jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Karl X Gustavs galleri

Karl X Gustavs galleri (også kalt Nedre galleriet) er et kunstgalleri på Drottningholms slott. Galleriet ligger i hovedetasjens midtdel mot hagesiden. Rommet ble utsmykket med store tak- og veggmalerier som skildrer Karl X Gustavs militære bedrifter.

For å hedre Karl X Gustav fikk Hedvig Eleonora innredet et galleri for ektemannen som døde i 1660. Rundt år 1700 startet den franske kunstneren Evrard Chauveau med et stort plafondmaleri som viser kartusjer med riksvåpenet og troféer samt diverse stridsscener.
Veggmaleriene, som ble utført av den tyske kunstneren og krigsmaleren Johan Filip Lemke, illustrerer kongens militære bedrifter. Lemke kom til Sverige i 1683 for å jobbe på Drottningholm. For at maleriene skulle bli krigshistorisk så korrekte som mulig måtte Lemke samarbeide med militærstrategen Erik Dahlbergh. Han måtte da «fritt tolke» Dahlberghs grafiske blad. En del malerier er signert av både Lemke og Dahlbergh. I en inventaroversikt fra 1719 framgår det at kun tre av disse maleriene fantes montert i galleriet. Men året etterpå ble de ni siste maleriene montert opp, ni år etter Lemkes død. Det skulle gå ytterligere 20 år innen Lemkes arvinger fikk betaling for verkene.
Blant maleriene merker man seg Tredagarsslaget vid Warszawa som finnes på langveggen samt Tåget över Bält og Slaget vid Golomb som er montert på kortveggen.
I etasjen over finnes Karl XIs galleri (som ikke må  forveksles med Karl XIs galleri på Stockholms slott) med Karl XIs slag, også her sto Lemke for maleriene som består av ti større lerret og to døroverstykker. Disse arbeidene ble ferdige i 1695.


== Slagmalerier i utvalg ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kjellberg, Sven T.; Svensson, Arthur; Malmberg, Boo (1966–1971). «De kungliga slotten, band 1, Kungliga slottet i Stockholm.» Slott och herresäten i Sverige: ett konst- och kulturhistoriskt samlingsverk. (svensk). Malmö: Allhems Förlag AB. Libris 8207997.
Helgeland Fotballkrets

Helgeland Fotballkrets stiftet 6. desember 1919 med Mo IL - Mosjøen IL - Glimt Bodø, er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Nordlands Fotballkreds ble stiftet 12. oktober 1918 i Svolvær med Kaptein på Elvegårdsmoen, Eivind Moe fra FK Nor i Narvik som formann. Allerede året etter ble kretsen lagt ned og gjennoppsto som Helgeland og Salten Fotballkrets og Lofoten og Vesteraalen Fotballkrets. Dette skjedde 6. desember på tinget til Nordlands Fotballkreds  på Grand hotel i Bodø. Oppdelingen var under forutsetning av at Harstad og Narvik gikk over til Troms. Lagene fra Salten tok etterhvert overgang til Lofoten og Vesteraalen Fotballkrets. Første lag over var Glimt/Bodø fra sesongen 1923.  Etter kretstinget i Helgeland og Salten Fotballkrets i Mosjøen 19. mars 1927 ble det enstemming besluttet å forandre kretsens navn til Helgeland Fotballkrets. Ref: Nordlands avis 22. mars 1927.  Saltenfotballen ble fra 6. oktober 1927 innlemmet  i Lofoten og Vesterålen Fotballkrets med sete i Svolvær. På tinget til Lofoten og Vesterålen Fotballkrets i Bodø søndag 25. november 1934 ble kretsen delt og Salten Fotballkrets så på nytt dagens lys. De feiret sitt 25-årsjubileum i 1959.? Ref: Nordlandsposten.
Helgeland Fotballkrets og Salten Fotballkrets ble slått sammen til nyopprettede Nordland Fotballkrets fra 1988.


== Kretsens ledere ==
Carl August Eliassen, Mosjøen IL (1919 -1920)
Oscar Melvold, Mosjøen IL (1921–1922)
Einar Paulsen, Mo IL (1923–1924)
Aksel Dahl Gudmundsen, Mosjøen IL (1925)
Oscar Melvold, Mosjøen IL (1926)
Harry Jørgensen, Sandnessjøen IL (1927)
Modolf Seljelid, Hemnesberget IL (1928)
Ragnar Brun, Hemnesberget IL (1929)
Modolf Seljelid, Hemnesberget IL (1930)
Einar Aanes, Bossmo og Ytteren IL (1931)
Harald Bogevold, Mo IL (1932–1934)
Eilif Granhaug, Mo IL (1935)
Harald Bogevold, Mo IL (1936)
Kåre Kulstad, Mosjøen IL (1937–1938)
Birger Andersen, Sandnessjøen (1939–1940)
Kåre Nilsen, IL Stålkameratene (1945–1947)
Harald Rørvik, Mosjøen IL (1948–1949)
Jakob Eliassen, Mo IL (1950)
Dagfinn Arntzen, Brønnøysund IL (1951–1952)
Sigmund Ursin, Mosjøen IL (1953–1954)
Dagfinn Arntzen, Brønnøysund IL (1955)
Yngvar Olsen, Brønnøysund IL (1956–1957)
Arne Walla, Mo IL (1958–1962)
Sigmund Ursin, Mosjøen IL (1963)
Magne Thørnquist, IL Stålkameratene (1964–1968)
Ernst Johansen, Bossmo og Ytteren IL (1969–1970)
Oddvar Justesen, IL Stålkameratene (1971–1973)
Charles Berge, Mo IL (1974–1976)
Per Eilert Nicolaisen, Mosjøen IL (1977–1987)


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Jonny Hansen (2015): Leken som ble magisk. Høydepunkter i nordnorsk fotball gjennom 110 år. ISBN 9788230329573.
Salten Fotballkrets

Salten Fotballkrets stiftet 25. november 1934 er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Lagene fra Salten ble skilt ut fra Lofoten og Vesteraalen Fotballkrets etter sesongslutt i 1934.
Helgeland Fotballkrets og Salten Fotballkrets ble slått sammen til Nordland Fotballkrets i 1988.


== Kretsens ledere ==
Ola Andersen, Bodø/Glimt (1935–1947)
Rolf Møller, Bodø BK (1948–1956)
Bjørn Broback, Bodø BK (1957–1965)
Rolf Møller, IK Grand Bodø (1966–1973)
Johan Fredrik Jacobsen, IK Junkeren (1974–1987)


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Jonny Hansen (2015): Leken som ble magisk. Høydepunkter i nordnorsk fotball gjennom 110 år. ISBN 9788230329573.
Hedvig Eleonoras paradsängkammare

Hedvig Eleonoras paradsängkammare (også kalt Hedvig Eleonoras alkov) er et rom på Drottningholms slott på Lovön i Stockholms län. Rommet ligger i den nordre delen av slottets hovedetasje. Hedvig Eleonoras paradesoveværelse var representasjonsetasjens viktigste rom. Det ble skapt på andre halvdel av 1600-tallet av Sveriges fremste kunstnere og håndverkere og regnes som et av landets mest praktfulle barokkrom. 

Hedvig Eleonoras paradesoveværelse utgjorde hjertet i datidens offisielle boligdel. Oppdragsgiver var Hedvig Eleonora, og hennes arkitekt, Nicodemus Tessin d.e. brukte all sin kunstneriske fantasi og kunnskap for å skape det beste som Sverige kunne tilby på dette området. Resultatet ble et rom som med sin faste innredning, malerier og dekorative element er uovertruffet i landet.I 1668 startet innredningen av Hedvig Eleonoras alkove. Hoffsnekkeren Lukas Maylandt lagde det rikt utsmykkede listverket og døromrammingene. I årene 1671-1672 utførte han golvet som består av seks forskjellige treslag. For rommets kunstneriske utsmykning engasjerte man blant andre Burchard Precht, Nicolaes Millich og Carlo Carove som stod for de skulpturelle arbeidene mens David Klöcker Ehrenstrahl malte plafonder og veggfelt.Når rommet sto ferdig i 1683 var det malt i sorgens svarte farge, men i 1701 ga Hedvig Eleonora ordre om å endre fargen til matt blå. Nisjen med plass for sengen sto tom i mange år, først på 1710-tallet ble det plassert en fransk seng i nisjen. De nåværende draperiene er fra dronning Lovisa Ulrikas tid. Hedvig Eleonora selv brukte aldri paradesoveværelset, hun bodde mer beskjedent i sin boligdel i slottets søndre del med utsikt over barokkhagen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Malmborg Boo von, red. (1966). Drottningholm: en konstbok från Nationalmuseum. Årsbok för Svenska statens konstsamlingar, 0491-0575 ; 13 (svensk). Stockholm: Rabén & Sjögren. Libris 22784. 
Kjellberg, Sven T.; Svensson, Arthur; Malmberg, Boo (1966–1971). «De kungliga slotten, band 1, Kungliga slottet i Stockholm.» Slott och herresäten i Sverige: ett konst- och kulturhistoriskt samlingsverk. (svensk). Malmö: Allhems Förlag AB. Libris 8207997. 


== Eksterne lenker ==
Sveriges Kongehus om Hedvig Eleonoras paradesoveværelse.
Lofoten og Vesterålen Fotballkrets

Lofoten og Vesterålen Fotballkrets er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Nordlands Fotballkreds ble stiftet 12. oktober 1918 i Svolvær. Kretsen ble nedlagt og delt i Helgeland og Salten Fotballkreds og Lofoten og Vesteraalen Fotballkreds 6. desember 1919 på tinget til Nordlands Fotballkreds på Grand Hotel i Bodø.
Saltenfotballen trakk seg ut fra Helgeland Fotballkrets 6. oktober 1927 og ble innlemmet i Lofoten og Vesterålen Fotballkrets.
Glimt Bodø hadde da allerede trekkt seg ut fra Helgeland og som første klubb fra Salten spillt fra 1923 i Lofoten og Vesterålen.
På tinget i Bodø søndag 25. november 1934 ble kretsen delt og Salten ble egen krets.
Lofoten og Vesterålen Fotballkrets feiret 20-års jubileum i 1939 med turnering og festligheter meldte Lofotposten 7. september.
Lofoten og Vesterålen Fotballkrets og Ofoten og Sør-Troms Fotballkrets ble slått sammen til Hålogaland Fotballkrets i 1988.


== Kretsens ledere ==
Hilmar Norgrenn, Svolvær IL (1919 -1920)
Ivar Bergsmo, Stokmarknes (1921)
Lauritz Leknes, Stokmarknes SK (1922–1923)
Eivind Moe, Narvik/Nor (1924–1926)
Johan A. Paulsen, Svolvær IL (1927–1928)
Hemming Støre, Bodø/Glimt (1929)
Johan A. Paulsen, Svolvær IL (1930)
Gunnar Elstad, IK Grand Bodø (1931–1934)
Idar E. Pedersen, Kabelvåg (1935–1936)
Axel J. Wigen, Melbo IL (1937–1940)
Meyer Johansen, Svolvær IL (1946)
Olvar Iversen, Kabelvåg (1947)
Odd Solem, Kabelvåg (1948)
Thor Rognan, Kabelvåg (1949)
Edvard Ramstad, Stamsund (1950)
Roar Fredriksen, Melbo (1951)
Reidar Størkersen, Svolvær (1952–1955)
Håkon Pettersen, Stokmarknes (1956–1957)
Hjalmar Lorentsen, Svolvær (1958)
Arvid Nilsen, Kabelvåg (1959–1967)
Arne Bang, Svolvær (1968–1976)
Arne Johnsen, Luna (1977–1981)
Svend Høidal, Morild (1982–1984)
Viggo Berg Johansen, Svolvær (1985–1987)


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Jonny Hansen (2015): Leken som ble magisk. Høydepunkter i nordnorsk fotball gjennom 110 år. ISBN 9788230329573.
Ofoten og Sør-Troms Fotballkrets

Ofoten og Sør-Troms Fotballkrets er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Kretsen ble stiftet i 1950 da Troms Fotballkrets ble delt i Tromsø og Omegn Fotballkrets og Ofoten og Sør-Troms Fotballkrets.
Lofoten og Vesterålen Fotballkrets og Ofoten og Sør-Troms Fotballkrets ble slått sammen til Hålogaland Fotballkrets i 1988.


== Kretsens ledere ==
Asbjørn Johansen, Harstad (1956–1963)
Johannes Sørvoll, Lia-Brage (1964–1969)
Tor Witsøe, Landås (1970)
Johannes Sørvoll, Lia-Brage (1971–1972)
Tor Witsøe, Landås (1973)
Svein Johnsen, Landås (1974)
Egil Elvevoll, Lia-Brage (1975–1987)


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Jonny Hansen (1994): I "futtbollens" tjeneste: 75 år med Troms fotballkrets
Jonny Hansen (2015): Leken som ble magisk. Høydepunkter i nordnorsk fotball gjennom 110 år. ISBN 9788230329573.
Ehrenstrahlsalongen

Ehrenstrahlsalongen (tidligere kalt Stora audienssalen) er et rom i Drottningholms slott på Lovön i Stockholms län. Salongen ligger ved siden av Hedvig Eleonoras paradsängkammare i hovedetasjens nordre del og viser allegoriske beskrivelser utført av David Klöcker Ehrenstrahl.

I 1690 ble dronningens store audienssal eller styrerom innredet ved siden av Hedvig Eleonoras paradesoveværelse. Hoffmaleren David Klöcker Ehrenstrahl ble engasjert til å utføre veggenes og takets utsmykninger, og han laget seks store veggmalerier som ble plassert i innrammede veggfelt samt en plafond (takmaleri).
Verkene skildrer allegorisk viktige hendelser i den kongelige familiens historie. Maleriene og innredningen ble satt opp i 1696-1698, men i Lovisa Ulrikas tid ble rommets tunge barokkstil endret av Carl Hårleman til lettere rokokko.


== Motiv for frimerke ==

Midtpartiet i plafonden (tittel: «Svenska konungars berömliga bedrifter») ble i mars 2000 motiv for Czesław Słanias 1000. av ham graverte frimerke. Ehrenstrahls maleri inneholder et mylder av figurer, gudinner, putti og den brølende norrøne løven. Å overføre dette enorme maleriet til et frimerke var en stor utfordring for Czesław Słania.Hans tolkning av Ehrenstrahls maleri har blitt utført i kombinasjonsteknologi; stålgravyren har blitt komplettert med farge (rødt og blått) i form av offsetlitografi. På frimerkets nedre ramme har Słania selv gravert slottets fasade mot vest slik det så ut i 1695. Merket har valøren 50 kroner og er med sine 60 x 81 mm sannsynligvis verdens største graverte frimerke.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kjellberg, Sven T.; Svensson, Arthur; Malmberg, Boo (1966–1971). «De kungliga slotten, band 1, Kungliga slottet i Stockholm.» Slott och herresäten i Sverige: ett konst- och kulturhistoriskt samlingsverk. (svensk). Malmö: Allhems Förlag AB. Libris 8207997.
Eymundar þáttr hrings

Eymundar þáttr hrings (Sagaen el. Tåtten om Eymund) er en kort norrøn fornaldersaga som er bevart i to versjoner. En av dem er gjengitt som Eymundar þáttr hrings i Flateyboka og den andre er et innledende kapittel i Yngvars saga víðförla (Sagaen om Yngvar den vidfarne). De skildrer opplevelser som vikingene hadde i tjeneste hos Yaroslav I den kloke.
Den viktigste forskjellen mellom de to versjonene er at i Eymundar þáttr hrings er helten norsk, mens i Yngvars saga víðförla er helten svensk.


== Kilder ==
Yngvars saga víðförla i Norrøne
En oversettelse av Tunstall av Yngvars saga víðförla-1
En oversettelse av Tunstall av Yngvars saga víðförla-2
En russisk oversettelse av Jelena Aleksandrovna Rydzevskaya
Larsson, Mats G. (2005). Minnet av vikingatiden : de isländska kungasagorna och deres värld. ISBN 91-7353-065-4
Pritsak, Omeljan. (1981). Opprinnelsen til Rus'. Cambridge, Mass.: Distribuert av Harvard University Press for Harvard ukrainske Research Institute. ISBN 0-674-64465-4
Overflygning

En overflygning er en seremoni som utføres, vanligvis i lav høyde, av en gruppe fly, eller et enkelt fly. Begrepet flypast brukes  i Storbritannia og Samveldet. I USA brukes både flyover og flypast. 
Flypast knyttes ofte til kongelige eller statlige hendelser, jubileer, feiringer, eller andre spesielle anledninger. Noen ganger brukes overflygning i situasjoner for å hedre noen ved begravelser (da ofte kombinert med missing man-formasjon), eller for å feire visse typer fly. De er flygningens motstykke til parader. Ofte forekommer de i visse sammenhenger med flystevner, men overflygning knyttes ofte ved seremonielle begivenheter, eller for å demonstrere nasjonal stolthet.
Anticosti

Anticosti er en øy i den kanadiske provinsen Québec. Anticosti ligger i St. Lawrence-bukta ved utløpet til St. Lawrence-elva. Øya er tynt befolket, med store skoger av kvitgran, balsamgran og svartgran. Mye av kysten er dominert av steile kalksteinsklipper. Innsjøene og elvene er mange og fiskerike, og flere av elvene skjærer gjennom dype juv. Den østlige delen av øya utgjør et enormt myrområde. På øya finnes en bestand av rundt 120 000 hvithalehjort, etterkommere av 220 individer innført i 1896.
Den første europeeren som utforsket øya var Jacques Cartier i 1534. Han trodde først det var en halvøy, før han ga øya navnet Île de l'Assomption. Fra 1600-tallet gikk øya under navnet Anticosti. Dette navnets opprinnelse er ikke kjent, men det kommer muligens fra urbefolkningens ord natiscotec («der bjørner blir jaktet på»). I 1680 kom de første bosetterne, da Ludvig XIV av Frankrike ga Louis Jolliet myndighet over øya. Etter Ny-Frankrikes fall ble øya annektert av Newfoundland-kolonien, men i 1774 ble den overdratt til Canada. I 1974 ble øya kjøpt av provinsen Québec, som avsatte 150 km² av øya til et naturreservat.
De fleste innbyggerne på øya stammer fra Newfoundland, Saint-Pierre og Miquelon og Îles de la Madeleine. De er franskspråklige og lever av fiske, fangst og tømmerhogst. I 1909 var det over 800 hektar jordbruksland, men i dag er det ingen gårder igjen på øya.
Øyas kyst blir regnet som en stor fare for skipstrafikken i St. Lawrence-bukta. Det blir anslått at rundt 400 skipsvrak ligger ved øya; noe som har gitt den kallenavnet «buktas kirkegård».

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anticosti Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tromsø og Omegn Fotballkrets

Tromsø og Omegn Fotballkrets er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Kretsen ble opprettet i 1950 da Troms Fotballkrets ble delt i Tromsø og Omegn Fotballkrets og Ofoten og Sør-Troms Fotballkrets.
Troms Innland Fotballkrets ble stiftet i 1933. Tromsø og Omegn Fotballkrets og Troms Innland Fotballkrets ble slått sammen til den nye Troms Fotballkrets 11. februar 1973.


== Kretsens ledere ==
Gustav Dalsbø, Tromsø IL (1951)
Karl Kobro, IF Skarp (1952)
Gustav Dalsbø, Tromsø IL (1953–1954)
Nils Winther Eng, IF Skarp (1955–1956)
Kåre Lydersen, Nordkjosbotn (1957–1959)
Bjørn Schjoll-Eriksen, TIF (1960–1961)
Harald Aasmoe, IF Skarp (1962–1964)
Guthard Johansen, IF Skarp (1965–1966)
Per Nilsen, TIF (1967–1968)
Magne Rognmo, Tromsø IL (1969–1972)


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Jonny Hansen (1994): I "futtbollens" tjeneste: 75 år med Troms fotballkrets
Jonny Hansen (2015): Leken som ble magisk. Høydepunkter i nordnorsk fotball gjennom 110 år. ISBN 9788230329573.
Monsunskog

Monsunskog eller regngrønn skog er type skog som vokser i tropiske og subtropiske områder som har en spesielt regnrik monsunsesong, men ellers er ganske tørt. Monsunskogene består typisk av bredbladet tørr tropisk- og subtropisk løvskog.
Monsunskog er typisk vanlig som et skogbelte i randsonen til tropisk regnskog. Skogen er ofte rik på store og edle tresorter, som for eksempel teak (Tectona), og feller typisk løvet i perioder.


== Eksterne lenker ==
(en) Tropical and subtropical dry broadleaf forests – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gjør det rette

Gjør det rette (originaltittel Do the Right Thing) er en amerikansk dramakomedie fra 1989. Filmen ble produsert, skrevet og regissert av Spike Lee, som også hadde rollen som Mookie i filmen. Danny Aiello, Ossie Davis, Ruby Dee, Richard Edson, Giancarlo Esposito, Bill Nunn, John Turturro og Samuel L. Jackson har andre roller. Gjør det rette er også filmdebuten til både Martin Lawrence og Rosie Perez. Filmen skildrer den ulmende rasedebatten i Brooklyn på slutten av 1980-tallet.
Gjør det rette fikk god kritikk og ble en kinosuksess. Lee ble nominert til Oscar for beste originalmanus for manusarbeidet, og Aiello ble nominert til Oscar for beste mannlige birolle for sin rolleskildring. Filmen ble også nominert til Golden Globe for beste dramafilm.
Filmen ble innlemmet i National Film Registry i 1999, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». I 2007 ble den kåret til filmhistoriens 96. beste spillefilm fra USA på listen «AFI's 100 Years...100 Movies». Signaturlåten «Fight the Power», som Public Enemy spilte inn for filmen, ligger i tillegg på 40.-plass på listen «AFI's 100 Years…100 Songs».


== Handling ==
I Brooklyns midtsommerhete driver italieneren Sal (Danny Aiello) sin pizzarestaurant i samarbeid med sine to sønner (John Turturro og Richard Edson), pluss visergutten Mookie (Spike Lee), som leverer pizza på dørene. En rasedrevet konflikt bryter ut på pizzarestauranten, og den utarter etter hvert til noe langt verre.


== Medvirkende ==
Spike Lee som Mookie
Danny Aiello som Sal
Ossie Davis som Da Mayor
Ruby Dee som Mother Sister
Giancarlo Esposito som Buggin' Out
Bill Nunn som Radio Raheem
John Turturro som Pino
Richard Edson som Vito
Roger Guenveur Smith som Smiley
Rosie Perez som Tina
Joie Lee som Jade
Steve White som Ahmad
Martin Lawrence som Cee
Robin Harris som Sweet Dick Willie
Paul Benjamin som ML
Frankie Faison som Coconut Sid
Samuel L. Jackson som Mister Señor Love Daddy
Steve Park som Sonny
Miguel Sandoval som Officer Mark Ponte
Luis Antonio Ramos som Stevie
John Savage som Clifton
Frank Vincent som Charlie
Richard Parnell Habersham som Eddie


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gjør det rette på Internet Movie Database 
(no) Gjør det rette hos Filmfront 
(sv) Gjør det rette i Svensk Filmdatabas 
(da) Gjør det rette i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Gjør det rette på Allociné 
(nl) Gjør det rette på MovieMeter 
(en) Gjør det rette på AllMovie 
(en) Gjør det rette på Turner Classic Movies 
(en) Gjør det rette på Rotten Tomatoes 
(en) Gjør det rette på Metacritic
Martin Luthers Sterbehaus

Martin Luthers Sterbehaus (norsk: Martin Luthers dødshus) er et minnested over Martin Luthers død, i Eisleben i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt. Martin Luthers Sterbehaus ble oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv i 1996.


== Historie ==
Martin Luther døde i Eisleben 18. februar 1546. Stedet ble raskt mål for pilegrimer, og sengen han døde i, ble tilskrevet helbredende virkning for tannverk. I 1707 ble sengen brent av teologer fra Halle, for derved å sette en stopper for overtroen. Etter dette forsvant tilsynelatende interessen for stedet der Luther døde.På 1700-tallet førte jakten på selve stedet for Luthers død til en feiltakelse. Man festet seg ved det huset som idag er museum, mens hans egentlige dødssted var et hus ved Marktplatz, og som ble revet i 1570.Dagens museumseiendom ble kjøpt av det offenlige i 1863, og Vilhelm I, den senere keiseren, etablerte en stiftelse med 6 000 Mark i grunnkapital. Rommene ble innredet slik de ble antatt å ha vært under Luthers siste dager i Eisleben. Kunstprofessor Friedrich Wilhelm Wanderer foretok en renovering av rommene 1893/1894. Etter å ha vært stengt en periode, ble huset igjen åpnet i 2013.


== Referanser ==
Déjeunersalongen

Déjeunersalongen (fransk for frokostsalongen) er en salong i Drottningholms slottsteater på Lovön, Stockholms län. Salongen ble tegnet i 1791 av Louis Jean Desprez og ble sist restaurert mellom 1998 og 2000 ved Statens fastighetsverk. Nå brukes salongen for forskjellige festlige tilstelninger som i 2010 da Dronning Silvia innviet utstillingen «Det dukade blomsterbordet - till fest och till vardags».


== Historikk ==

Drottningholms slottsteater ble oppført i årene 1764-1766 etter tegninger av arkitekten Carl Fredrik Adelcrantz. Oppdragsgiver var dronning Lovisa Ulrika. I 1791 ble bygningen komplettert mot vest med en større salong. Denne gangen var den franske teaterdekoratøren og kunstneren Louis Jean Desprez ansvarlig for utformingen og oppdragsgiver var Gustav III.Gjennom salongens store vinduer skapte Desprez en intim kontakt med den engelske parken utenfor. Den nye salongen var tenkt for fester og dansetilstelninger og hoffet pleide å bruke rommet for å innta sin frokost mens hornmusikk spilte på scenen. Derfor kalles rommet også Déjeunersalongen - frokostsalongen.
I forbindelse med mordet på Gustav III i 1792 stoppet alle arbeider med det da ikke helt ferdigstilte rommet, særlig interiøret ble ikke helt klart. Teaterlivet på slottsteatret avtok og Déjeunersalongen fikk en ny funksjon som såkornmagasin, malerverksted, stenhuggerverkstad og bønnesal. Mot slutten av 1800-tallet ble hele salongen malt hvit, men ved en rekonstruksjon av veggmaleriene i 1933 fant man spor av originalfargene. Da ble veggene malt i gul marmorering med en brystningsmaling i rød og grå granittimitasjon mellom lyse lister. Taket ble utført ifølge Desprez' opprinnelige forslag.
I 1998 startet Statens fastighetsverk en ny restaurering siden salongen hadde fått vannskader og blitt slitt. Nå kunne man følge Desprez' intensjoner fullt ut og Déjeunersalongen i sin nåværende utforming gir et godt bilde på hvordan veggene var malt i 1791.


== Referanser ==