jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Spagettigaffel

Spagettigaffel er en gaffel til servering av spagetti. Spagettigafler har gjerne et skjeformet speil med oppstående tinder som skal gjøre det lettere å få spagettien til å henge med når man forsyner seg. Spagettigafler er gjerne laget i plast.
Begrepet anvendes også om en litt mer kuriøs gaffeltype, der metalldelen fortsetter opp gjennom et hult skaft og ender i en bøyd del som kan brukes som sveiv, slik at gaffelen roterer, og spagettien tvinnes rundt gaffeltindene. Denne gaffeltypen er primært en spisegaffel. 


== Litteratur ==
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for spise- og serveringsbestikk, med tegninger av Torill Sand. Oslo.
Gunnar Tønder

Gunnar Tønder (født 18. desember 1935 på Tåsen i Oslo, død 23. juli 2020 i Spania) var en norsk lokomotivfører og faglig tillitsmann. Fra 1975 til 1990 var han formann i Norsk Lokomotivmannsforbund. 
Tønder begynte som aspirant ved jernbanens verksted i Lodalen i Oslo i 1951, og ble lokomotivfører i 1969.
Han var aktiv i Oslo Distrikts Lokomotivpersonalets Forening, og satt i foreningens styre fra 1964. I årene 1968-1969 og 1972 var han formann. Fra 1965 satt han i forbundsstyret, og i 1973 ble han valgt som nestformann i NLF. Han satt som formann fra 1975 til 1990, da han ved årets slutt gikk av av helsemessige grunner.
På 1970-tallet var Tønder partipolitisk aktiv i Sosialistisk Folkeparti og Sosialistisk Valgforbund. Han sto på SFs Akershus-liste ved Stortingsvalget 1969 og på SVs Oslo-liste ved Stortingsvalget 1973. Senere ble han aktiv i Arbeiderpartiet.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Gunnar Tønder», side 197, Olaf Ingebretsen: Først i sporet gjennom 100 år. Norsk Lokomotivmannsforbund 1893-1993, Notabene Forlag, Oslo 1993
Østersgaffel

Østersgaffel er en gaffel til å spise østers med.
På østersgafler er gjerne en av de ytre tindene bredere enn de andre, og den brukes til å skjære østersen løs fra skjellet. Østersgafler kan ligne både kakegafler og fiskegafler i formen. Størrelsen ligger gjerne mellom disse to, og østersgafler skiller seg ut ved at de har et kraftigere blad. Det forekommer også østersgafler med et skjeformet blad. Disse ligner salatgafler i formen, men de er mye mindre.


== Litteratur ==
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for spise- og serveringsbestikk, med tegninger av Torill Sand. Oslo.


== Eksterne lenker ==
(en) Oyster forks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fru Øiens kiosk

«Fru Øiens kiosk» er et registrert kulturminne som i dag står på Hella i Tromsø kommune. Bygningen var opprinnelig en kiosk som ble oppført på Roald Amundsen plass i Tromsø by på begynnelsen av 1900-tallet. Kiosken ble tegnet av stadskonduktør Peter Arnet Amundsen på oppdrag fra Olufine Øien som kom til å drive kiosken frem til 1946.


== Eksterne lenker ==
Fru Øiens kiosk på Riksantikvarens nettsted kulturminnesok.no [1]
Marius Barnard

Marius Barnard (1927–2014) var en sørafrikansk hjertekirurg som også introduserte  intensivmedisinsk helseforsikring. Barnard var del av teamet broren Christiaan Barnard ledet og som i 1967 utførte verdens første hjertetransplantasjon.


== Referanser ==
Wilhelm Lorange

Wilhelm Lorange (født 1806, død 1871) var en norsk kjøpmann, bankdirektør og ordfører i Lillehammer.
Som kjøpmann hadde Lorange en betydelig virksomhet, og var en av få større kjøpmenn på Lillehammer de første årene etter at kjøpstaden ble opprettet. I 1852 ble Lorange den første formannen i Lillehammer Handelsstands Forening. Han var videre involvert i stiftelsen av Lillehammer Sparebank i 1841, og satt som direktør i sparebanken fra 1850 til 1861.Lorange satt som ordfører i Lillehammer i fire år, i adskilte omganger, i henholdsvis 1849, 1852, 1854 og 1860.Han har en gate oppkalt etter seg på Lillehammer, L`Oranges veg.


== Referanser ==
Triadocupedidae

Triadocupedidae er en familie av utdødde biller.


== Historie ==
Gruppen er kjent fra trias (235-221 millioner år før nåtid) fra Kirgisistan og overlevde trolig til tidlig jura.


== Systematisk inndeling ==
Denne gruppen blir noen ganger plassert som en underfamilie av Cupedidae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Archostemata
Familien Triadocupedidae Ponomarenko, 1966
Slekten Asimma Ponomarenko, 1966 - én art
Slekten Cupesia Ponomarenko, 1966 - tre arter
Slekten Kirghizocupes Ponomarenko, 1966 - én art
Slketen Moltenocupes Zeuner, 1960
Slekten Platycupes Ponomarenko, 1966 - fem arter
Slekten Procupes Ponomarenko, 1966 - én art
Slekten Pterocupes Ponomarenko, 1966 - to arter
Slekten Triadocupes Ponomarenko, 1966 - én art


== Eksterne lenker ==
(en) Triadocupedidae i Encyclopedia of Life 
(en) Triadocupedidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Triadocupedidae hos Fossilworks 
Triadocupedidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Monika Maron

Monika Eva Maron (født 3. juni 1941 i Berlin) er en tysk forfatter som i perioden 1951–1989 levde og arbeidet i DDR. Debutromanen, Flugasche,  ble ikke tillatt utgitt i DDR og ble først utgitt i Vest-Tyskland i 1981. Debutromanen regnes som den første som tok opp miljøproblemer knyttet til forurensning i DDR. Siden den gang har Maron skrevet mer enn ti romaner og en del andre verk. Særlig romanen Animal triste som ble utgitt i 1996 fikk gode kritikker. Maron mottatt en rekke priser, blant annet Kleist-prisen.
Maron vokste opp sammen med sin mor Hella (Helene) Iglarz. Hennes far (Walter) fikk ikke lov til å gifte seg med mora fordi hun i henhold til Nürnberglovene ble betraktet som en «halv-jødisk». Marons bestefar Pawel Iglarz var en konvertert jøde som i 1942 ble deportert og senere drept i ghettoen Belchatow. 
Etter krigen bodde Hella Iglarz og datteren Monika i Vest-Berlin. Der møtte hun SED-funksjonæren og senere østtysk innenriksminister, Karl Maron. De giftet seg i 1955 og familien flyttet til Øst-Berlin. Monika tok etternavnet til stefaren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Monika Maron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Monika Maron på Internet Movie Database
Else Marie Haugland

Else Marie Haugland (født 4. juli 1953 på Notodden) er en norsk billedkunstner, bosatt på Fevik i Grimstad kommune. Hun har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole 1973-77, Statens kunstakademi 1978-1982 og Statens lærerhøgskole i forming og arbeider i hovedsak  med grafikk, tegning og maleri. Haugland arbeider også som kulturskolelærer i Grimstad og Arendal og som leder av avdeling for visuell kunst ved Arendal kulturskole. Av grafiske teknikker foretrekker hun å arbeide med koldnål, tresnitt og linotrykk i små opplag, gjerne i en kombinasjon.
Haugland har hatt separatutstillinger ved Notodden kunstforening og på Galleri Holmenbukta i Asker. Hun har flere gruppe- og kollektivutstillinger bak seg, og har dessuten deltatt fire ganger på Høstutstillingen, tre ganger på Sørlandsutstillingen, grafikktriennalen i Malmø i Sverige, Notodden kunstforening og Christiansands kunstforening. I forbindelse med 100-årsjubileet for kvinners stemmerett i 2013, deltok Haugland på en jubileumsutstilling som bar tittelen «Med kunsten som stemme» på Lindvedske hus i Arendal. Hun er innkjøpt av Aust-Agder fylkeskommune, Vest-Agder fylkeskommune, Porsgrunn kommune, Nordisk Konstsenter i Helsinki, Norsk rikskringkasting og diverse kunstforeninger.
I forbindelse med stemmerettsutstillingen 2013, forteller hun til Kulturnett Aust-Agder, at inspirasjonen til bilder kan komme som plutselige glimt, eller den kommer etter hvert når hun jobber og eksperimenterer med teknikker og uttrykk. De ferdige bildene blir sjelden akkurat slik hun hadde tenkt fra starten av.
Haugland er medlem av Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder) og Norske grafikere (NG)


== Litteratur ==
Minge, Hans Otto (1999): Norske billedkunstnere Agder, s. 72 og 73


== Referanser ==
Frøtvet

Frøtvet er en meget gammel gård ved Åros i Asker kommune, tidligere i Røyken kommune i Buskerud. 
Navnet er sammensatt av et gudinnenavn, Freyja, og «tveit» som betyr rydning. Første gang man hørte om gården Frøtvet var i 1368, da ga Thorgils Ogmundssøn sitt frendebarn Thora Aunsdatter til gifting på Nedre Sande gård. Det er gjort arkeologisk funn fra steinalder ved gården. Nå i ny tid er gården mest kjent for bakeriet bryggerhuset på frøtvedt


== Referanser ==
Rhombocoleidae

Rhombocoleidae er en familie av primitive, utdødde biller.


== Utseende ==
De fleste av artene er beskrevet ut fra løsrevne dekkvinger, det vanskeliggjør den systematiske plasseringen. Disse dekkvingene er mellom 2,3-10 millimeter lange, altså var disse billene små til middelsstore.


== Historie ==
Gruppen er kjent fra perm, 268-252 millioner år før nåtid fra Russland og Sør-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Archostemata eller Myxophaga
Overfamilien Rhombocoleoidea
Familien Rhombocoleidae Rohdendorf, 1961
Slekten Rhombocoleites Ponomarenko, 1969 - tre arter
Slekten Rhombocoleus Rohdendorf, 1961 - to arter
Slekten Rossocoleus Rohdendorf, 1961 - 13 arter
Slekten Sinorhombocoleus Tan & Ren, 2009 - én art


== Eksterne lenker ==
(en) Rhombocoleidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rhombocoleidae hos Fossilworks 
Rhombocoleidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Johannes Petter Lindegaard

Johannes Petter Lindegaard (født 2. oktober 1830 i Svendborg, død 10. januar 1889) var en dansk fotograf som virket i Norge. Fra 1860 hadde han lokaler i Christiania, først i Kongens gate 12 og fra 1879 i Tollbugata 22. Han var i tillegg virksom i Høland.
Før han kom til Norge hadde Lindegaard først gått i maler- og murerlære i København, deretter gått på tegneskole samme sted. Han var bosatt i Australia i rundt 10 år fra 1851 og livnærte seg først som vognlakkerer, så som fotograf.
Lindegaard eide gården Mellom-Nes i Asker og kjøpte i 1882 også gården Stokke på auksjon. Her hadde han planer om å opprette rekonvalesenthjem og sanatorium, men ga snart opp planene, fordi det ikke ble anlagt togstasjon ved Billingstad. Han solgte gården året før han døde.Blant Lindegaards lærlinger var Severin Worm-Petersen som fikk opplæring i daguerreotypering, en metode som da var gått ut av bruk.


== Referanser ==
Asiocoleidae

Asiocoleidae er en familie av primitive, utdødde biller.


== Historie ==
Gruppen er kjent fra perm og tidlig trias, 272-221 millioner år før nåtid fra Russland og Kina.


== Systematisk inndeling ==
Noen av slektene blir noen ganger plassert i en familie for seg, Tricoleidae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Myxophaga
Overfamilien Asiocoleoidea
Familien Asiocoleidae Rohdendorf, 1961
Slekten Asiocoleopsis Ponomarenko, Yan & Huang, 2014 - én art
Slekten Asiocoleus Rohdendorf, 1961 - én art
Slekten Bicoleus Ponomarenko, 2013 - to arter
Slekten Schizotaldycupes Rohdendorf, 1961 - tre arter
Slekten Sogdelytron Ponomarenko, 1969 - én art, noen ganger ført til Tricoleidae
Slekten Tetracoleus Ponomarenko, 2008 - seks arter, noen ganger ført til Tricoleidae
Slekten Tricoleodes Ponomarenko, 1969 - to arter, noen ganger ført til Tricoleidae
Slekten Tricoleus Ponomarenko, 1969 - to arter, noen ganger ført til Tricoleidae
Slekten Willcoxia Dunstan, 1923 - én art, noen ganger ført til Tricoleidae


== Eksterne lenker ==
(en) Asiocoleidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Asiocoleidae hos Fossilworks 
Asiocoleidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Storelvi (Vik)

Storelvi (også kalt Fresvikelvi) er ei elv i Vik kommune i Sogn og Fjordane. Elva er 14,2 km lang, og har et nedbørfelt på 62,69 km². Middelvannføringen ved munningen er 3,14 m³/s.Elva har utspring fra et lite vatn sør for Moldbakkefjellet (1 538 moh.). Den renner først mot vest før den snur mot sør og faller bratt ned mot Helgedalen. Elva, som her kalles Helgedøla, mottar her flere tilløp fra Fresvikbreen og snur mot øst, senere sørøst. Ved munningen av Helgedalen danner elva Helgedalsfossen, som faller ned mot hoveddalføret Storedalen. Her mottar den elva fra Huldabotnen på østsida av Fresvikbreen, og danner selve Storelvi. I sideelva fra Huldabotnen ligger den imponerende Huldafossen. Etter samløpet renner elva mot øst gjennom den trange og skogkledte Storadalen. Ved Engi møter den sideelva Tundøla fra fjellene sør for dalen, og tre kilometer lengre nede kommer Skardselvi inn fra sørøst. De nederste delene av dalen er noe åpnere, med jordbruk og bebyggelse på begge sider. En kilometer før fjorden snur elva mot nord, og munner ut i Fresvikbukti i Sognefjorden ved bygda Fresvik.
Det går bilvei langs vassdraget opp til Engi. Ved samløpet med Skardselvi ligger Joka kraftverk, som utnytter et fall på 66 meter i hovedelva.


== Referanser ==
Tänndalen

Tänndalen er et småort i Härjedalen kommune i Sverige. Plassen hadde 66 innbyggere i 2010.


== Referanser ==
Alcobaça

Alcobaça kan vise til:

Alcobaça (Bahia), kommune i Brasil
Alcobaça (Portugal), kommune i Portugal
Stara Gradiška

Stara Gradiška (gamle Gradiska) er en landsby i fylket Brod-Posavina i landsdelen Slavonia i Kroatia ved Savas venstre bredd. Elven utgjør på stedet grensen mot Bosnia-Hercegovina. På den motsatt side av elven ligger Bosanska Gradiška.
Under den andre verdenskrigen omfattet landsbyen anlegg som inngikk i Jasenovac konsentrasjonsleir.


== Referanser ==
Jasenovac

Jasenovac er en kommune i fylket Sisak-Moslavina i Kroatia. Kommunen ligger ved sammenløpet av elvene Una og Sava.
I Jasenovac fantes under den andre verdenskrigen konsentrasjonsleiren Jasenovac.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jasenovac – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
András Németh

András Németh (født 12. august 1953 i Budapest) er en ungarsk tidligere håndballspiller, som nå er trener for det ungarske kvinnelandslaget.


== Karriere ==


=== Spiller ===
Som spiller startet Németh sin karriere i 1966 som junior i den lokale klubben Úttörőstadion. Han tok steget opp på seniornivå i 1969 for klubben III. Kerületi, hvor han ble til 1972. Etter to sesonger i henholdsvis Szondi og Tatai Rákóczi, signerte Németh i 1975 for den ungarske storklubben Ferencváros. Spillerkarrieren ble avsluttet i samme klubb etter en skulderskade i 1979.


=== Trener ===


==== Klubblag ====
Németh startet sin trenerkarriere etter skuldeskaden i 1979 som juniortrener for guttene til Ferencváros. Etter flere ulike trenerroller, fikk han i 1992 hovedtreneransvar for kvinnelaget, som han blant annet ledet til Cupvinnercupfinale i 1994, Champions League-finale i 2002, og til slutt vant EHF-cupen med i 2006.Med unntak av et lite opphold i den ungarske klubben Váci mellom 2009 og 2011, trente Németh den østerrikske storklubben Hypo Niederösterreich fra 2007 til 2013, og ledet laget til Champions League-finale i 2007/08-sesongen og vant Cupvinnercupen med klubben i 2012/13-sesongen.


==== Landslag ====
Németh har vært ansvarlig for det ungarske kvinnelandslaget ved tre anledninger. Han overtok ansvaret for første gang i 1998 i en svært kort periode, men ledet Ungarn til bronse i Håndball-VM 2005 da han trente kvinnelandslaget for andre gang, i perioden 2005-08.Etter Karl Erik Bøhns tragiske dødsfall tok Németh fatt på sin tredje periode som landslagssjef i 2014. Némeths kontrakt med kvinnelandslaget løper til og med Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro.


== Meritter ==


== Referanser ==
Ölandssolrose

Ölandssolrose (Helianthemum oelandicum) er en tuet dvergbusk i solrosefamilien.
Den blir opptil 20 cm høy. Bladene er elliptiske til linjeformede, og det er ingen akselblad. Bladene sitter motsatt, noe som skiller arten fra gotlandssolrose. Blomstene er gule og 9–12 mm store, altså mindre enn hos vanlig solrose. Arten vokser på tørre steder med gras eller stein, som regel på kalkgrunn. 
Helianthemum oelandicum omfatter flere underarter. Noen har glatte blad, mens andre har hårete blad. De som har hårete blad ble tidligere, blant annet i Flora Europaea, regnet som en egen art, filtsolrose (Helianthemum canum). I vid forstand er arten en av de vanligste solrosene i middelhavslandene fra Spania, Marokko og Algerie til Tyrkia. Mer spredte forekomster finnes nordover til Irland, Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Polen og Sverige. Arten finnes også i Kaukasus, Krim og Russland.
Ölandssolrose var vanlig i pionervegetasjonen som vokste rett etter istidens slutt, og da fantes den også i Norge. Pollen fra arten er funnet på Jæren og i Østfold. I Skandinavia finnes den nå bare i alvar-vegetasjonen på den svenske øya Öland. Her er det to varieteter: var. oelandicum med glatte blad og var. canescens med hårete blad. 


== Underarter ==
Følgende underarter er nå anerkjent:

Helianthemum oelandicum subsp. alpestre – fjell i Mellom- og Sør-Europa fra Pyreneene til Karpatene
Helianthemum oelandicum subsp. incanum – i nesten hele utbredelsesområdet til arten
Helianthemum oelandicum subsp. italicum – sør i Alpene, Pyreneene, Appenninene
Helianthemum oelandicum subsp. levigatum – Nord-England
Helianthemum oelandicum subsp. nebrodense – Sicilia
Helianthemum oelandicum subsp. oelandicum – Öland
Helianthemum oelandicum subsp. orientale – Krim
Helianthemum oelandicum subsp. piloselloides – Pyreneene, Nord-Spania, vest i Irland
Helianthemum oelandicum subsp. pourretii – Frankrike, Italia
Helianthemum oelandicum subsp. rupifragum – Øst-Europa og østlige deler av Mellom-Europa
Helianthemum oelandicum subsp. stevenii – Krim


== Litteratur ==
Flora Europaea – Helianthemum oelandicum Besøkt 21. november 2014.
Flora Europaea – Helianthemum canum Besøkt 21. november 2014.
The Plant List – Helianthemum oelandicum Besøkt 21. november 2014.
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 254–255. ISBN 82-512-0355-4. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 145. ISBN 0-7136-7015-0. 
«Helianthemum oelandicum». ArtDatabanken. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ölandssolrose i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ölandssolrose hos Artsdatabanken 
(sv) Ölandssolrose hos Dyntaxa 
(en) Ölandssolrose hos NCBI 
(en) Ölandssolrose hos The International Plant Names Index 
(en) Ölandssolrose hos Tropicos 
(en) Kategori:Helianthemum oelandicum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Helianthemum oelandicum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Online Atlas of the British & Irish Flora – Helianthemum oelandicum (Hoary Rock-rose)
Dan Eliasson

Dan Tore Eliasson (født 14. august 1961) er en svensk embedsmann. Han har vært generaldirektør i Försäkringskassan siden 1. oktober 2011 og tiltrådte som rikspolitisjef i den nyopprettede Polismyndigheten 1. januar 2015.
Eliasson er utdannet jurist fra Uppsala universitet og studerte europarett i Amsterdam.
Den 20. november 2014 ble han utnevnt til Sveriges nye rikspolitisjef.


== Referanser ==
Sri Lanka under Asiamesterskapet i friidrett 1993

Sri Lanka deltok under Asiamesterskapet i friidrett 1993 som ble arrangert i 1993 i Manila på Filippinene. Utøvere fra Sri Lanka tok fire medaljer under mesterskapet.


== Medaljevinnere ==


== Eksterne lenker ==
GBR Athletics
Arnes vei (Oslo)

Arnes vei (1-19,  2-16) er en vei på Grefsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Grefsen allé til Grefsenveien, men det siste stykket mot sistnevnte er gangvei.
Navnet ble vedtatt i 1915, og det antas at veien er oppkalt etter Arne Ogmundssøn (som levde på 1300-tallet) eller Arne Hanssøn Grefsen (ca. 1690), som begge var eiere av Grefsen gård.
Veien har villabebyggelse.


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Arthur Nordlies vei (Oslo)

Arthur Nordlies vei (1-11, 2-32) er en vei på Rødtvet i bydel Grorud i Oslo. Den går nordvestover fra Kristian Bogneruds vei og ender i en rundkjøring, men med gangveiforbindelse til Apalløkkveien, Apalløkka skole mm.
Veien fikk navn i 1969 etter Arthur Henry Eugen Nordlie.


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Sri Lanka under Asiamesterskapet i friidrett 1991

Sri Lanka deltok under Asiamesterskapet i friidrett 1991 som ble arrangert i 1991 i Kuala Lumpur i Malaysia. Utøvere fra Sri Lanka tok en medalje under mesterskapet.


== Medaljevinnere ==


== Eksterne lenker ==
GBR Athletics
Asalveien (Oslo)

Asalveien er en vei på Tåsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går mellom Nils Bays vei og Nordbergveien.
Navnet ble vedtatt i 1944.


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Solrose

Solrose (Helianthemum nummularium) er en eviggrønn halvbusk i solrosefamilien.
Den er ofte krypende, men blir opptil 30 cm høy. Bladene er avlange til lansettformede; de er grønne på oversiden og grå- eller hvithåret på undersiden. Bladene sitter motsatt og arten har akselblad. Blomstene er gule, 12–20 mm, og sitter i kvaster på 1–12. Hvite og rosa blomster forekommer også. Arten vokser på tørre, steinete steder, ofte på kalkgrunn. Den tåler sterk beiting og er i Sverige i tilbakegang på grunn av gjengroing etter opphør av naturbeite. 
Solrose finnes i alle land i Europa, unntatt Island, og vokser også noen steder i Anatolia, Levanten, Kypros, Transkaukasia og Nord-Iran. Arten ble først oppdaget i Norge i 2002. To bestander er kjent fra Jeløya utenfor Moss. Her vokser solrose i tørreng sammen med andre sjeldenheter som fargemyske, bakkeknapp og kvitmure.


== Underarter ==
Vanlig solrose deles i åtte underarter.

Helianthemum nummularium subsp. nummularium – vid utbredelse, også Norge, Danmark, Sverige og Finland
Helianthemum nummularium subsp. berterianum – Italia, sørøst i Frankrike
Helianthemum nummularium subsp. glabrum – Mellom- og Sør-Europa
Helianthemum nummularium subsp. grandiflorum – Mellom- og Sør-Europa
Helianthemum nummularium subsp. obscurum – Mellom- og Øst-Europa, også Danmark og Sverige
Helianthemum nummularium subsp. pyrenaicum – Pyreneene
Helianthemum nummularium subsp. semiglabrum – Italia, sørøst i Frankrike
Helianthemum nummularium subsp. tomentosum – Sør-Europa


== Referanser ==


== Litteratur ==
Flora Europaea – Helianthemum nummularium Besøkt 20. november 2014.
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 254–255. ISBN 82-512-0355-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) Solrose – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Solrose i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Solrose hos Artsdatabanken 
(sv) Solrose hos Dyntaxa 
(en) Solrose hos ITIS 
(en) Solrose hos NCBI 
(en) Solrose hos The International Plant Names Index 
(en) Kategori:Helianthemum nummularium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Helianthemum nummularium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Helianthemum nummularium – detaljert informasjon på Wikispecies
Japan under Asiamesterskapet i friidrett 1993

Japan deltok under Asiamesterskapet i friidrett 1993 som ble arrangert i 1993 i Manila på Filippinene. Utøvere fra Japan tok 14 medaljer under mesterskapet.


== Medaljevinnere ==


== Eksterne lenker ==
GBR Athletics
Japan under Asiamesterskapet i friidrett 1991

Japan deltok under Asiamesterskapet i friidrett 1991 som ble arrangert i 1991 i Kuala Lumpur i Malaysia. Utøvere fra Japan tok 23 medaljer under mesterskapet.


== Medaljevinnere ==


== Eksterne lenker ==
GBR Athletics