jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Babytegn

Babytegn er en kommunikasjonsform der man bruker enkle tegn sammen med tale. Dette kan brukes av alle. Det gjør det lettere for småbarn på 0-24 måneder å kommunisere.Utviklingen av stemmebånd og generelle evne til å tale er ikke fullstendig utviklet før barn er cirka 2 år gamle. De kognitive evnene til et barn er klar til å kommunisere lenge før evnen til å tale er fullstendig utviklet. Det oppstår da et tidsrom mellom det tidspunktet barn er klar til å kommunisere og det tidspunktet talespråket er ferdig utviklet. Dette fører ofte til frustrasjon for småbarn. De evner ikke å tale selv, til tross for at de vet hva de vil si. Ved å bruke enkle tegn er barna i stand til å kommunisere før talespråket er ferdig utviklet.Babyer ned til 3-4 måneder er i stand til å forstå enkel tegn, og ytre tegn selv når de er rundt 6-9 måneder gamle. Talespråk kommer ofte når barn er 12-18 måneder gamle.  (kilde mangelfull) Babytegn hjelper også barn som har begynt å tale litt da tegn fyller hullene og forsterker talespråket. Barn som praktiserer babytegn pleier å begynne å tale tidligere enn andre barn. Det er fordi språksenter i hjernen har begynt å utvikle seg med babytegn.


== Babytegns fordeler ==
Det at barn kommuniserer selv, gjør at de blir mindre frustrerte og blir generelt gladere. De kan si nøyaktig hva de vil uten å bruke alternativ kommunikasjon som gråting eller hyling.  Dette fører ofte til at foreldre og barn opplever nær kontakt med hverandre. Barn som bruker tegn er i stand til å bruke cirka 100 tegn før de fyller ett år. Treåringer som har brukt babytegn har et forsprang på det verbale språket på et helt år. Det vil si at de har språklig evner som en fireåring uten babytegn. De har også bedre forståelse for den grammatiske strukturen i tale- og skrivespråk.Det å kunne kommunisere bedre hjelper barn med å utvikle gode sosiale evner. De blir da generelt høfligere, snillere og mer forståelsesfulle. Forskere har funnet ut at åtteåringer som praktiserte babytegn da de var små har 114 IQ-poeng i gjennomsnitt mot 102 IQ-poeng i gjennomsnitt som er vanlig for åtteåringer ellers.


== Babytegn i Norge ==
Babytegn i Norge låner tegn fra norsk tegnspråk. Babytegn bruker grammatikk og setningsbygning som følger det norske skriftspråket. Norsk tegnspråk har sin egen grammatikk som er annerledes enn babytegn. Det er derfor viktig å ikke forveksle babytegn med norsk tegnspråk.


== Babytegns historie ==
Kombinasjonen av talespråk og enkle tegn har blitt praktisert av hørende slektninger til døve i århundre. Den første forskningen på moderne babytegn skjedde på 1970-tallet av den amerikanske tegnspråksforskeren Joseph Garcia. Linda Acredolo og Susan Goodwyn begynte å forske på babytegn på 1980-tallet og kom med den banebrytende boken Baby Sign i 1996. Babytegner er blant annet omtalt i talkshowet ”Oprah”, ”Dateline NBC” og ”20/20”. Babytegn ble spredd til europeiske land i begynnelse av 2000-tallet. Det praktiseres i dag av millioner av småbarnsfamilier i hele verden.


== Referanser ==
Oddvar Skaar

Oddvar Skaar (født 8. august 1954) er en norsk tidligere lokomotivfører og faglig tillitsmann. I 1989-1990 var han en periode formann i Norsk Lokomotivmannsforbund. 
Skaar begynte i NSB i 1978, gikk lokomotivinstruktørkurs i 1982 og ble ansatt som lokomotivfører i 1984. Som medlem av Oslo Distrikts Lokomotivpersonalets Forening hadde han en rekke tillitsverv, og var fra 1987 formann. I 1989 fikk han jobben som nestleder i NLF. Da den valgte forbundslederen Gunnar Tønder i 1989 av helsemessige grunner trakk seg fra vervet trådte Skaar inn i funksjonen. Formelt ble han valgt til forbundsleder på NLFs landsstyremøte 27. desember 1989.
Styrevalget av Skaar skjedde med knapt flertall (18 mot 14 stemmer) på et tidspunkt det var store spenninger innad i NLF, og på organisasjonens neste landsmøte ble hans opponent Øystein Aslaksen valgt med stort flertall.Etter perioden som forbundsleder sluttet Skaar som lokomotivfører, og begynte å arbeide på personalsiden. Senere har han jobbet som personalsjef i Stavanger kommune.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Oddvar Skaar», side 197, Olaf Ingebretsen: Først i sporet gjennom 100 år. Norsk Lokomotivmannsforbund 1893-1993, Notabene Forlag, Oslo 1993
Hestehale (frisyre)

Hestehale er en frisyre der en samler det meste eller alt av langt hår i bakhodet med en hårstrikk eller liknende. Avhengig av mote kan en også sette opp hestehalen med hårklemmer eller la den henge på den ene sida av hodet ved å samle håret ved øret. Hestehale er en praktisk frisyre for kvinner og menn med langt hår og er vanlig blant idrettsutøvere og andre som er fysisk aktive i lek eller arbeid. Frisyren har navn etter likheten med halen på en hest.
For stramme hestehaler kan føre til hårtap, i noen tilfeller også hodepine.


== Hestehale på kvinner ==

Voksne kvinner, i motsetning til jenter, som fulgte europeisk mote, ble i tida fram til 1900-tallet sjelden sett utendørs med håret i en uformell stil som en hestehale.
I dag har kvinner vanligvis håret i hestehale i uformelle sammenhenger som jobb eller trening. De kan ha andre, ofte mer forseggjorte frisyrer, for eksempel med fletter og tilbehør, i mer formelle eller festlige anledninger. Hestehale er også populær blant skolejenter. Det er en praktisk fristyre som holder langt hår vekk fra øynene og halsen. Det er dessuten lett å samle håret og løsne den opp igjen som en selv ønsker.

		
		
		


== Hestehale på menn ==

Ulike former for hestehale har vært vanlig i kulturer der menn har langt hår. På 1700-tallet var det for eksempel vanlig blant vestlige menn å ha langt hår eller langhåra parykker som de kunne samle i nakken. På midten av 1900-tallet ble langt hår blant menn, og dermed også hestehalen,  symbol for ungdomsopprør og motkultur. Etter dette ble hestehale mer akseptert i enkelte miljøer, for eksempel blant musikere og motorsykkelentusiastar,
 mens den har vært bannlyst eller vakt oppsikt i andre, som i politiet, deler av politikken og i næringslivet.

		
		


== Se også ==
Flette
Musefletter
Hårknute
Hårpisk
Hårtopp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ponytails – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aaron Cresswell

Aaron William Cresswell (født 15. desember 1989) er en engelsk fotballspiller som spiller for West Ham United FC. 
Han har tidligere spilt for de engelske klubbene Tranmere Rovers og Ipswich Town. Han debuterte for West Ham United den 16. august 2014 hjemme mot Tottenham Hotspur, en kamp de tapte 1-0. Sesongen 2011/2012 ble han kåret til åretsspiller i Ipswich Town av supporterne. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aaron Cresswell – UEFA 
(en) Aaron Cresswell – Transfermarkt 
(en) Aaron Cresswell – national-football-teams.com 
(en) Aaron Cresswell – WorldFootball.net 
(en) Aaron Cresswell – Soccerbase.com 
(en) Aaron Cresswell – FootballDatabase.eu 
(en) Aaron Cresswell – Soccerway 
(en) Aaron Cresswell – EU-Football.info 
(en) Aaron Cresswell – FBref 
(es) Aaron Cresswell – as.com
Indiakjempeekorn

Indiakjempeekorn (Ratufa indika) er et ekorn som har sin utbredelse i Sør-Asia (India). Den er 35–40 cm lang, halen er 35–60 cm, og den veier mellom 1,5 og 2,0 kg. Den enorme, buskete halen til indiakjempeekornet er vanligvis lengre enn hodet og kroppen til sammen. Oversiden er mørk, hodet og beina er rødbrune og undersiden er lys eller hvit. Dette årvåkne, forsiktige ekornet gjør enorme sprang mellom greinene opptil seks meter mens den leter etter frukt, nøtter, bark, insekter og egg å ete.
Indiakjempeekornet sitter ikke oppreist mens det eter, men lener seg framover eller nedover og balanserer med halen som motvekt. Det bygger typiske ekornbol der det hviler og aler opp ungene sine.


== Eksterne lenker ==
(en) Indiakjempeekorn i Encyclopedia of Life 
(en) Indiakjempeekorn i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Indiakjempeekorn hos ITIS 
(en) Indiakjempeekorn hos NCBI 
(en) Kategori:Ratufa indica – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ratufa indica – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ratufa indica – detaljert informasjon på Wikispecies
Hilde Eskild

Hilde Eskild (født 26. juni 1965) er en norsk forteller, lærer og forfatter bosatt i Lillesand.
Fra 2000 har hun reist rundt i Norden med forestillinger, kurs og foredrag på festivaler og seminarer, og Eskild har også vært på flere turneer for Den kulturelle skolesekken. I kursene og foredragene hun holder er tema som berøres muntlig fortelling, ulike fortellerteknikker og litteraturformidling. Eskild utviklet fortellerfaget «fantastiske fortellinger» da hun var folkehøgskolelærer. Eskild har gitt ut flere bøker sammen med blant annet Benedicte Hambro om muntlig formidling, andre med historier som kan formidles, og dessuten en biografi, Kaffe, karamell og vaniljesaus om sin somaliske svoger. Flere av bøkene har blitt utgitt i nye opplag.
I 2012 fikk Eskild både publikumsprisen og en bronsemedalje i NM i litteraturformidling, og i 2014 ble hun norgesmester.
Hun er medlem av Norsk Fortellerforum.


== Bibliografi ==
2002 – Snikk, snakk, snute : en praktisk bok om muntlig fortelling, sammen med Benedicte Hambro og Mats Rehnman. ISBN 82-7895-019-9
2004 – Livet er som et banantre og andre fortellinger : inspirasjon til taler, fremføringer og gode samtaler, sammen med Benedicte Hambro og Mats Rehnman. ISBN 82-7895-024-5
2005 – Snick och snack : en praktisk bok om muntligt berättande, sammen med blant annet Benedicte Hambro og Bengt Söderhäll. ISBN 91-47-05283-x
2007 – Den aller første natten : 40 historier til trøst, ettertanke og glede, sammen med Benedicte Hambro. ISBN 978-82-7895-039-5
2008 – Lese eller fiske? : 23 lette fortellinger fra hele verden, sammen med Benedicte Hambro. ISBN 978-82-7895-055-5
2008 – Onkel Jarles himmelske frokoster, sammen med Mette Elisabeth Gundersen. ISBN 978-82-7895-057-9
2010 – Hva er vitsen? : morsomme historier og vitser : enkle tekster, gjenfortalt av Benedicte Hambro og Hilde Eskild. ISBN
2010 – Kaffe, karamell og vaniljesaus. ISBN 978-82-7895-064-7
2012 – Årgangshelter : fortellinger om dem som til enhver tid er minst 15 år eldre enn deg selv, sammen med Benedicte Hambro. ISBN 978-82-7895-072-2
2013 – Helt eventyrlig : 27 eventyr, sammen med Benedicte Hambro. ISBN 978-82-7895-082-1


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hilde Eskild på Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforenings nettsider
(no) Hilde Eskilds bibliografi på ask.bibsys.no (Besøkt 15. desember 2014)
Elvira Nabiullina

Elvira Sakhipzadovna Nabiullina (russisk: Эльвира Сахипзадовна Набиуллина, født 29. oktober 1963 i Ufa) er en russisk økonom som siden juni 2013 har vært sentralbanksjef i Russlands sentralbank.


== Utdanning og yrkeserfaring ==
Nabiullina ble utdannet fra Økonomisk fakultet ved Statsuniversitetet i Moskva i 1986.
Fra 1991 til 1994 jobbet hun for interesseorganisasjonen Scientific and Industrial Union, og dens etterkommer Russian Union of Industrialists and Entrepreneurs. I 1994 gikk hun til det russiske økonomidepartementet, der hun jobbet i avdelingen for økonomiske reformer, fra 1996 som leder for avdelingen. Der jobbet hun fram til 1997, da hun ble utnevnt til viseøkonomiminister. Hun forlot departementet i 1998, for å jobbe i tenketanken Promtorgbank. I 1999 var hun direktør i Eurasian Ratings Service, og fra 1999 til 2000 var hun visepresident i Centre for Strategic Research Foundation. 
Hun returnerte til politikken i 2000, da hun ble første viseminister i Departementet for økonomisk utvikling og handel, men fra 2003 til 2005 var hun president i Centre for Strategic Research Foundation. Fra 2005 til 2007 jobbet hun i den russiske organisasjonskomiteen for det russiske presidentskapet i G8-gruppen. 
Den 24. september 2007 ble hun utnevnt til minister for økonomisk utvikling og handel, dette departementet byttet navn til Departementet for økonomisk utvikling i mai 2008, da ansvaret for handel ble overført til det nye Handels- og industridepartementet. Andrej Belousov overtok som minister for økonomisk utvikling i mai 2012, da Nabiullina ble utpekt som assistent for president Vladimir Putin. 
I juni 2013 overtok hun som sentralbanksjef for Russlands sentralbank, og ble da den første kvinnelige sentralbanksjefen i et land i G8-gruppen. Hun overtok da etter Sergej Ignatyev da hans tredje periode utløp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på sentralbankens hjemmeside
Ludvig Nørregaard

Ludvig Paul Rudolf Nørregaard (født 30. april 1863 i Christianssand, død 30. april 1928), også skrevet Luis Norregaard, var en norsk vinhandler og konsul i Tarragona. Han var en av de største vineksportørene i Tarragona-distriktet i sin tid.Han var sønn av oberst og adjutant for kongen Hans Jacob Nørregaard og barnebarn av industriherren Benjamin Wegner. Han var bror av høyesterettsadvokat Harald Nørregaard og av den kjente krigskorrespondenten Benjamin Wegner Nørregaard.
Han gikk på Christiania handelsgymnasium og tok senere handelsutdannelse i utlandet, bl.a. i Cádiz. Han etablerte forretning som vingrossist i Tarragona i 1886, firmaet L. Norregaard. I 1895 ble han svensk-norsk konsul i Tarragona og i 1906 ble han utnevnt til norsk konsul i Tarragona. Han ble gift i 1899 med Guadalupe Dalmau. Han har etterkommere i Spania. Datteren Guadalupe Nørregaard Dalmau var gift med tannlegen, offiseren og politikeren Eusebio Múgica Jaca, som var borgermester i Tarragona 1939–1942. Sønnen Luis Nørregaard Dalmau var også vinhandler i Tarragona, mangeårig norsk visekonsul i Tarragona og ridder 1. klasse av St. Olavs Orden. Datteren Maria Josefa Nørregaard Dalmau var gift med sportsfunksjonæren Lluís Bonet Amigó.
Han ble 16. januar 1923 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for fortjenester som konsul.


== Referanser ==
Arna Karateklubb

Arna Karateklubb (AKK) er en norsk karateklubb som ble opprettet i 1992. Karateklubben driver med shotokan karate. Arna Karateklubb har egen dojo i Espelandshallen på Espeland. Hovedinstruktøren i karateklubben er Glenn Morken Havre 3 dan JKA.


== Historie ==
Karateklubben hadde en treg oppstart, men etter en stund fikk den større oppslutning, omtrent hundre medlemmer. Den fikk også god dekning av lokalavisen Bygdanytt.
Våren 1997 fikk Arna Karateklubb sin første Shodan-graderte kvinnelige utøver.


== Organisasjon ==
Arna Karateklubb er medlem av JKA Norway, som er med i en av de største karate-organisasjonene i verden, JKA, med medlemmer i over hundre land.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bjørn Qviller

Bjørn Qviller (født 7. mai 1942, død 29. juli 2004) var professor i historie ved Universitetet i Oslo. Oldtiden var hans spesialområde. Han underviste også i religionsvitenskap og idéhistorie. Qviller fremstilte i boken Rusens historie populærvitenskapelig sitt tolvårige forskningarbeid Battles & Bottles.


== Bibliografi ==
Bjørn Qviller (1996). Rusens historie. Oslo: Samlaget. ISBN 8252146813. 
Bjørn Qviller (1999). Romersk politisk kultur og sosiologisk historie. Oslo: Cappelen akademisk forl. ISBN 8245607118. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Bjørn Qviller i BIBSYS
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Bjørn Qviller
Finn Roaas

Finn Roaas (født 24. februar 1948 i Mosjøen) er en norsk forfatter. Han debuterte i 1981 med novellesamlingen Onsumslaget. Han er bosatt i Oslo.
Roaas er medlem av Den norske forfatterforening.


== Bibliografi ==
Onsumslaget –  noveller (1981)
Uten fast bopel –  roman (1983)
Magic bus –  roman (1986)
Gunnar Gledens sønn –  roman (1989)
Spilledåsens hemmelighet –  roman (1996)


== Kilder ==
Presentasjon av Finn Roaas i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Finn Roaas Forfatterforeningen Arkivert 16. desember 2014 hos Wayback Machine.
Tema 1800-tallet Genealogen
Digitaliserte bøker av Roaas hos Nasjonalbiblioteket
Rokia Traoré

Rokia Traoré (1974–) er en malisk sanger, låtskriver og gitarist.


== Liv og virke ==
Rokia Traorés far var diplomat. I oppveksten bodde hun i  Algerie, Saudi-Arabia, Frankrike og Belgia og ble eksponert for et vidt spekter musikalske inntrykk. Foreldrene ønsket ikke at hun skulle bli musiker, men under gymnastiden i Bamako utviklet hun stemmen og holdt sine første offentlige opptredener.
I 1997 traff Traoré den maliske musikeren Ali Farka Touré, han ble en viktig hjelper for henne. Samme år vant hun Radio France Internationales pris  «årets afrikanske oppdagelse».
Rokia Traoré synger hovedsakelig på morsmålet, bambara. Musikken karakteriserer hun selv som samtidsmusikk fra Mali. Tekstene dreier seg i tillegg til de vanlige populærmusikalske temaene om sosiale spørsmål som kvinners situasjon i dagens Afrika og kontinentets lidende barn. 
Hennes første album, Mouneïssa, kom i 1998. Måten hun blander de ulike maliske musikktradisjonene vakte anerkjennelse, og i Europa solgte albumet i over  40 000 eksemplarer. To år senere kom Wanita, som The New York Timess kåret til et av «årets album». I 2003 kom Bowmboï, det ble belønnet med BBCs renommerte World Music Award.


=== Diskografi ===
1998: Mouneïssa
2000: Wanita
2003: Bowmboï
2008: Tchamantché
2013: Beautiful Africa


== Referanser ==


== Kilder ==
Rough Guides World Music the Rough Guide: Volume 1 Africa Europe and the Middle East Second Edition London 2000 side 560
Rokia Traorés profil Arkivert 2. februar 2015 hos Wayback Machine., africanmusiciansprofiles.com
(en)  Rokia Traoré hos AllMusic


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Rokia Traoré – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rokia Traoré på Internet Movie Database 
(en) Rokia Traoré på Discogs 
(en) Rokia Traoré på MusicBrainz 
(en) Rokia Traoré på Songkick 
(en) Rokia Traoré på Last.fm 
(en) Rokia Traoré på AllMusic 
Rokia Traoré på Twitter 
Rokia Traoré på Facebook
Audoin

Audoin (Alduin, død ca. 565) var konge i Det langobardiske kongerike fra 546 til ca. 565. Han hadde fungert som regent i langobardenes kongerike under den forrige kongen Waltari som var et lite barn da hans far Wacho døde. Barnekongen Waltari døde i 546 etter bare sju år, muligens ble han myrdet av Audoin for at denne kunne overta som konge selv. Med den unge og barnløse Waltaris død opphørte herredømmet til det letingiske dynasti som hadde styrt langobardene i sju generasjoner. Audoin var fra Gausi-slekten.
Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok Germania fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. Langobardenes historie er fortalt i de to skriftene Origo gentis Langobardum fra ca. 650 og Historia Langobardum skrevet av Paulus Diaconus rundt 790.
Audoin var gift med Rodelinda, datter av Hermanfrid, konge over thüringene, og Amalaberga, en ostrogotisk (østgotisk) prinsesse som var oppvokst i Bysants. De hadde sønnen Alboin som senere ble konge.
Audoin førte sitt folk over elva Donau til regionen Pannonia og kom der i konflikt med den annen germansk folkestamme, gepidene. I et slag mellom de to stammene ble Turismod, sønn av gepidenes kong Turisind, drept av Audoins sønn Alboin.Langobardene allierte seg med den østromerske keiser Justinian I den store og deltok i kampen mot østgoterne i Italia under ledelse av den østromerske general Narses. Audoin døde under kamper ved Vesuv i 563 eller i 565.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Origo Gentis Langobardum, engelsk og latinsk tekst
Paulus Diaconus, Historia Langobardum, engelsk tekst
Generalens datter

Generalens datter er en amerikansk film fra 1999 regissert av Simon West. Plottet dreier det mystiske dødsfallet til datteren av en fremstående general. Filmen er basert på roman fra 1992 med samme navn skrevet av Nelson DeMille.


== Sammendrag ==
Paul Brenner (John Travolta), en krigsveteran fra Vietnamkrigen er utstasjonert ved en militærbase i delstaten Georgia. En kveld i nærheten av basen, punkterer det ene hjulet på bilen hans. Han prøver, uten særlig hell, å fjerne mutterne i hjulet med en liten tang når en yngre kvinnelig offiser kjører forbi og hjelper ham med en skiftenøkkel. Offiseren er kaptein Elizabeth Campbell (Leslie Stefanson), datteren til basens kommanderende general. Dagen etter kommer Brenner til henne med en kurv full av sjokolade og badesåper som takk for hjelpen. Neste kveld blir Campbell funnet drept. Brenner og en annen offiser, Sara Sunhill (Madeleine Stowe), som begge to er ansatt i U.S. Army Criminal Investigation Command, blir hentet inn for å etterforske saken. På åstedet har oberst William Kent (Timothy Hutton) og  militærpolitiet sikret området. Kaptein Campbells nakne kropp har blitt bundet fast med teltstenger, kvalt og antagelig voldtatt.


== Medvirkende ==
John Travolta - Paul Brenner
Madeleine Stowe - Sarah Sunhill
James Cromwell - generalløytnant Joseph Campbell.
Timothy Hutton - oberst William Kent
Leslie Stefanson - kaptein Elizabeth Campbell
Clarence Williams III - oberst George Fowler
James Woods – oberst Robert Moore


== Eksterne lenker ==
(en) Generalens datter på Internet Movie Database 
(no) Generalens datter hos Filmfront 
(sv) Generalens datter i Svensk Filmdatabas 
(da) Generalens datter i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Generalens datter på Allociné 
(nl) Generalens datter på MovieMeter 
(en) Generalens datter på AllMovie 
(en) Generalens datter på Turner Classic Movies 
(en) Generalens datter på Rotten Tomatoes 
(en) Generalens datter på Metacritic
Klatreplante

En klatreplante er en plante med en tynn stengel som ikke er selvbærende.
Klatreplanten støtter seg til underlaget ved hjelp av slyngtråder, kroker eller festeskiver. De kan være både urter og forvedede planter. Forvedede klatreplanter kalles også lianer. Klatreplanter kan klatre både på andre planter og på berg, husvegger, murer, gjerder, master, barduner og andre gjenstander.
En undergruppe av klatreplanter er slyngplanter. De slynger stengelen rundt andre planter, eller andre lange, smale gjenstander. Slyngeretningen varierer mellom ulike arter, og svært få arter kan slynge seg i begge retninger. Venstreslyngende, som strandvindel, slynger seg motsols når en ser planten ovenfra. Høyreslyngende, som vindelslirekne og humle, slynger seg medsols sett ovenfra.


== Klatreplanter i Norge ==


=== Viltvoksende ===
Det finnes flere viltvoksende klatreplanter i Norge. Eføy har festerøtter; vikke, flatbelg og skogranke bruker slyngtråder, mens de andre er slyngplanter.

vivendel (Lonicera periclymenum)
eføy, bergflette (Hedera helix)
humle (Humulus lupulus)
slyngsøtvier (Solanum dulcamara)
skogranke (Clematis sibirica)
snyltetråd (Cuscuta europaea))
timiansnyltetråd (Cuscuta epithymum)
åkervindel (Convolvulus arvensis)
strandvindel (Calystegia sepium)
vindelslirekne (Fallopia convolvulus)
flatbelg (Lathyrus)
vikke (Vicia)


=== Plantede ===
Mange klatreplanter fra andre land brukes som prydvekster i hager.

kattebusk (Actinidia)
pipeholurt (Aristolochia macrophylla)
frøbusk (Celastrus)
klematis (Clematis)
klatreslirekne, arkitektens trøst (Fallopia baldschuanica)
kaprifol (Lonicera caprifolium)
villvin (Parthenocissus)
klatreroser (Rosa)
vin (Vitis)
blåregn (Wisteria)


== Litteratur ==
Den store hageboken. Det Beste. 1973. s. 576–584. ISBN 82-7010-019-6. 
R. Ross (2000). Klatreplanter. Oversatt og tilrettelagt for norske forhold av I. Handegård. Gyldendal. s. 14–15. ISBN 82-05-25604-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Climbing plants – kategori av bilder, video eller lyd på Commons