jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Franz Tausch

Franz Wilhelm Tausch (1762–1817) var en tysk klarinettvirtuos, lærer og komponist.
Franz Tausch fikk musikkundervisning av faren Jacob Tausch fra seksårs-alderen. Allerede to år seinere spilte han klarinett og fiolin i det kurfyrstelige hoffkapellet i Mannheim. Han studerte hos Antonio Salieri i Wien og ble seinere kongelig kammermusiker hos Fredrik Vilhelm II av Preussen, og virket også hos etterfølgeren, Fredrik Vilhelm III.
I 1805 grunnla Tausch og andre virtuoser Conservatorium der Blasinstrumente i Berlin. Blant Tausch' mange elever var Bernhard Crusell og Heinrich Joseph Baermann.
Tausch skrev flere klarinettkonserter, noen konsertante symfonier og en mengde kammermusikk.


== Referanser ==


== Kilder ==
Noter til innspillingen Tausch: Double Clarinet Concertos; Süssmayr: Concerto movement, Hyperion CDH55188


== Eksterne lenker ==
(en) Franz Tausch på MusicBrainz 
(de) Verk av og om Franz Tausch i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Franz Tausch i International Music Score Library Project
May Hopkins

May Hopkins (født cirka 1895 i Kristiania, nåværende Oslo, ukjent dødsår) var en norskfødt amerikansk stumfilmskuespiller. I perioden 1915 – 1921 spilte hun i elleve filmer.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) May Hopkins på Internet Movie Database 
(en) May Hopkins hos The Movie Database
EBBA-prisen

EBBA-prisen (engelsk: European Border Breakers Awards) er en årlig pris som deles ut til ti lovende artister eller grupper fra ti ulike nasjoner som har nådd publikum utenfor sitt eget land for første gang. I tillegg vil én av de ti EBBA-vinnerne bli tildelt «publikumsprisen» etter en avstemning på internett.Vinnerne er valgt basert på airplay, konsertopptredener og salg, med data fra den europeiske kringkastingsunion og derns radiostasjoner, festivaler som deltar i det europeiske talentutviklingsprogram (ETEP), tall fra Nielsen Music Control og European Border Breakers Charts (samlet inn av Radiomonitor).

Prisen blir utdelt i januar på åpningskvelden av festivalen Eurosonic Noorderslag i Groningen i Nederland og er delfinansiert av EU-programmet Creative Europe.


== Ebba-vinnere i 2004 ==


== Ebba-vinnere i 2005 ==


== Ebba-vinnere i 2006 ==


== Ebba-vinnere i 2007 ==


== Ebba-vinnere i 2008 ==


== Ebba-vinnere i 2009 ==


== Ebba-vinnere i 2010 ==


== Ebba-vinnere i 2011 ==


== Ebba-vinnere i 2012 ==


== Ebba-vinnere i 2013 ==


== Ebba-vinnere i 2014 ==


== Ebba-vinnere i 2015 ==


== Ebba-vinnere i 2016 ==


== Ebba-vinnere i 2017 ==


== Ebba-vinnere i 2018 ==
Tidligere vinnere inkluderer Adele, Christine and the Queens, Damien Rice, Dua Lipa, Katie Melua, Lykke Li, Mumford & Sons, MØ, Stromae, Tokio Hotel og Tove Lo, samt de norske artistene Donkeyboy (2011), Envy (2014), Todd Terje (2015), AURORA (2016), Alan Walker (2017) og Sigrid (2018).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) European Border Breakers Award – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Heinrich Joseph Baermann

Heinrich Joseph Baermann (1784–1847) var en tysk klarinettvirtous og komponist.
Baermann var oboist i et garderegiment i Berlin fram til 1806, seinere ble han hoffmusiker i München. Han var en god venn av Carl Maria von Weber og Giacomo Meyerbeer, som begge skrev flere verk for ham.
Baermann komponerte selv en del musikk, hovedsakelig for sitt instrument.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Rochus von Liliencron: «Baermann, Heinrich Jos.». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 2, Duncker & Humblot, Leipzig 1875, s. 69 f.
(de) Heinz Becker: «Baermann, Heinrich Josef.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 1, Duncker & Humblot, Berlin 1953, ISBN 3-428-00182-6, s. 526 f. (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
(en) Heinrich Joseph Baermann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Heinrich Joseph Baermann på Discogs 
(en) Heinrich Joseph Baermann på MusicBrainz 
(en) Heinrich Joseph Baermann på Spotify 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Heinrich Joseph Baermann i International Music Score Library Project
Pius Paschke

Pius Paschke (født 20. mai 1990) er en tysk skihopper.


== Karriere ==
Paschke debuterte i verdenscupen i skihopping 21. desember 2013 i Engelberg, hvor han endte på 47. plass. Han tok sine første verdenscuppoeng den 14. februar 2015 i Vikersund og endte på 29. plass, samme dag som Peter Prevc satte verdensrekord med 250 meter.
Hans beste plassering i verdenscupen er en 8. plass fra rennet i Val di Fiemme 11. januar 2020. Han har vært med på å ta en seier i lagkonkurranse for Tyskland, dette skjedde i Lahtis 29. februar 2020. Paschke ble verdensmester da han var med på Tysklands lag som vant lagkonkurransen i Ski-VM 2021 i Oberstdorf.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pius Paschke – Olympedia 
(en) Pius Paschke – FIS (skihopping) 
(pl) Pius Paschke – skijumping.pl
Balanserende stener

Balanserende stener finnes i flere deler av Zimbabwe. De er spesielt synlige i Matobo nasjonalpark og nær landsbyen Epworth, sørøst for Harare. Formasjonene kommer av naturlig erosjon og finnes i en perfekt balansert tilstand uten annen støtte. Deres popularitet vokste da Zimbabwes sentralbank avbildet en slik formasjon på den siste serien av Zimbabwes pengesedler.


== Opprinnelse ==
Balanserende stener finnes flere steder i Zimbabwe. De ble dannet da gammel granitt ble utsatt for forvitring og de mykere bergarter eroderte. De sees i form av store kantede blokker av granitt stablet oppå og ved siden av hverandre, danner søyler og stabler, som et barns byggesteiner. To fremtredende formasjoner finnes i Matapos og Epworth.


=== Matopos ===
Et minimum av fem naturlige steiner har dannet formasjoner i Matopos Hills, som er en del av Matopos National Park midt i Zimbabwe. De har eksistert siden steinalderen og har bidratt til utvikling av helleristninger i det sørlige Afrika, utvikling av religiøse tradisjoner i området og til utvikling av Mwari-religionen. UNESCO har satt området i Matopos som del av deres verdensarvliste.


=== Epworth ===

Flere berømte balanserende stenformasjoner ligger 13 km sørøst for Harare, på Chiremba Road. Disse oppnådde berømmelse da en av formasjonene ble avbildet på Zimbabwes pengesedler.


== Referanser ==
Sweet Dreams (Are Made of This)

Sweet Dreams (Are Made of This) er en single fra bandet Eurythmics fra 1983 på albummet av samme navn. Sangen ble skrevet av bandet og produsert av David A. Stewart. 


== Musikere ==
Annie Lennox – sang, synthesizer, piano
David A. Stewart – synthesizer, programmering
Robert Crash – e-drums, synthesizer
Adam Williams – synthesizer
Reynard Falconer – synthesizer


== Referanser ==
Christian Mitter

Christian Mitter (født 1. desember 1979 i Schladming) er en østerriksk tidligere alpinist som siden 2015 har vært landslagssjef i alpint for det norske herrelandslaget i alpint.Han var tidligere assistenttrener på det norske kvinnelandslaget i alpint, men Norges Skiforbund avsluttet avtalen med ham og Wolfgang Frandl i 2009. Han gikk da til stillingen som trener på skigymnaset på Dønski, der han trente blant andre Henrik Kristoffersen og Aleksander Aamodt Kilde.Claus Ryste overtok som sportssjef i alpint i 2010, og Mitter ble igjen en del av det norske landslagsteamet. Han hadde ulike roller; landslagssjef for europacuplaget, deretter trener for teknikkdisiplinene, og i 2015 ble han landslagssjef for det norske herrelandslaget i alpint. Han overtok da etter Håvard Tjørhom. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Mitter – FIS (alpint)
The Night Horsemen

The Night Horsemen er en amerikansk westernfilm fra 1921 regissert av Lynn F. Reynolds. Det litterære forelegget var Max Brands roman Wild Geese, som utkom i 1920. Tom Mix spiller den mannlige hovedrollen som Whistling Dan, mens norskfødte May Hopkins spiller den kvinnelige hovedrollen som hans forlovede Kate Cumberland.


== Rolleliste ==
Tom Mix - Whistling Dan
May Hopkins - Kate Cumberland
Harry Lonsdale - Old Joe Cumberland
Joseph Bennett - Dr. Byrne
Sid Jordan - Buck Daniels
Bert Sprotte - Mac Strann
Captain C.E. Anderson - Jerry Strann (kreditert som Cap Anderson)
Lon Poff - Haw Haw
Charles K. French - Marshal


== Bevaringsstatus ==
En kopi er bevart i George Eastman House Motion Picture Collection


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Night Horsemen på Internet Movie Database 
(en) The Night Horsemen på AllMovie
Transafrikansk hovedvei 9

Transafrikansk hovedvei 9 (engelsk: Beira-Lobito Highway) er en av de Trans-Afrikanske hovedveiene som er utviklet av den økonomiske Kommisjon for Afrika (UNECA), African development Bank (ADB) og den Afrikanske Union. Strekningen har en lengde på 3 523 km og går gjennom Angola, den sørligste delen av den Demokratiske Republikken Kongo, Zambia, Zimbabwe og midten av Mosambik.
I den sør-østlige delen av vegstrekningen er veien for det meste uten store vanskeligheter kjørbar, fordi den følger asfalterte nasjonale veier i Zambia, Zimbabwe og Mosambik. Den vestlige halvdelen, som går gennom den største delen av Angola og den Demokratiske Republikken Kongo, består av veier uten fast dekke, og tidligere asfalterte veier som har et akutt behov for større reparaturer.
Ruten forbinder gruveområdene i den Demokratiske Republikken Kongo, Zambia og Zimbabwe, og landbruksområder i Angola, Zambia og Zimbabwe, med havnene Lobito ved Atlanterhavet og Beira ved det Indiske hav. Borgerkriger i Angola, den Demokratiske Republikken Kongo, Zimbabwe og Mosambik har tidligere hindret en utvikling av denne stamveien, sist i den Demokratiske Republikken Kongo og i Angola, begge er opptatt av  gjenoppbygging.
Traséen følgerer på den største delen en jernbanelinje, med unntak av strekningen fra Kafue til Harare. Denne ble imidlertid også skadet i borgerkrigen, slik at den vestlige halvdelen, Benguela railway, for tiden ikke kan driftes.
Mellom Kapiri Mposhi og Kafue i Zambia tilsvarer ruten Kairo-Cape town hovedvei (TAH 4).
Når veien er ferdig, vil den være den sørligste veien av det Trans-Afrikanske hovedveinettverket som strekker seg over kontinentet fra øst til vest. Dessuten byr regionale stamveier, bygget av Southern African Development Community, allerede godt fungerende alternativer med gjennomgående fast veidekke, spesielt Trans-Caprivi-Highway fra havnebyen Walvis Bay i Namibia, over forbindelsen gjennom Botswana og Sør-Afrika lenger sør til havnebyen Maputo i det sørlige Mosambik.


== Knutepunkter ==


== Kilder ==
African Development Bank, United Nations Economic Commission for Africa (Hrsg.): Review of the Implementation Status of the Trans African Highways and the Missing Links. Volume 2: Description of Corridors. hier Abschnitt HIGHWAY 9 – BEIRA – LOBITO (PDF-Dokument fra s. 203), Stockholm, 14. august 2003. online på www.afdb.org (engelsk)
Michelin Motoring and Tourist Map: „Africa North and West“. Michelin Travel Publications, Paris (2000) (engelsk)
Volvo LV4

Volvo LV4 er en lastebil produsert av den svenske bilprodusenten Volvo som den første serieproduserte lastebilmodell i 1928-1930.


== Historikk ==
Volvo introduserte sin første lastebil, LV Type 1 i begynnelsen på året 1928. Lastebilen som rullet ut av Göteborgsfabrikken i februar 1928, delte mange komponenter med personbilene ÖV4 og PV4, blant annet drivlinjen, men med kraftigere chassis som ble bygget med to ulike akselavstander; 3,3 og 3,7 m. LV4 som også kalles «Serie 1» ble mer framgangsrik enn beregnet, på bare seks måneder var 500 lastebiler solgt. Dermed kom en ny serie med forbedringer på basis av driftserfaringer med den første serien, LV Type 2, i produksjon allerede i høsten 1928.
Type 1 var opprinnelig ment for en nyttelast på 1,5 tonn, men kunne ta dobbelt så mye tross firesylindersmotoren på kun 28 hk, og dermed skulle den nye serien ha bedre ytelser for å møte etterspørselen, blant annet var flere komponenter forsterket og improvisert for større driftssikkerhet tross en lastekapasitet på 3 tonn. En viktig improvisering var sporvidden, for Type 1 hadde samme sporvidde som personbilene, og dermed dårlig stabilitet, spesielt på grus- og landeveier. Som et resultat fikk Type 2 bredere sporvidde til 1,46 m. Som med Type 1 var Type 2 en suksess som en enkel, robust og praktisk lastebil som klart seg godt i de svenske forholdene. Men den nye lastebilmodellen, LV60 med sekssylindret motor, overtok ledelsen i salget, og LV Type 2 hadde ikke samme takt i utsalget, 500 var solgt på ett år. 
I 1929 fulgt lanseringen av LV60-serien til nye navn for de to første serier. Serie 1 ble LV40, LV41 og LV42 eller LV43 som skilles pga. sporvidde og sluttveksel mens Serie 2 ble LV44 og LV44 med ulike sporvidder. 


== Teknisk beskrivelse ==
LV4-serien hadde sin basis i personbilkjøretøyet, men var allikevel avansert for sin tid i førerkomfort og teknologi. Type 1 hadde drivaksel og luftfylte dekk, noe som var nytt i en tid da de fleste lastebilene hadde kjededrift og kompaktgummihjul. Helt fra begynnelsen kunne kunder anmode om en førerhytte, en nødvendighet i det skandinaviske vinterklimaet, men oppvarmningen måtte komme med varmluft fra motoren. En frittstående karosserimaker, Åtvidaberg som også var ansvarlig for karosseribygging for Volvos personbiler, tilbød en type standardhytte, men mange kunder foretrakk likevel å kjøpe lastebilene uten hytte for å ha «sine» egne førerhytter. 
Store marginer var bygd inn for lastekapasitet, så LV4-serien som hadde en nyttelast på 1,5 tonn, kunne ha en maksimallast på det dobbelt, omtrent 3 tonn. Lastebilen i LV4-serien hadde ellers bakhjulsdrift, og dermed mekanisk brems på bakhjulene. 


== Motorer ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Christer Olsson, Volvo - Lastbilarna igår och idag 1987 ISBN 91-86442-76-7
Ingrid Phaneuf, James Menzies; Lastbilar frän hela världen Replik in Sweden AB, ISBN 978-1-4454-4937-1


== Eksterne lenker ==
www.volvo.com - Historik
Blodpudding

Blodpudding er en matrett av blod. Det er en gammel rett, både i Norden og i England. Blodpudding varmes i vannbad.
Henriette Schønberg Erken hadde i sin Kogebog for sparsommelige husmødre i by og bygd fra 1905 flere oppskrifter på blodpudding. Andre ingredienser enn dyreblod kan være flesk eller talg, byggmel, rugkavringer, rosiner og krydder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blodpudding – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vaclav Havlik (1884-1945)

Václav Havlík (født 24. november 1884 i Praha, død 25. januar 1945 i Praha) var en tsjekkoslovakisk dukketeaterpioner.Han var far til dukkemakeren Václav Havlík jr., som laget dukkene som ble benyttet i Oslo Nye Dukketeaters forestilling Prologus fra Ulysses von Ithacia - eller en Tydsk Comoedie (1966).I 1920 stiftet han dukketeatret Sokol Smichov I. Han var både direktør og regissør for teatret. På teatrets åpningsforestilling, som hadde premiere 24. oktober 1920, ga han også stemme til figuren Kašpárka. Stykket het Vodníkova Hanička og var skrevet av L. Teasar. Fra 1927 til 1939 holdt teatret til i Sokola Na Mrázovces bygninger. I 1941 fikk Sokol-teatret spilleforbud. Da sørget Havlik for at både dukkene og annet verdifullt materiale ble bragt i sikkerhet, selv om han utsatte seg selv for stor fare ved denne redningsaksjonen. Han døde i begynnelsen av 1945.
Etter krigen videreførte sønnen Václav Havlík jr. og datteren Jarmila Fenclova-Havlíková arven etter faren. Sønnen var en av grunnleggerne av den profesjonelle tsjekkiske dukketeater-scenografitradisjonen, mens datteren var dukkemaker og scenograf.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vaclav Havlik på Internet Movie Database
Volvo LV60

Volvo LV60 er en lastebil produsert av den svenske bilprodusenten Volvo mellom 1929 og 1932. Den var den første større kommersielle suksessen for Volvo med opptil 3 000 solgte kjøretøyer på tre år og etablerte Volvo som en produsent av yrkesbiler.


== Historikk ==
Suksessen med LV4-serien fulgt til et markedsetterspørsel om en kraftigere modell med større ytelsesevne, så Volvo videreutviklet konseptet inn i LV60 med sekssylindersmotor på 55 hk og firetrinns girkasse. Men ellers var den identisk med forgjengeren som avløses etter kort tid.
Volvo tidlig ønsket å få innpass i det norske lastebilmarkedet som domineres av amerikanskproduserte lastebiltyper, og startet de første salgene høsten 1929. LV60-serien kom til norske kunder som straks lagt merke til de fortreffende egenskapene, allerede i året 1932 var 100 Volvo lastebiler førstegangsregistrert. 
LV4-serien kom også til Norge, men det var LV60-serien og etterfølgerne som vant seg norske kunder, dermed lagt et grunnlag for Volvos sterke posisjon på det norske markedet siden begynnelsen på 1930-tallet.


== LV60-LV65 ==
I 1929 innførte Volvo nye lette lastebiler av type LV60 til LV65 som hadde en sekssylindret motor med en enkel forgasser og en forskyvning av 3,010 cm, med kraftytelse 55 hk. I tillegg til en sterkere girkasse med firetannhjul, var de identiske med LV40 Type 2.
I 1931 ble LV60-LV65 med en større motor på 3366 cc introdusert. Denne motoren leverte 65 hk. Med sine enkle akselbremser og tre -spoke hjul var disse lette lastebiler på den tiden allerede utdatert og Volvo hadde startet med utviklingen av moderne etterfølgere. Ved slutten av 1932 var LV60-LV65 serien på vei ut.


== LV66-LV70 ==
Med LV66 Volvo introduserte i 1931 sin første mellomvektslastevogn. I motsetning til sine mindre brødre brukte Volvo ikke lenger deler til LV66-LV70 fra Volvos personbilavdeling . Disse lastebilene fikk en ny hodeventilmotor, en kraftigere fire-trinns girkasse, stålfelger og hydrauliske bremser.
LV66 og LV67 har en nyttelast på 3,5 tonn, fra 1933 med bakaksel 5,25 tonn. LV68 og LV69 har en nyttelast på 3,25 tonn. LV70 er en utvidet versjon og var et populært valg som busschassis.
I begynnelsen var LV66-LV70 modellene kun tilgjengelig med en sekssylindret bensinmotor av 4097 cc med enkel forgasser, som produserte 75 hk. Fra 1933 ble denne motoren også levert i form av en Hesselmann-motor, en hybridmotor som kjører på både bensin og diesel. Dette ga samme antall hestekrefter, men et høyere dreiemoment.


== Galleri ==

		
		
		


== Se også ==
Volvo LV4
Volvo LV66


== Referanser ==


== Litteratur ==
Olsson, Christer: Volvo - Lastbilarna igår och idag Förlagshuset Norden AB 1970 ISBN 91-86442-76-7.
Asbjørn Rolseth: Norsk lastebilleksikon; Lastebiler i Norge 1900-1940 Bilforlaget 2007 ISBN 978291062105


== Eksterne lenker ==
www.volvo.com - Historikk
Volvo Trucks Global - history
Swedish brass cars - picture gallery
Volvo Trucks Databank (nederlandsk)
Everybody’s Girl (film)

Everybody's Girl er en amerikansk stumfilm fra 1918 regissert av Tom Terriss.


== Skuespillere ==
Alice Joyce som Florence
May Hopkins som Ella
Walter McGrail som Blinker
Percy Standing som Bill
W. T. Carleton som Oldport


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Jaap den Hertog

Jaap den Hertog (født 30. januar 1952 i Nederland) er en nederlandsk-norsk lege, dukkespiller, dukkemaker og teaterprodusent. den Hertog driver Teater Fusentast sammen med ektefellen Coby Omvlee.
Parallelt med sine medisinstudier i Nederland fattet Jaap den Hertog interesse for dukketeater som kunstform. Etter studiene arbeidet han først en periode på øya Curaçao i Karibia, før han i 1980 flyttet til Norge sammen med Coby Omvlee. Den første perioden bosatte de seg i kollektivet Bergsligata 13 i Trondheim. den Hertog ble ansatt i en legestilling i Trondheim, mens Omvlee begynte å studere drama, film og teater ved NTNU. den Hertog ble etter hvert tatt opp som lærling i Petrusjka Teater i Trondheim, og etablerte Teater Fusentast i 1988. Fra 1994 gikk også Omvlee inn i Teater Fusentast, etter å ha arbeidet i Studio Teater i flere år.


=== Kombinasjonen medisiner–dukkespiller ===
den Hertog arbeider som lege ved siden av rollen som daglig leder av Teater Fusentast.  Organisatorisk er teatret underlagt et morselskap kalt Lege Artis A/S, der det latinske «Lege Artis» står for «Etter kunstens regler». Morselskapet skal i henhold til sin formålsbeskrivelse forene teaterdrift og legevirksomhet.  Legeyrket kan synes å ha påvirket teatrets innhold; blant annet holdt teatret i en årrekke workshops for unge pasienter ved psykiatriske sykehus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jaap den Hertog hos Sceneweb
Coby Omvlee

Jacoba Maria (Coby) Omvlee (født 1. januar 1949 i Nederland) er en nederlandsk-norsk dukkespiller, dukkemaker, teaterprodusent, dramatiker, regissør og billedkunstner. Hun driver Teater Fusentast sammen med ektefellen Jaap den Hertog.Sammen med den Hertog flyttet hun til Norge i 1980. Den første perioden bosatte de seg i kollektivet Bergsligata 13 i Trondheim. den Hertog var nyutdannet medisiner ved ankomsten, og ble ansatt i en legestilling i Trondheim. Omvlee begynte å studere drama, film og teater ved NTNU. den Hertog ble etter hvert tatt opp som lærling i Petrusjka Teater i Trondheim, og etablerte Teater Fusentast i 1988. Coby Omvlee arbeidet på sin side i Studio Teater fra 1984 til 1994. Fra 1994 konsentrerte hun sin teatervirksomhet om Teater Fusentast.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Coby Omvlee på nettstedet www.sceneweb.no – besøkt 26. november 2017
John Conyers

John Conyers (født 16. mai 1929 i Highland Park i Michigan, død 27. oktober 2019 i Detroit) var en amerikansk politiker som var medlem av Representantenes hus i USA fra 1965 til 5. desember 2017. Han var medlem av Det demokratiske parti.
Han var medlem USAs kongress i 52 år noe som bare en håndfull har gjort tidligere i USAs historie. Da han ble valgt i 1964 var han en av seks sorte representanter. Han vant alle senere valg med solid flertall, opp til 80 % stemmene i enkelte valg. Han trakk seg i 2017 på grunn av beskyldninger om seksuell trakassering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Conyers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Conyers på Internet Movie Database 
(en) John Conyers hos The Movie Database 
John Conyers på Twitter 
John Conyers på Facebook 
John Conyers på YouTube 
(en) John Conyers hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek
Verdenscupen i alpint 2017/18 — Slalåm kvinner — Killington

Det 2 verdenscuprennet i slalåm for kvinner ble arrangert i Killington søndag 26 november 2017. De 30 beste etter 1. omgang fikk starte i 2. omgang.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell resultatliste
Helle Sjelle

Helle Sjelle Nielsen (født 3. mars 1971 i Faxe) er en dansk konservativ politiker. Mellom 2001 og 2011 var Sjelle medlem av Folketinget for Det Konservative Folkeparti.Hun vokste opp i Faxe og gikk gymnaset i Haslev. Sjelle meldte seg inn i Konservativ Ungdom som tenåring, da Poul Schlüter var statsminister og de konservatives leder. Hun var medlem av hovedstyret i Det Konservative Folkeparti fra 1995 til 1997 og innvalgt i Københavns borgerrepresentasjon fra 1998 til 2005.I 2001 ble hun valgt til Folketinget fra Københavns østre storkrets, etter å ha blitt nominert av de konservative i Ryvangen nord på Østerbro. Hun tilhørte «den nye generasjonen» av folketingsmedlemmer tidlig i 30-årene som ble valgt i 2001. Hun ble først de konservatives talsmann på saksfelt som utdannelse, energi, miljø og likestilling, senere formann i Folketingets arbeidsmarkedsutvalg. Etter revideringen av valgkretsene i 2007 var Sjelle valgt fra Københavns storkrets frem til folketingsvalget i 2011, da hun ikke ble gjenvalgt. Høsten 2012 møtte hun i noen uker som stedfortreder for Brian Mikkelsen fra Sjællands storkrets.Etter tiden i Folketinget har Sjelle blant annet arbeidet med et demokratiprosjekt i Tanzania og vært informasjonsarbeider ved et kjøpesenter på Frederiksberg. Fra 2018 er Sjelle medlem av Frederiksberg kommunestyre.Hun har en kandidatutdannelse i statsvitenskap fra Københavns Universitet fra 2007 på en avhandling om samarbeidet i Øresundsregionen, skrevet sammen med Karen Hækkerup.Hun giftet seg i 2014 med de konservatives tidligere formann Lars Barfoed.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Helle Sjelle hos Folketinget