jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
No frills

Med no-frills menes et produkt uten noen ekstra- eller tilleggstjenester. Konseptet finnes i de fleste bransjer, men ordet forbindes likevel spesielt med luftfart.Eksempler på no-frills er at man ikke serverer gratis kaffe eller har innsjekket bagasje inkludert i en flyreise, eller en leiebil uten stereoanlegg eller navigasjonssystem.
Sonya Yoncheva

Sonya Yoncheva (1981–) er en bulgarsk  sopran.


== Liv og karriere ==
Yoncheva studerte klaver og sang i Plovdiv, senere studerte hun sang ved konservatoriet i Genève, der hun i 2009 tok en mastergrad i klassisk sang.
Hun startet karrieren som barokk- og tidligmusikksanger og har blant annet sunget Phani/Zima i Rameaus Les Indes galantes, Fortuna i Monteverdis L’incoronazione di Poppea, Giunone i Monteverdis Il ritorno d'Ulisse in patria og  Cleopatra i Händels Giulio Cesare.Senere har hun innlemmet klassiske og romantiske roller i repertoaret, eksempelvis Violetta i Verdis La traviata, Donna Elvira i Mozarts Don Giovanni, Grevinne Almaviva i Mozarts Le nozze di Figaro, tittelrollen Lucia i Donizettis Lucia di Lammermoor og Leïla i Bizets Les pêcheurs de perles.Yoncheva har opptrådt ved en rekke operahus, deriblant Teatro alla Scala i Milano, Teatro Real i Madrid, Metropolitan Opera i New York og Alte Oper i Frankfurt. Hun har arbeidet med blant andre William Christie, Sting, Plácido Domingo, Emmanuelle Haïm, Vladimir Cosma, Elvis Costello, James Conlon, Bryn Terfel, Erwin Schrott, Vittorio Grigolo, Ottavio Dantone, Fabio Biondi, Giovanni Antonini og Alain Gilbert.Yonchevas yngre bror, Marin Jontsjev, er en kjent popsanger i Bulgaria.


== Diskografi i utvalg ==
SoloalbumParis, Mon Amour, Sony Classical 2015
Händel: Handel, Sony Classical 2017Medvirker påMozart: Le Nozze di Figaro, DG Deutsche Grammophon 2016
Pergolesi: Stabat Mater med Karine Deshayes (alt) og Ensemble Amarillis, Sony Classical 2016


== Eksterne lenker ==
Sonya Yoncheva. Hjemmeside
(no) Sonya Yoncheva på Operabase (engasjementer og terminer)
(en) Sonja Jontsjeva på Internet Movie Database 
Martin Cullingford: «Soprano Sonya Yoncheva signs to Sony Classical», Gramophone 15. november 2013
Rupert Christiansen: «Sonya Yoncheva could become one of the most commanding Normas of our time – review», The Telegraph 13. september 2016
Michael Cooper: «A Last-Minute Sensation. The Soprano Sonya Yoncheva Is Poised for Stardom», New York Times 26. november 2014
Martina Müller: Die bulgarische Sopranistin Sonya Yoncheva. Der neue Star der Opernwelt , Arte 11. januar 2016, oppdatert 12. januar 2017
Manuel Brug: „Den Feinden entgeht nichts“, intervju i Welt am Sonntag 5. februar 2015


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sonya Yoncheva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sonja Jontsjeva på Internet Movie Database 
(en) Sonja Jontsjeva på Discogs 
(en) Sonja Jontsjeva på MusicBrainz
Dag Falk-Petersen

Dag Falk-Petersen (født 1954) var fra 2011 til 2021  konsernsjef i Avinor.
Falk-Petersen har bakgrunn fra luftkrigsskolen og er utdannet jagerflypilot. Han var fra 2010-2011 administrerende direktør i selskapet CHC Helikopter Service. Falk-Petersen har også hatt flere stillinger i SAS Norge, både som pilot og senere som operativ direktør.
Falk-Petersen er daglig leder i Falk Eiendom AS, styreleder i Svalbard lufthavn AS samt eier og styremedlem i Svolvær Øvre Holdning AS.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
http://www.aftenbladet.no/innenriks/Dag-Falk-Petersen-blir-ny-Avinor-sjef-518945b.html
http://www.vg.no/forbruker/reise/luftfart/jagerpilot-ny-avinorsjef/a/10013161/
Øyvind Hasaas

Øyvind Hasaas (født 1. mai 1956) er konserndirektør for drift og infrastruktur i Avinor. Fra 2014 til 2019 var han lufthavndirektør på Oslo lufthavn. Han sitter også i Avinors konsernledelse. 
Hasaas har tidligere jobbet som blant annet administrerende direktør i REC Solar. Han har også hatt diverse lederstillinger i Norsk Hydro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om konsernledelsen på avinor.no
«Rec-sjefen blir ny lufthavndirektør : Tidligere konsernsjef Øyvind Hasaas i Rec Solar er ansatt som ny administrerende direktør ved Oslo Lufthavn». E24  26. mars 2014
Aslak Sverdrup

Aslak Sverdrup (født 25. mai 1973 i Oslo) er administrerende direktør for Akvariet i Bergen. Han var fra oktober 2012 til februar 2019 lufthavndirektør på Bergen lufthavn.   
Aslak Sverdrup har lederutdanning fra Forsvaret gjennom Befalsskolen, Sjøkrigsskolen, Forsvarets Spesialkommando og Forsvarets Høgskole. Sverdrup har tidligere vært gründer av Bestia Risk Consulting AS. Han har også erfaring fra frivillig arbeid, blant annet som mentor for Startup Weekend, tatt del i oppbyggingen av Making Change og vært mentor i Bergen opportunity. Han har bred styre-erfaring fra blant annet Flytoget, Bergen næringsråd, Visit Bergen, BIR og SK Brann.  


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
http://www.ba.no/nyheter/her-er-den-nye-sjefen-pa-flesland/s/1-41-6860172
Leif Anker Lorentzen

Leif Anker Lorentzen (født 1. mai 1957 i Stavanger) var lufthavndirektør på Stavanger lufthavn mellom 2004 og 2018. I 2014 ble han også medlem av Avinors konsernledelse. 
Lorentzen har tidligere hatt lederstillinger på forskjellige nivåer i Avinor, deriblant sjefflygeleder i Stavanger kontrollsentral, avdelingssjef for lufttrafikktjenesten på Vestlandet og underdirektør i Avinor med ansvar for flygelederutdanningen.
Lorentzen er utdannet flygeleder fra Luftfartsverket (nå Avinor), samt utdanning fra Bailbrook College. Han har sittet i styret i Solakonferansen siden 1995, og var styrets leder fra 2011-2013. Han er også leder av Stavangerregionens Næringsforenings ressursgruppe for reiseliv.


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
Lasse Bardal

Lasse Bardal (født 9. desember 1956 i Trondheim) er tidligere lufthavndirektør på Trondheim lufthavn.  
Lasse Bardal er utdannet ved Trondheim ingeniørhøgskole, og senere tok han også flygelederutdanning. Bardal har siden 1990 hatt ulike lederstillinger i Avinor. I tillegg sitter han blant annet som styreleder i Visit Trondheim og som nestleder i Trøndelag Reiseliv AS.


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
Petter Johannessen

Petter Johannessen (født 31. mai 1958 i Oslo) er en norsk siviløkonom. Han konserndirektør for økonomi og finans i Avinors konsernledelse.
Johannessen har tidligere, fra 1999 til 2004, vært Finance Director i Thorn Nordic. Han har også hatt ulike stillinger i legemiddelfirmaet Nycomed og dets datterselskaper, både i Norge, England og USA.
Johannessen har siviløkonomutdanning fra Handelshøyskolen BI. Han har også en Master of Business Administration fra University of Wisconsin-Madison.


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
Jon Sjølander

Jon Sjølander (født 15. oktober 1951 i Ringebu) er konserndirektør for strategi og utvikling i Avinors konsernledelse.
Sjølander er utdannet cand.polit ved Universitetet i Oslo. Han har tidligere jobbet i Distriktenes utbyggingsfond (nå Statens nærings- og distriktsutviklingsfond) og for Universitetet i Oslo.


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
Egil Thompson

Egil Thompson (født 24. juni 1964 i Oslo) sitter i Avinors konsernledelse som konserndirektør for kommunikasjon og marked. Han har tidligere jobbet i Storebrand, vært journalist i NTB samt journalist og redaksjonell leder i Aftenposten.
Thompson har utdanning fra Universitetet i Oslo med statsvitenskap som hovedfag.


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
Goniorphnus

Goniorphnus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En middelsstor (9-11 millimeter), kraftig, blankt svart skarabide. Hannen har et mer eller mindre tydelig horn i pannen, pronotum er innbuktet bak hodet, med fire tenner eller spisse knøler. Hunnen mangler disse trekkene. Pronotum er mye bredere enn langt og har rundede sider. Dekkvingene er hvelvede med markerte punktrader, beina kraftige.


== Levevis ==
Slekten har trolig et underjordisk levesett i likhet med de fleste andre Orphninae.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det vestlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Orphnini
Slekten Goniorphnus Arrow, 1911
Goniorphnus felschei Arrow, 1911


== Kilder ==
Nettside om slekten
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Goniorphnus i Encyclopedia of Life 
(en) Goniorphnus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Orphninae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mari Hermansen

Mari Hermansen (født 11. juni 1968) er en norsk advokat. 
Hun ble i 2012 med i konsernledelsen i Avinor som direktør med ansvar for HR, juridisk og forretningsstøtte.Hermansen er utdannet jurist ved Universitetet i Oslo i 1995. Hun har tidligere hatt flere jobber i SAS Norge, som forhandlingssjef og HR-direktør. Hermansen har også juridisk bakgrunn fra blant annet Storebrand ASA, Finansdepartementet og Advokatfirmaet Hjort.
Hun er datter av næringslivsmannen Tormod Hermansen og søster til kunstneren Siri Hermansen.


== Referanser ==
Stine Ramstad Westby

Stine Ramstad Westby (født 15. oktober 1970 i Bærum) har siden 2019 vært lufthavndirektør på Oslo lufthavn. Hun sitter i Avinors konsernledelse, og har tidligere vært konserndirektør for drift og infrastruktur i Avinor. 
Westby har siden 2004 hatt ulike lederstillinger i Avinor, deriblant økonomidirektør. Tidligere har hun også vært seniorkonsulent og Business Manager i IBM Business Consulting Sevices.
Westby er utdannet cand.scient i biologi ved Universitetet i Oslo.


== Eksterne lenker ==
https://avinor.no/konsern/om-oss/ledelse/konsernledelse
Callsenter

Et callsenter er et sentralisert kontor hvor et stort volum av henvendelser via telefon mottas eller overføres. Anrop hit dirigeres til et selskap eller saksbehandler som administrer produktstøtte og gir informasjon og besvarerer oppringgerens henvendelse. Utgående samtaler kan for eksempel være telefonsalg, reklamere for veldedighet eller politisk informasjon, inkasso og markedsundersøkelser.


== Historie ==
Opprinnelsen til callsentra går tilbake til 1960-tallet med det Birmingham-baserte Press and Mail installerte Privat Automatisert Business-Exchanges (PABX) med en rekke operatører for å håndtere kundekontakter. I 1973, fikk disse stor oppmerksomhet etter at Rockwell International patenterte sitt Galaxy Automatic Call Distributor (ACD) for et telefon reservasjonssystem samt popularisering av telefon hodesett som ofte ble sett på TV-sendinger fra NASA Mission Control Center i forbindelse med rakettoppskytninger.På slutten av 1970-tallet ble teknologien utvidet til å omfatte telefonsalg, flybestillinger og banksystemer. Begrepet «call centre» ble først publisert og anerkjent av Oxford English Dictionary i 1983. I løpet av 1980-årene ble  gratis telefonnumre (815-nummer) tatt i bruk for økt effektivitet og ringevolum. Callsentre økte med dereguleringen og flytting av bedrifter og kontorer til mindre befolkede områder i lang avstand fra den som ringte, eller den oppringte samt vekst i informasjonstrømmen generelt.


== Callsenter i dag ==
Mange av dagens callsenter er lokalisert i Industriland hvor kostnader til lønn og lokale er betydelig lavere enn i Vestilige land. Denne praksisen er omdiskutert på grunn av dårlige arbeidsvilkår og en høy grad av useriøse aktører som søker profitt på tvilsomme grunnlag.I Norge er bransjen spredt over flere land i Europa. Enkelte selskaper opererer i Norge, som for eksempel Flyr, samtidig som flere selskaper har valgt å flytte sine kontor utenlands. De siste årene har det også vokst frem en rekke bedrifter som har base i utlandet samtidig, som man tilbyr callsentertjenester til norske kunder. Siden 2010 er det etablert norske callsenter blant annet på Kreta og i Málaga i sør-Spania hvor flere store norske selskaper som Sector Alarm og Atender har valgt etablert seg. Samtidig som kundeserviceavdelingen flyttes utenlands, er disse selskapene representert i servicekåringer.


== Referanser ==
Det skandinaviske selskab

Det skandinaviske selskab var en norsk forening som arbeidet for å fremme skandinavismen. Den ble stiftet i 1864, og sluttet å fungere i 1871, selv om den aldri formelt ble oppløst.


== Bakgrunn ==
Skandinavismen hadde fått utbredelse i Norge fra 1830-tallet, særlig i akademiske kretser. Tilhengerne led et nederlag i 1864, da Danmark ble angrepet av Preussen og Østerrike i andre slesvigske krig, uten at Norge og Sverige gikk med i krigen, til tross for at skandinavistene forsøkte å påvirke den norske regjeringen til å gå med.


== Historie ==

«Det skandinaviske selskab» ble stiftet 31. mai 1864, etter initiativ av to yngre jurister, Michael Birkeland og Ole Andreas Bachke. Et selskap med samme navn hadde eksistert i København fra 1843 til 1856. Birkeland skrev en programerklæring og satte opp en liste over 18 innbydere. På stiftelsesmøtet ble det valgt en direksjon med 7 medlemmer: T. H. Aschehoug, Ole Jacob Broch, Ludvig Kristensen Daa, J. P. Olsen, Olai Olsen, J. C. Vogt og O. A. Bachke. Matematikeren Ole Jacob Broch ble den faktiske lederen av direksjonen. I programerklæringen ble det oppfordret til å bygge videre på unionen mellom Sverige og Norge og befeste og utvide denne unionen, samtidig som en skulle arbeide for en økonomisk og kulturell reformpolitikk som ville føre de tre skandinaviske landene nærmere hverandre.
Selskapet tiltrakk seg mange fremtredende medlemmer, og hadde på det meste omkring 350 medlemmer, som stort sett var rekruttert blant akademikere, handelsstanden og håndverkere, for det meste i og omkring Christiania.
Selskapet var i virksomhet fra 1864 til 1870, men i 1871 ble medlemskontingenten innkrevd for siste gang. Virksomheten opphørte uten at foreningen ble formelt oppløst. Selskapet holdt 30 møter med debatter mellom 1864 og 1869. Et vendepunkt for selskapet kom under striden om revisjonssaken eller «amalgamasjons-feiden». Regjeringen la frem et forslag til revisjon av riksakten mellom Norge og Sverige som ble kraftig angrepet i pressen, særlig av Bernhard Dunker og Bjørnstjerne Bjørnson. Siden medlemmene av Skandinavisk selskab forsvarte revisjonen, vendte opinionen seg i disse årene mot selskapet, som mistet oppslutning fra 1867.


== Litteratur ==
Jens Arup Seip: Ole Jacob Broch og hans samtid. Oslo: Gyldendal, 1971
Ammunition

Ammunition, i kommersiell sammenheng også skrevet AMMUNITION, er et norsk rockeband som ble startet i 2013 av Åge Sten Nilsen. Bandet har seks medlemmer, der flere av dem tidligere har spilt i band som TNT og Wig Wam. Bandet har gitt ut én plate, Shanghaied, i november 2014. I 2017 deltok Ammunition i Melodi Grand Prix med låten «Wrecking Crew». Sangen kom på andreplass i finalen, bare 6000 SMS-stemmer bak vinnersangen «Grab the Moment».


== Bakgrunn ==
Åge Sten Nilsen var tidligere frontfigur i gruppa Wig Wam som hadde stor suksess etter å ha vunnet Melodi Grand Prix 2005 med «In My Dreams». Låten kom på niendeplass i Eurovision Song Contest samme år i Ukraina.
I 2013 dannet han Ammunition sammen med den svenske låtskriveren Erik Mårtensson, og sammen skrev de tyngre rockelåter enn det Wig Wam var kjent for. I november 2014 ga de ut sitt første album, Shanghaied, da under navnet Åge Sten Nilsens Ammunition. Siden har et par av bandmedlemmene blitt skiftet ut, og bandet heter nå bare Ammunition.I februar 2017 ble det kjent at bandet skulle delta i Melodi Grand Prix med låten «Wrecking Crew». Sangen ble nummer to i den norske finalen.


== Nåværende medlemmer ==
Åge Sten Nilsen – vokal
Ole Tom Torjussen trommer
Victor Cito Borge – bassist, tidligere i TNT
Lasse Finbråten – keyboard, tidligere Wig Wam
Jon Pettersen – gitar
Erik Mårtensson – gitar, låtskriver og produsent


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ammunition på Discogs 
(en) Ammunition på MusicBrainz
Skattkammeret til den høyeste vogn

Skattkammeret til den høyeste vogn (tibetansk: ཐེག་མཆོག་མཛོད; THL: tekchok dzö; wylie: theg mchog mdzod) er et verk av den tibetanske buddhistiske filosofen Longchenpa (ཀློང་ཆེན་རབ་འབྱམས་པ, 1308–1364). Verket er en av «de syv skattkamrene» (མཛོད་བདུན་, dzö dün), og er en kommentar til de 17 tantraer av den store perfeksjon innenfor menngagdé-avsnittet av dzogchen.


== Eksterne lenker ==
Treasury of the Supreme Vehicle
Koku

Koku (石) er en japansk volumenhet som tilsvarer 180,39 liter, noe som ble beregnet til å være den mengde ris en person åt i løpet av ett år. Koku er idag en foreldet måleenhet, men i middelalderen ble japanske lensherrers, daimyoers, rang, beregnet ut i fra hvor mange koku ris som deres domener avkastet i skatt.
En forlening, eller en han (藩), gav minimum en avkastning på 10.000 koku.
Daimyoen brukte også koku dor å betale samuraier som tjente alt fra 50 koku og oppover.


== Litteratur ==
Historical and geographical dictionary of Japan (eng). Rutland: Tuttle. 1976. ISBN 0-8048-0996-8.
Florenz Ziegfeld

Florenz Ziegfeld jr. (født 21. mars 1867 i Chicago i Illinois, død 22. juli 1932 i Hollywood i Los Angeles i California), allment kjent som «Flo» Ziegfeld, var en amerikansk teaterprodusent og impresario, som var banebrytende innen teaterrevyen og musikalen. Han har blant annet produsert scenemusikalen Show Boat og har blitt medlem av American Theater Hall of Fame.Tre filmer ble produsert om hans liv: Den store Ziegfeld (1936) og Ziegfeld Follies (1945), begge med William Powell i rollen som Ziegfeld, samt Funny Girl (1968), med Walter Pidgeon i rollen. 
I årene 1914-1932 var Ziegfeld gift med skuespilleren og sceneartisten Billie Burke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Florenz Ziegfeld på Internet Movie Database 
(en) Florenz Ziegfeld på AllMovie 
(en) Florenz Ziegfeld hos The Movie Database 
(en) Florenz Ziegfeld hos Internet Broadway Database
Orphnidius

Orphnidius er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==


== Levevis ==
Slekten har trolig et underjordisk levesett i likhet med de fleste andre Orphninae.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==
Arten blir nå gjerne plassert i slekten Triodontus.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Orphnini
Slekten Orphnidius Benderitter, 1914
Orphnidius nitidulus (Guérin-Ménéville, 1844)


== Kilder ==
Nettside om slekten
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
(en) Orphnidius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Orphninae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Paraegidium

Paraegidium er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En liten til middelsstor (ca. 8 millimeter), litt avlang, matt, brunsvart skarabide. Antennene er 10-leddete. Hannen har en utvidet "snute" (clypeus) som er formet som en hylle der hjørnene stikker noe frem. Pronotum er grunt uthulet i midten, med en kraftig tann på hver side av uthulingen. Hunnen har litt oppbøyd forkant på hodet og en grunn grop midt på pronotum. Dekkvingene er hvelvede og rundede, med fine punktstriper og regelmessige rader av korte, lyse, oppstående børster. Beina er korte og kraftige, formen typisk for skarabider, rødlige på farge.


== Levevis ==
ter kjent om biologien til disse billene. De voksne billene er flygedyktige.


== Utbredelse ==
Arten lever i det østlige Sør-Amerika, i skogene langs atlanterhavskysten.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Aegidiini
Slekten Paraegidium Vulcano, Pereira & Martinez, 1966
Paraegidium costalimai Vulcano, Pereira & Martinez, 1966


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Orphninae
nettside om slekten


== Eksterne lenker ==
(en) Paraegidium i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paraegidium hos NCBI
Aegidiellus

Aegidiellus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 10 millimeter), litt avlange, svært blank, svart skarabide. Antennene er 10-leddete. Pronotum hoa hannen er uthulet i midten, med en tann på hver side av uthulingen. Hannene i denne slekten har ikke horn eller knøler på hodet, som er litt skovlformet. Dekkvingene er nokså avlange, skinnende blanke, med glisne punktrader. Beina er korte og kraftige, formen typisk for skarabider.


== Levevis ==
Lite er kjent om biologien til disse billene. Larvene til én art ble funnet under råtne stokker.
De voksne har blitt funnet etende på råtne bananstammer. De voksne billene er flygedyktige.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Brasil.


== Systematisk inndeling ==
Arten ble opprinnelig plassert i gruppen Phileurini i underfamilien hornbiller.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
Stammen Aegidiini
Slekten Aegidiellus Paulian, 1984
Aegidiellus lanatus (Laporte de Castelnau, 1840)


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Orphninae
nettside om slekten


== Eksterne lenker ==
(en) Aegidiellus i Global Biodiversity Information Facility
Pallenis spinosa

Pallenis spinosa er en håret, ett- eller toårig urt i kurvplantefamilien. Den har grønne kurvdekkblad med torner i spissen som sitter som en stjerne under den gule blomsterkurven. Planten vokser på steinete steder, garrigue, brakkmark, olivenlunder og vegkanter. Den er utbredt i middelhavsområdet, Vest-Asia og på Kanariøyene.


== Litteratur ==
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 439. ISBN 0-7136-7015-0. 
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 179. ISBN 82-562-0490-7. 
W. Greuter (2006). «Pallenis spinosa». Compositae (pro parte majore). – I: W. Greuter og E. von Raab-Straube (red.): Compositae. Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 8. februar 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) Pallenis spinosa – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Pallenis spinosa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pallenis spinosa hos NCBI 
(en) Pallenis spinosa hos The International Plant Names Index 
(en) Pallenis spinosa hos Tropicos 
(en) Kategori:Pallenis spinosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pallenis spinosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pallenis spinosa – detaljert informasjon på Wikispecies