etter 46 års tjeneste i NSB.Mæresmo var medlem av Skatval kommunestyre og formannskap, fra 1946 til 1947 som varaordfører.


== Referanser ==
Stere Popescu

Stere Popescu (født 17. april 1920 i Galați, død mars 1968 i London, Storbritannia) var en rumensk ballettdanser og avantgardistisk koreograf.Hun studerte ballett med Floria Capsali. Samtidig studerte han arkitektur.
I 1940-årene var han førstedanser ved Operaen i București. Han publiserte studier om danseteori i tidsskriftene Contemporanul og Luceafărul, og dikt i Revista Fundațiilor Regale.
Han var gift med kunstkritikeren Sanda Agalides.Han hoppet av til Frankrike i november 1965 etter at han deltok i forestillingen «Le marteau sans maître» av Pierre Boulez på en dansefestival i Paris.Han begikk selvmord i London i 1968.


== Æresbevisninger ==
En sal ved Det nasjonale dansesentret i București er oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju med Stere Popescu på Radio Free Europe (på rumensk)
Hedy Löffler

Hedy Löffler-Weisselberger (født desember 1911, Timișoara, død 2007) var en rumensk kunstfotograf.
I 1956 var hun en av grunnleggerne av Det rumenske kunstfotografforbundet, der hun ble valgt i Ledelseskomiteen, og leder av Utstillingskommisjonen.Hun deltok i mange internasjonale utstillinger og laget mange platecovere.


== Verker ==
Brașov, Ed. Meridiane, București, 1962
Vatra Dornei, Slănic Moldova, Ed. Meridiane, București, 1967
Țara Bârsei, Ed. Meridiane, București, 1971
Neapole',' Ed. Meridiane, București, 1973
Litoralul românesc, Editura Sport-Turism, București, 1975
Sighișoara, Ed. Sport-Turism, București, 1976
Polonia- instantanee fotografice, Ed. Sport-Turism, București, 1978
Paris (Forord av Ioan Grigorescu), Editura Sport-Turism, București, 1980
București (Forord av Ioan Grigorescu), București, Ed. Sport-Turism, 1984
Grădinile Bucureștiului, Editura Sport-Turism, București, 1984
Orașe din Republica Democrată Germană,  Ed. Sport-Turism, București, 1987


== Referanser ==


== Litteratur ==
Paul Silvestru, Salonul internațional de artă fotografică - București, 1987”, i tidsskriftet Fotografia, nr. 179
Raphaela Lukudo

Raphaela Boaheng Lukudo (født 29. juli 1994) er en italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun har gull på 4 x 400 meter og sølv på 400 meter fra U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016 som fremste internasjonale meritter.


== Idrettskarriere ==
2011Lukudo deltok ved ungdoms-VM i friidrett 2011 i Lille, men ble slått ut i semifinalen, der hun kom på 7.-plass i sitt heat. 
Hun deltok også ved Europeisk Ungdoms-OL 2011. På 400 meter hekk kom hun på 6.-plass, og på 4 x 100 meter stafett kom Italia også på 6.-plass.
2013Ved junior-EM i friidrett 2013 deltok hun på 4 x 400 meter stafett. Italia kom her på 5.-plass, med ny italiensk juniorrekord på 3:37,61.
2014Hun kom på 3.-plass på 400 meter hekk ved det italienske mesterskapet i 2014, bak Yadisleidy Pedroso og Francesca Doveri. 

2015Ved det italienske mesterskapet innendørs 2015 vant laget hennes, CS Esercito, 4 x 200 meter. 

2016CS Esercito vant på nytt 4 x 200 meter ved det italienske mesterskapet innendørs 2016, med Lukudo på laget. I juni kom hun på 2.-plass på 400 meter ved U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016, med tiden 53,47, bak Deborah Sananes. I tillegg vant Italia 4 x 400 meter stafett. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Raphaela Lukudo – Olympedia 
(en) Raphaela Lukudo – World Athletics 
(it) Raphaela Lukudo – FIDAL 
(en) Raphaela Lukudo – TheSports.org
Ion Prisada

Ion (Bebe) Prisada (født 1929 i Buzău, død 3. november 2008) var en rumensk saksofonist, fløytespiller og jazzbandleder.
Han var utdannet ved Militærmusikkinstituttet (1949). Deretter spilte han i militærband (1950-1954), i byrådsorkestret i București (1954-1957), i Electrecord-orkestret (1957-1964), i Statssirkusets orkester og i Den rumenske kringkastingens big band- og revyorkester.Som medlem av bandet Perpetuum Mobile spilte han sammen med Marius Țeicu, Ion Cristinoiu, Mihai Dumbravă, Mihai Viziru.
Han deltok i mange jazzfestivaler i Romania (Ploiești, Sibiu m.fl.).


== Priser ==
Gullprisen ved Ungdomsfestivalen, Moskva, 1957
Gullprisen ved Karlovy Vary-festivalen, 1962
Gullprisen ved Tallinn-festivalen (på den tiden Sovjetunionen)
Juryprisen ved Jazz Jamboree, Warszawa, 1961


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mihai Berindei, Dicționar de jazz, Ed. Științifică și enciclopedică, București, 1976
Esperantujo

Esperantujo (IPA: [es.pe.ran.ˈtu.jo]) eller Esperantio (IPA: [es.pe.ran.ˈti.o]) er et begrep som betyr «Esperanto-land», og brukes av de som snakker esperanto til å referere til esperanto-samfunnet og esperanto-kulturen, altså de stedene og institusjonene hvor språket brukes som om det var et offentlig språk i et land. Selv om esperanto ikke brukes offisielt av noen av verdens land, så utgjør Esperantujo rundt 120 land i verden.


== Etymologi og terminologi ==
Ordet er dannet på samme måte som landsnavn. På esperanto lages både navn på land og nasjoner tradisjonelt sett av navnet på de etniske innbyggere i landet, pluss endelsen -ujo, slik at for eksempel «Frankrike» blir Francujo, fra franco (franskmann).
Begrepet som ville vært tilsvarende til Francujo ville vært Esperantistujo (Esperantist-land). Derimot ville dette ordet formidle inntrykket av at det var et konkret land, mens navnet Esperantujo, som kommer av navnet på språket pluss endelsen -ujo, gir inntrykket av en mer abstrakt kulturell sfære.


== Referanser ==