jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sistema Nacional de Áreas de Conservación

Sistema Nacional de Áreas de Conservación er den delen av Costa Ricas miljøverndepartement som er ansvarlig for administreringa av verneområdene i landet, som dekker nærmere 25 % av landets totale areal. Organet ble oppretta i 1994. Costa Rica er delt inn i 11 geografiske bevaringsområder (Áreas de conservación), som hvert inneholder til sammen nærmere 160 verneområder.


== Bevaringsområder ==

Costa Ricas 11 geografiske bevaringsområder er de følgende:

Arenal-Tempisque (ACA-T)
Tortuguero (ACTO)
Tempisque (ACT)
Isla del Coco (ACMIC)
Osa (ACOSA)
Guanacaste (ACG)
Cordillera Volcánica Central (ACCVC)
Pacífico Central (ACOPAC)
Huetar Norte (ACA-HN)
Amistad Pacífico (ACLA-P)
Amistad Caribe (ACLA-C)


== Typer verneområder ==
Et verneområde (spansk: Área Silvestre Protegida, ASP) defineres i Costa Rica på følgende måte: «Definert geografisk område, offisielt erklært og tilskrevet en håndteringskategori i henhold til dets naturlige, kulturelle og/eller sosioøkonomiske viktighet, for å oppfylle bestemte bevarings- og forvaltningsmål».
Verneområdene i Costa Rica deles inn i ni ulike typer:

Skogsreservater (Reservas forestales)
Beskyttelsessoner (Zonas protectoras)
Nasjonalparker (Parques nacionales)
Biologiske reservater (Reservas biológicas)
Nasjonale fristeder for dyreliv (Refugios nacionales de vida silvestre) – med tre undertyper: statseide, privateide og med blanda eierskap
Våtmarksområder (Humedales)
Naturmonumenter (Monumentos naturales)
Marine reservater (Reservas marinas)
Marine håndteringsområder (Áreas marinas de manejo)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
SINAC – Áreas Silvestres Protegidas
Dryobiini

Dryobiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, litt blanke trebukker, farget i gult og svart. Antennene er lengre enn kroppen, de indre leddene er tykke og kraftige, de ytre ganske tynne. Alle antenneledd er kledt med fine, lyse, utstående hår. Pronotum er omtrent så bredt som dekkvingene, som er jevnt tilsmalnende bakover. På beina er lårene gjerne noe fortykkede.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Mellom-Amerika (sør til El Salvador) og det sørlige Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Dryobiini Linsley, 1974
Slekten Anisotyma Napp & Monné, 2009
Anisotyma soteri Napp & Monné, 2009
Slekten Dryobius LeConte, 1850
Dryobius sexnotatus Linsley, 1957
Slekten Ornithia J. Thomson, 1864
Ornithia mexicana (Sturm, 1843)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 24. april 2014 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Dryobiini hos ITIS 
(en) Dryobiini hos NCBI 
(en) Kategori:Dryobiini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dryobiini – detaljert informasjon på Wikispecies
Det norske Shakespeareselskap

Det norske Shakespeareselskap er en tverrfaglig og idealistisk organisasjon med formål å øke kjennskapen til William Shakespeares verk. 
Selskapet ble stiftet i 1997 på initiativ fra forfatteren og Shakespeare-oversetteren Edvard Hoem. 
Selskapet arrangerer seminarer, foredrag, filmkvelder og studieturer til utlandet.


== Ledere ==
2013–d.d.: Bernhard Ramstad
2005–2013: Ola B. Johannessen
1997–?: Edvard Hoem


== Eksterne lenker ==
Det norske Shakespeareselskaps hjemmesider
Det Norske Shakespeareselskap på Facebook
Det norske Shakespeareselskap på Twitter
Cherimoya

Cherimoya (alternativt skrevet chirimoya) er en frukt av planten Annona cherimola som opprinnelig vokste i Sentral- eller Sør-Amerika. Frukten er spiselig og dyrkes i dag både der og i sørlige California, sør i Asia, og i sørlige landområder fra Portugal til Calabria. Den har lyst, nesten hvitt fruktkjøtt og sorte kjerner, og har en nokså intens søtsmak. Størrelsesvariasjonene kan sammenliknes med mango. De svarte frøene/kjernene er giftige.
Moss Shields

Moss Shields, eller Moss baseballklubb, (stiftet 22. April 2012) er en norsk baseballklubb fra Moss. Klubben er medlem av Norges Softball og Baseballforbund.
I Shields trener i dag på Reier Grusbane på Jeløy utenfor Moss, men har i dag ingen egen bane. Laget trenes i dag av T.J. Collins fra Kansas, USA.


== Historikk ==
Moss Shields ble stiftet 22. April 2012 av Brian Howard. Det første året ble brukt til å lære spillet, skaffe utstyr og midler. I 2013 fikk laget amerikaneren T.J. Collins som ny trener. 2013 deltok Moss Shields i blandingslaget «Cahoots» sammen med Fredrikstad Bears og Oslo Alligators i NM. Cahoots endte på en tredjeplass.


== Spillerstall 2015 ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Eburiini

Eburiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, slanke og spinkle trebukker. De fleste er lyst brunlige på farge med lyse lengdeflekker på dekkvingene. Antennene er tynne og vanligvis lengre enn kroppen. Pronotum er så bredt som eller litt smalere enn dekkvingene, oftest med en litt butt tann midt på hver side.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Amerika fra det sørlige USA og sørover.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Eburiini Blanchard, 1845
Slekten Beraba Martins, 1997
Slekten Cupanoscelis Gounelle, 1909
Slekten Dioridium Zajciw, 1961
Slekten Eburella Monné & Martins, 1973
Slekten Eburia Lepeletier & Audinet-Serville, 1830
Slekten Eburiaca Martins, 2000
Slekten Eburodacrys White, 1853
Slekten Eburodacrystola Melzer, 1928
Slekten Eburostola Tippmann, 1960
Slekten Erosida J. Thomson, 1860
Slekten Neoeburia Galileo & Martins, 2006
Slekten Opades Lacordaire, 1869
Slekten Pantomallus Lacordaire, 1869
Slekten Pronuba J. Thomson, 1860
Slekten Quiacaua Martins, 1997
Slekten Simplexeburia Martins & Galileo, 2010
Slekten Solangella Martins, 1997
Slekten Styliceps Lacordaire, 1869
Slekten Susuacanga Martins, 1997
Slekten Tumiditarsus Zajciw, 1961
Slekten Uncieburia Martins, 1997
Slekten Volxemia Lameere, 1884


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 16. september 2018 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Eburiini hos ITIS 
(en) Eburiini hos NCBI 
(en) Kategori:Eburiini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eburiini – detaljert informasjon på Wikispecies
Ilkka Tuomisto

Ilkka Tuomisto (født 19. januar 1984 i Tavastkyro) er en finsk funksjonshemmet langrennsløper. Han har VM-gull fra 2011 og to medaljer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji som fremste internasjonale meritter. 
Han konkurrerer i klassen LW8, for stående utøvere. Han amputerte venstre arm ved fødselen. I Paralympiske vinterleker 2010 var han Finlands flaggbærer under åpningsseremonien.


== Karriere ==
Tuomisto deltok i VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2005, der han kom på fjerdeplass på 5 km, ellevteplass på 20 km og 15.-plass på 10 km. I VM i 2009 vant han 20 km klassisk, i klassen LW2-9. I tillegg kom han på sjetteplass på 10 km og langrennssprinten.
Han deltok i Paralympiske vinterleker 2010, der han også var flaggbærer under åpningsseremonien. Han fikk én medalje i disse lekene; han fikk bronse på langrennssprinten, som var i klassisk stil. Japanske Yoshihiro Nitta vant sprinten. Han kom på niendeplass på 10 km og ellevteplass på 20 km. Året etter deltok han i VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2011, der han fikk bronse på 20 km, samt at han kom på femteplass på 10 km og sprinten. 
I VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2013 kom han på fjerdeplass på 20 km, sjetteplass på langrennssprinten og syvendeplass på 10 km.
I Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji kom han på annenplass på 20 km langrenn, klassisk stil, bak Rusjan Minnegulov. Han kom på syvendeplass på 10 km, og på sprinten ble han slått ut i semifinalen, og endte på åttendeplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ilkka Tuomisto – IPC.infostradasports.com 
(en) Ilkka Tuomisto – Paralympic.org 
(en) Ilkka Tuomisto – FIS (langrenn) 
Profil hos Paralympics 2014 Arkivert 20. mars 2014 hos Wayback Machine.
Profil hos IPC (biografi og resultater)
Transafrikansk hovedvei 4

Transafrikansk hovedvei 4, TAH 4  eller Cairo – Gabarone (– Cape Town) Highway er del av det Transafrikansk hovedveinettet som blir utviklet og vedlikeholdt av Den afrikanske union, UNECA og Afrikabanken. Veien har en lengde på 10228 km.


== Strekning ==
Strekningen går gjennom Egypt, Sudan, Etiopia, Kenya, Tanzania, Zambia, Zimbabwe, Botswana og Sør-Afrika. Da strekningen ble planlagt var Sør-Afrika utelukket på grunn av apartheid, men i dag regnes også forlengelsen til Cape Town som del av traséen. Opprinnelig var Pretoria tenkt som endepunkt, men på grunn av Cape Towns betydning som havn, og fordi alle hovedveiene som forvaltes av Samarbeidsorganisasjonen for det sørlige Afrika fører til Cape Town ble det besluttet at også TAH 4 skulle ende der. Veien blir derfor noen dokumenter også betegnet som «Kairo-Gaborone-Highway» eller «Kairo-Pretoria-Highway».
Mellom Iringa i Tanzania og Kapiri Mposhi i Zambia følger traséen TanZam-vegen, hovedstrekningen mellom regionene øst- og syd-Afrika. Denne delstrekningen er den mest trafikkerte av alle transafrikanske hovedveier.


=== Manglende delstrekninger ===
Den sørlige halvdelen av veien er ferdigbygd, men i de nordlige områdene i Sudan, nordvest i Etiopia, i nord i Kenya og i det sentrale Tanzania er nye veier nødvendig. Grenseovergangen mellom Egypt og Sudan er stengt på grunn av et omstridt grenseforløp, en bilferge over Nassersjøen kan brukes som alternativstrekning.
I Etiopa går strekningen for det meste gjennom fjellområder, her kan noen delstrekninger være farlige selv om de er asfaltert. I nord i Kenya mangler det asfalt på en delstrekning, denne er også til tider farlig på grunn av overfall av banditter med våpen. 
Grusveien gjennom Dodoma i Sentraltanzania (T5) er tidvis ikke kjørbar, mange alternativstrekninger er heller ikke pålitelige bortsett fra T2 via kysten. 


== Knutepunkter ==


== Referanser ==
Ola Furu

Ola Furu (født 7. oktober 1960) var administrerende direktør i Capgemini Norge AS frem til 1. desember 2014.
I 2009 overtok Furu som administrerende direktør i selskapet. I årene 2007 - 2009 ledet han Capgeminis søsterselskap Sogeti Norge AS. Furu begynte sin karriere i Capgemini allrede i 1987. Gjennom årene har han innehatt en rekke lederstillinger i Capgemini, både i Norge og internasjonalt. 
Furu fikk 2010 Rosing-prisen som årets toppleder av Den Norske Dataforening. I 2014 ble han tildelt Æresprisen av Konsulentguiden.


== Referanser ==
Geita (region)

Geita er en av Tanzanias 30 administrative regioner. Den har et areal på 20 054 km² og ble opprettet i mars 2012 fra deler av regionene Shinyanga, Mwanza og Kagera. Byen Geita fungerer som administrasjonssenter for regionen, mens Said Mgalula tjener som regionens kommisjonær. Ved folketellingen i 2012 hadde regionen en befolkning på 1 739 530 mennesker.  


== Distrikter ==
Regionen Geita er administrativt delt inn i fem distrikter. Innbyggertallene som er oppgitt nedenfor stammer fra folketellingen i 2012. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Geita Region – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skruvestikka

Skruvestikka er en delvis snødekket nunatak i Dronning Maud Land. Den ligger øst for Filsponen i nunatakgruppa Rochlintoppane lengst sør i Payerfjella. Høyeste punkt måler 2760 moh.Området ble fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Skruvestikka ble navngitt og kartlagt av norske kartografer, basert på undersøkelser og flyfotografier fra den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.


== Se også ==
Liste over fjell i Dronning Maud Land


== Referanser ==
Raoul Heide

Raoul Heide (født 13. oktober 1888 i Paris, død 21. februar 1978 i Sartrouville, Yvelines) var en dobbelt norsk OL-fekter som vant Norges første VM-gull i fekting.
Han virket fra 1909 som tannlege i Paris der han var oppvokst. Faren var norsk tannlege. Under den første verdenskrig gjorde han tjeneste i Fremmedlegionen. Heide ble av sin lege anbefalt å begynne å fekte. Det gjorde han i 1919 i Salle Baudry med H. Boutain som fektelærer. Etter fjorten måneder vant han en kårdekonkurranse i Milano. Det var i EM i Paris i 1922 han vant gull, med finaleseier over den franske Lionel Liottel (1885–1968). Dette var i praksis et verdensmesterskap, og ble da også fra 1936 benevnt som et verdensmesterskap. Neste norske VM-medalje i fekting skulle ikke komme før i 2005, da ved Claus Severin Mørch. Heide foretok samme året sin første tur til Norge på ni år, og var da med på det nasjonale fektestevne i Trondheim, hvorpå han på returen til Paris var innom København og vant det danske mesterskapet. Heide vant også noen andre turneringer i Frankrike og Italia.Han representerte Oslo Fekteklub og var norsk statsborger, men bodde mesteparten av livet i Frankrike. Etter den andre verdenskrig var han spesielt aktiv for å få sving på den norske fektingen og en tid virkende som skoletannlege i hovedstaden. Heide fikk arrangert landskamper og drog i 1949 med seg landslaget til Kairo der de imponerte. Han var også Norges representant i Det internasjonale fekteforbundet og president i den tekniske komité for verdensmesterskapene i 1937 og i 1947, såvel som for Sommer-OL 1948 i London. Og på hans åttiårsdag ble det nevnt at han satt i directorie tecnique for Sommer-OL 1968 i Mexico City, et verv han også hadde hatt i Sommer-OL 1952 i Helsingfors og Sommer-OL 1960 i Roma. Han var æresmedlem i Det internasjonale fekteforbundet og i 1965 president i Norges Fekteforbund.
Raoul Heide var sønn av Ragnvald Heide (1860–1917) og Ragna Sofie Valborg Schibsted (1863). Faren var tannlege (som to av sine brødre) og tilbrakte sitt yrkesaktive liv fra 1885 til 1917 som tannlege og professor i Paris, men var også med på å få systematisert den offentlige barnetannpleien i Norge. Farens praksis ble i 1917 overtatt av broren, Albert Heide.


== Meritter ==
1920: Vant Tournoi international de Milan (kårde)
1921: 1. premie i Vittel-turneringen, avholdt i den østfranske byen Vittel
1922 Poule d'honneur à l'Académie d'escrime de Paris og det danske kårdemesterskapet i København
EM (VM) i fekting: Gull (kårde) i Paris, 1922, beseiret den franske Lottile.
Norge under Sommer-OL 1924 i Paris:
Individuelt: Semifinale i kårde (7.-plass)
Lag: Utslått i første runde
Norge under Sommer-OL 1928 i Antwerpen:
Individuelt: Utslått i 1. runde (7.-plass)
Lag: Utslått i andre runde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Raoul Heide – Olympics.com 
(en) Raoul Heide – Olympic.org 
(en) Raoul Heide – Olympedia 
(en) Raoul Heide – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Torugartpasset

Torugartpasset er et fjellpass i Tian Shan på grensen mellom Narynprovinsen i Kirgisistan og den autonome regionen Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger 3752 meter over havet. Det er ett av to steder der en kan krysse grensen mellom Kirgisistan og Kina; det andre er Irkesjtam 165 km lenger sørvest.
I utgangspunktet kan bare kirgisiske og kinesiske statsborgere krysse grensen, men andre nasjonaliteter kan krysse hvis de reiser med et reiseselskap.


== Referanser ==
Ectenessini

Ectenessini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, spinkle, vanligvis gulbrune trebukker. Antennene er tynne og betydelig lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, så langt som bredt eller tydelig lengre enn bredt. Dekkvingene er lange og smale, parallellsidige, ofte med lyse flekker, sjelden blåsvarte. Beina er forholdsvis korte, oftest ikke fortykkrdr.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika fra Mexico og sørover, de fleste artene lever i Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Ectenessini Martins & Galileo, 1998
Slekten Acanthonessa Napp & Martins, 1982
Slekten Bomarion Gounelle, 1909
Slekten Cotynessa Martins & Galileo, 2006
Slekten Ectenessa Bates, 1885
Slekten Ectenesseca Martins & Galileo, 2005
Slekten Ectenessidia Gounelle, 1909
Slekten Eurymerus Audinet-Serville, 1833
Slekten Lembu Galileo, Martins & Santos-Silva, 2014
Slekten Lissoeme Martins, Chemsak & Linsley, 1966
Slekten Meryeurus Martins & Galileo, 1998
Slekten Mirador Martins, Santos-Silva, Galileo & de Oliveira, 2014
Slekten Niophis Bates, 1867
Slekten Paralissoeme Dalens & Tourolt, 2010
Slekten Paraniophis Dalens & Touroult, 2014
Slekten Tricheurymerus Zajciw, 1961


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 1. august 2017 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Ectenessini hos NCBI 
(en) Kategori:Ectenessini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ectenessini – detaljert informasjon på Wikispecies
Tanzania Railways

Tanzania Railways Corporation (TRC) er et statseid jernbaneselskap i Tanzania. Det ble grunnlagt 1977 som etterfølger av East African Railways som ble nedlagt etter at det økonomiske samarbeidet mellom Uganda, Kenya og Tanzania ble lagt på is av politiske grunner. Selskapet tilbyr jernbanetjenester i Tanzania ved siden av jernbaneselskapet TAZARA.


== Drift ==
Selkapets strekninger er bygd med meterspor og omfatter rundt 2600 km. Alle strekningene er ensporet, og de blir utelukkende drevet med diesellokomotiver.
Den viktigste strekningen er i dag 1252 km lange Tanganyikabanen, den går fra Dar-es-Salaam via hovedstaden Dodoma til havnen Kigoma ved Tanganyikasjøen. Denne strekningen har flere grenbaner:

km  79: Ruvu – Arusha (565 km)
km 289: Kilosa – Kidatu, overgang til TAZARA (108 km)
km 595: Manyoni – Suma – Singida (115 km)
km 850: Tabora – Mwanza ved Victoriasjøen (379 km)med gjennomgående forbindelse (jernbaneferge) til Uganda Railway
km 973: Kaliua – Mpanda (210 km)


== Eksterne lenker ==
Informasjon om TRC
Joe Sakic

Joseph Steven Sakic (født 7. juli 1969 i Burnaby) er en pensjonert canadisk ishockeyspiller som spilte aktivt fra 1988 til 2009. Han spilte 1378 kamper i NHL for klubbene Quebec Nordiques og Colorado Avalanche. Han skåret 625 mål og hadde 1016 assists og totalt 1641 poeng. Han deltok også i seks all-star kamper. Han vant to Stanley Cup-seiere med Colorado i 1996 og 2001 og han ble også lagets mest verdifulle spiller i den sistnevnte turneringen. Han ble også ligaens mest verdifulle spiller i 2001. Internasjonalt ble han verdensmester med Canada i 1994 og olympiamester i 2002. 


== Meritter ==
OL-gull: 2002
VM-gull: Ishockey-VM 1994
Stanley Cup-seiere med Colorado Avalanche i 1996 og 2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joe Sakic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joe Sakic på Internet Movie Database 
(en) Joe Sakic – Olympics.com 
(en) Joe Sakic – Olympic.org 
(en) Joe Sakic – Olympedia 
(en) Joe Sakic – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Joe Sakic – Canadian Olympic Committee 
(en) Joe Sakic – Canada Sports Hall of Fame 
(en) Joe Sakic – Britisk Columbia Sports Hall of Fame 
(en) Joe Sakic – Colorado Sports Hall of Fame 
(en) Joe Sakic – National Hockey League (NHL) 
(en) Joe Sakic – Hockeydb.com
Håkan Loob

Per Håkan Loob (født 3. juli 1960 i Slite på Gotland) er en pensjonert svensk ishockeyspiller som spilte aktivt fra 1979 til 1996. Han spilte 450 kamper i NHL for Calgary Flames og vant Stanley Cup med laget i 1989. Med landslaget vant han VM i 1987 og i 1991 og OL-gull i 1994. Han vant også Guldpucken i 1982.


== Meritter ==
OL-gull: 1994
VM-gull: Ishockey-VM 1987 og 1991
Stanley Cup seier med Calgary Flames i 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Håkan Loob – Olympedia 
(en) Håkan Loob – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Håkan Loob – Sveriges olympiske komité 
(en) Håkan Loob – National Hockey League (NHL) 
(en) Håkan Loob – Eurohockey.com 
(en) Håkan Loob – Hockeydb.com 
(en) Håkan Loob – Hockey-Reference.com 
(en) Håkan Loob – Eliteprospects.com 
(en) Håkan Loob – Eliteprospects.com (personale)
Oleg Ponomarev

Oleg Ponomarev (russisk: Олег Пономарёв, født 30. mai 1992) er en russisk funksjonshemmet skiskytter og langrennsløper. Han har en VM-bronse fra 2013 og en bronse fra Paralympiske vinterleker 2014 som fremste internasjonale meritter. 
Han begynte med langrenn i 2007, og debuterte internasjonalt i 2012. Han konkurrerer i klassen B2 og B3 for synshemmede utøvere.  


== Karriere ==
Ponomarev deltok ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2013, der han deltok i både langrenn og skiskyting. I langrenn kom han på 3.-plass på sprinten, og kom på 7.-plass på 20 km og 9.-plass på 10 km. I skiskyting kom han på 8.-plass på 12,5 km, og på 9.-plass på både 7,5 km og 15 km. 
Han representerte Russland ved de paralympiske vinterlekene 2014 i Sotsji, der han også deltok i både langrenn og skiskyting. Han kom på 3.-plass på langrennssprinten, der canadiske Brian McKeever vant, og han endte på 12.-plass på 10 km fri teknikk. Han skulle også gå 20 km langrenn, men stilte ikke til start. I skiskyting kom han på 10.-plass på både 15 km og 7,5 km, men på 12,5 km kom han på 5.-plass. 


== Utmerkelser ==
Master of Sport, Internasjonal klasse


== Eksterne lenker ==
Profil hos Paralympics 2014 Arkivert 24. april 2014 hos Wayback Machine.
Profil hos IPC (biografi og resultater)
Universitetsdemokrati

Universitetsdemokrati er forestillingen om at universitetet best styres med demokratisk deltagelse av de ansatte, ofte spesielt de faglige ansatte. Begrunnelsen for denne styringsnorm er av ulik art, men er ofte knyttet opp mot forestillingen om at de ansatte ved universitetet er samfunnskritiske intelektuelle og/eller innehar spesielle kunnskaper som pålegger dem et spesielt samfunnsansvar. Disse tankene betyr at institusjonen i kraft av sin karakter har en annen form for styring enn bedrifter som ledes for maksimering av profitt.


== Se også ==
Akademisk frihet