Cheng Yen

Cheng Yen (kinesisk: 王錦雲; pinyin: Wáng Jǐnyún, født 11. mai 1937 i Qingshui, Taichung, Taiwan) er grunnleggeren av Tzu Chi-stiftelsen, en buddhistisk veldedig organisasjon. Hun har blitt omtalt som «Kinas Mor Theresa» og fikk Niwano-prisen i 2007.


== Liv ==
Cheng Yen ble oppdratt av sin barnløse onkel i Fengyuan i Taichung på Taiwan. Hun opplevde tidlig smerte og lidelse. Hun vokste opp i et Taiwan som ble rammet av krig, og som åtteåring måtte hun ta seg av sin alvorlig syke bror.
Allerede som ung følte hun seg knyttet til buddhismen. Da hun var femten år gammel ble moren rammet av sykdom, og hun ba og lovte Buddha at hun skulle bli vegetarianer om moren ble frisk. Moren ble frisk og hun holdt løftet sitt. I 1960 døde uventet faren hennes. Hun vendte seg da helt til buddhismen, og med hjelp fra munker, prøvde hun å svare på eksistensielle spørsmål som hadde meldt seg da faren døde.
Cheng Yen forlot foreldrehjemmet flere ganger i forsøk på å bli nonne, men vendte hver gang tilbake til moren. I 1962 etablerte hun seg til slutt som nonne i et lite tempel i Hualien, øst i Taiwan. Slik tradisjonen var, barberte hun hodet, og ble etterhvert vigslet til nonne og fikk sitt buddhistiske navn. Dette ble hun etter å ha blitt tatt opp som disippel under mesteren Yin Shun.
I oktober 1963 gikk hun inn i Tzu Shan-tempelet i Hualien og begynte opplæringen sin. I 1966 grunnla hun Tzu Chi-stiftelsen.


== Veldedighet ==
Grunnleggelsen av Tzu Chi-stiftelsen kom som et resultat av en hendelse på et sykehus i Fenglin. Hun ble der klar over at ein kvinne som hadde hatt en spontanabort ikke fikk hjelp, men ble sendt hjem da hun ikke hadde penger til å betale for behandling Cheng Yen fant det uholdbart at fattige taiwanesere ikke fikk behandling på sykehus av økonomiske grunner. Selv om det var enkeltmennesker som forsøkte å ordne opp i dette, fanstes det ingen organisert, buddhistisk hjelp. Hun bestemte seg derfor for å organisere hjelp for fattige og syke.
Arbeidet til Tzu Chi startet med seks studenter som strikket ett par babysko hver, hver dag. Så bad man tilhengerne om å spare litt penger hver dag, som kunne gå til hjelp for fattige. Snart kom det flere og flere frivillige til. I 1985 begynte det å komme avleggere i andre land, da tilhengere av organisasjonen etablerte underavdelinger der de var og i dag har Tzu Chi kontorer i 47 land og millioner av frivillige er tilknyttet organisasjonen.
I 1972 grunnla Chang Yen Tzu Chi-sykehus i Hualien, hvor man kunne få gratis behandling. I 1989 grunnla hun en sykepleieskole, som den første private sykepleieskolen i Taiwan. I 1992 startet hun et program for beinmargsdonasjon. Dette førte til økt fokus på spørsmålet, og til at en lov om dette ble vedtatt i Taiwan. Tzu Chi driver også forskning og utvikling på stamceller. I 2000 ble Tzu Chi-universitetet grunnlagt.
I 1991 begynte Tzu Chi med internasjonal nødhjelp etter at en orkan rammet Bangladesh, og etter dette har de jobbet i nesten 60 land. En av arbeidsmetodene deres er å involvere katastrofeofrene mer i hjelpearbeidet, slik at de selv får ansvar for hjelpen og oppbyggingen. Organisasjonen er i dag en organisasjon som driver nødhjelp, beinmargstransplantasjon, naturvern, arbeid i lokalsamfunn, utdannelse og å jobbe for humanitære verdier. Det er i hovedsak en organisasjon som blir drevet av kvinner.
Pengeinnsamling skal primært skje gjennom hyppige, små donasjoner, heller enn store sjeldne donasjoner. Dette er for å gjøre det lettere å ha det rette sinnelaget. Hele organisasjonen og tankene bak den bygger på buddhistisk lære om å hjelpe fattige og trengende, en lære som Cheng Yen har utviklet og spisset.


== Priser ==
Cheng Yen har fått flere priser for arbeidet sitt. I 2007 fikk hun Niwano-prisen for å ha bygd opp Tzu Chi og gjennom denne organisasjonen gjort en stor innsats for mange mennesker, for utdannelse og buddhistisk tanke.


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. Julia Huang, Charisma and Compassion: Cheng Yen and the Buddhist Tzu Chi Movement, Harvard Univ Press, 31. Jan. 2009.


== Eksterne lenker ==
Tzu Chi
Artikkel om henne i Forbes