jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Logan Couture

Logan Couture (født 28. mars 1989) er en canadisk profesjonell ishockeyspiller som for tiden spiller for San Jose Sharks i National Hockey League (NHL). Han ble valgt som nr 9 totalt i NHL-draften 2007 av San Jose Sharks.
Selv om han er født i Guelph, Ontario, vokste Couture hovedsakelig opp i Birr, ved London i Ontario. 
Etter å ha blitt draftet i 2007, debuterte han for San Jose Sharks 25. oktober 2009 i en kamp mot Philadelphia Flyers. Han scoret sitt første NHL-mål 5. november 2009 mot Chris Osgood i Detroit Red Wings. 22. april 2010 scoret Couture sine to første sluttspillmål mot Colorado Avalanche i den femte kampen i første runde i Stanley Cup-sluttspillet 2010. Han scoret også det utliknede målet i kamp 3 i den andre runden mot Red Wings.Couture var også sentral i den suksessen American Hockey League-laget (AHL) Worcester Sharks hadde i 2009/2010-sesongen, da han spilte 42 kamper og laget 20 mål og hadde 31 målgivende pasninger, slik at han fikk tilsammen 53 poeng. Han hadde ni kampavgjørende scoringer og kom på AHL All-Rookie Team.
Couture spilte sin første hele sesong med Sharks i 2010/2011-sesongen, og fikk totalt 32 mål (nest best av rookiene) og med totalt 56 poeng, også dette nest best blant rookiene. Han ble for dette nominert til Calder Memorial Trophy, sammen med New York Islanders' Michael Grabner og Carolina Hurricanes' Jeff Skinner, og sistnevnte vant trofeet.
26. august 2011 forlenget Couture med en toårskontrakt, verdt $5.75 millioner fram til 2013/2014-sesongen. Under lockout i 2012/2013 spilte han for Genève-Servette HC i den sveitsiske toppligaen National League A. da 2012/2013 ble gjenopptatt etter lockouten spilte Couture alle 48 kampene i grunnserien og 11 kamper i Stanley Cup-sluttspillet 2013, og scoret 21 mål, hvorav fem var kampavgjørende, hadde 151 skudd på mål og scoret i syv overtallsspill.5. juli 2013 kunngjorde Sharks at laget hadde skrevet en femårskontrakt med Couture, verdt $30 millioner, løpende fra 1. juli 2014. 29. desember 2013 scoret Couture sitt 100. mål i karrieren i grunnseriespill, i en kamp mot Anaheim Ducks. 6. januar 2014, meldte Sharks at Couture måtte opereres vristen, og var ute i seks uker.Etter at Sharks ble slått ut av Stanley Cup-sluttspillet 2014 etter syv kamper av de senere Stanley Cup-mestrene Los Angeles Kings, måtte Couture opereres i hånden etter å ha fått en skade etter et oppgjør med Kings' Mike Richards i kamp 6.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Logan Couture – National Hockey League (NHL) 
(en) Logan Couture – Eurohockey.com 
(en) Logan Couture – Hockeydb.com 
(en) Logan Couture – Hockey-Reference.com 
(en) Logan Couture – Legends of Hockey 
(en) Logan Couture – Eliteprospects.com
Alle liker Peter

Alle liker Peter (tysk: Alle lieben Peter) er en musikalsk vesttysk filmkomedie fra 1959 regissert av Wolfgang Becker. Dreieboken ble skrevet av ungarske István Békeffi og norske Per Schwenzen. I tittelrollen ses Peter Kraus.


== Handling ==
Peter Erdmann er student og musiker. Sammen med vennen Tommy har han et rockeband. Peter bor sammen med sin mor, som har vært enke i mange år. Mor Sylvia blir oppvartet av salgsrepresentanten Bernd Werding. Peter bryr seg om sin mor og ønsker henne ny lykke. Hun vil ikke at Werding skal vite at hun er ti år eldre enn hun utgir seg som og at hennes sønn allerede er voksen. Derfor må Peter spille en 14-årig unggutt. Samtidig tjener han til studiene med en jobb i firmaet til generaldirektør Steiner. Den vennlige Steiner liker ungdommenes musikk og inviterer Peter og Tommy til å opptre på en fest hjemme hos ham. Begge aksepterer begeistret dette. På festen forelsker Peter seg i Kitty, den eldste av Steiners tre døtre. Festen blir også en stor suksess musikalsk sett, til Peters mor plutselig dukker opp med sin kjære Werding. Han må ikke under noen omstendigheter kjenne igjen Peter.


== I rollene ==
Peter Kraus - Peter Erdmann
Hannelore Schroth - Sylvia Erdmann
Boy Gobert - Bernd Werding
Helen Vita - Zita, Sylvias søster
Peter Vogel - Tommy
Gustav Knuth - Generaldirektør Steiner
Christine Kaufmann - Kitty Steiner
Petra Himboldt - Susi Steiner
Monika Ettrich - Baby Steiner
Beppo Brem - Bilforhandler Hubmeier
Margrit Aust - Fru Steiner


== Anmeldelser ==
Lexikon des international Films skrev dette: «Et lite, musikalsk lystspill, beriket med moderne ingredienser, sparket i gang av en skuespillerinne, som er enke og som overfor sin beundrer utgir seg for å være yngre enn det hun er.»
VideoWoche mente at Peter Kraus, det tyske svaret på Bill Haley, sørget for god og framfor alt barnetillatt underholdning. Videre stod det at koselige sanger, sympatiske skuespillere og den meget forutsigelige historien gjorde denne komedien til en prototypisk søndagsmiddagsunderholdning.
TV-Spielfilm vurderte filmen slik: «Humoren er ikke platt, ofte sågar med glimt i øyet. Ikke bare Peter, men denne filmen må man også elske.»


== Eksterne lenker ==
(en) Alle liker Peter på Internet Movie Database 
(sv) Alle liker Peter i Svensk Filmdatabas 
(nl) Alle liker Peter på MovieMeter 
Alle lieben Peter i filmportal.de
Slaget ved Gross-Jägersdorf

Slaget ved Gross-Jägersdorf (30. august 1757) ble en seier for den russiske styrken under feltmarskalk Stepan Fedorovitsj Apraksin over en mindre prøyssisk styrke kommandert av feltmarskalk Hans von Lehwaldt, under sjuårskrigen. 


== Bakgrunn ==
Den russiske arméen på 70 000-75 000 mann under feltmarskalk Apraksin tok Memel etter fem dager med bombardement og benyttet festningen her som place d'armes da han invaderte Øst-Preussen. Apraksin, som var forsiktig og manglet krigserfaring, var motvillig til å sende troppene sine ut på slagmarken. Istedenfor marsjerte han til Wehlau, som ventet, og ga ordre om å krysse elven Pregel nær landsbyen Gross-Jägersdorf. Russerne satte de omliggende landsbyene i brann for å skjule hva de drev på med.


== Slaget ==
En prøyssisk armé på 25 500 mann, ledet av feltmarskalk Hans von Lehwaldt, valgte overraskende nok for den større fiendtlige arméen å gå til angrep på et korps ledet av general Vasilij Lopukhin, mens de krysset Pregel. Generalen ble stukket av en prøyssisk bajonett og døde. Da general Pjotr Rumjantsev hørte dette, tok han korpset sitt, pløyde gjennom et kratt og gikk til angrep på høyreflanken til det prøyssiske infanteriet. En annen del av arméen gikk til angrep på baktroppen av arméen til Lehwaldt. 
Prøysserne trakk seg noe tilbake og de sentrale delene av den russiske arméen kom seg fra sjokket etter det første angrepet og gikk til motangrep. Kalmyk-kavaleriet og don-kosakkene på den prøyssiske venstresiden lot som om de gjorde retrett for å fange prøysserne som fulgte etter under kraftig artilleriild.


== Ettervirkning ==
Mot slutten av dagen ble det klart at russerne hadde vunnet slaget og prøysserne måtte forlate slagmarken som tapere. Østerrikerne som var til stede i den russiske arméen rapporterte tilbake til Wien at det var «det blodigste slaget på 1700-tallet». Prøysserne tapte 5 000 mann og russerne 5 400 mann. 
Selv om Fredrik II av Preussen gav røyken fra de brennende landsbyene skylden for tapet, fordi den gjorde det vanskelig å skille venn fra fiende, så skyldtes tapet til arméen, at prøysserne ikke var gode nok i lange bajonettkamper. Dette merket russerne seg også og tok stor bruk av dette i det kommende slaget. Etter seieren ble det forventet fra de fleste hold at Apraksin skulle kjøre over hele Øst-Preussen, men den forsiktige generalen stoppet fremrykkingen ved Königsberg og trakk seg så tilbake til Russland, visstnok for å støtte Peter III som arving til tronen. En annen forklaring på retretten hans var en koppeepidemi som berørte den russiske arméen, sørlig kalmykkene. Langt flere av soldatene døde av epidemien enn i selve slaget. 
I 240-årsfeiringen til minne om den russiske seieren, ble et panoramamaleri av slaget satt opp ved Friedlandporten i Kaliningrad.


== Eksterne lenker ==
Slaget ved Burkersdorf

Slaget ved Burkersdorf var en slags som ble utkjempet 21. juli 1762 under Syvårskrigen En  prøyssisk armé på 40 000 mann bekjempet en østerriksk armé på rundt 30 000 mann. 
Etter at Elizabeth av Russland døde, tsarina i Russland, tok nevøen Peter III over tronen. Peter var en stor beundrer av Fredrik den store og alt som var prøyssisk, og Fredrik tok i bruk  denne fordelen. Peter trakk arméen sin tilbake fra krigen, forlot det russisk-okkuperte Østpreussen og signerte en fredsavtale med Fredrik. Peter sendte så en styrke for å støtte den prøyssiske arméen i felttoget mot østerrikerne. 
Regjeringstiden til Peter var kort, da konen Katarina den store tok over tronen og han døde kort tid etter. Katarina trakk seg ut av krigen og sendte ordre til grev Zakhar Tsjernysjov, som hjalp prøysserne i å trekke seg tilbake. 
Fredrik så at han måtte handle raskt. Han overbeviste den russiske generalen om å forbli et par dager til, uten å ta del i slaget, men å være en styrke som påvirket avgjørelsene til den østerrikske generalen. Fredrik gikk til angrep og vant, mens de russiske styrkene reiste hjem. 


== Litteratur ==
Slaget ved Tornow

Slaget ved Tornow var en del av Syvårskrigen og ble utkjempet mellom styrker fra Preussen og Sverige den 26. september 1758.
Prøysserne sendte 6 000 mann, ledet av general Wedel for å beskytte Berlin. Wedel gikk aggressivt til angrep og lot kavaleriet sitt gå til angrep på en svensk styrke på om lag 600 mann ved Tornow. Svenskene kjempet tappert og slo tilbake seks angrep, men det meste av det svenske kavaleriet gikk tapt og det svenske infanteriet måtte trekke seg tilbake foran den overlegne prøyssiske styrken. 
De prøyssiske-svenske slagene fortsatte med Slaget ved Fehrbellin i 1758 den 28. september. 


== Litteratur ==
Ripley, George  and Dana, Charles A.: "Ludvig Wilhilm Baden-Baden". The American Cyclopædia. ISBN 1330-2787.
Muhterem Aras

Muhterem Aras (født 2. januar 1966 i Elmaağaç Bingöl, Tyrkia) er en tysk politiker (Bündnis 90/Die Grünen). Hun ble medlem av Baden-Württembergs landdag i 2011, og i mai 2016 utnevnt til landdagens president.


== Referanser ==
Phacellus

Phacellus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, kraftige trebukker. Kroppsformen er kort og bred med markerte "skuldre" på dekkvingene, som er jevnt tilsmalnende bakover fra skuldrene. Antennene er lengre enn kroppen, men stive hårkvaster på noen av leddene. Dekkvingene har gjerne metalliske flekker.


== Utbredelse ==
Slekten er i hovedsak utbredt i Brasil, men er også registrert fra Fransk Guyana og Surinam.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Phacellini Lacordaire, 1872
Slekten Phacellus Dejean, 1835
Phacellus boryi (Gory, 1832)
Phacellus castaneus Monné, 1979
Phacellus cuvieri Buquet, 1851
Phacellus dejeani Buquet, 1838
Phacellus fulguratus Monné, 1979
Phacellus latreillei Buquet, 1838
Phacellus plurimaculatus Galileo & Martins, 2001


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Phacellus i Encyclopedia of Life 
(en) Phacellus i Global Biodiversity Information Facility 
Phacellus – detaljert informasjon på Wikispecies
Innlandshavet

Innlandshavet (japansk: 瀬戸内海 – Seto-naikai) er en rolig havstrekning mellom de japanske hovedøyene Honshū, Shikoku og Kyūshū.


== Geografi ==
Fra byene Kitakyūshū på Kyūshū til Osaka på Honshū er det om lag 450 kilometer langt. Bredden varierer mellom 15 og 55 kilometer fra nord til sør. Arealet er 23 203 km², og gjennomsnittlig dybde er 38 meter. Kysten er ca. 6 868 kilometer lang, og volumet av vann er beregnet til 881,5 km³. Over 700 øyer fyller Innlandshavet, flere av dem er bebodde. 
Havet består av fem havbasseng, og har tre streder ut til storhavet;  fra Koreastredet gjennom Kanmonsundet. Utløpene til Stillehavet går gjennom sundene Bungo-suidō lengst sør og Kii-suidō på nordøst-siden av Shikoku.
På grunn av det milde klimaet i området, blir havet ofte sammenlignet med Middelhavet.
Størstedelen av Innlandshavet er en del av Setonaikai nasjonalpark, en av Japans eldste parker.
Ved sundet Kii-suidō finnes den kjente malstrømmen Naruto no Uzushio. Innlandshavet er også kjent for det «røde tidevann», en periodevis oppblomstring av alger.


== Transport og skipsfart ==
Historisk har Innlandshavet vært en viktig handelsrute, og er fortsatt viktig for skipstrafikken. Før veiene på Honshū ble utbygget, var havet den viktigste forbindelseslinjen mellom Kansairegionen og Kyūshū. En rekke fergeruter forbinder små og store øyer. Tre store serier med broer forbinder også Honshū med Shikoku:

Shimanami Kaidō-broene mellom Hiroshima og Ehime.
Seta Ōhashi-broene mellom Okayama og Kagawa.
Akashi Kaikyō- og Ōnaruto-broene mellom Tokushima og Hyōgo.


== Byer og prefekturer ved Innlandshavet ==


=== Prefekturer ===
Honshū: Hiroshima, Okayama, Yamaguchi, Hyōgo, Osaka.
Kyūshū: Fukuoka,  Ōita.
Shikoku: Ehime, Kagawa, Tokushima.


=== Byer ===
Honshū: Osaka, Kobe, Himeji, Okayama, Fukuyama, Shūnan, Onomichi, Hiroshima.
Kyūshū: Kitakyūshū, Beppu.
Shikoku: Naruto, Takamatsu, Imabari, Matsuyama.


== Øyer ==
Noen av øyene i Innlandshavet:

Kasaoka-øyene
Shiwaku-øyene
Awaji-shima
Etajima
Itsukushima
Shōdoshima
Suō-Ōshima
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Seto-naikai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Seto-naikai – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Slaget ved Carillon

Slaget ved Carillon ble utkjempet den 8. juli 1758 under den franske og indianske krigen (også omtalt som sjuårskrigen). Det ble utkjempet nær Fort Carillon ved bredden av Champlainsjøen i grenseområdet mellom den britiske provinsen New York og den franske kolonien Canada (tilsvarer om lag dagens kanadiske provinser Québec og Ontario).
I slaget, som hovedsakelig fant sted på en høyde om lag 1 km fra selve fortet, tok den franske arméen på 4 000 mann under general Louis-Joseph de Montcalm og Chevalier de Levis en avgjørende seier om den langt større styrken til britene under general James Abercrombie, som gikk til frontalangrep på skyttergravene til franskmennene uten å benytte feltartilleri. Slaget ble det blodigste i krigen med over 3 000 skadede og drepte, over 2 000 briter.
Den amerikanske historikeren Lawrence Henry Gipson skrev om Abercrombie at «aldri har det vært gjort så mange feil under en militærkampanje på amerikansk jord av de ansvarlige.» Mange militærhistorikere har skrevet at slaget ved Carillon er et klassisk eksempel på taktisk militær inkompetanse. Abercrombie, som var sikker på en rask seier, ignorerte flere militære taktikker han kunne benytte, som flankemanøver hvor de kunne ta det franske byrstvernet langs flanken. Han kunne ha ventet på artilleriet sitt eller lagt en beleiring rundt franskmennene. I stedet baserte han seg på feilaktige opplysinger fra en ung militæringeniør og ignorerte samtidig en del av anbefalingene til ingeniøren. Han valgte et direkte frontalangrep på skyttergravene til franskmennene uten å benytte artilleri. Montcalm var urolig over den svake militære stillingen til fortet sitt, men klarte å forsvare stillingen med høy moral. På grunn av dårlig tid hadde han likevel gjort strategiske feil i forberedelsen av forsvaret sitt som en kompetent angriper kunne ha utnyttet og han gjorde selv taktiske feil som gjorde jobben til angriperen enklere.
Festningen ble tatt av britene året etter og har siden blitt kalt Fort Ticonderoga (etter plasseringen). Dette slaget ga raskt festningen et rykte om å være uinntakelig og hadde en effekt på framtidige militære operasjoner i området. Tross i flere storskala militære bevegelser gjennom området, både i den franske og indianske krigen og den amerikanske uavhengighetskrigen, ble dette det eneste store slaget som ble utkjempet nær fortet.


== Litteratur ==
Chartrand, René (2000). Ticonderoga 1758: Montcalm's Victory Against All Odds. Oxford: Osprey Publishing. ISBN 1-84176-093-5. 
Gipson, Lawrence Henry (1965). The British Empire before the American Revolution, Volume 7. New York: Knopf. OCLC 399957. 
Nester, William (2008). The Epic Battle of the Ticonderoga, 1758. Albany, New York: State University of New York Press. ISBN 978-0-7914-7321-4. OCLC 105469157. Arkivert fra originalen 6. oktober 2007.  Arkivert 6. oktober 2007 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Slaget om Ticonderoga
Bataille du Fort Carillon
Kamphandlingen den 14. juli 1696

Kamphandlingen den 14. juli 1696 var et sjøslag mellom Frankrike og England mot slutten av Kong Vilhelm-krigen i Bay of Fundy utenfor dagens Saint John i New Brunswick. De engelske skipene ble sendt fra Boston for å avskjære forsyningene som ble tatt av den franske offiseren Pierre Le Moyne d'Iberville fra Quebec til hovedstaden i Acadia, Fort Nashwaak (Fredericton i New Brunswick) på Saint John River. De franske krigsskipene «Envieux» og «Profond» kapret den engelske fregatten «Newport» (24 kanoner), mens den engelske fregatten «Sorlings» (34 kanoner) og et hjelpefartøy kom seg unna.


== Litteratur ==
Francis Parkman: France and England in North America.A series of historical narratives
Beamish Murdoch:  A History of Nova-Scotia
John Clarence Webste:. Acadia at the End of the Seventeenth Century  Saint John,The New Brunswick Museum,
Abdullahi Bashiru

Abdullahi Bashiru (født 26. oktober 1997) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkesprintløp, særlig 110 meter hekk. Han ble afrikansk juniormester på 110 meter hekk i Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015. 


== Idrettskarriere ==
2013Bashiru deltok i Ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2013 i mars, i Warri i Nigeria. Der kom han på 2.-plass på 110 meter hekk, kun slått av sin landsmann Atuma Ifeanyichukwu Andre. Bashiru løp her på 14,12 sekunder. 
I juli deltok han i Ungdoms-VM i friidrett 2013. På 100 meter hekk (91,4 cm) ble han slått ut i semifinalen, etter at han satte personlig rekord både i innledningsheatet (14,08) og semifinalen (14,02).
2014I Junior-VM i friidrett 2014 deltok han også på 110 meter hekk (99 cm). Her satte han ny nasjonal juniorrekord i innledningsheatet, med 14,04 sekunder, men dette var 32. beste tid, og han gikk ikke videre til semifinalen. 

2015Han vant 110 meter hekk i Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015, med tiden 13,99. Her satte han personlig rekord i semifinalen, med 13,71 sekunder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Abdullahi Bashiru – World Athletics
Nasjonalfugler i Europa

Nasjonalfugler i Europa er ei liste over nasjonalfugler i europeiske land.Alfabetisk liste:

Albania, krøllpelikan, Pelecanus crispus
Belgia, tårnfalk, Falco tinnunculus
Danmark, knoppsvane, Cygnus olor
Estland, låvesvale, Hirundo rustica
Færøyene, tjeld, Haematopus ostralegus
Finland, sangsvane, Cygnus cygnus
Frankrike, hane, Gallus domesticus (uoffisiell)
Island, jaktfalk, Falco rusticolus
Latvia, linerle, Motacilla alba
Litauen, stork, Ciconia ciconia
Luxembourg, fuglekonge, Regulus regulus
Malta, blåtrost, Monticola solitarius
Norge, fossekall, Cinclus cinclus
Polen, havørn, Haliaeetus albicilla
Portugal, blåskjære, Cyanopica cyanus
Storbritannia, rødstrupe, Erithacus rubecula
Skottland, kongeørn, Aquila chrysaetos (uoffisiell)
Wales, glente, Milvus milvus
St. Helena, sankthelenalo, Charadrius sanctahelenae
Sverige, svarttrost, Turdus merula
Tyrkia, rødvingetrost, Turdus iliacus
Tyskland, kongeørn, Aquila chrysaetos
Ungarn, stortrappe, Otis tarda
Østerrike, låvesvale, Hirundo rustica


== Verdens nasjonalfugler ==
verdens nasjonalfugler
nasjonalfugler i Afrika
nasjonalfugler i Amerika
nasjonalfugler i Asia
nasjonalfugler i Europa
nasjonalfugler i Oseania


== Se også ==
nasjonalfugl


== Referanser ==
Nasjonalfugler i Asia

Nasjonalfugler i Asia er ei liste over nasjonalfugler i asiatiske land.Alfabetisk liste:

Bangladesh, orientskjæreskvett, Copsychus saularis
Bhutan, ravn, Corvus corax
Filippinene, apeørn, Pithecophaga jefferyi
India, Indiapåfugl, Pavo cristatus
Indonesia, Javaskogørn, Spizaetus bartelsi
Japan, fasan, Phasianus colchicus
Jordan, ørkenrosenfink, Carpodacus synoicus
Nord-Korea, Japantrane, Grus japonensis, (uoffisiell)
Sør-Korea, skjære, Pica pica
Myanmar, filigransfasan, Polyplectron bicalcaratum
Nepal, glansfasan, Lophophorus impejanus
Pakistan, berghøne, Alectoris chukar
Sri Lanka, flammehane, Gallus lafayetii
Taiwan, mikadofasan, Syrmaticus mikado
Thailand, pompongfasan, Lophura diardi


== Verdens nasjonalfugler ==
verdens nasjonalfugler
nasjonalfugler i Afrika
nasjonalfugler i Amerika
nasjonalfugler i Asia
nasjonalfugler i Europa
nasjonalfugler i Oseania


== Se også ==
nasjonalfugl


== Referanser ==
District of Hawaii

District of Hawaii er et av USAs 94 føderale distrikter og dekker delstaten Hawaii og territoriene Midwayøyene, Wake Island, Johnston Atoll, Kingman Reef, Palmyra Atoll, Baker Island, Howland Island og Jarvis Island. Distriktets administrasjonssenter er Honolulu.
Distriktet tilhører den niende domskrets, og anker over distriktetsdomstolens avgjørelser går til U.S. Court of Appeals for the Ninth Circuit.
District of Hawaii ble opprettet 18. mars 1959 og ble aktivert 21. august samme år samtidig med at Hawaii fikk status som delstat.De amerikanske politimyndighetene i Antarktis er underlagt District of Hawaii.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
U.S. District Court for the District of Hawaii
U.S. Attorney for the District of Hawaii
U.S. Marshal
Nasjonalfugler i Amerika

Nasjonalfugler i Amerika er ei liste over nasjonalfugler i Nord- og Mellom-Amerika og Sør-Amerika.


== Nasjonalfugler i Nord- og Mellom-Amerika ==
Alfabetisk liste:

Antigua og Barbuda, praktfregattfugl, Fregata magnificens
Bahamas, rødflamingo, Phoenicopterus ruber
Barbados, brunpelikan, Pelecanus occidentalis
Belize, regnbuetukan, Ramphastos sulfuratus
Bermuda, småtropikfugl, Phaethon lepturus
Canada, islom, Gavia immer
Cayman Islands, kubaamazon, Amazona leucocephala caymanensis
Costa Rica, leirtrost, Turdus grayi
Cuba, kvasthaletrogon, Priotelus temnurus
Dominica, keiseramazon, Amazona imperialis
Den dominikanske republikk, palmetrost, Dulus dominicus
Grenada, grenadadue, Leptotila wellsi
Guatemala, praktkvetzal, Pharomachrus mocinno
Haiti, Hispaniolatrogon, Priotelus roseiogaster
Honduras, gulnakkeamazon, Amazona auropalliata
Jamaica, rødnebbstrimmelstjert, Trochilus polytmus
Mexico, gribbkarakara, Caracara plancus
Montserrat, montserrattrupial, Icterus oberi
Nicaragua, turkisbrynmotmot, Eumomota superciliosa
Panama, harpyørn, Harpia harpyja
Saint Kitts og Nevis, brunpelikan, Pelecanus occidentalis
Saint Lucia, sanktluciaamazon, Amazona versicolor
Saint Vincent og Grenadinene, kongeamazon, Amazona guildingii
Trinidad og Tobago
Trinidad, rødibis, Eudocimus ruber
Tobago, llanoshokko, Ortalis ruficauda
USA, hvithodehavørn, Haliaeetus leucocephalus
Guam, guamrikse, Gallirallus owstoni
Puerto Rico, banansmett, Coereba flaveola


== Nasjonalfugler i Sør-Amerika ==
Alfabetisk liste:

Argentina, haciendaovnfugl, Furnarius rufus
Bolivia, andeskondor, Vultur gryphus
Brasil, rustbuktrost, Turdus rufiventris
Chile, andeskondor, Vultur gryphus
Colombia, andeskondor, Vultur gryphus
Ecuador, andeskondor, Vultur gryphus
Guyana, hoatzin, Opisthocomus hoazin
Paraguay, nakenstrupeklokkefugl, Procnias nudicollis
Peru, andesklippehane, Rupicola peruviana
Venezuela, brilletrupial, Icterus icterus


== Verdens nasjonalfugler ==
verdens nasjonalfugler
nasjonalfugler i Afrika
nasjonalfugler i Amerika
nasjonalfugler i Asia
nasjonalfugler i Europa
nasjonalfugler i Oseania


== Se også ==
nasjonalfugl
Delstatsfugler i USA


== Referanser ==