jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
The Wild Duck (1957)

The Wild Duck er en britisk TV-film fra 1957 basert på Henrik Ibsens skuespill Vildanden (1884).


== Bakgrunn ==
Skuespiller og produsent John Clements satte opp The Wild Duck, med Marray MacDonald som regissør, på Saville Theatre i slutten av 1955. Oppsetningen ble en suksess både hos anmeldere og blant publikum. Clemens arbeidet også som dramarådgiver for det ferske TV-selskapet Associated-Reduffision i London. Han overførte hele teateroppsetningen av The Wild Duck til Shepperton Studios, hvor han engasjerte den kjente regissøren Charles Crichton til å lage en filmversjon, innspilt på 35 millimeter film. Det er delvis som en følge av en slik ukonvensjonell produksjon at dette «filmede skuespillet» har en helt distinktiv visuell stil og en sjelden dramatisk effektivitet.  
John Wyver utdyper dette nærmere i Screen Plays:

Crichton og hans sjeffotograf Walter J. Harvey (en ekspert på å filme B-filmer raskt og rimelig), som arbeider med det jeg antar kun er ett enkelt filmkamera, oppnår mer enn bare en enkel dokumentasjon av oppsetningen. Hver kamerainnstilling er beregnet, hvert valg av bildekomposisjon og kameralinse er motivert ut fra relasjonene mellom rollefigurene. Nå og da har Crichton fått til noen slående visuelle effekter, som når skyggen til Gregers Werle (Gough) ruver mot døren i Ekdals hjem; karakteren dominerer og ødelegger den familien som han tror han hjelper. 
Wyver uttaler videre at både Emlyn Williams og Michael Gough overbeviser helt i sine varianter av selvgodhet og selvbedrag samt at Dorothy Tutin formidler en strålende intensitet som Hedvig. Han framholder at den andre store styrken ligger i skuespillets tekst og at denne omsorgsfullt forkortede versjonen gjør at Ibsens ofte overdrevne symbolisme nesten blir helt akseptabel, uten at den likevel sklir over i forenklet naturalisme.


== Kilder ==
International Theatre: The Wild Duck (John Clements / Saville Theatre / A-R for ITV, 1957) på Screen Plays


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Mélesville

Mélesville, egentlig Anne-Honoré-Joseph Duveyrier (født 13. desember 1787 i Paris, død 7. november 1865 i  Marly-le-Roi i departementet Yvelines) var en fransk dramatisk forfatter, bror til Charles Duveyrier.


== Liv og virke ==
Duveyrier var advokat, men forlot i 1814 statstjenesten for å helt og holdent vie seg til forfattervirksomhet. Under pseudonymet Mélesville skrev han, alene eller i forening med Eugène Scribe, Nicolas Brazier, Pierre Carmouche, Jean-François Bayard, sin yngre bror Charles med flere, henimot 300 teaterstykker, mest i Scribes stil: dramaer, melodramaer, komedier, vaudeviller og operalibrettoer, og mange ble oppført med stort bifall. 
Blant stykker som han forfattet kan nevnes L'oncle rival (1811), La veille des noces (1817), Zampa, ou la fiancée de marbre (1831), La maison du rempart ou une journée de la Fronde (1833), La fille de Figaro (1843), Le trompette de M. le prince (1846) og Une fièvre brûlante (1847). 
Sammen med Scribe forfattet han blant annet Les frères invisibles (1819), Valérie (1823), La demoiselle à marier ou la Première entrevue (1826), La seconde année ou A qui la faute? (1830) og Le chalet (1834).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gustave Vapereau: Dictionnaire universel des littératures, Paris, Hachette, 1876, p. 687. View at Google Books.


== Kilder ==
 Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra Duveyrier, 1. Anne Honoré Joseph i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.


== Eksterne lenker ==
(en) Honoré-Nicolas-Marie Duveyrier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Mélesville hos Nationaltheatret 
(no) Mélesville hos Sceneweb 
(en) Mélesville på MusicBrainz
Harry Fragson

Harry Fragson (født 2. juli 1869 i Soho i London, død 31. desember 1913 i Paris), født Léon Philippe Pot, var en britisk music hall-sanger, pianist og komiker. Han ble kanskje best kjent for sin sang «Hello, Hello, Who's Your Lady Friend?» som han spilte inn på plate kort før sin død i 1913 (han ble drept av sin sinnssyke far).
Sammen med Mayol, Dranem og Polin var han en ledende eksponent for den parisiske underholdningsverden på sin tid. Han introduserte ragtime til Paris.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av hotellieren Victor Pot og hans hustru Leontine Pot, født Winand. Han likte i Frankrike å være mystisk om sin bakgrunn, men det står fast at faren var fransk og moren belgisk.
Han studerte ved en handelsskole i Antwerpen og ble på den tiden populær i vennekretsen for sitt gode pianospill.


=== Karriere ===
Etter en god tidlig karriere i London flyttet han til Paris; han fikk prøve seg på café-théâtre der, på Quat'z'Arts, og fikk engasjement der som akkompagnatør. Der gjorde han suksess med et nummer som imiterte franske music hall-stjerner. Han kunne så utvikle sin opptreden ytterligere.
Fragson ble kanskje best kjent som en produktiv underholder som introduserte hundrevis av sanger, som «Reviens», «Si Tu Veux...Marguerite», «A La Martinique», «La Baya», «Les Blondes», «les Jaloux», «Amours Fragiles» og «Les Amis De Monsieur». Han hadde en Irving Berlin-sang, «There's a Girl In Havana», som han endret til «Je Connais Une Blonde», og som skulle forbli meget populær blant franske soldater under første verdenskrig.
I 1905 vendte han tilbake til London og ble populær innen pantomime.
Tidlig i 1912 opptrådte Fragson på Kings Theatre i Skottland, etter å ha blitt løst fra sitt engasjement ved  Alhambra-teateret i Paris. Han opptrådte der nok en gang den 15. oktober 1913, før han vendte tilbake til Frankrike.Den 30. desember 1913, mens han bodde i 56 rue Lafayette i Paris, kom Fragson hjem og oppdaget at hans sinnssyke far Victor Pot var like ved å begå selvmord. Det kom til krangel idet Pot mistenkte sin sønn for å ha en affære med hans elskerinne Paulette Franck
  Pot skjøt så sin sønn. Faren døde seks uker etter i et sinnssykeasyl.Fragson ble begravet på Père-Lachaise-gravfeltet i Paris.  Mer enn 50.000 mennesker fulgte hans båre til  Saint Augustin-kirken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harry Fragson på Internet Movie Database 
(en) Harry Fragson hos The Movie Database 

(en) Fritt tilgjengelige noter av Harry Fragson i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
Harry Fragson biography French variation.
Skåresildre

Skåresildre (Saxifraga adscendens) er en toårig urt i sildrefamilien.
Den blir opptil 30 cm høy. Stengelen er opprett, litt forgrenet og med en velutviklet bladrosett ved basis. De nedre bladene har 3–5 fliker og overvintrer. Blomstene er 6–10 mm store, som regel hvite, men kan også være gule. Kronbladene har et lite hakk. Planten vokser på kalkgrunn i fjellet, som regel på berghyller og rasmark. I Norge finnes skåresildre opp til 1300 moh., i Alpene opp til 3500 moh. og i Rocky Mountains opp til 4200 moh.
Skåresildre deles i fire underarter. Subsp. adscendens  vokser i Norge, Sverige, Finland, Karelen, Estland, Pyreneene, Alpene, Karpatene, Anatolia og Kaukasus. Subsp. discolor finnes i Hellas og Bulgaria, subsp. parnassica i Italia inkludert Sicilia, tidligere Jugoslavia, Albania, Hellas og Bulgaria, mens subsp. oregonensis vokser i vestlige Nord-Amerika fra Alaska til Colorado. I Norge vokser skåresildre spredt i fjellet nord til Troms.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 170–171. ISBN 82-512-0355-4. 
«Klippbräcka». Den virtuella floran. Besøkt 14. november 2015. 
R. Elven m.fl. (red.) Saxifraga adscendens i Annotated Checklist of the Panarctic Flora (PAF): Vascular plants. Besøkt 14. november 2015.
«Saxifraga adscendens». Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 14. november 2015. 
«Saxifraga adscendens». Flora of North America. Besøkt 14. november 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Skåresildre i Encyclopedia of Life 
(en) Skåresildre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Skåresildre hos Artsdatabanken 
(sv) Skåresildre hos Dyntaxa 
(en) Skåresildre hos ITIS 
(en) Skåresildre hos NCBI 
(en) Skåresildre hos Panarctic Flora 
(en) Skåresildre hos The International Plant Names Index 
(en) Skåresildre hos Tropicos 
(en) Kategori:Saxifraga adscendens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Saxifraga adscendens – detaljert informasjon på Wikispecies 
Kristins flora – skåresildre
Ruus Band

Ruus Band var et pop/rock-band fra Bodø som ble dannet i januar 1982.
Låtskriver/komponist Tore Ruus fikk platekontrakt med Avideo Studio (Bodø, Asa Krogtoft), og dannet bandet med tanke på plateutgivelse.
Avideo studio gikk imidlertid konkurs før det ble plateinnspilling.
Ruus band debuterte på Sjøhuskroa, Bodø 12. desember 1982. Etter flere spillejobber i Bodø endte det med den selvfinansierte LP-utgivelsen Vælkommen i årskiftet 1986/87. (Her var Asa Krogtoft produsent). Bandet ble oppløst i 1987.


== Medlemmer ==
Tore Ruus (gitar/sang)
Finn Robert Olsen (gitar)
Geir Sørensen (bass)
Rune Mathisen (trommer)
Geir Tømmerberg (keyboards fra 82-84)
Einar Thorbjørnsen (keyboards fra 84-87)


== Referanser ==
Canfranc internasjonale jernbanestasjon

Canfranc internasjonale jernbanestasjon (spansk: Estación international de Canfranc, fransk Gare internationale de Canfranc) er Europas nest største jernbanestasjon (målt etter størrelsen på bygningene) . Dette er spesielt bemerkelsesverdig med tanke på at byen i nærheten, Canfranc, bare har 500 innbyggere. Den ble åpnet i 1928 av Alfonso XIII.Grunnen til at stasjonen er så stor, samtidig som den ligger i et område med forholdsvis få beboere, er at den var grensestasjon mellom Frankrike og Spania. Det er sporbrudd mellom Spania (1668mm) og Frankrike (1435mm), og dermed måtte gods og passasjerer bytte tog for å komme videre. Dette gjorde det nødvendig med en stor jernbanestasjon.
Stasjonen var opprinnelig eid av Frankrike og Spania i fellesskap. Senere ble eierskapet overdratt til regionregjeringen i Aragon. Stasjonen ligger på spansk side av grensen, mens en av perrongene ansees som fransk territorium. Etter at Aragon kjøpte stasjonen har omtrent 100.000 spanske turister besøkt stasjonen årlig. Turistene kommer blant for å besøke vintersportstedene Astun og Candanchú. I 2017 ble det meldt at Aragon vurderte å pusse opp stasjonsbygget og kostnaden ved oppussing ble anslått til 200 millioner euro.Under den spanske borgerkrigen ga Franco ordre om stenge tunnelen på spansk side for å hindre at republikanerne smuglet inn våpen.Under andre verdenskrig var Canfranc en vanlig fluktrute fra Vichy-Frankrike til Spania og videre til Portugal. Flere tusen jøder, blant andre Max Ernst og Marc Chagall, flyktet via Canfranc til Lisboa i det nøytrale Portugal. Stasjonen ble brukt av den franske motstandsbevegelsen og spioner. Tyske styrker tok kontroll over Canfranc i 1942. Den spanske regjeringen sendte wolfram til Tyskland via stasjonen og fikk bomber og granater i bytte.


== Fransk trafikk ==
Etter ei broulykke i 1970 bestemte SNCF (de franske statsbaner) seg for å stenge en del av den franske linja og heller sette opp busser. Dermed kom det ikke noen flere tog fra den franske sida til Canfranc internasjonale jernbanestasjon. Dette har ført til at denne perrongen til dels har grodd igjen. Imidlertid er det lokale krefter som kjemper for å åpne jernbanestrekningen igjen , og SNCF jobber nå (2021) med å pusse opp en del av sporlegemet fram til Bedous. 


== Spansk trafikk ==
Det går fortsatt tog mellom Canfranc og Zaragoza to ganger daglig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Canfranc train station – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Danu-sonen

Danu er en selvadministrerende sone i Myanmar, angitt av landets grunnlov av 2008. Den ligger i Shan-staten, og administreres av Danufolket. Sonen består av de to mindre kommunene Ywangan og Pindaya. Sonens offisielle navn ble annonsert ved dekret 20. august 2010.


== Referanser ==
Trefingersildre

Trefingersildre (Saxifraga tridactylites) er en ettårig urt i sildrefamilien.
Den blir opptil 10 cm høy, og hele planten er ofte rødaktig. Stengelen er spinkel, ofte forgrenet og med kjertelhår og spredte, treflikete blad. Rosettbladene er skjeformede og visner før blomstringen. Blomstene er 4–6 mm store, og kronbladene har et lite hakk. Den blomstrer tidlig, i mai–juni. Planten vokser på murer, tørre berg, åkerkanter og sanddyner, som regel på kalkgrunn.
Trefingersildre er utbredt i nesten hele Europa unntatt Island, Færøyene, det meste av Russland og de nordligste områdene. Den finnes også noen steder i Sørvest-Asia og Nord-Afrika. I motsetning til de fleste andre sildreartene i Norge er den en lavlandsplante og vokser spredt nordover til Trøndelag. 


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 170–171. ISBN 82-512-0355-4. 
«Grusbräcka». Den virtuella floran. Besøkt 14. november 2015. 
«Saxifraga tridactylites». Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 14. november 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Trefingersildre – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Trefingersildre i Encyclopedia of Life 
(en) Trefingersildre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Trefingersildre hos Artsdatabanken 
(sv) Trefingersildre hos Dyntaxa 
(en) Trefingersildre hos ITIS 
(en) Trefingersildre hos NCBI 
(en) Trefingersildre hos The International Plant Names Index 
(en) Trefingersildre hos Tropicos 
(en) Kategori:Saxifraga tridactylites – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Saxifraga tridactylites – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Kristins flora – trefingersildre
Boulevard Beaumarchais

Boulevard Beaumarchais er en boulevard i 3., 4. og 11. arrondissement i Paris. Den er oppkalt etter Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais.
Den er med sin legde på 750 meter den lengste av byens Grands Boulevards, og løper mellom rue de la Bastille og Boulevard des Filles-du-Calvaire.


== Eksterne lenker ==
(en) Boulevard Beaumarchais (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Framrusti

Framrusti er ei elv i Skjåk kommune i Innlandet. Den renner fra Rauddalsvatnet til Otta like nedenfor Pollfossen. Fallet fra Rauddalsvatnet er regulert for kraftproduksjon i Framruste kraftverk, som ligger i fjellet en kilometer opp fra Ottaelva. Reguleringen har hatt negativ innvirkning på fisket. Elva har i dag en nokså tett bestand av småvokst ørret.


== Litteratur ==
Walseng, Bjørn (1986). Flerbruksplan for vassdrag i Gudbrandsdalen: limnologisk oversikt. Oslo: Universitetet i Oslo. ISBN 8272311011. 


== Referanser ==
Jean-Louis Alibert

Jean-Louis Alibert (født 2. mai 1768 i Villefranche-de-Rouergue (Aveyron), død 4. november 1837 i Paris) var en fransk dermatolog. Han virket ved Saint Louis-sykehuset i Paris.
Alibert var fra 1818 kong Ludvig XVIIIs livlege. Fra 1821 var han professor ved École de Médecine i Paris.
Han anses som grunnleggeren av den medisinske disiplin dermatologi i Frankrike. Alibert beskrev og systematiserte mange hudsykdommer, blant annet en som ble oppkalt etter ham, Aliberts sykdom (Mycosis fungoides).


== Skrifter ==
Descriptions des maladies de la peau (1806–27)
Nosologie naturelle ou les maladies du corps humain, distribuées par familles (1817–25)


== Referanser ==


== Litteratur ==

Alfaric (A.), J.L. Alibert fondateur de la dermatologie en France, sa vie, son œuvre[thèse de médecine Paris], 1917.
Brodier (L.), J. L. Alibert médecin de l'hôpital Saint-Louis, 1768-1837, Maloine (Paris), 1923. 390 p.
Busquet (P.), Les biographies médicales, janvier 1927.
Jean-Louis Alibert, 1768-1837. Fondateur de la dermatologie française, médecin chef de l'hôpital Saint Louis, Société des amis de Villefranche.-(Villefranche-de-Rouergue), 1987, 126 p.
« Jean-Louis, baron Alibert », in: Larousse, Texte intégral.


== Eksterne lenker ==
Eintrag bei whonamedit.com
Morkavatnet

Morkavatnet er en innsjø i Flatanger kommune i Trøndelag. Den er regulert som magasin for Dahlefoss kraftverk.


== Referanser ==
John-Mikal Størdal

John-Mikal Størdal (født 1965) er en norsk sivilingeniør og direktør for Forsvarets forskningsinstitutt (FFI).
Han er utdannet Master of Science fra Massachusetts Institute of Technology (MIT) innen aeronautics og astronautics (1992) og sivilingeniør fra Norges tekniske høgskole (NTH) innen elektro- og datateknikk (1988). Han begynte som forsker i FFI i 1989, der han jobbet i avdeling for elektronikk og som avdelingssjef for maritime systemer, og ble direktør i 2012.


== Referanser ==
Tom Staahle

Tom Staahle (født 30. desember 1972 i Oslo) er en norsk politiker (FrP) som var ordfører i Ullensaker kommune fra 2015 til 2019 med støtte fra Høyre og Kristelig Folkeparti. I 2018 ble han medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre. Staahle har vært nestleder i Akershus FrP i to perioder. Han har vært medlem i Akershus fylkesting og vært vararepresentant til Stortinget 2005–2013. Han er utdannet sykepleier fra Høgskolen i Oslo fra 1999 og bachelor i informasjon og samfunnskontakt fra BI/NMH fra 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Tom Staahle hos Stortinget 
(no) Tom Staahle hos Norsk senter for forskningsdata
Willy Kvilten

Willy Kvilten (født 3. mai 1963) er en norsk oberst og lokalpolitiker (H). Var var varaordfører i Ullensaker kommune i perioden 2015-2019.


== Referanser ==
Kokang-sonen

Koang er en selvadministrerende sone i Myanmar, angitt av landets grunnlov av 2008, som ligger i Shan-staten. Sonen består av de to mindre kommunene Konkyan og Laukkai. Sonens offisielle navn ble annonsert ved dekret 20. august 2010.Kokang ligger på grensen til Kina og var del av Kina til det ble avstått til Storbritannia i 1897. Størsteparten av innbyggerne i Kokang-sonen er Han-kinesere med ett nært forhold til Kina. Området har vært åsted for flere opptøyer mellom lokalbefolkningen og myndighetene, blant annet i 2009 og 2015.


== Referanser ==
Naga-sonen

Naga er en selvadministrerende sone i Myanmar, angitt av landets grunnlov av 2008, som ligger i Sagaing-staten. Sonen består av de tre mindre kommunene Leshi, Lahe og Namyun og var tidligere en del av Hkamtidistriktet i Sagaing-regionen. Sonens offisielle navn ble annonsert ved dekret 20. august 2010. Området er administrert av Nagafolket.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Naga Self-Administered Zone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pa-O-sonen

Pa-O er en selvadministrerende sone i Myanmar, angitt av landets grunnlov av 2008, som ligger i Shan-staten. Sonen består av de tre mindre kommunene Hopong, Hsihseng og Pinlaung i Shanstaten. Sonens offisielle navn ble annonsert ved dekret 20. august 2010. Sonen administreres av Pa-O-folket.


== Referanser ==
Pa Laung-sonen

Pa Laung er en selvadministrerende sone i Myanmar, angitt av landets grunnlov av 2008, som ligger i Shan-staten. Sonen består av de to mindre kommunene Namhsan og Mantong. Sonens offisielle navn ble annonsert ved dekret 20. august 2010. Sonen administreres av Palaung-folket.


== Referanser ==
Wa-divisjonen

Wa er en selvadministrerende divisjon i Myanmar, angitt av landets grunnlov av 2008, som ligger i Shan-staten. Divisjonens offisielle navn ble annonsert ved dekret 20. august 2010. Divisjonen skal administreres av Wa-folket, men per 2015 er det fortsatt den ikke-anerkjente delstaten Wa, innordnet under Wa Special Region 2 of Shan State som administrerer divisjonen.
Wa-folket var frem til våpenhvilen i 2013 i krig med regjeringshæren. Utstrakt dyrking og salg av opium gjorde United Wa State Army til den sterkeste av de etniske opprørsgruppene i Myanmar.


== Referanser ==
Julisøylen

Julisøylen (Colonne de Juillet) er en minnesøyle på Place de la Bastille i 11. arrondissement i Paris. 


== Historie ==
Den minner om «de tre gloriøse dager» (27.–29. juli) under julirevolusjonen i 1830 i Frankrike. som førte til kong Karl X' fall og innsettelsen av «borgerkongen» Ludvig Filip («julimonarkiet»).
Allerede i 1792 var det et lignende forehavende, men ut over nedleggelsen av en grunnstein den 14. juli 1792 kom det ikke noe ut av det. Byggingen av søylen i sin bestående form ble bestemt ved kongelig dekret av 6. juli 1831. Arbeidet ble igangsatt av kong Ludvig Filip i 1833. 
Det dreier seg om en 52 meter høy kobbersøyle på midten av Place de la Bastille. På søylen er inngravert navnene til de 504 parisiske borgere som mistet livet under julikampene.   

Den i 1833 fredigstilte 5,85 meter figur forgylt med bladgull, er laget av Augustin-Alexandre Dumont, og forestiller «frihetens genius» (Le Génie de la Liberté) og minner om gatekampene under julirevolusjonen i 1830. Sokkelen stammer fra Napoléons Is tid, og skulle bære en skulptur av en elefant. 
I noen tiår stod det en 24 meter høy midlertidig gipsfigur av den planlagte Bastillens elefant her, men den måtte så vike for Julisøylen. Innvielsen av søylen fant sted den 28. juli 1840. Musikken for anledningen var Hector Berlioz' Grande symphonie funèbre et triomphale, som ble framført i friluft og dirigert av Berlioz selv, som ledet prosesjonen av musikere fram til Place de la Bastille. Jean-Pierre Montagny utstedte en minnemedalje i anledningen.I 1848 ble søylen også dedikert til minnet om februarrevolusjonen 22., 23. og 24. februar 1848. Under søylen er det offentlig tilgjengelige hvelv med graver fra den gang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Colonne de Juillet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Engine Alliance GP7000

Engine Alliance GP7000 er en turbofanmotor med et høyt omløpsforhold (engelsk high bypass ratio) produsert av Engine Alliance. Den er et av to motoralternativer som er tilgjengelig for Airbus A380, sammen med Rolls-Royce Trent 900. Blant flyselskapene som benytter A380 med GP7000 finnes Emirates, Etihad Airways, Air France, Korean Air, Qatar Airways og Asiana Airlines.


== Spesifikasjoner (GP7270) ==


==== Generelle egenskaper ====
Type: Aksialstrøms, toakslet turbofanmotor med høyt omløpsforhold
Lengde: 4,74 m
Diameter: 3,16 m (ytre); 2,95 m (vifte)
Tørrvekt: 6 712 kg


==== Komponenter ====
Kompressor: Aksialkompressor: 24 brede, skråstilte vifteblader (swept wide chord) i hult titan; femtrinns lavtrykkskompressor; nitrinns høytrykkskompressor
Brennkammere: Enkelt lavutslipps-ringbrennkammer
Turbin: Aksialturbin: totrinns høytrykksturbin, skrueløs arkitektur, enkeltkrystall-blader, delt bladkjøling og termisk barriere-belegg (TBC, thermal barrier coatings); sekstrinns lavtrykksturbin


==== Ytelse ====
Maksimal skyvekraft: 363 kN (36 980 kgf, 81 500 lbf)
Kompresjonsforhold: 43,9:1
Omløpsforhold: 8,7:1
Luftmassestrøm: 900–1 200 kg/s
Skyvekraft/vekt-forhold: 5,508:1 (forutsatt at motorens vekt og skyvekraft er henholdsvis 6 712 kg og 363 kN)


== Se også ==

Relatert utviklingPratt & Whitney PW4000

Sammenlignbare motorerRolls-Royce Trent 900Relaterte listerListe over flymotorer


== Referanser ==
Datablad for FAA-sertifikat


== Eksterne lenker ==
(en) Engine Alliance GP7000 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell nettside for Engine Alliance (engelsk)
Offisiell nettside for GP7000 på geaviation.com (engelsk)
Offisiell nettside for GP7000 på pw.utc.com (engelsk)
Om GP7000 på mtu.de (engelsk)