jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Charles de Freycinet

Charles Louis de Saulces de Freycinet (født 14. november 1828 i Foix i departementet Ariège i Frankrike, død 14. mai 1923 i Paris) var en fransk politiker. Han var statsminister i fire perioder.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Charles de Freycinet var nevø til den forskningsreisende Louis de Freycinet og studerte ingeniørvitenskap ved École polytechnique. Hamn avsluttet studiet som ingeniør.
Freycinet var først gruveingeniør og var så fire år sjef for det sørlige franske jernbanenett (Compagnie de chemins de fer du Midi) og innehadde flere administrative oppdrag.


=== Politiker ===
Da den tredje franske republikk ble innrettet i 1870 ble han av Léon Gambetta utnevnt til krigskommissær og fikk i oppdrag å organisere forsvarsvesenets sentraladministrasjon og gjorde i dette henseende en verdifull innsats. I årene 1867-1920 var Freycinet senator, og kom til å spille en særdeles fremtredende rolle i parlamentet.Som minister for offentlige arbeider 1877–79 utarbeidet han en omfattende plan, «Freycinets plan», for jernbanebygging, utvidelse av havnene og sammenknytting av de innenlandske vannveier (kanaler og elver). Det ble opptatt et lån på én milliard francs og så ble planen iverksatt.


=== Statsminister, minister ===
I 1879 klarte han å drive igjennom at senatet godtok at parlamentet ble flyttet tilbake til Paris. Freycinet var fire ganger statsminister, 1879–80, 1882, 1886 og 1890–92, og innehadde i disse perioder oftest også utenriksministerposten.
I de Freycinets regjeringstid ble det vedtatt ny lovgivning for kongregasjoner. Utenrikspolitisk tok Freycinet avstand fra å intervenere i Egypt og bidro til avsluttelsen av alliansen med Russland. Som forsvarsminister 1888-93 og 1898-99 drev han gjennom lovstiftningen av treårig verneplikt og utarbeidet en ny militær organisasjonsplan.Under første verdenskrig var han 1915–16 minister uten portefølje.
de Freycinet ble i 1890 innvalgt i Det franske akademi. Foruten en del vitenskapelige arbeider utgav Freycinet La guerre en province pendant le siège de Paris 1870-71 (1871) og Mes souvernirs (2 bind, 1848-93).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Robert Beck, Der Plan Freycinet und die Provinzen. Aspekte d. infrastrukturellen Entwicklung d. franz. Provinzen durch d. Dritte Republik. Frankfurt am Main og Berlin 1986, ISBN 3-8204-9791-9
Lyte M. Fozard, Charles-Louis de Saulces de Freycinet: The railways and the expansion of the French empire in North and West Africa 1877-1893. (doktorgradsavhandling, mikrofilm) Ann Arbour, Michigan 1976
Eduard Hochstrasser, Le Plan Freycinet: Zur Geschichte und Entwicklung der französischen Eisenbahnen in der zweiten Hälfte des 19. Jhds. (doktorgradsavhandling), 1977


== Eksterne lenker ==
(en) Charles de Freycinet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ottar Birting

Ottar Birting (født ca. 1100, død 1146) var en norsk lendmann i borgerkrigstiden. Han er mest kjent som en av de fremste lederne for hirden til barnekongene Sigurd Munn og Inge Krokrygg, sønner av kong Harald Gille, og han ble også gift med Inges mor Ingerid Ragnvaldsdatter.


== Tidlig liv ==
Ottar var trønder og bondesønn. Man kjenner ikke til hvem som var foreldrene hans. Ottar nevnes for første gang i Morkinskinna, som kjertesvein hos kong Sigurd Jorsalfare. Sagaforfatteren beskriver Ottar som svarthåret, liten og kraftig. Tilnavnet Birting (norrønt birtingr) skal han ha fått fordi han var «mørkvoren og svart». Tilnavnet må ha vært ironisk, da birting betyr «den lyse». Det fortelles videre at kong Sigurd fikk et raserianfall og kastet en kostbar bok på bålet, men Ottar fikk reddet boken og snakket kongen til rette. Sigurd ble imponert over Ottars mot, og gjorde ham til lendmann. Denne hendelsen fant antakelig sted i slutten av 1120-årene.


== Kongelig rådgiver ==
Neste gang vi hører om Ottar, er i Snorres Haraldssønnenes saga i Heimskringla, etter kong Harald Gilles (Sigurd Jorsalfares brors) død i 1136. Harald etterlot seg blant annet de mindreårige sønnene Inge Krokrygg og Sigurd Munn. Etter farens død ble de to små guttene tatt til konger, Inge i Viken og Sigurd i Trøndelag. Snorre forteller at Ottar var blant dem som sørget for at Sigurd ble tatt til konge.
Ottar ble dermed en av riksstyrerne på Sigurds vegne, og sørget for samarbeid med de mennene som styrte på Inges vegne, da guttenes kongedømme ble truet av Magnus Blinde (sønn av Sigurd Jorsalfare og guttekongenes fetter) og Sigurd Slembe (en påstått sønn av Magnus Berrføtt).


== Gift med en dronning ==

Ottar ble også gift med Ingerid Ragnvaldsdatter, enken etter Harald Gille og Inges mor. Som Inges stefar ble han en viktig støtte for stesønnen. Ottar og Ingerid hadde så vidt man vet ingen barn sammen, men Ottar hadde en sønn, Alv Rode, fra et tidligere ekteskap eller forhold. Man kjenner ikke til hvem som var Alvs mor.
Ottar ble drept i Trondheim utenfor en kirke, med sønnen Alv som vitne. Alv fikk løpt etter farens drapsmann og drept ham, noe som skal ha gjort at Alv ble regnet som en «mye gjævere mann enn før». Sigurd Munn ble beskyldt for å ha stått bak drapet, fordi Sigurd og Ottar etterhvert fikk et dårlig forhold, da Sigurd mente Ottar alltid holdt med stesønnen Inge. Sigurd tilbød seg å bære jernbyrd for å bevise sin uskyld, men det ble aldri noe av dette.


== Ettermæle ==
Ottar Birting har fått en gate oppkalt etter seg på Frogner i Oslo.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fagerskinna, oversatt av Edvard Eikill, Saga bok, Stavanger 2007
Morkinskinna, oversatt av Kåre Flokenes, Dreyer bok, Stavanger 2004
Snorre Sturlason: Norges kongesagaer, oversatt av Gustav Storm, Kristiania 1900


== Eksterne lenker ==
Ottar Birting hos Norsk biografisk leksikon
European Para Youth Games 2015

European Para Youth Games 2015 ble arrangert fra 16. til 19. juli 2015 i Varaždin i Kroatia.Det ble konkurrert i;

Friidrett - Sloboda stadion
Svømming - City pools Varaždin
Bordtennis - Graberje sportshall
Boccia - Sport hall of Primary School Antun and Ivan KukuljevicVolleyball var ikke bland de opprinnelig fastsatte øvelsene, men ble lagt til senere. Volleyballturneringen ble imidlertid kansellert på grunn av for få påmeldte lag.


== Resultater ==


=== Friidrett ===


==== Kvinner 100 meter ====
Klasse Women 11-12
Fossorial

Fossorial (av la. fossōrius ‎(utrustet/tilpasset for graving/hulegraving), via fodiō ‎(grav)) er et uttrykk som beskriver en arts adapsjon til sitt naturlige miljø (habitat), i dette tilfellet adapsjon/modifisering av (fram)lemmene for å kunne grave i jorden, for eksempel grave ganger og huler. Eksempler på fossoriale arter er mange typer insekter og virvelløse dyr, insektetere (Eulipotyphla), for eksempel muldvarper (Talpidae) og furespissmus (Solenodontidae), som begge er spesielt godt utrustet til å grave ganger og huler.Dyr som er tilpasset en fossorial tilværelse kan i en fellesbetegnelse kalles fossorialer. Man kan også snakke om fossorialt utrustede dyr eller fossoriale egenskaper, samt semi-fossorial adapsjon med mer.


== Se også ==
Terrestrial
Trelevende
Limnisk
Marin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Sjøhistorisk database

Sjøhistorisk database er et nettsted som fører et sjøhistorisk register over skip, rederier og sjøfolk fra hele Norge.  Lillesand sjømannsforening tok initiativ til registeret som har utviklet seg til å bli et samarbeidsprosjekt mellom flere sjømannsforeninger i Sør-Norge.  Nettstedet legger ut tekst og bilder om norsk sjøfartshistorie og bygger på et omfattende kildemateriale.


== Se også ==
Krigsseilerregisteret


== Referanser ==
DAVIX

Data Analysis and Visualization linuX (DAVIX) er en Live CD Linux-distribusjon som er basert på Slackware. Distribusjonen er ment for operasjoner relatert til datasikkerhet, og den fokuserer på dataanalyser og visualisering. Den var den første Live CD som integrerte så mange visualiseringsverktøy.
Første versjon ble lansert i 2007. Siste versjon er 1.0.1 fra 6. august 2008.
Raoul Le Mouton de Boisdeffre

Raoul François Charles Le Mouton de Boisdeffre (født 6. februar 1839 i Alençon i Frankrike, død 24. august 1919 i Paris) var en fransk general.
Raoul Le Mouton de Boisdeffre deltok som generalstabsoffiser i slaget ved Sedan og ble så sendt i ballong fra Paris til general Antoine Eugène Alfred Chanzy. Han ledsaget i 1873 Chanzy til Alger og var 1878-82 militærattasjé i St. Petersburg. 
I 1892 ble de Boisdeffre divisjongeneral og i 1894 sjef for generalstaben. Han motsatte seg i 1897 revisjonen av Dreyfus-rettergangen og fikk, etter at oberst Hubert-Joseph Henry var blitt avslørt som bedrager, fratre sin stilling. Han fikk avskjed i 1904.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maurice Barrès: Scènes et doctrines du nationalisme. Éditions du Trident, Paris 1987, ISBN 2-87690-040-8.
Louis Begley: Der Fall Dreyfus: Teufelsinsel, Guantánamo, Alptraum der Geschichte. Suhrkamp, Frankfurt 2009, ISBN 978-3-518-42062-1.
Léon Blum: Beschwörung der Schatten. Die Affäre Dreyfus. Aus dem Französischen mit einer Einleitung und mit Anmerkung von Joachim Kalka. Berenberg, Berlin 2005, ISBN 3-937834-07-9.
Jean-Denis Bredin: The Affair: The Case of Alfred Dreyfus. George Braziller, New York 1986, ISBN 0-8076-1109-3.
Leslie Derfler: The Dreyfus Affair. Greenwood Press, Westport, Connecticut, 2002, ISBN 0-313-31791-7.
Vincent Duclert: Die Dreyfusaffäre. Militärwahn, Republikfeindschaft, Judenhaß. Wagenbach, Berlin 1994, ISBN 3-8031-2239-2.
Eckhardt Fuchs, Günther Fuchs: „J’accuse!“ Zur Affäre Dreyfus. Decaton-Verlag, Mainz 1994, ISBN 3-929455-27-7.
Ruth Harris: The Man on Devil’s Island - Alfred Dreyfus and the Affair that divided France. Penguin Books, London 2011, ISBN 978-0-141-01477-7.
Martin P. Johnson: The Dreyfus Affair - Honour and Politics in the Belle Époque. Macmillan Press Ltd, Houndmills 1999, ISBN 0-333-68267-X.
Elke-Vera Kotowski, Julius H. Schoeps (utg.): J’accuse…! …ich klage an! Zur Affäre Dreyfus. Eine Dokumentation. Begleitkatalog zur Wanderausstellung in Deutschland Mai bis November 2005. Hrsg. im Auftrag des Moses-Mendelssohn-Zentrum. Verlag für Berlin-Brandenburg, Potsdam 2005, ISBN 3-935035-76-4.
Julius H. Schoeps & Hermann Simon (utg.): Dreyfus und die Folgen. Edition Hentrich  Berlin 1995, ISBN 3-89468-154-3.
George Whyte: Die Dreyfus-Affäre. Die Macht des Vorurteils. Peter Lang, Frankfurt am Main 2010, ISBN 978-3-631-60218-8.
Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.


== Eksterne lenker ==
(sv) Boisdeffre, Raoul François Charles Le Mouton de i Nordisk familjebok (2. utgave, 1905)
Alphonse Bertillon

Alphonse Bertillon (født 1853 i Paris, død 1914 samme sted) var en fransk antropolog; sønn av Louis-Adolphe Bertillon og bror til Jacques Bertillon.
Alphonse Bertillon var sjef for en avdeling av politiprefekturet i Paris (Service de l'identité judiciaire). Han var opphavsmann til de antropometriske signalementer til identifisering av tidligere straffede forbrytelser. For sitt system, som kom til anvendelse i en mengde land i og utenfor Europa, redegjorde han blant annet i Identification anthropométrique. Instructions signalétiques (andre omarbeide opplag 1893) og i La photographie judiciaire (1890). 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henry Rhodes: Alphonse Bertillon: Father of Scientific Detection. Abelard-Schuman, New York, 1956
Gerhard Feix: Das große Ohr von Paris - Fälle der Sûrete. Verlag Das Neue Berlin, Berlin, 1975, S. 146–194
Dietmar Kammerer: »Welches Gesicht hat das Verbrechen? Die ›bestimmte Individualität‹ von Alphonse Bertillons ›Verbrecherfotografie‹«, in: Nils Zurawski (Hg.): Sicherheitsdiskurse. Angst, Kontrolle und Sicherheit in einer ›gefährlichen‹ Welt, Frankfurt/Main: Peter Lang, 2007, 27–38.
Nicolas Quinche: Crime, Science et Identité. Anthologie des textes fondateurs de la criminalistique européenne (1860-1930). Genève: Slatkine, 2006, 368p., passim.
Allan Sekula: Der Körper und das Archiv, in: Herta Wolf (Hg.): Diskurse der Fotografie. Fotokritik am Ende des fotografischen Zeitalters, Frankfurt/Main, 2003, S. 269–334.
(sv) 3. Alphonse i Nordisk familjebok (2. utgave, 1905)
Jean-Baptiste Billot

Jean-Baptiste Billot (født 15. august 1828 i Chaumeil i departementet Corrèze i Frankrike, død 31. mai 1907 i Paris) var en fransk offiser og politiker.
Billot tjenestegjord i Algerie og Mexico, og ble av Léon Gambetta satt i spissen for 18e armékorps i 1870. I 1871 ble han brigadwgeneral, og i 1878 divisjonsgeneral. Etter den fransk-tyske krigs slult ble Billot innvalgt for det republikanske venstre i nasjonalforsamlingen. Han ble i 1875 senator på livstid og var 1882-83 og 1896-98 krigsminister. På Billots initiativ ble det i 1878 påbegynt en omorganisasjon av den franske generalstaben etter tysk mønster. I 1898 trådte Billot ut den aktive tjeneste.


== Referanser ==


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
Pierre Waldeck-Rousseau

Pierre Marie René Ernest Waldeck-Rousseau (født 2. desember 1846 i Nantes i Frankrike, død 10. august 1904 i Corbeil) var en fransk politiker som var statsminister 1899–1902. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henry Leyret: Waldeck-Rousseau et la Troisième République (1869-1889), Paris, Librairie Charpentier et Fasquelle, 1908, 474
Paul Reynaud: Waldeck-Rousseau, Paris, Bernard Grasset, 1913, 231
Pierre Sorlin: Waldeck-Rousseau, Paris, Armand Colin, 1966, 585,
Jean-Noël Jeanneney: « Waldeck-Rousseau, l'homme qui sauva la République », i L'Histoire, nr. 262, februar 2002, s. 70-74.
Benoît Yvert (dir.): Premiers ministres et présidents du Conseil. Histoire et dictionnaire raisonné des chefs du gouvernement en France (1815-2007), Paris, Perrin, 2007, 916
BioSLAX

BioSLAX er en LiveDistro og en Linuxdistribusjon, som er basert på Slax, og dermed indirekte på Slackware. Distribusjonen omfatter mer enn 300 biometriske verktøy og programvarepakker. BioSLAX utvikles av Bioinformatics Resource Unit ved Life Sciences Institute ved National University of Singapore. Distribusjonen kjører skrivebordsmiljøet KDE og er beregnet for x86-64.
Første versjon ble lansert i april 2006.


== Eksterne lenker ==
BioSLAX Hjemmeside
Terry Cavanagh

Terry Cavanagh (født 1984) er en irsk videospilldesigner som bor i London. Etter å ha studert matematikk ved Trinity College i Dublin, jobbet Cavanagh en kort periode som risiko analytiker før han begynte å fokusere på spillutvikling på fulltid. Spillene han har utviklet har generelt en primitiv og minimalistisk estetikk. Han har laget over to dusin spill, blant annet VVVVVV og Super Hexagon.Cavanagh har sagt at han foretrekker den personlige naturen indiespillutvikling har, og den mindre skalaen det har, som lar personligheten til skaperen skinne gjennom i  det endelige produktet.


== Utviklede videospill ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Terry Cavanagh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Terry Cavanagh på Discogs 
(en) Terry Cavanagh på MusicBrainz
FireballISO

FireballISO er en LiveDistro og en Linuxdistribusjon, som er basert på Gentoo. Den er en Vmware-basert virtuell maskin. Den opprinnelige hensikten med prosjektet var å lage en brannmur med dertil knyttede nettverkstjenester, men distribusjonen kan utføre mange ting.
Første versjon ble lansert 3. mars 2009. Siste versjon er 1.4 fra 6. mars 2015.


== Eksterne lenker ==
hjemmeside
Incognito (operativsystem)

Incognito er en tidligere LiveDistro og en Linuxdistribusjon, som var basert på Gentoo. Dens hovedfokus var å sørge for vekt på anonymitet og sikkerhet gjennom verktøy som Tor.
Første versjon ble lansert 26. januar 2008. Siste versjon var 2008.01 fra 5. august 2008.
Incognitos utvikler uttalte på sin hjemmeside at han anbefalte The Amnesic Incognito Live System som et alternativ.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Natalia Papazoglu

Natalia Papazoglu (ukrainsk: Наталія Папазоглу; født 11. april 1983 i Kalusj i Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk) er en sanger fra Ukraina. 
Papazoglu har sangutdannelse fra Boris Grintsjenko-universitetet i Kyiv, og har siden 2000 deltatt i nasjonale og internasjonale sangkonkurranser. I 2015 ble hun kjent for sin deltagelse i X Factor. I 2016 ønsket Papazoglu å delta i Ukrainas nasjonale uttagning før Eurovision Song Contest med «Die in the Future or Live in the Past», men hun ble ikke valgt ut som deltaker.I 2020 vant Papazoglu Tyrkvisjonens sangkonkurranse da hun representerte Ukraina med sitt bidrag «Tikenli yol».


== Referanser ==
MS «Viking Sea»

MS «Viking Sea» er et norsk-flagget havgående cruiseskip som tilhører det norsk-amerikanske cruiserederiet Viking Ocean Cruises (VOC). Skipet ble bygget i 2016 av det italienske skipsverftet Fincantieri S.p.A. i Ancona, Italia, som verftets byggenummer 6245 og ble levert for Viking Ocean Cruises den 24. mars 2016, som det andre skipet i Viking Star-klassen. Skipet seilte fra Venezia til Enderby Wharf på elven Themsen i Greenwich, London, hvor hun den 5. mai 2016 ble det største skipet døpt i London. Hun vil seile i Skandinavia, Baltikum og i Middelhavet i løpet av hennes første sesong. MS «Viking Sea» er søsterskip til MS «Viking Star», MS «Viking Sky», MS «Viking Sun», MS «Viking Orion», MS «Viking Jupiter» og MS «Viking Venus».


== Fasiliteter ==
MS «Viking Sea» har lugarer for passasjerer, tre svømmebassenger, spa, treningssenter, to restauranter og en kafé, salonger, en vinterhage, en terrasse, et sportsdekk, teater og barer, og butikker.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) MS «Viking Sea» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
Viking Sea Cruise Ship Overview - Viking Ocean Cruises Arkivert 8. juli 2016 hos Wayback Machine.
Viking Sea Cruise Ship Deck Plan - Viking Ocean Cruises Arkivert 13. juli 2016 hos Wayback Machine.
Viking Sea Cruise Ship: Expert Review on Cruise Critic
Viking Sea sails up the River Thames on her way to a naming ceremony | Daily Mail Online
Viking Ocean Cruises Adds Two More Ocean Ships | World Maritime News
Microleropsis

Microleropsis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
Gyaritini er nokså små (sjelden over 10 millimeter), brunspraglete trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, ofte med lange hår.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørlige Kina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Gyaritini Breuning, 1956
Slekten Microleropsis Gressitt, 1937
Microleropsis rufimembris Gressitt, 1937


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 9. juni 2016 hos Wayback Machine.
Longicorn ID - Gyaritini. Med bilder og generalisert beskrivelse av gruppen


== Eksterne lenker ==
(en) Microleropsis i Encyclopedia of Life 
(en) Microleropsis i Global Biodiversity Information Facility 
Microleropsis – detaljert informasjon på Wikispecies
Clythraschema

Clythraschema er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En ganske liten, tettbygd, mørk, hårløs og noe blank trebukk. Hodet og antennene er brunrøde, pronotum svart, dekkvingene brungule med en stor, dråpeformet, svart flekk.


== Utbredelse ==
Arten lever i det sørøstlige Brasil.


== Systematisk inndeling ==
Det er uklart om navnet bør staves "Clythraschema" eller "Clytraschema".

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Hemilophini J. Thomson, 1868
Slekten Clythraschema Thomson, 1857
Clythraschema chabrillacii Thomson, 1857


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilde av arten Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Clythraschema i Global Biodiversity Information Facility
Anapausa

Anapausa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Homonoeini er middelsstore, stort sett lyst brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Ny-Guinea og Molukkene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Homonoeini Thomson, 1864
Slekten Anapausa Thomson, 1864
Anapausa armata Thomson, 1864
Anapausa longipennis Breuning, 1966
Anapausa rugifrons Breuning, 1951


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 13. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Anapausa i Encyclopedia of Life 
(en) Anapausa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Anapausa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anapausa – detaljert informasjon på Wikispecies
Halvveis til himmelen

Halvveis til himmelen (svensk: Halvvägs til himlen) er et svensk svart-hvitt sirkusdrama fra 1931 i regi av Stellan Windrow (ukreditert) og Rune Carlsten. Manuset bygger på George Abbotts manus til den amerikanske filmen Halfway to Heaven, som i sin tur bygger på Henry Leyford Gates' roman Here Comes the Bandwagon fra 1928. Den svenske filmen er ikke bevart.Samtidig med den svenske innspillingen ble det gjort en tysk versjon, Der Sprung ins Nichts (regi: Leo Mittler), en fransk versjon, A mi-chemin du ciel (regi: Alberto Cavalcanti) og en spansk versjon, Sombras de circo (regi: Adelqui Millar).Filmen har både svenske, norske og danske skuespillere. Signaturen -rg i avisa Social-Demokraten skrev dette: «Det norske [språket] klinger best og nordmennene var morsomst, ikke minst den lille guttevalpen, som forsøker å trene seg opp i sin storebrors klasse som sirkusartist». «Guttevalpen» var den 15-årige Henki Kolstad.


== Innspillingsfakta ==
Den ble spilt inn i desember 1930–januar 1931 i Les Studios Paramount i Joinville-le-Pont i Val-de-Marne i Frankrike. 


== Handling ==
Mona er medlem av en gruppe på tre personer som utfører et trapesnummer på et stort sirkus i nærheten av Chicago. De to andre er Nick Pogli og Tony. Sistnevnte gjør de store lufthoppene. Ettersom det later til at Mona foretrekker Tony blir Nick rammet av en sterk sjalusi. Under ett av Tonys hopp misser han når han skal ta imot sin partner. Tony faller ned i manesjen og mister livet. Den unge Ned Lie blir ansatt som hans erstatter. Mona oppdager etterhvert at Nick misset Tony med hensikt. I sin redsel søker hun tilflukt hos Ned. Nick planlegger også å drepe ham på en liknende måte. Etter forestillingen blir det en voldsom krangel og Nick får sparken. Mona og Ned omfavner hverandre.


== Rolleliste ==
Elisabeth Frisk - Mona
Haakon Hjelde - Ned Lee
Edvin Adolphson - Nick Pogli, akrobat
Karin Swanström - Madame Jenny
Torben Meyer - Direktør
Einar Sissener - Jack
Henki Kolstad - Lille Eric
Mildred Mehle
Gösta Källhagen
Ragna Breda


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Halvveis til himmelen på Internet Movie Database 

(no) Halvveis til himmelen hos Filmfront 
(sv) Halvveis til himmelen i Svensk Filmdatabas