jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Den jugoslaviske førsteligaen i fotball

Den jugoslaviske førsteligaen i fotball (serbisk: Prva savezna liga Jugoslavije u fudbalu norsk: Den øverste fotballigaen i Jugoslavia) var den øverste fotball ligaen i Kongeriket Jugoslavia og Jugoslavia. Ligaen varte fra 1923 til 1992 og ble regulert av Det jugoslvenske fotballforbundet. Deltakerne av ligaen spilte også i cupen.


== Historie ==
Ligaen ble startet i Kongeriket Jugoslavia i 1923. De fire første sesongene ble spilt i et cupformat hvor lag kunne bli slått ut av ligaen midt i sesongen, men etterpå ble round robin-systemet innført hvor hvert lag møttes og det var en tabell med poeng. De første 17 sesongene (1927–1940) var det bare lag fra Kroatia og Serbia som vant ligaen. Den første klubben som vant ligaen var egentlig HŠK Građanski Zagreb i 1923 men mange vil si at det var SR Serbia i 1945 fordi ligaen ble mest populær da det var en del av Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia, og fordi mange kroatiske klubber og spillere boikottet å spille i ligaen da det var en del av Kongeriket Jugoslavia. Derfor kan vi si at ligaen deles i to deler, den ene da det var en del av Kongeriket Jugoslavia og den andre da det var en del av Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia. Det var etter 1945 at ligaen ble mest kjent, det var da de ble medlem av UEFA, og bla FK Partizan vant Mesterligaen, HNK Hajduk Split var i kvartfinalen til Mesterligaen og semifnalen i Europaligaen, og FK Željezničar Sarajevo kom til semifinalen i Europaligaen. Ligaen hadde gode lag, gode spillere og gode resultater internasjonalt, men det var tiden før jugoslaviakrigene at ting begynte å bli dårligere og det var krigen som førte til at ligaen ble avsluttet. Det siste laget til å vinne ligaen var Røde stjerne Beograd i 1992, selv om lag fra Bosnia, Kroatia og Slovenia ikke deltok grunnet at de forlot Jugoslavia. Totalt ble det spilt 63 sesonger. Lagene som spilte i ligaen spiller nå i sine egne land, noen av de i Prva HNL (Kroatia), Prva Slovenska nogometna liga (Slovenia), Premijer liga (Bosnia), 1. MFL (Makedonia), Superliga Srbije (Serbia), og Prva crnogorska fudbalska liga (Montenegro).


== Vinnere av ligaen ==


=== Kongeriket Jugoslavia ===
OFK Beograd (5)
Građanski Zagreb (5)
HNK Hajduk Split (2)
Jugoslavija beograd (2)
Concordia Zagreb (2)
HASK Zagreb (1)


=== Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia ===
Røde stjerne Beograd (19)
FK Partizan (11)
HNK Hajduk Split (7)
GNK Dinamo Zagreb (4)
FK Vojvodina (2)
FK Sarajevo (2)
FK Željezničar Sarajevo (1)


== Kjente lag ==
Lagene som er med har enten vunnet ligaen, cupen eller deltatt mer enn 20 sesonger i ligaen.

FK Željezničar Sarajevo
FK Sarajevo
FK Velež Mostar
GNK Dinamo Zagreb
HNK Hajduk Split
NK Rijeka
FK Vardar
FK Budućnost Podgorica
Røde stjerne Beograd
FK Partizan
OFK Beograd
FK Vojvodina
NK Olimpija Ljubljana


== Toppscorere ==
Slobodan Santrac 218 mål (OFK Beograd, FK Partizan, Galenika)
Darko Pancev 168 mål (FK Vardar, Røde stjerne Beograd)
Dusan Bajevic 166 mål ( FK Velez Mostar)
Laplaces demon

Laplaces demon er et tankeeksperiment formulert av den franske matematikeren og astronomen Pierre-Simon Laplace i 1814. Hvis noen (i tankeksprimentet «en demon») kjenner presis lokalitet og bevegelsesmengde for alle atomer i universet, vil en også gjennom klassisk mekanikk kunne beregne alle atomers fortidige og fremtidige verdier, og universet vil være fullstendig deterministisk. Innen vitenskapshistorie regnes Laplaces demon som den første beskrivelse av prinsippet om full determinisme.
Argumentasjon mot at determinismen tankeeksperimentet Laplaces demon gir uttrykk for, og utvikling av eksperiment som motbeviser dette har hatt stor innflytelse på naturvitenskapen.
Kvantemekanikk og kaosteori har i det 20. århundre fjernet premissene for et deterministisk univers basert på Newtons klassiske mekanikk, men har også lagt grunn for teorier om deterministiske multivers basert på kvantemekaniske rammeverk som Mange verdener teorien.


== Litteratur ==
Sean M. Carroll The Big Picture: On the Origins of Life, Meaning, and the Universe Itself 2016 ISBN 0-5259-5482-1
Gedenkstätte Deutscher Widerstand

Gedenkstätte Deutscher Widerstand er et minnesmerke og informasjonssenter dedisert alle motstandsbevegelser i Nazi-Tyskland.
Senteret er lokalisert i Bendlerblocks østfløy i Stauffenbergstraße i Berlin-Tiergarten, bygningen som det feilslåtte 20. juli-attentatet ble ledet fra, og der flere av de involverte hadde arbeidsplassene sine. Senteret ble grunnlagt i 1980, til minne om motstandskjemperne fra dette attentatforsøket, spesielt de som ble henrettet i Bendlerblock: Ludwig Beck, Friedrich Olbricht, Claus Schenk Graf von Stauffenberg, Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim og Werner von Haeften.
Senere er senteret utvidet til å omfatte all opposisjon mot NS-styret, også de som i det stille gav bistand til forfulgte jøder: prosjektet Gedenkstätte «Stille Helden». Et annet prosjekt omhandler Georg Elsers attentat mot Hitler 8. november 1939. Det historiske retterstedet i Plötzensee-fengselet i Berlin-Plötzensee er en del av Gedenkstätte Deutscher Widerstand, og organisasjonen driver et museum i Otto Weidts tidligere verksted for blinde i Berlin-Mitte.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Brigitte Oleschinski: Gedenkstätte Plötzensee. 2. opplag, Gedenkstätte Deutscher Widerstand, Berlin 1995, ISBN 3-926082-05-4.
Hans-Rainer Sandvoß: Widerstand in Berlin von 1933 bis 1945, 14 bind, Berlin 1983 til 2003, ISBN 3-926082-03-8.


== Eksterne lenker ==
(en) Bendlerblock – galleri av bilder, video eller lyd på Commons

(de) Verk av og om Gedenkstätte Deutscher Widerstand i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Websidene til «Gedenkstätte Deutscher Widerstand», gdw-berlin.de
Biografier, gdw-berlin.de
Die Gedenkstätte Stille Helden, prosjektside
Mobile Riverine Force

Mobile Riverine Force (MRF) var et amfibieforband som ble opprettet under Vietnamkrigen som et samarbeid mellom U.S. Navy og U.S. Army for å kunne operere i de store elve- og myrområdene i Syd-Vietnam.


== Bakgrunn ==
På 1960-tallet hadde U.S. Navy ingen erfaring med elvekrigføring. Det var en type operasjoner som marinen ikke hadde utført siden Den amerikanske borgerkrigen. Men ettersom nesten hele den sydlige tredjedelen av Vietnam var gjennomkrysset av elver og kanaler, var det et stort behov for et amfibieforband som kunne kjempe og forflytte seg i den typen terreng. Man tok derfor til seg de franske erfaringene fra Indokinakrigen og begynte å bygge opp en flåtestyrke bestående av små patruljebåter, landingsbåter, torpedobåter, luftputebåter og monitorer. Armeen stilte 9. infanteridivisjons 2. brigade til rådighet. Det drøyet dog til 1968 før man oppnådde full styrke.


== Kilder ==
«Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. januar 2017. Besøkt 28. januar 2017. 
 http://www.rivervet.com/mrfhisto.htm.  
 http://www.vietvet.org/mrf.htm.  
 https://web.archive.org/web/20150329152013/http://www.mrfa.org/riverine_assault.htm. Arkivert fra originalen 29. mars 2015.
USAs marineminister

USAs marineminister (U.S. Secretary of the Navy) er den sivile, politisk utnevnte lederen av det amerikanske Marinedepartementet. Embedet som marineminister var en taburett i presidentens kabinett frem til 1947, da marinen, marinekorpset, hæren og det nyopprettede flyvåpenet ble samlet under Forsvarsdepartementet og forsvarsministeren overtok taburetten i kabinettet. Embedet som marineminister besettes ved at presidenten nominerer en kandidat, som så godkjennes av et flertall i Senatet.


== Ansvarsområde ==
Marineministeren er ansvarlig for, og har autoritet til å ivareta, alle marinedepartementets affærer, herunder rekruttering, organisasjon, forsyning, utstyr, trening, mobilisering og demobilisering. Ministeren fører tilsyn med bygging, utrustning og reparasjon av marinens skip, utstyr og fasiliteter. Ministeren er ansvarlig for utforming og gjennomførelse av initiativer og programmer i samsvar med landets sikkerhetspolitikk og målsetninger fastlagt av presidenten og forsvarsministeren.Marinedepartementet har to forsvarsgrener: U.S. Navy og U.S. Marine Corps. Når U.S. Coast Guard opererer som en del av marinen har marineministeren de samme beføyelser som sikkerhetsministeren har når den ikke opererer som en del av marinen.


== Marineministre ==


=== Den kontinentale kongress ===


== Referanser ==
Nonnens historie (film)

Nonnens historie (originaltittel The Nun's Story) er en amerikansk dramafilm fra 1959, regissert av Fred Zinnemann. Manuset ble skrevet av Robert Anderson og er basert på Kathryn Hulmes roman Nonnens historie fra 1956. Audrey Hepburn spiller en ung belgisk kvinne som bestemmer seg for å bli medlem av et kloster og dermed møte følgene av det. Peter Finch, Edith Evans og Peggy Ashcroft spiller andre roller. Colleen Dewhurst hadde sin filmdebut i Nonnens historie.
Boken var igjen basert på livet til Marie Louise Habets. Filmen er svært lik boken, men noen kritikere mente at filmen antydet noe romantisk mellom Dr. Fortunati (Finch) og nonnen (Hepburn), som er fraværende i romanen.
Nonnens historie fikk god kritikk og ble nominert til åtte Oscar-priser under den 32. Oscar-utdelingen: beste film (Henry Blanke), beste kvinnelige hovedrolle (Hepburn), beste regi (Zinnemann), beste filmatisering (Anderson), beste drama- eller komediemusikk (Franz Waxman), beste lyd (George Groves, Warner Bros. Studio Sound Department), beste kinematografi, farger (Franz Planer) og beste filmklipp (Walter Thompson). Hepburn vant også en BAFTA-pris for rolletolkningen.


== Handling ==
Gabrielle «Gaby» Van Der Mal (Audrey Hepburn) er datteren til en kjent kirurg (Dean Jagger) og blir opplært i medisin av sin far. En dag bestemmer hun seg for å bli en nonne for så å senere dra til den belgiske Republikken Kongo for å tjene der. Hun blir imidlertid fortalt at det er en lang vei dit og at hun har mye å lære i religiøs tro. Etter hvert begynner hun å miste motivasjon til å holde løftene hun har gitt, og andre verdenskrig truer i bakgrunnen.


== Medvirkende ==
Audrey Hepburn som Sister Luke (Gabrielle «Gaby» Van Der Mal)
Peter Finch som Dr. Fortunati
Edith Evans som Rev. Mother Emmanuel
Peggy Ashcroft som Mother Mathilde
Dean Jagger som Dr. Hubert Van Der Mal
Mildred Dunnock som Sister Margharita
Beatrice Straight som Mother Christophe
Patricia Collinge som Sister William
Rosalie Crutchley som Sister Eleanor
Ruth White som Mother Marcella
Barbara O'Neil som Mother Didyma
Margaret Phillips som Sister Pauline
Patricia Bosworth som Simone
Colleen Dewhurst som «Archangel Gabriel»
Stephen Murray som Chaplain (Father Andre)
Lionel Jeffries som Dr. Goovaerts
Niall MacGinnis som Father Vermeuhlen
Eva Kotthaus som Sister Marie
Molly Urquhart som Sister Augustine
Dorothy Alison som Sister Aurelie
Jeanette Sterke som Louise Van Der Mal
Errol John som Illunga


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nonnens historie på Internet Movie Database 
(no) Nonnens historie hos Filmfront 
(sv) Nonnens historie i Svensk Filmdatabas 
(da) Nonnens historie i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Nonnens historie på Allociné 
(nl) Nonnens historie på MovieMeter 
(en) Nonnens historie på AllMovie 
(en) Nonnens historie på Turner Classic Movies 
(en) Nonnens historie på Rotten Tomatoes 
(en) Nonnens historie på Metacritic
Patrol Boat, Riverine

Patrol Boat, Riverine (PBR) var en type mindre patruljebåter som ble anskaffet av USA under Vietnamkrigen for å patruljere de store elveområdene i Vietnam.
I motsetning til tidligere prosjekter, sendte den amerikanske marinen (US Navy) ut oppdraget på anbud til sivile produsenter. Dette fordi man visste båtprodusenter allerede hadde de nødvendige forutsetninger og fagkunnskap til oppdraget. Det som er bemerkelsesverdig i denne sammenheng er mannen som tilslutt fikk den første kontrakten, produsent av fritidsbåter Willis Howard Slane (21 Apr. 1921–8 Sept. 1965) Han er forøvrig kjent som produsenten av den eksklusive yacht'en Hatteras.
På forespørsel om han hadde bragt med seg plantegninger, tekniske spesifikasjoner m.m. svarte han: Jeg har ikke tid til den slags, jeg setter igang og lager en prototype som dere kan komme til inspeksjon & prøvekjøring av innen en uke. Marinen var imponert, for å si det mildt, over båten han presenterte. Dermed ble han den første som fikk anbudet godkjent & produksjonen ble igangsatt.
Båtene var bygget i glassfiberarmert plast og ble drevet av vannjetaggregat. Kombinasjonen av et lett skrog og vannjet gav ikke bare liten dypgang, men gjorde også båtene veldig lettmanøvrerte.
Båtene ble laget i to versjoner; Mk 1 var 9,4 meter lang og 3,2 meter bred, mens Mk II var 9,8 meter lang og 3,5 meter bred. Mk II hadde aluminiumforsterkninger av skroget og forbedret vannjetaggregat som ikke var så følsomt for skrap i vannet.
Bestykningen besto av to dobbelmonterte 12,7 mm maskingeværer på fordekket og et maskingevær og en 40 mm granatkaster på akterdekket. Dessuten kunne M60-maskingeværer monteres ved relingen midtskips. Dessuten hadde hver besetningsmann en M16-automatkarabin og håndgranater. En del båter ble endret med en 20 mm automatkanon i stedet for de doble maskingeværene på fordekket. Også varianter med flammekastere og 81 mm granatkastere forekom.


== Kilder ==
 http://www.militaryfactory.com/ships/detail.asp?ship_id=PBR-Patrol-Boat-River.  
https://www.youtube.com/watch?v=ZLMK7kUneeU
Total orden

En lineær orden, en total orden, en enkel orden, eller orden uten begrensninger, er innen matematikken en binær relasjon på en mengde X, som er antisymmetrisk, transitiv og total (betegnet mer med infixnotasjonen ≤). En mengde med total orden blir kalt en totalt ordnet mengde, en lineær ordnet mengde, en enkel ordnet mengde eller en lenke.
Hvis X er totalt ordnet under ≤, da gjelder følgende utsagn for alle a, b, og c I X:

Hvis  a ≤ b og  b ≤ a, da er a = b (antisymmetrisk relasjon)
Hvis  a ≤ b og  b ≤ c, da er a ≤ c (transitiv relasjon)
a ≤ b eller  b ≤ a (total relasjon)
Gunstock Ski Jumps

Gunstock Ski Jumps er et skihoppanlegg ved byen Gilford i New Hampshire, USA. Det ligger i idrettskomplekset Gunstock Mountain Resort, på nordsida av Mount Rowe, ca. 3 km øst for Gilford. Anlegget forbindes også i noen grad med byen Laconia, som ligger litt lenger vest. Det består av fire hoppbakker med størrelse K87, K50, K26 og K18. Anlegget har flere ganger hatt USA-mesterskap i hopp og kombinert, og har også hatt nasjonale OL-uttagningsrenn samt andre viktige nasjonale og regionale renn, noen ganger med mer enn 20 000 tilskuere.Den første hoppbakken i distriktet var en 15-metersbakke som ble bygd på Mile Hill i Laconia tidlig på 1920-tallet.
Hoppanlegget i Gunstock ble bygd som nødsarbeid - de daværende 60- og 20-metersbakkene sto ferdig i 1937, mens 10-metersbakken ble tatt i bruk året etter. En 40-metersbakke ble bygd i 1949. Den største bakken er blitt forbundet med den norske skihopperen Torger Tokle, som blant annet satte bakkerekord med 251 fot (76,5 meter) i februar 1941. I mars 1946, ett år etter at han som amerikansk soldat falt under krigshandlingene i Italia, ble bakken oppkalt etter ham og fikk det offisielle navnet Torger Tokle Memorial Ski Jump.Hoppbakkene lå i stor grad ubrukt mellom 1958 og 1970. Midt på 1970-tallet ble anlegget ombygd, og Torger Tokles bakkerekord ble endelig slått i 1976, da nordmannen Roger Holden forbedret den til 253 fot (77 meter). USA-mesterskapet i hopp ble arrangert der i 1977, og Jeff Denney satte bakkerekord med 275 fot (84 meter). Etter at man begynte å ha nasjonalt mesterskap i både stor- og normalbakke fra og med 1981, hadde Gunstock normalbakkemesterskapet i 1985.Anlegget var i jevnlig bruk fram til 2004, men hadde deretter lite aktivitet i flere år. I 2009 ble Gunstock Mountain Historic Preservation Society stiftet, blant annet for å ta vare på og sette i stand igjen hoppbakkene. Hoppaktiviteten kom i gang igjen i den minste bakken i 2013, og det er planlagt at hele anlegget skal repareres.Ifølge nettstedet Skisprungschanzen-Archiv er bakkerekorden i K87-bakken 90 meter, satt av Toby Whitman (USA) 28. januar 2001. Harold "Cork" Anson oppgir i boka Jumping through time at Mike Holland (USA) har rekorden, med 302 fot (92 meter). I K50-bakken er rekorden 53 meter, satt av Jonathan Kling (USA) 3. februar 2002.


== Referanser ==
Keep the Faith

«Keep the Faith» (norsk: behold troen) er en sang fremført av sangeren Tamara Gatsjetsjiladse. Sangen representerte Georgia i Eurovision Song Contest 2017 etter å ha vunnet den nasjonale finalen.


== Eksterne lenker ==
http://www.eurovision.tv/page/news?id=tako_gachechiladze_will_keep_the_faith_for_georgia_in_2017
La Sgambeda 2015

La Sgambeda 2015 var den 24. utgaven av langrennsløpet La Sgambeda i Italia. Rennet ble arrangert 6. desember 2015.
La Sgambeda består av flere distanser og stilarter, og 24 km klassisk var det første rennet i Ski Classics 2015/16. 


== Resultater 24 km klassisk (Ski Classics) ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Eksterne lenker ==
La Sgambeda - resultater 2015 (arkivert)
Visma Ski Classics - resultatoversikt
Historyja majho zjytstsia

«Historyja majho zjytstsia» (belarusisk: Гісторыя майго жыцця, norsk oversettelse: historien om mitt liv) er en sang fra 2017, fremført av bandet Naviband. Bandet representerte Belarus med sangen i Eurovision Song Contest 2017 etter at de vant den nasjonale finalen Eurofest 2017. Belarus deltok i semfinale 2 som ble arrangert torsdag 11. mai 2017 i Kyiv, hovedstaden i nabolandet Ukraina. Sangen kom på niendeplass i semifinalen og kvalifiserte seg til finalen lørdag 13. mai, der den endte som nummer 17 av 26.I den internasjonale konkurransen fikk sangen den engelske tittelen «Story of My Life», men ble ellers sunget på belarusisk. Sangen var den første i Eurovision Song Contest som ble fremført på belarusisk.


== Referanser ==
Manx Airlines

Manx Airlines var et engelsk flyselskap på Isle of Man som eksisterte mellom 1982 og 2002. Dets hovedkontor lå på på Isle of Man Airport i Ballasalla, Malew. Et flyselskap med samme navn var i drift mellom 1947 og 1958


== Historie ==
Det tidligere Manx Airlines hadde eksistert fra 1953 til tidlig i 1958  på Ronaldsway Airport. Det brukte de Havilland Dragon Rapide og Douglas C-47 Dakota.1982 ble Manx Airlines et joint-venture selskap eiet i fellesskap  av British Midland Airways og AirUK.. Det startet flyvninger 1. november 1982 og den første ruten gikk fra basen på Isle of Man Airport i Ronaldsway med dets Bandeirante til Glasgow.
Fra 1985 til 1993 brukte flyselskapet Short 360 og Short 330. En Vickers Viscount 836 var i bruk fra oktober 1983 til oktober 1988. Før sin pensjonering utførte Viscount flere «champagne-flyvninger», siden selskapet det var den siste til å bruke typen på ruter i Storbritannia.
Manx brukte en Saab 340 i 1987-88, kalt "City  Hopper" da den fløy Liverpool-Heathrow shuttle service. I oktober 1988 fikk flyselskapet sin første BAe ATP til erstatning for Viscount. Manx brukte også BAe 146. Til slutt eide flyselskapet sytten ATP. Flyselskapet var vellykket og fikk utmerkelsen, Business Air i 1991.


== Flytyper som ble brukt ==

Vickers Viscount
Fokker Friendship
Embraer EMB 110 Bandeirante
BAC 1-11
BAe ATP
Jetstream 31
Jetstream 41
BAe 146
Serien 100
200-serien
300-serien
Britten-Norman Islander
de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter
Embraer EMB 110
Embraer ERJ 145
Fokker F27 Vennskap
Piper PA-23
Piper PA-31
Saab 340
Shorts 330
Shorts 360
ATR 72


== Utvidelse og opphør ==
I mars 1991 opprettet Manx Airlines Manx Airlines Europeiske for å utvide og fly rutene i Storbritannia. I 1994 ble Manx Airlines Europe ble en franchise transportør for British Airways. Flyene var da malt i British Airways' farger. I september 1996 skiftet Manx Airlines Europe navn til British Regional Airlines . I mars 2001 kjøpte British Airways  British  Regional Airlines Group (et holdingselskap bestående av britiske regionale flyselskaper og Manx Airlines) for 78 millioner pund.. Flyselskapet ble slått sammen med Brymon Airways og dannet British Airways CitiExpress.
Manx Airlines opphørte virksomheten 31. august 2002. Mellom mars 1999 og til det opphørte bestod flåten av :
Den siste flygingen var planlagt å bli fløyet med BAe 146 G-MIMA fra London (Gatwick) til Isle of Man Airport (Ronaldsway). Imidlertid, på grunn av tekniske problemer, ble et sub-chartret fly hentet inn for å brukes til denne turen. Den siste Manx Airlines flight (JE 818) Birmingham Internasjonale til Ronaldsway) ble fløyet av den Manx-fødte pilot, kaptein Paul Quine som hadde kommando over ATP G-MANB som landet på Ronaldsway lørdag 31. august 2002.


== Litteratur ==
Eastwood, Tony: Turbo Prop Airliner Production List. Utgiver:The Aviation Hobby Shop. ISBN 0-907178-69-3
MertonJones,A.C.: British Independent Airlines since 1946. Utgiver: Merseyside Aviation Society & LAAS. ISBN 0-902420-09-7
Pither,Tony: Airline Fleets 1999. Utgiver:Air-Britain (Historians) Ltd. ISBN 0-85130-278-5


== Referanser ==
Australian Open 2017 – Singel kvinner

Singelturneringen for kvinner under Australian Open 2017 ble spilt fra 16. til 28. januar 2017.


== Resultater ==


=== Finaler ===


=== Øvre del ===


==== Seksjon 1 ====


==== Seksjon 2 ====


==== Seksjon 3 ====


==== Seksjon 4 ====


=== Nedre del ===


==== Seksjon 5 ====


==== Seksjon 6 ====


==== Seksjon 7 ====


==== Seksjon 8 ====
På stedet-algoritme

En på stedet-algoritme er innen informatikken navnet på en algoritme som transformerer innmatningen uten å ha noen datastruktur som hjelpemiddel. En liten mengde ekstra dataminne er likevel tillatt som hjelpemiddel. De innmatede data blir overskrevet av utmatningen når algoritmen utføres, og den inngående sekvens blir erstattet eller byttet ut. En algoritme som ikke er på-stedet blir noen ganger kalt ikke-på-stedet eller utenfor-stedet.
Daniel Pearl

Daniel Pearl  (født 10. oktober 1963, død 1. februar 2002 i Pakistan) var en amerikansk/israelsk journalist i Wall Street Journal. Han ble kidnappet av islamistiske terrorister i Pakistan mens han var oppdrag og senere drept ved halshugging. Han var den første amerikanske journalisten som ble drept etter at USA begynte bombing i Afghanistan.


== Familiebakgrunn ==
Foreldrene Ruth og Judea Pearl emigrerte fra Israel til USA på 1960-tallet. Judea Pearl er professor ved UCLA og vinner av Turing-prisen.


== Journalistisk virke (utvalg) ==
Mens han arbeidet for Wall Street Journal på Balkan rapporterte han at påstandene om folkemord i forbindelse med Kosovokrigen var ubegrunnet.


== Bortførelsen og drapet ==
Pearl forsvant i Karachi 23. januar da han var der for å skrive en artikkel om islamistiske ekstremister. Han ville også undersøke om det fantes noen forbindelse mellom skobomberen Richard C. Reid og Osama bin Laden. Pearl ble trolig lokket med opplysninger til artikkelen og lurt i en felle. Drapet ble filmet og videoen levert til Pakistans myndigheter. Videoen viser også Pearl som leser opp et budskap fra kidnapperne: han er havnet i fangenskap på grunn av USAs utenrikspolitikk og uforbeholdne støtte til Israel. Pearl måtte også innrømme at han var jøde. Det er uklart hva kidnapperne ville oppnå blant annet fordi de fremsatte urealistiske krav om å løslate fangene fra Guantanamo. Kidnapperne påsto at Pearl var CIA-agent og spion for Israel. Trolig var planen i utgangspunktet å drepe ham. Pearl var trolig et perfekt offer for kidnapperne: han var amerikaner, jøde og israeler, og journalist i Wall Street Journal. Hovedmistenkt for drapet var britiskfødte Ahmed Omar Sheik (Ahmed Omar Saeed Sheikh). USA utlovet en dusør på 44 millioner kroner for opplysninger til hjelp for etterforskningen av drapet.


== Enkens biografi ==
Hans enke, Mariane Pearl, skrev boken A Mighty Heart: The Brave Life and Death of My Husband Daniel Pearl (2003).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel Pearl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Daniel Pearl på Internet Movie Database
Lənkəran

Lənkəran (aserbajdsjansk, på russisk Ленкорань, Lenkoran) er en by i sørlige Aserbajdsjan ved bredden av Det kaspiske hav. Den er administrasjonssentret i distriktet Lənkəran, men byen er et eget distrikt uavhengig av distriktet som omgir den. Byen hadde 51 300 innbyggere i 2014.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lənkəran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons