jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Emil Meek

Emil «Valhalla» Weber Meek (født 20. august 1988 i Trondheim) en norsk MMA-utøver. Han representerer klubben Frontline Academy i Oslo. Meek konkurrerte i weltervekt-klassen i UFC (Ultimate Fighting Championship) fra 2016 til 2021.
Meek vokste opp på Nesna i Nordland og har senere bodd i Mosjøen, Trondheim og Oslo. . VG laget også en dokumentar om Meek kalt «Løvehjerte»I 2013 vant han fire strake kamper og ble utnevnt til «2013 Prospect of the Year» av det nordiske MMA-nettmagasinet MMA Viking. Han deltok også i Insider sin dokumentar om MMA-miljøet.Han var «ringsideman» for Cecilia Brækhus i hennes kamp mot Mia St. John.21. mai 2016 beseiret Meek MMA-veteran Rousimar Palhares via teknisk knockout 45 sekunder ut i første runde. Dette var hans store MMA-gjennombrudd og hans inngangsbillett til UFC.
Meek signerte for UFC i 2016. Han debuterte 10. desember 2016 i UFC 206 og beseiret kanadiske Jordan Mein via dommeravgjørelse etter tre runder. Under første runde knakk han ribbeinet, men trosset smertene og vant de resterende to rundene. Meek vant kampen via enstemmig dommeravgjørelse (29–28, 29–28, 29–28).
Etter tre strake tap løste UFC ham fra kontrakten 2. juli 2021.Meek driver MMA Trondheim sammen med Thomas Formo.
I 2021 var Meek deltager i en ny sesong av gameshowet Fangene på fortet.


== MMA-resultater ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emil Meek – Sherdog 
Emil Meek på Twitter 
Emil Meek på Facebook 
Emil Meek på Instagram
HomeNet

GlobalConnect er et heleid datterselskap av telekommunikasjonskonsernet GlobalConnect, tidligere navn Broadnet og Homenet og tilbyr fiberbredbånd til privatmarkedet og bedriftsmarkedet i Norge. HomeNet het tidligere Ventelo Privat, og merkenavnet HomeNet ble lansert 13. juni 2013. HomeNets hovedkontor ligger på IT Fornebu, mens kundesenteret holder til på Skibåsen (Sørlandsparken) øst for Kristiansand. HomeNet skiftet navn til GlobalConnect i januar 2023.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Karolingisk minuskel

Karolingisk minuskel er en historisk skrifttype som oppstod i den karolingiske renessansen under Karl den store, på latin kalt Carolus Magnus, sist på 700-tallet. Denne ble en slags standard for skriveskrift slik at dokumenter med latinske bokstaver kunne leses av den skriveføre klassen over store deler av Europa. 
Skriftformen var formet som minuskler, «små bokstaver», med overlengder og underlengder som gjorde bokstavformene tydelige og lett å identifisere. Karolingiske minuskler ble brukt i Det tysk-romerske riket (Det hellige romerske riket) i perioden 800–1200. 
Karolingisk minuskel bygde på keltiske og angelsaksiske halvuncialer og tok over som bokskrift for uncialer på 800-tallet da kodekser, hedenske og kristne tekster, samt læreverk, ble skrevet med skrifttypen. Middelalderlatin ble utviklet på samme tidspunkt som sammen med karolingisk skrift skapte et felleseuropeisk skriftlig og språklig grunnlag for kommunikasjon over store områder. Det kulturelle senteret var hovedsakelig det lærde miljøet ved Palatinskolen, Karl den stores læresete i Aachen, og i St Martin-klosteret i Tours (Basilique Saint-Martin de Tours). Alkuin fra York (Alkuin av Tours), som var leder ved dette klosteret fra år 796, ble en pådriver for denne kulturutviklingen. Skrivestilen spredte seg utover Frankrike til nabolandene Spania, Storbritannia og store deler av Italia.
Karolingisk minuskel utviklet seg seinere til gotisk skrift, men var også det viktigste forbildet for renessansens humanistiske minuskel, en håndskrevet skrivestil i Italia på 1400-tallet. Rennesanse-minuskelen ble på 1470-tallet selv modell for de første trykte antikvaskriftene og dermed våre dagers små og store bokstaver med seriffer, stammer og hårstreker.


== Se også ==
Uncial-skrift, rund skrifttype for gresk, latin og gotisk i bruk fra 300- til 700-tallet
Insulær skrift, håndskrevet skrivestil på De britiske øyer
Gotisk skrift, håndskrevne og trykte skrifttyper med tunge stammer og brukne buer i bruk fra 1100- til 1900-tallet


== Eksterne lenker ==
(en) Carolingian minuscule – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
typografi.no om karolingisk minuskel
Karolingisk minuskel i Sverige
«Pinta»

«Pinta» var et av de tre skipene Kristoffer Columbus i 1492 hadde med seg på reisen for å finne den vestlig sjøvegen til India, men som viste seg å være Amerika. De to andre var «Santa Maria» og «Niña». «Pinta» var en karavell. Besetningen var på 26 mann. Martín Alonso Pinzón var kaptein på «Pinta» under reisen til Amerika.
«Pinta» vendte tilbake og ankom Baiona i Galicia den 1. mars 1493.


== Referanser ==
Heiðar Geir Júlíusson

Heiðar Geir Júlíusson (født 16. august 1987 i Akureyri) er en islandsk fotballspiller som spiller for Knattspyrnufélagið Þróttur i Reykjavik. Han spilte for Hamarkameratene vårsesongen 2014, på utlån fra den islandske klubben Knattspyrnufélagið Þróttur. Júlíusson har tidligere spilt for blant annet Hammarby IF og Ängelholms FF.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heiðar Geir Júlíusson – Transfermarkt 
(en) Heiðar Geir Júlíusson – Soccerway 
(en) Heiðar Geir Júlíusson – FBref
Ondrejovobservatoriet

Ondřejovobservatoriet (tsjekkisk: Observatoř Ondřejov) er det primære observatorium til det astronomiske institutt ved det tsjekkiske vitenskapsakademi. Det befinner seg i landsbyen Ondřejov, 35 km sørøst for Praha.
Observatoriet ble konstruert i 1898 av amatørstronomen Josef Jan Frič som et privat observatorium. Den 28. oktober 1928 ble det donert til den tsjekkoslovakiske stat for å feire tiårsjubiléet for landets uavhengighet. Det ble administrert av Karlsuniversitetet frem til grunnleggelsen av det tsjekkoslovakiske vitenskapsakademiet i 1953.
Observatoriet har blitt brukt til å oppdage tallrike asteroider, såvel som til undersøkelser av banen og opprinnelsen til meteorittnedslaget i Russland i 2013.


== Eksterne lenker ==
Astronomisk Institutt
Fotoer av observatoriet
Fotoer av observatoriet2
Kruses gate (Oslo)

Kruses gate (1-13, 4-8) er en gate på Frogner i Oslo. Den går opp fra Frognerveien mellom nr. 17 og 19, og etter en sving i toppen av bakken fortsetter gateløpet ned til Frognerveien igjen som Lille Frogner allé.
Gaten fikk navn i 1891 etter generalmajor Ulrich Christian Kruse.
Blant bebyggelsen er en rekke karakteristiske sveitservillaer. Nr. 5A og 5B ble tegnet av Heinrich Jürgensen og oppført i 1897, nr. 7 ble tegnet av Ingvar Hjorth og oppført i 1890, og nr. 9 ble tegnet av Christian Reuter og oppført i 1891. Nr. 7 og 9 var gjenstand for okkupasjon på slutten av 1980-tallet i protest mot heving av fredning. Disse villaene fremstår i dag som oppusset og velholdt. Nr. 1 og 3 er mer klassiske bygårder, mens nr. 7B er et funkishus fra 1937 tegnet av Sverre Aasland. Nr. 11 og 13 helt øverst er blokker, førstnevnte tegnet av Finn Liseth og oppført i 1974.
Også på partallssiden veksler det mellom tre og mur. Frognerveien 19 er en sveitservilla fra 1892 tegnet av Hjalmar Welhaven, og også Kruses gate 6 er en sveitservilla. Nr. 4 og 8 er murhus, sistnevnte i jugendstil, tegnet av Alf Hurum og gjerne kalt Villa Hurum. Det fantes tidligere også nr. 10 av samme arkitekt.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kruses gate; Frognerveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 320-321, 186. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Per-Egil Rygg

Per-Egil Rygg (født 5. februar 1959, død 31. oktober 2016) var en norsk offiser og flyger. Fra 2014 til sin død var han generalinspektør for Luftforsvaret.
Rygg begynte på Luftforsvarets flygeskole i 1983 og fikk flygervingen etter jagerflygerutdanning i USA i 1985. Han tjenestegjorde som flyger ved 334 skvadron og 336 skvadron. Rygg var skvadronsjef ved 334 skvadron og 331 skvadron, før han i 1999 ble operasjonsgruppesjef. Fra 2007 til 2012 var Rygg sjef for 132 Luftving ved Bodø hovedflystasjon. I 2012–2013 ledet han den norske delen av undersøkelsen etter flyulykken på Kebnekaise. Fra 2012 til 2014 var han sjef for Luftoperativt inspektorat. I april 2014 ble han innsatt som generalinspektør for Luftforsvaret med generalmajors grad.


== Referanser ==


== Kilder ==
Artikkel i an.no (14. mars 2014)
Artikkel i Forsvarets Forum (august 2012
Regjeringen.no
Nukunonu

Nukunonu er en av de tre atollene som utgjør det selvstyrte nyzealandske territoriet Tokelau i det sørlige Stillehavet.


== Geografi ==

Nukunonu ligger mellom Atafu, den nordligste atollen i Tokelau, og Fakaofo lengst sør. Atollen har en landmasse på 4,7 km², der 2,65 km² egner seg til dyrking av kokospalmer og andre trær. Lagunen er på 109  km². Det er kraftig nedbør. Ferskvannsforsyningen er vanskelig.
Atollen er lukket og uten dype passasjer mot havet, slik at det er vanskelige ankrings- og havneforhold.


== Historie ==
Nukunonu ble først kolonisert av polynesiere som kom fra andre øygrupper i området. Muntlige overleveringer forklarer at samfunnsforholdene som eksisterte på 1800-tallet, kom til som følge av strid mellom befolkningen på de ulike atollene, der Fakaofo til slutt gikk seirende ut.Tokelau ble først kjent for europeere fra andre halvdel av 1700-tallet. Under søk etter  mytteristene på «Bounty» fikk HMS «Pandora» og kaptein Edward Edwards Nukunonu i syne i 1791. Den første nærmere undersøkelse og beskrivelse kom etter at United States Exploring Expedition besøkte atollene i 1841.Katolske misjonærer til Nukunonu på 1860-tallet og katolisismen ble innført på Nukunonu som følge av kontakten med Uvea.Da peruanske slaveskip i 1863 kom til Tokelau, ble Nukunonu hardt rammet. 76 personer, over halvparten av befolkningen på 140, ble bortført og 64 personer var tilbake. Folketallet steg igjen, delvis ved hjelp av innflyttere fra de andre atollene og Samoa.


== Befolkning ==

Nukunonu hadde i 2019 et innbyggertall på 531. I 2016 var folketallet 452, mens folketallet i 2013 var på 410. Befolkningen på Nukunonu bor på to småøyer sørvest på atollen. Den opprinnelige bosetningen kalles Fale (landsby) og den nyere Motuhaga. De to er knyttet sammen av en betongbro. I Fale er bygningene reist ved tre hovedgater. Ala Gatai (Lagunegaten), Ala Loto (Mellomgaten) og Ala Tua (Havgaten).21 % av befolkningen var ved folketellingen i 2011 under 10 år og 31,7 % var under 15 år.Nukunonu er katolsk, med 93,9 % tilhørende Den katolske kirke i 2011.


== Samfunnsforhold ==

Atollen har sykehus og skole.76,2 % av innbyggerne over 15 år var i 2011 sysselsatt i lønnsarbeid.91 % av befolkningen bodde i 2011 i bolighus av europeisk type. 74,1 % av boligene hadde private dusjfasiliteter i tilknytning til boligen, mens 26 % delte dusj. 92,2 % av husholdningene hadde fryseboks, 71,4 % hadde telefon og nærmere to tredeler av husholdningene hadde radio- og fjernsynsapparat.


== Politikk og administrasjon ==
Atollen styres av et eldsteråd, taupulega. Landsbyen har en ordfører, pulenuku, og en representant utad, faipule. De som har disse vervene er automatisk medlem av Tokelaus regjering. Nukunonu hadde i 2014 seks representanter i Tokelaus lovgivende forsamling, Fono Fakamua (engelsk: General Fono).


== Referanser ==
Bjørn Erik Vige

Bjørn Erik Vige (født 7. september 1952 i Kristiansand) er komponist, tekstforfatter og musiker bosatt på Jørpeland i Rogaland.Tidlig på 1970-tallet samarbeidet han med Grete Salomonsen om EP-en Bøyde aks (1971), som ble gitt ut til inntekt for organisasjonen Misjon bak jernteppet. På 1970-tallet var han også aktiv i visegruppen Strandafolk.Han var komponist på Ryfylke Visegruppes første LP Før oljå kom, som fikk Prøysenprisen i 1982. Han skrev også sangene til gruppens andre album, Forlis, som ble nominert til Spellemannprisen i 1983.
Vige er også kjent for å stå bak sangen Raymond, som ble en lokal slager i Strand i 1983, og ble utgitt som singel med gruppa «Strandafolk».I 1986 ga han, i samarbeid med Sigvart Dagland, Rønnaug Foss Alsvik og Henning Sommero, ut LP-en Ankomst Utstein kloster, med salmetoner fra Ryfylke. I tillegg komponerte og skrev han tekst og musikk til  Alle mine tankar, som vant Melodi Grand Prix 1993. «Alle mine tankar» ble fremført av Viges datter, Silje Vige.
Sammen med Bjørn Aslaksen var Vige tekstforfatter, komponist og produsent for Ryfylke Visegruppes album Hjemma igjen (2011) og Ei striba med lys (2012). Bjørn Vige var også produsent, komponist og musiker på CD-en «Preikestolensemblet» (2018). I 2022 gav han ut et album med tekster til Vilhelm Krag.


== Diskografi ==


=== Bjørn Vige & Strandafolk ===
1986: Raymond/Maskespill


=== Ryfylke Visegruppe ===
1981: Før oljå kom
1983: Forlis
2011: Hjemma igjen
2012: Ei striba med lys


=== Deltar på ===
1971: Grete Salomonsen: Bøyde aks
1985: Kirkelig Kulturverksted: Ankomst Utstein kloster
1994: Silje Vige: Alle mine tankar
1996: MTG: Takk ska' du ha
1997: Jørpeland Kristelige Ungdomskor: Funnet
1998: Roar Engelberg: Har en drøm
2002: Løgnaslaget: Utsolgt!
2004: Quattro Musicanti: Quattro Musicanti
2010: Melodi Grand Prix: Norsk Melodi Grand Prix gjennom 50 år
2011: Plastic Strip: Lukk opp kirkens dører – A Selection of Norwegian Christian Jazz, Psych, Funk & Folk 1970–1980
2018: Preikestolensemblet: Preikestolensemblet


== Referanser ==
RS 24 «Risør»

RS «Risør» var en av Redningsselskapets redningsskøyter. Hun ble bygget i 1911. På morgenen 5. desember 1913 forsvant hun sporløst. «Risør» er den eneste av Redningsselskapets skøyter som er forsvunnet sporløst.


== Se også ==
Liste over norske redningsskøyter


== Referanser ==
Gåebrien sijte

Gåebrien sijte eller Riast-Hylling reinbeitedistrikt er en sørsamisk sijte og et reinbeitedistrikt i kommunene Røros, Holtålen, Selbu og Tydal i Trøndelag.Sijten dekker et område på 1 929 km² og har inntil 4 500 rein. Det er ti siidaandeler i sijten. Sør for distriktet ligger Svahken sijte, i nord ligger Saanti sijte; i øst grenser distriktet til Mittådalens sameby på svensk side. Årsrytmen i beitemønsteret i området går nord-sør; med vår-, sommer- og høstbeiter i den nordlige delen. Distriktet bruker Fæmund reinbeitedistrikt nord og vest for Femunden som vinterbeite, sammen med Saanti sijte. 
Det sørsamiske navnet Gåebrie er det samiske navnet på Kjølifjellet nord for Riasten; mens det norske navnet viser til sjøene Riasten og Hyllingen i Røros og Holtålen. Navnet skrives Gåebrie i nominativ, og med en tilføyd genitivs-n i sammenstillinger som Gåebrien sijte.
Reindriften i området ble fram til 1940-årene drevet som to adskilte distrikter: Riast og Hylling distrikter. Både på 1800- og 1900-tallet var Rørossamene og deres reindriftsområder gjenstand for flere arealbrukskonflikter med tilgrensende jordbrukere enn de andre reinbeitedistriktene i det sørsamiske området; en av disse konfliktene var overfallet på samene ved Dalbusjøen i 1811. Distriktet var part i Selbusaken i 2001, som fastslo retten til beite på privat grunn innenfor reinbeitedistriktets grenser.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Bergsland (1992). Røros-samiske tekster. Oslo: Norsk folkemuseum. ISBN 8290036302.  Først utgitt 1943.
Marit M. Fjellheim. «Samer og reindrift i Røros-traktene : - en historisk oversikt fram til begynnelsen av 1900-tallet». I: Fragment av samisk historie; redaktør: Sverre Fjellheim. Utgitt av Sør-Trøndelag og Hedmark reinsamelag, 1995. ISBN 82-993684-0-5 (ebok fra bokhylla.no)
Sverre Fjellheim (1998). «Reindrift og nomadisme i Rørostraktene». Fjell-folk : årbok for Rørostraktene. Rørosmuseet. s. 50-57. 
Anne Severinsen. Reineiernes sedvanerett i reinbeitedistriktene Essand og Riasten. Dieđut; nr 1/2006.
Anne Severinsen (2008). «Samenes rettshistorie i Røros-området : om historiens betydning for beiteretten». Fjell-folk : årbok for Rørosmuseet. Rørosmuseet. s. 18-25. 
Sverre Fjellheim. Samer i Rørostraktene. Eget forlag, 1999. ISBN 82-992522-6-1 (ebok hos bokhylla.no)
Sverre Fjellheim. Gåebrien sijte : en sameby i Rørostraktene. Eget forlag, 2012. ISBN 978-82-999028-0-9.
Arbeiderpartiets kvindeforbund

Arbeiderpartiets kvindeforbund ble stiftet 29. desember 1901, av seks foreninger med 250 - 300 medlemmer i alt. Forbundet eksisterte som en egen organisasjon fram til 1923, og hadde på det meste mer enn 3000 medlemmer og rundt hundre foreninger.
Ved stiftelsen var medlemmene fordelt på Arbeiderpartiets Kvindeforening, Kvindelige fyrstikkarbeideres forening, Nydalens kvindelige arbeiderforening, Maskinstrikkernes forbund, Syerskernes forening og Vask- og rengjøringskvindernes forening. Det var først og fremst Arbeiderparti-kvinnene som var pådrivere, og det nye forbundet ble tilsluttet DNA.
Forbundets mål var blant annet å «virke for kvindernes sociale og politisk frigjørelse, samt at værne om og fremme kvindernes faglige og økonomiske interesser i alle maader».
De første årene var forbundet nærmeste en Kristiania-organisasjon, men fra 1909 utviklet det seg til et landsomfattende kvinneforbund. Dette året åpnet forbundet eget kontor, ansatte forretningsfører og begynte å utgi det månedlige bladet Kvinden, i 1919 omdøpt til Arbeiderkvinden.
De store stridighetene i Arbeiderpartiet før og etter 1920 fikk også følger for partiets kvinneforbund.
På landsmøtet i 1920 sluttet forbundet seg med 84 mot 37 stemmer til Arbeiderparti-flertallet, noe som blant annet innebar aksept av de såkalte Moskvatesene. Etter landsmøtet brøt 20 foreninger ut, og sluttet senere opp om det nye Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti som ble stiftet året etter. Tross avskallingen hadde forbundet ved utgangen av 1921 hele 90 foreninger og om lag 3000 medlemmer.
I 1922 fattet imidlertid det Komintern-tilsluttede DNA vedtak om å avvikle ordningen med kollektivt medlemskap og kun akseptere individuelle medlemmer. Da ble det også reist spørsmål ved partiets kvinneorganisering. Året etter besluttet Kvindeforbundets landsmøte enstemmig å avvikle det selvstendige kvinneforbundet. 
Kvinneforeningene ble beholdt, men det sentrale kvinnearbeidet skulle nå ledes av et sekretariat direkte under partiets sentralstyre.


== Ledelse ==


=== Formenn ===
Gunhild Ziener (1901 - 1904)
Martha Tynæs (1904 - 1905)
Vesterdal (1905 - reiste til utlandet rett etter at hun var valgt)
Anna Næss (1905 - 1906)
Martha Tynæs (1906 - 1920)
Hanna Adolfsen (1920 - 1923)


=== Forretningsførere ===
Helga Nitteberg (1909 - 1916)
Marie Nordstrøm (1916 - 1917)
Sigrid Syvertsen (1917 - 1923)


== Kilder ==
Sigrid Syvertsen: Arbeiderpartiets kvinnebevegelse i Norge, Det norske Arbeiderpartis forlag, Oslo 1934
Halvdan Koht (red.): Det Norske arbeiderpartis historie 1887-1937, Det norske Arbeiderpartis forlag, bind II, Oslo 1939
«Arbeiderpartiets Kvindeforbund», Pax leksikon, bind 1, Oslo 1978
«Arbeiderpartiets Kvinnesekretariat», Arbeidernes Leksikon, bind 1, Oslo 1932
Tangerbukta

Tangerbukta (arabisk: خليج طنجة, Chalidż Tandża; fransk: Baie de Tanger) er ei bukt i Middelhavet, beliggende nordøst for byen Tanger i det nordlige Marokko. Den utgjør en halvsirkelformet vannmasse mellom havnen i Tanger i vest og Cap Malabata i øst. Avenue d'Espagne strekker seg langs bukta og er kjent for sine hoteller og store moderne bygninger.


== Referanser ==
Palmabukta

Palmabukta (katalansk: Badia de Palma, spansk: Bahía de Palma) er ei bukt som ligger sør for byen Palma, sørøst på den baleariske øya Mallorca som tilhører Spania. Langs den nordlige kysten av bukta ligger havnen i Palma de Mallorca og en rekke kjente strender. Bukta grenser til stranden Cape Cala Figuera i vest, byen Palma i nord, Middelhavet i sør og neset White Cape i øst. Fjellet Serra de Na Burguesa, som strekker seg 503 meter over havet, går ned i bukta og er et populært turiststed på grunn av dets gode turmuligheter.   


== Referanser ==
Sysla

Sysla er et redaksjonelt samarbeid mellom mediehusene Stavanger Aftenblad og Bergens Tidende. Nettstedet har redaksjon både i Stavanger og Bergen, og satsingsområdene er olje og energi, fornybar, havbruk og maritim.
Navnet sysla er hentet fra norrønt og betyr på moderne norsk «business». Det spiller også på vestlandsdialekten og på begreper som sysselsetting og det å sysle med noe.


== Eksterne lenker ==
Sysla.no: Hjemmeside
NCE Media - BT lanserer Sysla.no
United States Coast Guard Cutter

United States Coast Guard Cutter (USCGC; norsk: kystvaktkutter) er et fartøy i tjeneste hos United States Coast Guard. En kutter er 19,8 m (65 fot) eller lengre og har et fast mannskap som kan bo ombord. Fartøyene har navn som begynner med USCGC.


== Historie ==
Opprinnelig er en kutter et mindre seilskip med én mast. Hovedseilene er gaffelseil og toppseil. Kutteren har dessuten tre forseil: Fokk, klyver og jager.
Kutter ble brukt som navn på alle fartøy tilhørende HM Customs and Excise i Storbritannia. Da Finansdepartementet i USA opprettet Revenue Marine fulgte de samme linje og siden har alle fartøy med fast mannskap, uansett type, blitt kalt kuttere.


=== De første ti kutterne ===
I 1790 autoriserte Kongressen finansministeren, Alexander Hamilton, til å opprette en maritim tjeneste for å håndheve tollreglene. Denne tjenesten ble først kalt Revenue Marine og fra 1894 Revenue Cutter Service.

USRC «Vigilant» (1791)
USRC «Active» (1791)
USRC «General Green»
USRC «Massachusetts» (1791)
USRC «Scammel» (1791)
USRC «Argus»
USRC «Virginia» (1791)
USRC «Diligence»
USRC «South Carolina»
USRC «Eagle»


== Referanser ==
Onychogleneini

Onychogleneini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En ganske liten (mindre enn 10 millimeter), lysbrun trebukk. Hodet er ganske kort og bredt. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene og tydelig lengre enn bredt, uten tenner eller knøler langs ytterkanten.


== Levevis ==
Ingenting er kjent om artens biologi.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Filippinene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Onychogleneini Aurivillius, 1923
Slekten Onychoglenea Aurivillius, 1922
Onychoglenea brunnea Aurivillius, 1922


== Kilder ==
Longicorn ID - Onychogleneini. Med bilde av typeeksemplaret av Onychoglenea brunnea


== Eksterne lenker ==
Onychogleneini – detaljert informasjon på Wikispecies