jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anthony Collins

Anthony Collins (1676–1729) var en engelsk filosof fra tidlig opplysningstid.


== Liv og virke ==
Sammen med John Toland var Collins den mest betydelige representanten for en krets radikale fritenkere som var aktive de tre første tiårene av 1700-tallet. Andre i kretsen var Samuel Bold, Matthew Tindal, Thomas Woolston og William Wollaston.
Collins publiserte stort sett anonymt, likevel ble han skyteskive for sin tids offentlige mening. Angrepene fra geistligheten var spesielt heftig, eksempelvis William Whiston, biskop Benjamin Hoadly, Samuel Clarke, Thomas Sherlock og Richard Bentley. For å komme unna motstanderne, flyktet Collins flere ganger til Nederlandene, men tross den krasse kritikken forble han tro mot sin grunnholdning.
Collins' oppsummerer i sine skrifter de tidligere engelske fritenkernes ideer. Han propagerte for å frigjøre tanken fra alle dogmer og gikk sterkt inn for at alle samfunnslag måtte ha rett til utdannelse, da han anså mangel på utdannelse som en kilde til samfunnsmessig uorden. Collins argumenterte med utsøkt høflighet, i slående kontrast til sine motstanderes usakligheter.
Collins var en nær venn av John Locke på Lockes eldre dager, og Locke var blant de som fikk formativ innflytelse på Collins' tankegods. Collins' materialisme og determinisme var derimot klart mer påvirket av Hobbes og Bayle, kanskje også av Spinoza, enn av Locke. Collins' tekster fikk en del innflytelse i England, og takket være Paul Henri Thiry d’Holbachs oversettelser ble Collins' tekster kjent i det franske språkområdet, der ideene hans fant enda mer gjenklang enn i hjemlandet.


== Verk ==
Essay concerning the Use of Reason in Propositions the Evidence whereof depends on Human Testimony (1707).
Priestcraft in Perfection (1709).
Vindication of the Divine Attributes (1710).
A Discourse on Free-thinking (1713).
A Discourse on the Grounds and Reasons of the Christian Religion (1724).


== Kilder ==
William Uzgalis: «Anthony Collins» i Edward N. Zalta (red.): Stanford Encyclopedia of Philosophy
William Uzgalis: «Notes to Anthony Collins» i Edward N. Zalta (red.): Stanford Encyclopedia of Philosophy


== Referanser ==
Grønnbegerslekta

Grønnbegerslekta (vitenskapelig: Chlorociboria) er en slekt av begersopper, som i Norge i all hovedsak vokser på død ved (saprofytt). I Norge er det i hovedsak to arter, som er aktuelle. Disse to er småsporet grønnbeger (Chlorociboria aeruginascens) og storsporet grønnbeger (Chlorociboria aeruginosa). Ellers så er også Chlorociboria aeruginella ifølge Artsdatabanken, funnet én gang i Eikesdalen i Nesset kommune på bregnen skogburkne. Men de to andre artene er funnet nærmest i lanlandet i hele landet på dødt lauvtrevirke. Og det er slik de oppdages lettest, når en finner råttent treverk med en irrgrønn med litt blåskjær grønnfarge i lauvtreverk pa bakken. Men etter noen regndager, så kan en også se begrene på død ved. En del steder er disse ganske vanlige i lauvskog. 
Det ser ut som i Artskart småsporet grønnbeger er vanligst på Vestlandet, mens den storsporete er vanligst i lanlandet på Østlandet. Dette kommer av, at mange av disse er funn registrert fra Artsobservasjoner. Og det er dessverre få av disse, som blir mikroskopiert. Så denne fordelingen blir usikker. Særlig når de mikroskopierte funnene i Stange kommune, alle bortsett fra to funn er småsporet grønnbeger. Så en del tyder på, at arten småsporet grønnbeger er også vanligst i innlandet.

Som navnet tilsier, så er den eneste sikre måten å skille disse to artene, ved å se på sporene. Dette må da gjøres i mikroskop. 
Der sporene hos småsporet grønnbeger har en størrelse på 5–10 × 1–2,5 µm, de er spoleformet til smalt elliptiske i form, med glatt overflate og de er udelte. Mens begrene blir 2–10 mm brede og 1–6 mm høye.
Mens sporene hos storsporet grønnbeger har en størrelse på 8–15 × 2–4 µm, de er spoleformet til smalt elliptiske i form, med glatt overflate og de er oftest udelte, men de kan ha én skillevegg. Mens begrene blir 2–5(–10) mm brede og 1–3 mm høye.
Ellers så er det stoffet xylindein, som gir disse artene deres karakteristiske farge.

Og det er gjort seriøs forskning, på hva det er i treverket som øker mengden farge i treverket. Da treverket blir meget dekorativt, og er ofte ettertraket som råmateriale til diverse treabeid. Og noen ganger blir det riktig flott kunst!


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grønnbegerslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Grønnbegerslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Grønnbegerslekta hos Dyntaxa 
(en) Grønnbegerslekta hos Index Fungorum 
(en) Grønnbegerslekta hos MycoBank 
(en) Grønnbegerslekta hos NCBI 
(en) Kategori:Chlorociboria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Chlorociboria – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chlorociboria – detaljert informasjon på Wikispecies 
Artsobservasjoner
Cyberliber, et mykologisk elektronisk bibliotek
Index Fungorum (søkeside)
MycoBank, den fungale nettsiden
Assembling the Fungal Tree of Life Arkivert 21. januar 2017 hos Wayback Machine.
Google bilder
Aeritalia G.222

Aeritalia G.222 (senere av Alenia Aeronautica) er et mellomstort STOL militært transportfly. Det ble utviklet for å oppfylle en NATO spesifisering, men Italia var opprinnelig det eneste NATO-landet til å ta flytypen i bruk. USA kjøpte et mindre antall G.222 på et senere tidspunkt, og kalte dem C-27A Spartan.111 stk av flytypen ble totalt produsert f.o.m 1970 til 1993, mesteparten av tiden var produsenten kjent under navnet Aeritalia.
En modernisert variant Alenia C-27J Spartan, har senere blitt utviklet. Denne har beholdt mange av aspektene som den originale flytypen hadde, men har blitt modifisert slik at den har de samme motorene og mange av systemene som er brukt på den større flytypen Lockheed Martin C-130J Super Hercules.


== Spesifikasjoner (G.222T) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) G.222 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aeritalia G.222 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Alenia-Aeritalia G.222
Bypartiet

Bypartiet er et politisk parti i Skien, etablert i 2015 av de to aksjonsgruppene Folkeaksjonen for Alternativ Bypakke Grenland og Aksjon Rett E18. Disse to gruppene ønsker  mer helhetlig veiplanlegging på henholdsvis lokalt og regionalt nivå, og dette er også Bypartiets politiske hovedsak.
Av Bypartiets program fremgår det at partiet definerer seg som et moderne, urbant, religionsnøytralt ja-parti basert på liberale, demokratiske verdier. Partiet er et sentrumsparti, som kan samarbeide mot både høyre og venstre, men fokuset på veiplanlegging gjør det mer naturlig å samarbeide mot høyre.
Bypartiet stilte til valg i Skien kommune i 2015 og fikk 13,8 % av stemmene ved valg til kommunestyret, som gjorde partiet til det tredje største, med åtte representanter i Skien bystyre. Størst oppslutning fikk partiet i bydelene Gulset (23,2 %), Åfoss (19,0 %) og Skotfoss (16,1 %).


== Referanser ==
Pseudastylopsis

Pseudastylopsis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, kraftige, litt knudrete, gråbrunt-spraglete trebukker. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Pronotum er bredere enn langt, firkantet, med en butt tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er noe utvidete bakover, med et par korte lengdekjøler. Hunnen har et eggleggingsrør som stikker ut bak dekkvingene.


== Levevis ==
Larvene inne i små greiner og kvister.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det vestlige Nord- og Mellom-Amerika, fra Oregon i nord til Honduras i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Acanthocinini
Slekten Pseudastylopsis Dillon, 1956
Pseudastylopsis albus Perez-Flores & Santos-Silva, 2021
Pseudastylopsis nebulosus (Horn, 1880)
Pseudastylopsis nelsoni Linsley & Chemsak, 1995
Pseudastylopsis pini (Schaeffer, 1905)
Pseudastylopsis squamosus Chemsak & Linsley, 1986


== Kilder ==
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudastylopsis i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudastylopsis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pseudastylopsis hos ITIS 
(en) Pseudastylopsis hos NCBI 
Pseudastylopsis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri
Republique

Teatret Republique er et dansk teater som ble stiftet i 2009 og som holder til i bygningene Kanonhallen og Dansesalen på Østerfælled Torv, Østerbro i København. Teatret er en selveiende institusjon under paraplyorganisasjonen Københavns Teater og ledes av direktørene Martin Tulinius (til 2016), Rasmus Adiran og Hans Christian Gimbel. Republiques profil er nyskapende teater med blikk på klassikere samt internasjonal scenekunst og grensebrytende installasjonsforestillinger.


== Referanser ==
Pseudipochira

Pseudipochira er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Levevis ==
Larvene lever i død ved.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Papua Ny-Guinea og Keiøyene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Acanthocinini
Slekten Pseudipochira Breuning, 1956
Pseudipochira albertisi Breuning, 1956
Pseudipochira hiekei Breuning, 1966
Pseudipochira keyensis Breuning, 1961


== Kilder ==
Liste over slektene Arkivert 13. september 2017 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudipochira i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudipochira i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudipochira – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri Arkivert 6. februar 2017 hos Wayback Machine.
St. Just

I St Just (uttale: Lannust)) er en by og et sogn i Penwith-distriktet i Cornwall, England. Soknet omfatter byen St Just og de nærliggende bosetninger Trewellard, Pendeen og Kelynack. Det er avgrenset av menighetene i Morvah i nordøst, Sancreed og Madron øst, St. Buryan og Sennen i sør og mot havet i vest. Sognet omfatter 3 075 ha land. Byen St. Just er den vestligste byen på fastlandet i Storbritannia og ligger om lag13 km vest for Penzance. St Just kommune hadde en befolkning på 4 637 ved folke-og boligtellingen 2011).St Just ligger i Cornwall. Det er klassifisert som et «Area with Outstanding Natural Beauty» (AONB). Nesten en tredjedel av Cornwall har AONB-status, med samme status og beskyttelse som en nasjonalpark. St. Just er en av bare to byer som er inkludert i Cornwall's AONB-liste.


== Historie ==
Identiteten til Helgenen Saint Just, er ikke kjent. Cornwall's lange motstand mot påbud fra Canterbury og Paven i Roma gjør det mest sannsynlig at helgenen var, som noen kilder hevder Justus av Canterbury. En annen mulighet er en Helgen fra det 6. eller 7. århundre, Saint Iestyn, som sies å være sønn av en hersker av Dumnonia, William av Worcester som hersket på 1470-tallet. Det er funnet bentester i kirken som antas å stamme fra Justus.
Blant de forhistoriske antikviteter i nærheten er Ballowall Barrow er en innelukket grav.
St. Just er et av de gamle gruveområdene i Cornwall og rester av gammel før-industriell og mer moderne gruvedrift har hatt en betydelig innvirkning på det nærliggende landskapet.


=== Kirker og skoler ===

Soknekirken i St Just er en kirke fra 1500-tallet. I 1336 ble kirken bygd og innviet av John Grandisson, biskop av Exeter, men bare koret av denne kirken har 
overlevd og kirkeskipet og søylene er fra det 15. århundre. Det er to metodist-kirker.
I St. Just ligger Cape Cornwall skole som også er skole for nabodistriktene Sennen, Sancreed, Pendeen, St. Buryan .


== Referanser ==
Saint Iestyn

Iestyn (noen ganger skrevet Iestin eller den latinske form Justinus) var en walisisk eremitt og forkynner i det 6. eller 7. århundre som er ble saligkåret som en helgen. Han etablerte to kirker, en i Gwynedd, og en annen i Anglesey, begge i Nord-Wales.


== Liv og minne ==
Det er ikke registrert når Iestyn ble født eller døde. Ifølge noen kilder levde han i det tidlige 6. århundre;. I henhold til andre, var han aktiv i det 7. århundre. Han sies å ha vært sønn av Geraint ab Erbin, en hersker over Dumnonia (et keltisk rike i det som nå er sørvest-England). Hans brødre var Cador, Hertug av Cornwall, og Cyngar (en annen helgen hvis relikvie finnes i kirken i Llangefni, Anglesey). Iestyn var en eremitt og forkynner som trolig var tilhenger av Anglesey Saint Cybi som grunnla to kirker i Nord-Wales: én i Llaniestyn, Gwynedd, og en annen (St Iestyn's Church, Llaniestyn) i Anglesey. Anglesey kirken bygget i det 14. århundre inneholder dukke, hugget i stein av ham iført en hette og en kappe med en brosje som holder en stav i sin høyre hånd og en rull med inskripsjoner i sin venstre. Denne inskripsjon er på latin og sier at Iestyn ligger her og oppgir også navn på de som ga ham rullen. Det kan opprinnelig ha vært brukt som et minne om en Helgen. Han kan også ha grunnlagt kirken i St Just i Roseland, i det som i dag er en del av Cornwall,  innen hans fars sfære og han kan også vært knyttet til en kirke i Bretagne, i Nord-Frankrike.Hans minnedag er ikke inkludert i walisiske kalendere over helgener, men var markert i han kirke i Anglesey som 12. april og 10. oktober, og i hans kirke i Caernarfonshire den 10. oktober.


== Se også ==
Andre Anglesey hellige som feires i lokale kirker omfatter:

St. Cwyllog på St Cwyllog's  Church, Llangwyllog
St. Eleth på St Eleth's Church, Amlwch
St. Peulan på St Peulan's Church, Llanbeulan
St. Tyfrydog på St Tyfrydog's Church, Llandyfrydog


== Referanser ==
Pseudodidymocentrus

Pseudodidymocentrus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Papua Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Acanthocinini
Slekten Pseudodidymocentrus Breuning, 1956
Pseudodidymocentrus excavatipennis Breuning, 1956


== Kilder ==
Liste over slektene Arkivert 13. september 2017 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudodidymocentrus i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudodidymocentrus i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudodidymocentrus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri Arkivert 6. februar 2017 hos Wayback Machine.
Speilet av hjertet til Vajrasattva

Speilet av hjertet til Vajrasattva (tibetansk: རྡོ་རྗེ་སེམས་དཔའ་སྙིང་གི་མེ་ལོ; THL: dorje sempa nying gi melong; wylie: rdo rje sems dpa' snying gi me long; rekonstruert sanskrit: *vajrasattva-cittādarśa; devanagari: वज्रसत्त्व चित्तादर्श​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.


== Eksterne lenker ==
The Mirror of the Heart of Vajrasattva i Wylie @ Wikisource
རྡོ་རྗེ་སེམས་དཔའ་སྙིང་གི་མེ་ལོང་གི་རྒྱུད i tibetansk skrift (Uchen) Unicode @ Wikisource
THL Simplified Phonetic Transcription

THL Simplified Phonetic Transcription for standard tibetansk er et system for fonetisk gjengivelse av det tibetanske språk. THL (tidligere kalt THDL) er en forkortelse for Tibetan and Himalayan Library, som drives av University of Virginia.
Systemet ble skapt av David Germano og Nicolas Tournadre og ble publisert den 12. desember 2003.


== Eksterne lenker ==
The Transliteration and Transcription of Tibetan (Tibetan & Himalayan Library)
THL Simplified Phonetic Transcription of Standard Tibetan
THL Extended Wylie Transliteration of Tibetan
Dennis Locorriere

Dennis Locorriere (født 13. juni 1949 i New Jersey) er en amerikansk artist, kjent fra popgruppen Dr. Hook. Han har fortsatt som soloartist etter at gruppen ble oppløst i 1985.Locorriere har de siste årene bodd i England.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Out of the Dark (Track Records, 2000)
One of the Lucky Ones (Track Records, 2005)
Post Cool (2010)


=== Konsertalbum ===
Alone with... (2002)
Live in Liverpool (2004)
Post Cool Live (2011)


=== Samlealbum ===
Alone in the Studio/The Lost Tapes (2008)
Retrospection (2011)


=== DVD ===
Alone with Dennis Locorriere (2006)
Hits and History Tour Live (2007)
Post Cool Live (2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dennis Locorriere på Internet Movie Database 
(en) Dennis Locorriere på Discogs 
(en) Dennis Locorriere på MusicBrainz 
(en) Dennis Locorriere på Songkick 
(en) Dennis Locorriere på AllMusic
Speilet av sinnet til Samantabhadra

Speilet av hjertet til Vajrasattva (tibetansk: ཀུན་ཏུ་བཟང་པོ་ཐུགས་ཀྱི་མེ་ལོ; THL: kuntuzangpo tuk kyi melong; wylie: kun tu bzang po thugs kyi me long; rekonstruert sanskrit: samantabhadra-cittādarśa; devanagari: समन्तभद्र चित्तादर्श​​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.


== Eksterne lenker ==
Kun tu bzang po thugs kyi me long gi rgyud i Wylie @ Wikisource
ཀུན་ཏུ་བཟང་པོ་ཐུགས་ཀྱི་མེ་ལོང་གི་རྒྱུད i tibetansk skrift (Uchen) Unicode @ Wikisource
Halskjedet av dyrebare perler

Halskjedet av dyrebare perler (tibetansk: མུ་ཏིག་རིན་པོ་ཆེའི་ཕྲེང་བ; THL: mutik rinpochei trengwa; wylie: mu tig rin po che'i phreng ba; rekonstruert sanskrit: *ratna-muktā-mālā; devanagari: रत्न मुक्ता माला​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.


== Eksterne lenker ==
mu tig rin po che phreng ba'i rgyud @ Wikisource i Wylie
མུ་ཏིག་རིན་པོ་ཆེ་ཕྲེང་བའི་རྒྱུད @ Wikisource i Uchen (tibetansk skrift), Unicode
Falsischnolea

Falsischnolea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Nokså små, avlange, brune trebukker. Antenner og kropp er kledt med fine, oppstående hår. Antennene tynne, noe lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, uten tenner på sidene, noe lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede.


== Utbredelse ==
Slekten lever i Brasil og Paraguay.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Apomecynini J. Thomson, 1860
Slekten Falsischnolea Breuning, 1940
Falsischnolea apicalis Martins & Galileo, 2001
Falsischnolea flavoapicalis Breuning, 1940
Falsischnolea nigrobasalis Breuning, 1940
Falsischnolea pallidipennis (Chevrolat, 1861)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog over amerikanske slekter Arkivert 8. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 7. februar 2017 hos Wayback Machine.
(en) Falsischnolea i Encyclopedia of Life 
(en) Falsischnolea i Global Biodiversity Information Facility 
Falsischnolea – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Apomecynini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Non ho l’età

«Non ho l'età» (norsk oversettelse: jeg er ikke gammel nok), også kalt «Non ho l'età (per amarti)», er en italiensk slagerballade som vant Eurovision Song Contest 1964 for Italia. Sangen er komponert av Mario Panzeri, mens Nicola Salerno har skrevet teksten. Sangeren Gigliola Cinquetti fremførte den i Sanremo-festivalen og i Eurovision Song Contest. Dette var Italias første seier i konkurransen, og sangen ble en stor kommersiell suksess.


== Eurovision Song Contest ==
Sangen vant den italienske sangkonkurransen Sanremo-festivalen vinteren 1964, der den ble fremført av henholdsvis Gigliola Cinquetti og Patricia Carli. Til slutt valgte den italienske kringkasteren Rai å la 16 år gamle Gigliola Cinquetti synge sangen i Eurovision Song Contest i København lørdag 21. mars 1964. I den europeiske finalen var «Non ho l'età» det tolvte bidraget ut på scenen av 16 deltakere, og etter fremføringen fikk Cinquetti trampeklapp og stormende jubel fra publikummet i Tivolis Koncertsal.Avstemningen ble en eneste lang parademarsj for Italia, og «Non ho l'età» ledet hele veien. Til slutt vant den konkurransen med 49 poeng – nesten tre ganger så mange poeng som andreplassen Storbritannia med 17 poeng. Den norske juryen ga imidlertid ingen poeng til den italienske sangen.


== Suksess ==
Selv om den norske juryen ga sangen null poeng, ble «Non ho l'età» en populær sang i Norge. Den ble liggende på VG-lista i hele 16 uker, med en tredjeplass som beste notering. Dette var den største italienskspråklige slageren i Norge siden Rocco Granatas «Marina» i 1960, og det ble også den siste på rundt to tiår.Sangen hadde også betydelig kommersiell suksess ellers i Skandinavia, på Kontinentet og for første gang i Storbritannia, der låten lå på singellisten i hele 17 uker. Cinquetti spilte dessuten inn sangen på flere språk. På engelsk het den This is My Prayer, på spansk No tengo edad, på fransk Je suis à toi. Hun sang den til og med inn på japansk, under tittelen Yumemiru omoi. En rekke artister har også spilt inn egne versjoner av «Non ho l'età», blant annet bulgarske Lili Ivanova og Rebecca Pan fra Hongkong.


=== Listeplasseringer ===


== Sangteksten ==
«Non ho l'età» går også under tittelen «Non ho l'età (per amarti)» (norsk: jeg er ikke gammel nok til å elske deg). Teksten forteller om en lengselsfull ungdom som så gjerne skulle vært eldre, mer erfaren og moden nok til å kaste seg ut i kjærligheten sammen med den hun elsker. Hun er for ung til å elske, for ung til å gå ut alene med sin elskede, og hun vet så lite om livet.


== Referanser ==
Kakao musikk

Kakao Musikk var et norsk plateselskap og musikkollektiv basert i Trondheim, grunnlagt i 2010 og avviklet i 2015. Musikkollektivet ga ut utgivelser med bla. Sigurd Julius, The Daily Hum, LOVELOVELOVE, Broen, MIO, Disko Slam, Tremoro Tarantura, og drev konsertserien «På en Torsdag» på Café Løkka og «I Godt Selskap». I 2013 vant Kakao Musikk NTNU Musikknæringspris sammen med Riot Factory.


== Fysiske utgivelser ==
KAK022: LOVELOVELOVE - Kaleidoscope (12")
KAK020: Sigurd Julius - Sigurd Julius (12")
KAK018: Ole Torjus - At The Bottom Of A Strange Hill (10")
KAK016: Broen/Invader Ace - The Split Jump Drug EP (10")
KAK011: The Daily Hum - Hands Uhrethra (10")
KAK010: Out Of His Hands - Waves/The Way She Moves Me (7")
KAK009: MIO - Uluvit/Let Me Down (12")
KAK005: The Daily Hum - The Fireman (7")
KAK004: Sigurd Julius - Skull ønsk vi kunn vær dem vi va… (12")
KAK003: Two Fighters Against a Star Destroyer - Sing Norwegian Or Die (7")
KAK002: Sigurd Julius - Gi et lite pip (10")
KAK001: Disko Slam - I et parentes (10")


== Referanser ==