jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Haraldrudveien (Oslo)

Haraldrudveien (5–35, 18–40) er en vei på Økern i bydel Bjerke i Oslo. Den går fra Brobekkveien vestover og svinger mot sør til Persveien. Veien fikk navn i 1947 etter Haraldrud gård som lå på området (nr. 10–12).


== Bygninger og institusjoner ==
Fabrikkbygningene er delvis bygget om og delvis revet, men de første fabrikklokalene med den høye pipen står fortsatt. Området huser i dag Oslos største videregående skole og en rekke store og små virksomheter som en del av Økern næringspark. Flere av virksomhetene i byggene mellom Kabalgata og Tårngata har gjennomgående lokaler med tilgang fra begge sider. De fleste bedriftene har adresse Kabelgata.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haraldrudveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 231. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Hartmanns vei (Oslo)

Hartmanns vei (1–45, 2A–42C) er en vei på Øraker i bydel Ullern i Oslo. Den går fra Sponhoggveien til Bærumsveien, men en bom like nedenfor Mortensvingen sperrer for gjennomfartstrafikk.
Veien fikk navn i 1921 etter ingeniør Gustav Hartmann (1857–1940), som eide Eureka mekaniske verksted og anla veien for å bygge boliger for verkstedets ansatte.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hartmanns vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 232. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Hartvig Halvorsens vei (Oslo)

Hartvig Halvorsens vei (5–7, 2–6B) er en vei på Volvat i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Reidar Kobros vei til Lille Borgen vei.
Veien fikk navn i 1970 etter sogneprest Hartvig Halvorsen (1854–1910), som stiftet Det norske Diakonhjem i 1890.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hartvig Halvorsens vei i Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Hauges vei (Oslo)

Hauges vei (1A–31, 2–36) er en vei på Tåsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Blåsbortveien til Tåsenveien. Vest for Tåsenveien fortsetter veiløpet som Østhellinga.
Veien fikk navn i 1919 etter Hans Nielsen Hauge, som en periode eide Bakkehaugen gård.
Veien har småhusbebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hauges vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 235. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Haråsveien (Oslo)

Haråsveien (1–25, 2A–10) er en vei på Sollerud i bydel Ullern i Oslo. Den går i bue fra Bestumveien til Lilleakerveien.
Navnet ble vedtatt i 1917 on henspiller på at området en gang var harejaktterreng.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haråsveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 232. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Haslefetbakken (Oslo)

Haslefetbakken (2–4; ingen oddetallsadresser) er en vei på Abildsø i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Enebakkveien til Agronomveien.
Veien fikk navn i 1985 etter gården Haslefet, som skal ha blitt ryddet i vikingtiden og senere inngått i Søndre Abildsø (gnr./bnr. 160/5, revet rundt 1950).


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haslefetbakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 233. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Hasselbakken (Oslo)

Hasselbakken (1–11; ingen partallsadresser) er en vei på Blindern i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går som blindvei sørover på vestsiden av Sognsveien sør for John Colletts plass.
Veien fikk navn i 1952 etter eiendommen Hasselbakken.
Veien har eldre villabebygglese og terrasseblokker fra 1970-årene. Nevnes kan f.eks. en nybarokk murvilla i nr. 7 som ble tegnet av Morgenstierne & Eide og oppført for Ingeborg Foss Eide i 1923. Den likeledes nybarokke villaen i nr. 11 ble tegnet av Jens Zetlitz Monrad Kielland og oppført som egen bolig i 1920.


== Kilder ==
Oslo byleksikon: Hasselbakken


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Haugenstien (Oslo)

Haugenstien (8–12; ingen oddetallsadresser) er en vei på Haugenstua i bydel Alna i Oslo. Den går fra Haugenstuveien til Gransdalen. Dette er for en gangvei å regne der det kun er anledning til å kjøre til eiendommene.
Navnet ble vedtatt i 1982.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haugenstien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 234. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Haugenstuveien (Oslo)

Haugenstuveien (25A–55, 811, 18–52;) er en vei på Haugenstua i bydelene Stovner og Alna i Oslo. Den går vestover fra Haugenstua stasjon, der det er gangveiforbindelse østover under og til Ole Brumms vei. Ved Haugenstien dreier den mot nordvest og ender som blindvei etter noen titalls meter. Det er bom like øst for svingen. Det er generelt begrensninger på biltrafikk i veien, slik at den fremstår som gang- og sykkelvei, men med mulighet for kjøring til eiendommene, ikke minst i området rundt Linjeveien og Hesjeveien.
Veien fikk navn i 1910 etter Haugenstua gård.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haugenstuveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 234. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Haugmannsveien (Oslo)

Haugmannsveien (1–15, 2–26) er en vei på Refstad i bydel Bjerke i Oslo. Den går fra Refstad allé til Eltonveien. I svingen ved sistnevnte er det gangveiforbindelse til Økern torgvei.
Veien fikk navn i 1939 etter eplesorten Haugmann.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haugmannsveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 235. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Kunståret 1973

Kunståret 1973 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1973.


== Fødsel ==
29. januar – Louise Hindsgavl, dansk kunstner
1. februar – Yuri Landman, nederlandsk eksperimentell instrumentmaker, musiker, musikkpedagog og tegneserieskaper
8. mai – Hiromu Arakawa, japansk tegneserietegner av manga
7. juli – Natsuki Takaya, japansk tegneserietegner av manga
18. august – Jerome Lagarrigue, fransk kunstmaler og illustratør
Jean-Pierre Canlis, amerikansk glasskunstner
Oisín McGann, irsk forfatter og illustratør
Rosalind Nashashibi, engelsk palestinsk filmkunstner


== Dødsfall ==
17. januar -
Tarsila do Amaral, brasiliansk modernistisk kunstner (født 1886).
Reidar Revold, norsk kunsthistoriker, oversetter og kunstkritiker i Aftenposten, men mest kjent for å ha stjålet flere Munch-verker på 1960-tallet. (født 1918)
14. mars – Chic Young, tegneserietegner fra USA (født 1901)
8. april – Pablo Picasso, spansk kunstmaler, tegner og billedhugger (født 1881)
1. mai – Asger Jorn, dansk kunstner og and essayist (født 1914)
20. juli – Robert Smithson, kunstner fra USA (født 1938)
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1973 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Haukelibakken (Oslo)

Haukelibakken (3–15, 8–12) er en vei på Slemdal i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei vestover fra Frognerseterveien og har gangveiforbindelse videre til Dalsveien.
Veien fikk navn i 1917 etter Hauklia, Hauk Aabels eiendom i Frognerseterveien 18C. 
Veien har villabebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haukelibakken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 235. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Johannes Voorhout

Johannes Voorhout (1647–1723) var en nederlandsk maler.


== Liv og virke ==
Johannes Voorhout var sønn av urmakermester Cornelis Voorhout fra Amsterdam. Han studerte i fem år hos Constantijn Verhout i Gouda, deretter fem år hos Johannes van Noort i Amsterdam.
Fra tidlig på 1670-tallet virket Voorhout i Hamburg, men vendte tilbake til Amsterdam i 1707 og ble der livet ut.
Voorhout regnes som en typisk representant for det amsterdamske historiemaleriet sent på 1600-tallet og skapte sjangermalerier i stilen til Caspar Netscher og Gerard ter Borch. Maleriet Häusliche Musikszene fra 1674, en allegori over vennskap, er kjent fordi det etter en del usikkerhet nå er allmenn enighet om at det viser de tre kjente, men lite portretterte barokkmusikerne Dietrich Buxtehude,  Johann Adam Reincken og Johann Theile i samspill.


== Kilder ==
(de) Hermann Arthur Lier: «Voorhout, Johannes». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 40, Duncker & Humblot, Leipzig 1896, s. 298.


== Litteratur ==
Gisela Jaacks: Häusliche Musikszene von Johannes Voorhout – Zu einem neu erworbenen Gemälde im Museum für Hamburgische Geschichte. I Beiträge zur deutschen Volks- und Altertumskunde 17 (1978)


== Referanser ==
Ángel S. Adami internasjonale lufthavn

Ángel S. Adami internasjonale lufthavn (spansk: Aeropuerto Internacional Ángel Adami) (ICAO: SUAA) er hovedlufthavnen til Montevideo i sørlige Uruguay. Den ligger i landsbyen Montevideo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
SUAA Arkivert 31. desember 2014 hos Wayback Machine. (engelsk)
Informasjon SUAA SUAA, Melilla internasjonal lufthavn (engelsk)
Carmelo internasjonale lufthavn

Carmelo internasjonale lufthavn (spansk: Aeropuerto Internacional de Carmelo) (IATA: CAR, ICAO: SUCM) er hovedlufthavnen til Colonia i sørvestlige Uruguay. Den ligger i landsbyen Carmelo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Carmelo Zagarzazu lufthavn Arkivert 17. januar 2018 hos Wayback Machine. (spansk)
Heggelielva

Heggelielva er ei elv i Ringerike og Oslo kommuner. Den har utspring fra Søndre Heggelivatnet og renner først mot sør, før den ved Storebekkhytta snur mot øst. I Sørkedalen løper den sammen med Langlielva og danner Sørkedalselva, som siden drenerer nord i Bogstadvannet. Elva er 11,46 km lang (20,1 km regnet fra øverste kilde ved Oppkuven), og har et nedbørfelt på 71,02 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,66 m³/s.


== Se også ==
Liste over elver i Oslo


== Referanser ==
Superart

En superart i biologien er en taksonomisk kategori som brukes for en gruppe på minst to distinkte, men nært beslektede arter. Uttrykket ble brukt og popularisert først av Bernhard Rensch og senere av Ernst Mayr. De to forfatterne spesifiserte at artene som utgjør en superart må være utbredt slik at artene må ha forskjellige levesteder (allopatrisk utbredelse). Superart tilsvarer tysk Artenkreis (fra tysk Art (art) og Kreis (sirkel, ring)) og er også brukt i en del engelskspråklig faglitteratur (superspecies).
Superarter er spesielt interessante fordi de kan sies å representere et «øyeblikksbilde» av artsdannelsen – evolusjon tatt på fersk gjerning. Det er ikke noe skarpt skille mellom svært godt differensierte underarter og medlemmer av en superart, så betegnelsen er vanligvis tentativ og noen ganger kontroversiell.


== Superarter i nomenklaturen ==
Begrepet superart brukes oftest i botanikken i tilfeller der det er usikkert om man har med en svært variabel art eller flere svært nærstående arter å gjøre. I zoologien regnes gråspurv, middelhavsspurv og romerspurv som én superart, hvor romerspurven antas å ha oppstått ved hybridisering mellom de to andre. I tilfeller der det ikke har vært gjort tilstrekkelig studier for å finne ut hvor mye kryssing som er mulig eller faktisk foregår, kan den beste tilgjengelige taksonomisk løsningen være å benytte superart som en nødløsning. Som biologisk kategori har «superart» verken et primæt eller sekundært taksonomiske nivå i International Code of Botanical Nomenclature, men er tillatt i henhold til artikkel 4.3.


== Beslektede fenomener ==
I en del slike artsgrupper foregår naturlig kryssinger mellom noen av artene. En slik superart med uklare artsgrenser kalles et artskompleks. En superart der alle artene krysser seg med andre, men ikke alle kan krysse seg med alle, er en ringart, i engelskspråklig litteratur også kalt Rassenkreis (fra tysk Rassen (rase, populasjon) og Kreis (sirkel, ring)). En ringart vil i mange tilfeller sannsynlig utvikle seg over tid for å bli en superart.


== Referanser ==
Basset fauve de bretagne

Basset fauve de bretagne, som noen ganger går under navnet fawn brittany basset, er en kortbent jakthund hunderase hvis spesialitet er som sporhund. Rasen kommer opprinnelig fra Bretagne.


== Opprinnelse og historie ==
Hunderasen ble utviklet i det som i dag er Frankrike. Rasen ble avlet fra den større grand fauve de Bretagne, en hunderase som i dag er utdødd. Det gikk også rykter om at basset fauve de bretagne var nær å dø ut etter andre verdenskrig, men at rasen ble reddet ved å kryssavle de gjenlevende individene med petit basset griffon vendéen og strihåret dachshund. Dette er dog bestridt av den franske raseklubben, som sier at antall individer aldri tippet under levedyktig nivå. Den mellomstore hunderasen griffon fauve de Bretagne finnes fortsatt, men er sjeldnere enn basset. I dag er basset mest brukt som utstillingshund eller familiehund, og har hatt en gradvis økning i antall individer, som i 2007 gjorde at rasen ble tatt av den britiske kennelklubbens liste over sjeldne hunderaser. Basset brukes dog også som sporhund.


== Lynne og væremåte ==
Basset fauve de bretagne er kjent som kjærlige, glade og utadvendte hunder. Rasen går svært godt sammen med barn, men de har fortsatt sterke instinkter som jakthund, og elsker å spore lukter. En basset fauve de bretagne vil derfor ikke passe enhver familie.


== Annet ==
Rasen har i Storbritannia ingen kjente arvelige sykdommer, men det er kjent at noen blodslinjer i Frankrike er plaget med epilepsi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk Bassetklubb
Nescafé

Nescafé er et varemerke eiet av Nestlé og omfatter en rekke kaffeprodukter. Navnet er et teleskopord (sammentrukket ord) av ordene «Nestlé» og «café». Nescafé er Nestlés største enkeltprodukt og ble lansert første gangen som et merkevare den 1. april 1938 i Sveits.Opprinnelsen til Nescafé går tilbake til 1930 da Brasil hadde et betydelige overskudd i kaffeproduksjonen og trengte hjelp for å oppbevart den. På forespørsel fra den brasilianske regjeringen begynte Nestlé med laboratorieundersøkelser, ledet av kaffeeksperten Max Morgenthaler, om man kunne få fram et kaffeprodukt som kun trengte varmt vann for å få en kaffedrikk.I 1965 introduserte Nestlé et frysetørret kaffemerke kalt for «Nescafé Gold» i Europa.I 2006 lanserte Nestlé kaffemaskinen Dolce Gusto under Nescafé-merket.


== Referanser ==


== Se også ==
Nespresso


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nescafé – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
De’Longhi

De’Longhi Appliances S.r.l. er en italiensk produsent av elektriske husholdningsapparater, stiftet i 1902 av De’Longhi-familien. Selskapet har hovedkontor i Treviso og har 7 354 ansatte (2011).


== Historie ==
Selskapet ble grunnlagt av De 'Longhi familien i 1902 som en liten produsent av deler. Selskapet ble et aksjeselskap i 1950. Historisk sett var De’Longhi en stor produsent av bærbare varmeovner og klimaanlegg, men har i senere tid utvidet produktsortimentet til å omfatte også andre typer husholdningsapparater.
De'Longhis oppkjøp av den britiske kjøkkenmaskinprodusenten Kenwood Limited i 2001 ga De'Longhi tilgang til Kenwoods kinesiske fabrikk. Som et resultat av dette er mange av De'Longhis produkter nå importert fra Kina, mens design og utvikling fortsatt i stor grad gjøres i Italia.
For tiden opererer De'Longhi 13 produksjonsanlegg og 30 internasjonale datterselskaper som støtter salg til 75 land over hele verden. Internasjonalt salg står for nesten 75 prosent av konsernets totale inntekter, som ble €1630 millioner i 2010.
16. april 2012 kjøpte De'Longhi alle rettigheter til å produsere Braun-merkede produkter fra Procter & Gamble i segmentet for mindre kjøkkenmaskiner. Procter & Gamble vil fortsatt eie merkevaren Braun. €50 millioner ble betalt umiddelbart og €90 millioner vil bli utbetalt i løpet av de neste 15 årene.
Aksjer i selskapet blir omsatt på Borsa Italiana - børsen i Milano.


== Eksterne lenker ==
(mul) Offisielt nettsted 
(en) De'Longhi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Investor Relations
Norsk nettsted Arkivert 24. mars 2015 hos Wayback Machine.
Ashram

Ashram, eller asjram, er et sted for kommunal tilbaketrekking i hinduismen, mao. noe som ligner på et klostervesen. Fra gammelt av har menn og kvinner, også ektepar, samla seg i ei gruppe hytter i skogen, der de kunne leve et fromt og enkelt liv og drive religiøse studier og øvinger under veiledning av hellige menn.
Ashram-ideen er blitt tatt opp av nye indiske ledere som Gandhi (som Sabarmati ashram ved Ahmadabad) i Aurobindo (i Puducherry) og Tagore (ved Shantiniketan i Bengal). Andre kjente ashramar er Sivananda Saraswati og Maharishi Mahesh Yogi sine ashramar ved Rishikesh. På 1960-tallet dro mange vestlege kjendiser, som The Beatles, til Maharishi-ashramen.
Også kristne har oppretta ashramar i India, både innfødte nasranikristne og misjonærer. Andre er blitt inspirerte av ideen til å opprette ashram-samfunn i Vesten (f. eks. Communauté de l'Arche/Community of the Ark opprettet av Lanza del Vasto i 1948). Andre ashram-senter kan fokusere på kurs i yoga, ayurveda og lignende.


== Se også ==
Dojo
Yeshiva


== Kilder ==
«Ashram» (14. februar 2009), Store norske leksikon. Fri artikkel henta 25. oktober 2014.
«Maharishi Mahesh Yogi Ashram», lonelyplanet.com


== Eksterne lenker ==
(en) Ashrams – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Gandhi Ashram ved Sabarmati
Det internasjonale året for lys

Det internasjonale året for lys og lysteknikk markeres av De forente nasjoner i 2015 for å øke oppmerksomheten omkring lys og lysvitenskap. Åpningsseremonien for markeringen ble arrangert i Paris fra 19. til 20. januar 2015.
President François Hollande er markeringens høye beskytter i Frankrike, der nobelprisvinnerne Claude Cohen-Tannoudji og Serge Haroche også er sponsorer for arrangementet. Prins Andrew er markeringens høye beskytter i Storbritannia. I Norge er Norsk Fysisk Selskap kontaktpunkt for markeringen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) International Year of Light – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Militæradministrasjonen i Frankrike

Militæradministrasjonen i Frankrike (tysk: Militärverwaltung in Frankreich) var en militærforvaltning etablert av Nazi-Tyskland for å administrere de okkuperte nordlige og vestlige områdene av Frankrike. Området Militæradministrasjonen hadde ansvar over ble kalt zone occupée frem til Tyskland okkuperte det sørlige Frankrike ved Fall Anton november 1942. Området ble da delt inn i en sørlig og nordlig sone som gikk under navnene zone sud og zone nord. Militærforvaltningen opphørte etter frigjøringen av Frankrike som følge av operasjon Overlord og operasjon Dragoon. Den administrative enheten eksisterte formelt fra mai 1940 til desember 1944, selv om mesteparten av de franske områdene hadde gått tapt i løpet av sommeren 1944.


== Administrativ struktur ==
Etter den andre våpenhvilen ved Compiègne ble Frankrike delt opp i en okkupert sone i nord og en uokkupert sone i sør. Denne oppdelingen ble i våpenhvilen begrunnet ved at det var nødvendig for å beskytte interessene til det tyske riket. Det franske koloniriket ble satt under ledelse av Philippe Pétain og Vichy-regimet. Fransk suverenitet skulle bli utøvd over hele det franske territoriet, inkludert den okkuperte sonen, Alsace og Moselle, men den tredje artikkelen i fredsavtalen fastsatte at fransk suverenitet i den okkuperte sonen skulle underlegges militæradministrasjonen i Frankrike og at Tyskland skulle ha muligheten til å utøve autoritet som en okkupasjonsmakt.


== Se også ==
Militæradministrasjonen i Belgia og Nord-Frankrike
Vichy-regimet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Cliotexte: sources on collaboration and resistance
Cliotexte: daily life under occupation
NAZI diplomacy: Vichy, 1940
Høgskolen i Skövde

Høgskolen i Skövde (på svensk Högskolan i Skövde, HS, er en svensk statlig høgskole. Den har mer enn 11000 studenter (2011) og omkring 400 heltidsansatte (2009). Høgskolen i Skövde ligger i Skövde kommune og er den minste svenske høgskole samt den som ble senest opprettet.
Magne Harry Draagen

Magne Harry Draagen (født 19. november 1974) er en norsk kirkemusiker. Han har vært domkantor ved Nidarosdomen 2012-2021. Han medvirket til ombygging og restaurering av Steinmeyer-orgelet, hovedinstrumentet i kirken.
Draagen er fra Gjemnes kommune, der han som ung begynte å spille orgel i Øre kirke. Han studerte ved Norges musikkhøgskole, der han avsluttet med diplomeksamen i solistisk orgelspill.Etter å ha arbeidet ved Gamlebyen kirke og Trefoldighetskirken i Oslo, ble Draagen  i 2003 assisterende domkantor ved Oslo domkirke. Der var han også  kunstnerisk leder for Oslo Domkirkes Guttekor. Fra 2010 til 2011 var  Draagen  domkantor ved Stavanger domkirke.Fra 2021 fikk han stillingen som organist i St. Michaelis-kirken i Hamburg. En av grunnene til å søke seg vekk fra Nidarosdomen var Den norske kirkes liturgiske veivalg og ikke å prioritere bruken av  tilgjengelige kirkemusikkressurser i gudstjenestene.Draagen har gitt ut CD med orgelmusikk spilt på Steinmeyer-orgelet i Nidarosdomen Han har også utgitt en innspilling av orgelmusikk komponert av Camille  Saint-Saëns og har medvirket ved andre innspillinger. I tillegg til virket som organist og korleder, har Draagen også komponert kirkemusikk.


== Utgivelser ==
Echoes of Leipzig in Nidaros Cathedral 2020
The Steinmeyer Organ of Nidaros Cathedral 2014
Saint Saëns Organ Music 2011
Soli Deo Gloria 2010
Canto Ergo Sum 2009


== Referanser ==
Torgeir Bergrem

Torgeir Bergrem (født 20. september 1991 i Klæbu) er en norsk snøbrettkjører som konkurrerer i slopestyle. Han representerte Norge under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble utslått i semifinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torgeir Bergrem – Olympics.com 
(en) Torgeir Bergrem – Olympedia 
(en) Torgeir Bergrem – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Torgeir Bergrem – X Games 
(en) Torgeir Bergrem – FIS (snøbrett)
USAs nasjonale filmregister

USAs nasjonale filmregister (eller National Film Registry) er et amerikansk register over filmer som ansees for å være «av kulturell, historisk eller estetisk betydning» og som USAs Library of Congress derfor har definert som bevaringsverdige. National Film Registry stadfester på sine hjemmesider at filmene det er tale om ikke er kåret som de «beste» amerikanske filmene gjennom tidene, men innlemmes i registeret fordi de avspeiler amerikansk kultur og levesett, og derfor er av varig betydning for USA som nasjon.


== Forvaltningsorgan ==
Filmregisteret forvaltes av det statlige organet National Film Preservation Board, som ble opprettet av den amerikanske Kongressen da Kongressen i 1988 vedtok loven «National Film Preservation Act». Kongressen har senere vedtatt flere lovendringer.
National Film Preservation Board er underlagt Library of Congress.


== Utvelgelse av filmer ==
Hvert år velges det ut 25 filmer som innlemmes i National Film Registry. Det er Library of Congress' direktør som har den øverste beslutningsmyndighet i denne utvelgelsen, men alle innbyggere i USA kan nominere filmer for oppføring i registeret. Hver innbygger kan nominere hele 50 filmer pr. år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) National Film Registry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons