jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
UK Trade & Investment

UK Trade & Investment (UKTI) er et britisk forvaltningsorgan som har til oppgave å støtte britiske virksomheter i deres internasjonale virksomhet og fremme internasjonale investeringer i Storbritannia.
UKTI ble etablert i mai 1999 som British Trade International, bestående av to søyler: Trade Partners UK (for eksport) og Invest UK (for utenlandske direkteinvesteringer). I oktober 2003 ble de to søylene slått sammen og forvaltningsorganet omdannet til UKTI for å forenkle profilen og redusere faren for sammenblanding av de ulike navnene.
UKTI er underlagt både Department for Business, Innovation and Skills og Foreign and Commonwealth Office.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Pierre Jean Beckx

Pierre Jean Beckx (født 5. februar 1795 i Zichem ved Leuven i Belgia, død 4. mars 1887 i Roma) var en belgisk jesuittgeneral.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn, tidlig liv ===
Beckx var sønn av en skomaker. Han gikk på latinskole i Zichem, og fra 1815 på jesuittenes kollegium i Mechelen, der han den 7. mars 1819 mottok prestevielsens sakrament. 
Han var så i sjelesørgerisk tjeneste i Uccle/Ukkel ved Brussel.


=== Jesuitt ===
Den 29. oktober 1819 ble Beckx medlem av jesuitterordenen. Etter sjelesørgerisk virke i Hamburg, Hildesheim og Braunschweig ble han professor i kirkerett i Hildesheim.
Han ble i 1825 kapellan hos Ferdinand Fredrik av Anhalt-Köthen, som kort tid før var blitt katolikk. Beckx kom i 1830 til Wien og ble i 1852 provisial for Østerrike.


=== Generalsuperior ===
Året etter ble han ordenens generalsuperior. I de 24 år som Beckx leder jesuitterordenen, ble ordenens medlemstall fordoblet, og ble det opprettet nye ordensprovinser i Irland, Frankrike, Spania, Portugal og Amerika. Jesuittene gjorde seg også mer gjeldende i protestantiske områder, og fikk i det hele tatt en større gjennomslagskraft - noe som også kunne tilskrives pater Beckx' lederskap. Men samtidig ble jesuittene fordrevet fra flere land.
I hans embedsperiode ble ordenens tidsskrift Civiltà cattolica (Italia) grunnlagt. Dessuten var han medgrunnlegger av  Etudes (Frankrike),  Stimmen aus Maria Laach (Tyskland) (senere: Stimmen der Zeit) og Zeitschrift für katholische Theologie (Østerrike).
I 1873 flyttet Beckx og ordenens moderhus til Fiesole ved Firenze. Etter eget ønske fikk Beckx i 1884 stilt Antonius Anderledy ved sin side, cum iure successionis. Dette betød at pater Anderledy overtok i praksis meget av ledernsvaret og at han allerede på Beckx' dødsdag kunne utopes ril ny ordensgeneral. 
Beckx skrev blant annet andaktsboken Der Monat Maria (1838, utgitt i mange opplag og på mange språk).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pieter Jan Beckx hos Manus online
(de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Beckx, Pierre Jean» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 1, Hamm 1975, sp. 452–453.
CHANDLERY, P.: Memoirs of San Girolamo, Fiesole (1873-93), Roehampton, 1901.
SCHOETERS, G.: P.-J. Beckx en de 'Jesuïeten-politiek' van zijn tijd, Antwerpen, 1975.
VERSTRAETEN, A.: Leven van den hoogw. P.P. Beckx, Antwerpen, 1889.
Hjertetjønnaks

Hjertetjønnaks (Potamogeton perfoliatus) er en flerårig vannplante.
Den er en kraftig plante med forgrenet stengel som kan bli et par meter lang. Den har bare undervannsblader. Bladene er hjerteformede og stengelomfattende. Artsepitetet perfoliatus viser til at det ser ut som om bladene er tredd på stengelen. Blomstene sitter i korte aks som stikker opp av vannet. Planten vokser i dammer, innsjøer og grøfter. Den trives i ganske næringsfattige innsjøer der planteplankton ikke skygger ut undervannsplanter.
Hjertetjønnaks forekommer i alle verdensdeler unntatt Sør-Amerika og Antarktis. I Norge finnes den i hele landet, men er vanligst på Østlandet. I Finnmark finnes den opptil 350 moh og i Herjedalen opptil 820 moh.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0355-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) hjertetjønnaks – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) hjertetjønnaks i Encyclopedia of Life 
(en) hjertetjønnaks i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hjertetjønnaks hos Artsdatabanken 
(sv) hjertetjønnaks hos Dyntaxa 
(en) hjertetjønnaks hos ITIS 
(en) hjertetjønnaks hos NCBI 
(en) hjertetjønnaks hos The International Plant Names Index 
(en) hjertetjønnaks hos Tropicos 
(en) Kategori:Potamogeton perfoliatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Potamogeton perfoliatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Obbola Ångsågs

Obbola Ångsågs AB var et trevirkeselskap i Obbola i Västerbotten i Sverige i perioden 1889–1902. Etter at selskapet ble overtatt av Holmsunds AB fortsatte virksomheten ved sagbruket til 1909, da anlegget ble ødelagt i en brann.


== Bakgrunn ==
Obbola Ångsåg kom som et resultat av at to sagbruksselskap, Baggböle sågverk og Sandviks Ångsågs AB, under 1800-tallet fikk en helt dominerende stilling innen Umeälvens vidstrakte vannsystem og samarbeidet ved virkeauksjonene for å holde prisene nede. Den svenske staten tilbød derfor store hogstsrettigheter som løp over tolv år til en kjøper som forpliktet seg til å anlegge et nytt sagbruk. Flere spekulanter forsøkte å finne passende industritomter omkring munningsområdet til Umeälven, men ble aktivt motarbeidet av Baggböle og Sandvik.I 1884 lykkes tilslutt noen sagbruksinteressenter fra Sundsvallsområdet å kjøpe det landområde, der SCA Packaging nå ligger, av Obbola byboere. Den 17. april 1889 dannet Obbola Ångsågs AB med Lars Ulrik Öqvist ved Eriksdals sågverk på Alnön som hovedmann. To andre sagverkspatroner ble også store aksjeeiere: Gustaf Johansson ved Johannedals Trävaru AB på Alnön og Magnus Forsell fra Ortvikens sågverk nord for Sundsvall.De hogstrettighetene som Obbola Ångsågs AB fra starten tegnet kontrakt på løp over tolv år og omfattet 969 935 tre, først og fremst furu. Det var mer enn halvparten av det planlagte forbruket. Hogstrettighetene befant seg i Vindelns, Sorsele og Lycksele kommuner. Derifra skulle virket fløtes til Obbola på Umeälven.


== Sagbruket bygges opp ==
Det nystartede selskapet fikk sitt hovedkontor i Sundsvall, skogskontor i Lycksele og sagbrukskontor i Obbola. I Obbola ble det enskipede sagbrukshuset bygget raskt opp i løpet av 1889 og utstyrt med ti rammesager. Et stort trelastlager ble anlagt nord for sagbruket og et mindre sør for verket. Inntil det minste trelastlageret ble det også laget et kullager for trekull av sagbruksavfallet. Det tømmeret som skulle sages ble lagret innenfor Laxgårdshällan. Olof Schüssler ble oppnevnt, som til da hadde vært ansatt ved Iggesunds bruk. Han bosatte seg i en herregård ovenfor trelastlageret. For arbeiderne ble det bygget fire barakker, to i tilslutning til sagen og to ved den nordre delen av trelastlageret.Sagingen ble innledet i desember 1889. I løpet av 1890 ble nesten 180 000 tømmerstokker saget. Antallet ansatte var til å begynne med 150, men økte periodevis til 300. Foruten fra Obbola kom arbeiderne fra Skellefteå-, Ådalen- og Sundsvallsdistriktene og til og med lengre sørfra. Befolkningen i Obbola by var på ca. 285 personer da sagbruket startet opp.


== Sagbruket selges og brenner ned ==
I 1902, da den tolvårige hogstrettighetene hadde løpt ut, ble Obbola Ångsågs AB solgt til den nærmeste konkurrenten, Holmsunds AB, etterfølgerne til Baggböle sågverk. Dermed fantes det igjen bare to store selskap ved Umeälven.Virksomheten fortsatte under den nye eieren, men redusert drift med 6 rammesager. I juli 1909 brant sagbruket ned. I stedet ble det anlagt papirmasseindustri som ble utviklet til det som idag heter SCA Packaging.


== Referanser ==
Wilhelm Sauer

Wilhelm Carl Friedrich Sauer (født 23. mars 1831 i Schönbeck i Mecklenburg, død 9. april 1916 i Frankfurt (Oder)) var en ledende tysk orgelbygger i romantikken og senromantikken. Han bygde i 1889 orgelet i Thomaskirken i Leipzig.
Wilhelm Sauer tok abitur i 1849 og startet ved Berliner Bauakademie. Etter hans brors død gikk han inn i farens orgelbyggerfirma, og reiste blant annet for å studere orgelbygging hos Aristide Cavaillé-Coll i Paris, reiste videre til Elsass, Sveits og til London.Fra 1855 drev han filialen i Deutsch Krone (Vestpreussen), i 1857 åpnet han et eget verksted i Frankfurt an der Oder, og i 1860 en filial i Königsberg. I Berlin fikk han hoffet som kunde, og leverte mer enn 100 orgler i byen, blant annet orgelet i Berliner Dom, med 113 registre og Südwestkirchhof Stahnsdorf.I 1910 solgte han firmaet til sin ansatte, Paul Walcker (1846–1928). Sauer er gravlagt i den tidligere kirkegården som omfattes av Kleistpark i Frankfurt an der Oder. 
Sauer orgelverksted produserte i løpet av Wilhelm Sauers tid ca. 1100 orgler, som ble solgt til en rekke europeiske land, og dessuten andre steder i verden som Russland, Sør-Amerika og Sør-Afrika. Sauer førte samarbeid med en rekke musikere herunder Max Reger, Fritz Stein, Arthur Nikisch, Richard Strauss, Karl Straube og Heinrich Reimann.I 1916 gikk firmaet over i Walckers firma i Ludwigsburg. Det ble likevel videreført i 1945 i liten skala og var fra 1972 et statlig selskap VEB Frankfurter Orgelbau Sauer. I 1990 ble det privatisert under navnet W. Sauer Orgelbau med Werner Walcker-Mayer som innehaver.


== Sauer-orgler (utvalg) ==

		
		
		


== Referanser ==
11. serierunde i Tippeligaen 2014

11. serierunde i Tippeligaen 2014 startet fredag 23. mai klokken 19 med Haugesund mot Molde. Runden fortsatte med to kamper lørdag 24. mai. Lillestrøm mot Stabæk klokken 15.30. Og Strømsgodset mot Rosenborg klokken 18. Runden avsluttet søndag 25. mai med Aalesund mot Sarpsborg klokken 15.30, tre kamper klokken 18, og Brann mot Vålerenga klokken 19.


== Kampfakta ==
Fredag 23. mai 2014

Lørdag 24. mai 2014

Søndag 25. mai 2014
Pony Malta

Pony Malta er en kullsyreholdig leskedrikk basert på malt, sukker og vitaminer som produseres av colombianske Cervecería Bavaria. Den selges i flere land i Sør- og Mellom-Amerika, samt i Spania. Produktet ble lansert i 1953.
Drikken selges på 225 ml glassflasker, 330 ml plastflasker 330 ml bokser og på miniplastflasker. 


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Zona Pony Arkivert 30. januar 2019 hos Wayback Machine.
Abkhasias flagg

Abkhasias flagg er flagget til den delvis anerkjente republikken Abkhasia. Flagget blei offisielt antatt 23. juli 1992. Det har fire grønne og tre hvite horisontale striper. I kantonen er det et rødt felt med banneret til det tidligere Kongedømmet Abkhasia, som består av ei åpen, hvit hånd med sju hvite stjerner i en halvsirkel over. Hånda betyr «Hei, venner! Stopp, fiender!». Stjernene har blitt omtolka til å representere landets sju historiske regioner: Sadzen, Bzyp, Gumaa, Abzhywa, Samurzaqan, Dal-Tsabal og Pskhuy-Aibga.


== Eksterne lenker ==
Abkhasias flagg hos Flags of the World
Helene Ohm

Helene Marie Ohm (født 25. juni 1969) er en norsk statsviter. Ohm var rådmann i Finnøy kommune i Rogaland fram til 2018. Hun er nå direktør oppvekst i Stavanger kommune. 
Ohm satt i utvalget som ble utnevnt av Erna Solbergs regjering, og som vurderte en kommunereform og en fremtidig kommunestruktur.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Rådmannsutvalet i Rogaland, 24. november 2011
Barbilla nasjonalpark

Barbilla nasjonalpark (spansk: Parque Nacional Barbilla) er en nasjonalpark øst i Costa Rica, i provinsene Cartago og Limón. Den ble oppretta 16. mars 1982, og har et areal på 119,95 km². Hovedmålet med nasjonalparken er å bevare den tropiske lavlandsregnskogen ved de karibiske fjellsidene av Cordillera de Talamanca, så vel som oppfyllingssonene for grunnvann i området, som er kilden til et stort antall sideelver og -bekker til elva Barbilla.
I nasjonalparken bor det mange medlemmer av den indianske folkegruppa cabécar.


== Bilder ==


== Se også ==
Liste over nasjonalparker i Costa Rica


== Eksterne lenker ==
(en) Barbilla National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Barbilla nasjonalpark hos SINAC
Barbilla nasjonalpark hos Costa Rica Infolink
Necydalopsini

Necydalopsini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, spinkle, vanligvis mer eller mindre brunlige trebukker. De er relativt lite sklerotisert, dekkvingene er mer eller mindre myke og bøyelige. Antennene er tynne, vanligvis lengre enn kroppen hos hannene og omtrent så lange som kroppen hos hunnene. Pronotum er litt til mye lengre enn bredt, gjerne med et par knøler midt på men uten tenner på sidene. Dekkvingene er ofte tilspisset i den bakre delen slik at det ikke dekker hele bakkroppen. Beina er lange og slanke, lårene mer eller mindre klubbeformede.


== Utbredelse ==
Gruppen er hovedsakelig utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, men det finnes også en art på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Necydalopsini Blanchard, 1851
Slekten Abaiba Martins & Napp, 2007
Slekten Austronecydalopsis Barriga & Cepeda, 2007
Slekten Conopogaster Fairmaire, 1899 - én art på Madagaskar:
Conopogaster singularis Fairmaire, 1899
Slekten Eucharassus Bates, 1885
Slekten Lissozodes Bates, 1870
Slekten Necydalopsis Blanchard, 1851
Slekten Neozodes Zajciw, 1958
Slekten Ozodes Audinet-Serville, 1834
Slekten Parepimelitta Bruch, 1919
Slekten Piruapsis Galileo & Martins, 2007
Slekten Saltanecydalopsis  Barriga & Cepeda, 2007
Slekten Sthelenus Buquet, 1859


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata, amerikanske arter Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.
Katalog med utbredelsesdata, Gamle verden Arkivert 22. mai 2014 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Necydalopsini hos NCBI 
Necydalopsini – detaljert informasjon på Wikispecies
Barra Honda nasjonalpark

Barra Honda nasjonalpark (spansk: Parque Nacional Barra Honda) er en nasjonalpark i Guanacaste vest i Costa Rica. Den befinner seg 22 kilometer nordøst for byen Nicoya. Den ble oppretta 3. september 1974. Formålet med nasjonalparken er å bevare mange kalksteinsgrottene i området. Den er den eneste nasjonalparken i landet med et komplekst system av underjordiske grotter. Det er til sammen 42 grotter, og under halvparten av dem har blitt utforska. Den eneste av grottene som er åpen for besøkende er Terciopelo. Det er også en betydelig mengde tørr tropisk lavlandsskog i nasjonalparken. 290 hektar av parken utgjøres av eviggrønn skog.


== Se også ==
Liste over nasjonalparker i Costa Rica


== Eksterne lenker ==
(en) Barra Honda National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Barra Honda nasjonalpark hos SINAC
Barra Honda nasjonalpark hos Costa Rica Infolink
Bjønnbrodd

Bjønnbrodd (Tofieldia pusilla) er en liten, flerårig urt.
Den blir 5–20 cm høy. De spisse bladene sitter i en rosett som er flatklemt fra siden. Bjønnbrodd blomster fra juni til august med små, hvite blomster som sitter i et aks på toppen av stilken. Den vokser på fuktige, åpne steder, gjerne med kalk i grunnen.
Arten har en sirkumpolar utbredelse på den nordlige halvkule. I Europa finnes den i Fennoskandia, Nord-Russland, Island, Færøyene, Skottland, et par steder i England og høyt til fjells i Alpene og Tatrafjellene. Den er vanlig i fjellet i hele Norge og finnes opptil 1600 moh i Jotunheimen og opptil 1000 moh i Nord-Norge. På Svalbard er den vanligere enn det en tidligere trodde, og den er nå tatt ut av rødliste for Svalbard.


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0355-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) bjønnbrodd i Encyclopedia of Life 
(en) bjønnbrodd i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bjønnbrodd hos Artsdatabanken 
(sv) bjønnbrodd hos Dyntaxa 
(en) bjønnbrodd hos ITIS 
(en) bjønnbrodd hos NCBI 
(en) bjønnbrodd hos The International Plant Names Index 
(en) bjønnbrodd hos Tropicos 
(en) Kategori:Tofieldia pusilla – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tofieldia pusilla – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tofieldia pusilla – detaljert informasjon på Wikispecies 
Kristins flora – Bjønnbrodd
NatureGate —  Bjønnbrodd
Neostenini

Neostenini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, slanke, brunlige trebukker, forholdsvis lite sklerotiserte (noe myke). Antennene er lengre enn kroppen og en anelse sagtakkede hos hannene, kortere enn kroppen hos hunnene.
Dekkvingene er tilsmalnende i den bakre delen og spriker noe i midten slik at ikke hele bakkroppen er dekket.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Neostenini Pascoe, 1857
Slekten Aposites Pascoe, 1865
Slekten Maltheba Pascoe, 1871
Slekten Mystrosa Pascoe, 1864
Slekten Neostenus Pascoe, 1857


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata, Gamle verden Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Neostenini – detaljert informasjon på Wikispecies
Myrlilje

Myrlilje (Tofieldia calyculata) er en flerårig urt.
Den kan bli opptil 30 cm høy. Bladene er spisse, kan bli 4 mm brede og sitter i en rosett som er flatklemt fra siden. De gulhvite blomstene sitter i et aks på toppen av stilken. Myrlilje vokser på fuktig grasmark og rikmyr, gjerne på kalkholdig grunn.
Hovedutbredelsen er i Alpene, Nord-Karpatene og åslandskapet nord for disse fjellene fra Øst-Frankrike til Hviterussland. Arten har nordlige utposter på Gotland og i Estland, og er også kjent fra Pyreneene og Montenegro. I sør er den en fjellplante, og i det franske departementet Alpes-Maritimes vokser den i en høyde på 800–2500 moh.  
Myrlilje vokser ikke i Norge og må ikke forveksles med den ganske like planten rome, som heter myrlilja på svensk.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0355-4. 
L. Carles og L. Thébault (2010). Guide de la flore des Alpes-Maritimes: du Mercantour à la Méditerranée. Gilleta•nice-matin. ISBN 978-2-915606-74-4. 
«Kärrlilja». Den virtuella floran. Besøkt 12. april 2018. 


== Eksterne lenker ==

(en) myrlilje i Encyclopedia of Life 
(en) myrlilje i Global Biodiversity Information Facility 
(no) myrlilje hos Artsdatabanken 
(sv) myrlilje hos Dyntaxa 
(en) myrlilje hos NCBI 
(en) myrlilje hos The International Plant Names Index 
(en) myrlilje hos Tropicos 
(en) Kategori:Tofieldia calyculata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tofieldia calyculata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tofieldia calyculata – detaljert informasjon på Wikispecies
Joannes Philippus Roothaan

Joannes Philippus Roothaan (født 23. november 1785 i Amsterdam, død 8. mai 1853 i Roma) var den 21. generalsuperior for Societas Jesu (jesuittordenen).


== Biografi ==


=== Bakgrunn ===
Familien Roothaans røtter var i Frankfurt am Main i Tyskland. Derfra emigrerte de til Amsterdam, der de konverterte fra den evangeliske protestantiske tro til katolisismen. Joannes Roothaan var sønn av kirurgen Matthias Egbert Roothaan og hans hustru Marie Angela Ter Horst. Han gikk på gymnas i Amsterdam, og fortsatte deretter på Athenäum illustrum, en privat høyskole, og studerte under professor Jacob van Lennep.


=== Tidlig virke som jesuitt ===
Den 30. juni 1804 trådte Roothaan inn i jesuittordenen. Dette var på en tid da ordenen var offisielt opphevet, men opphevelsesdekretet var ikke blitt gjort gjeldende i Tsarriket fordi de politiske myndigheter der forhindret det.(Ordenen ble offisielt gjenopprettet høsten 1814.) Roothan gikk derfor inn i ordenens novisiat i Dünaburg (Daugavpils) i Det russiske rike (i det nåværende Latvia). Den 21. juni 1806 avla han sin ordensprofess, og virket til 1809 i det stedlige gymnasium. Senere studerte Roothaan filosofi og teologi ved ordenens akademi i Polozk (Polatsk).
I januar 1812 ble han presteviet, og allerede samme år kalt til professor i retorikk  ved kollegiet i Pusza. Årene 1816 til 1820 virket han ved kollegiet i  Orsja. I mars 1820 ble alle ordenens medlemmer i Russland utvist fra landet.
Hans tolv uker lande flukt endte i Brig i det sveitsiske kanton Wallis. Der virket han som dosent. Etter forskjellige forvaltningsoppgaver kalte man ham med virkning fra 22. juni 1823 til leder for kollegiet i Roma.


=== Som generalsuperior ===
Den 29. januar 1829 døde ordenens 20. generalsuperior, Aloisius Fortis. Den 9. juli 1829 valgte ordenens generalkongregasjon Joannes Phillipus Roothaan til sin neste general.
Hans viktigste oppgave ble stabiliseringen av ordenen, som først i 19814 var blitt tillatt igjen av pave Pius VII. Dette forsøkte han i første rekke ved en sterkere vektlegging av de ignatianske eksersitier, med en vektlegging som var vestenlig sterkere enn i ordenens første historiske epoke. Han fikk utarbeidet en kommentert utgave av eksersitiene, som parallelt til en overleverte latinske versjon også hadde en ny latinsk oversettelse som var mye tettere på den spanske original.
I revolusjonsåret 1848 måtte Roothaan forlate Roma. Han benyttet anledningen til en visitasjonsreise gjennom nesten hele Europa.
Først i slutten av januar 1850 kunne Roothaan vende tilbake til moderhuset. Etter en lang sykdomsperiode døde han den 8. mai 1853 i en alder av 67 år. Hans etterfølger ble Pierre Jean Beckx.
I 1927 innledet Den Hellige Stol en salighetsundersøkelse for Roothaan.


== Referanser ==


== Litteratur ==
LIGTHART, C.G.: The Return of the Jesuits, London, 1978.
NORTH, R.: The General who rebuilt the Jesuits, Milwaukee, 1944.
PIRRI, P.: P.G. Roothaan, Rome, 1931.
VAUX, G.: Le P. J. Roothaan, Paris, 1935.


== Eksterne lenker ==
[1] Catholic Encyclopedia
Åndelige øvelser

Åndelige øvelser (latin: Exercitia spiritualia, spansk: Ejercicios espirituales) er et bokverk av Ignatius av Loyola, utgitt i 1548.
Forskjellige former for «åndelige øvelser» hadde eksistert tidligere, men Ignatius gav dem en klassisk utforming. Under intensiv ledelse av den såkalte eksersisiemesteren under fire uker, med meditasjonsøvelser i stillhet og ensomhet, skal en eksistensiell beslutning fattes for Gud.


== Eksterne lenker ==
Ignatius von Loyola: Die Geistlichen Übungen; übersetzt von Alfred Feder S.J.; Regensburger Verlagsanstalt, 2. Auflage, 1922 (pdf; 7,1 MB)
Katholisch.de: Exerzitien- Geistliche Übungen; eingestellt am 25. September 2012
Jesuiten.org: Exerzitien; abgerufen am 8. Oktober 2013
Arbeitskreis Kirche und Sport im Bistum Augbsurg: Bergexerzitien; abgerufen am 8. Oktober 2013
Joachim Holub: Infos und Links zu Ignatianischen Exerzitien und geistlicher Begleitung; abgerufen am 8. Oktober 2013
Udo Hofmann: Was sind Exerzitien? (evangelisch, PDF, 63 KiB)
Jesuiten.org: Exerzitien online; abgerufen am 8. Oktober 2013
Übungen der Stille. Exerzitien für Atheisten, Andersgläubige und Suchende
Überdiözesane Konferenz der deutschen Diözesanbeauftragten für Exerzitienarbeit, Arbeitsgemeinschaft österreichischer diözesaner Referate für Exerzitien und Spiritualität: Exerzitien in Deutschland und Österreich