jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dalskroken (Oslo)

Dalskroken (3A-5, 4-6) er en vei på Smestad i bydel Vestre Aker i Oslo. Det er en kort blindvei på vestsiden av Dalsveien.
Navnet ble vedtatt i 1944.


== Kilder ==
Oslo byleksikon: Dalskroken


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (D)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Disenveien (Oslo)

Disenveien (1-53, 2-16F) er en vei på Disen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Haraldsheimveien til Traverveien.
Navnet ble vedtatt i 1905. Opprinnelig var dette adkomstvein til Disen gård fra Trondheimsveien.


== Referanser ==


== Kilder ==
Oslo byleksikon: Disenveien


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (D)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Drøbakgata (Oslo)

Drøbakgata (1-5B, 10A-12) er en vei på Sagene (bydel Sagene) i Oslo. Den går fra Hortengata til Mogata.
Navnet ble vedtatt i 1879. I området finnes også flere andre gater med navn etter steder på Østlandet. Gaten har blokkbebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Drøbakgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 142. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (D)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Francisco López Caro

Francisco López Caro (født 1598, død 1661) var en spansk maler fra barokken. Han var født i Sevilla og elev av Juan de las Roelas. Svært lite er kjent om ham, bortsett fra at han oppholdt seg og malte i Sevilla til rundt 1660, og så dro til Madrid, der han bodde resten av livet. Han døde i 1662. Arbeidene hans var hovedsakelig portretter. Noen er i private samlinger i Madrid, Salamanca, Granada og Sevilla.
Sønnen og eleven Francisco Caro (født i Sevilla i 1627 og død i Madrid i 1667) var også maler.


== Referanser ==
Havna allé (Oslo)

Havna allé (1-15, 2-14) er en vei på Vinderen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei sørover fra Rasmus Winderens vei.
Veien fikk navn i 1932 etter eiendommen Havnen i nr. 7, som tilhørte Østre Gaustad gård.
Veien er kjent for 13 funkisvillaer fra 1931-33. Tolv ble tegnet av Sverre Aasland og Arne Korsmo, mens den siste ble tegner av Korsmo og Knut Knutsen. Korsmo bodde selv i nr. 12. Aller best kjent er Villa Dammann i nr. 15.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Havna allé». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 236. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Funkisvandring på Vinderen
Harlow (film)

Harlow er en amerikansk biografisk dramafilm fra 1965, basert på livet til skuespillerinnen Jean Harlow. Filmen er regissert av Alex Segal og produsert av William Sargent jr. og Lee Savin. I hovedrollene spiller Carol Lynley, Efrem Zimbalist jr., Ginger Rogers og Barry Sullivan. Manus er skrevet av Karl Tunberg.
Filmen ble utgitt fem uker før en konkurrerende film med samme tittel. Denne hadde Carroll Baker i hovedrollen som Harlow.


== Medvirkende ==
Carol Lynley som Jean Harlow
Efrem Zimbalist jr. som William Mansfield
Ginger Rogers som Mama Jean Bello
Barry Sullivan som Marino Bello
Hurd Hatfield som Paul Bern
Lloyd Bochner som Marc Peters
Hermione Baddeley som Marie Dressler
Audrey Totter som Marilyn
John Williams som Jonathan Martin
Audrey Christie som Thelma
Michael Dante som Ed
Jack Kruschen som Louis B. Mayer
Celia Lovsky som Maria Ouspenskaya
Robert Strauss som Hank
Sonny Liston som bokser


== Mottakelse ==
Filmen ble dårlig mottatt. Howard Thompson i The New York Times var svært lite imponert og kalte filmen «ulidelig kjedelig». Han mente også filmen var «tarvelig», manglet energi og at den ikke gjorde en rettferdig fremstilling overfor Harlow selv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harlow på Internet Movie Database 
(en) Harlow på AllMovie 
(en) Harlow på Turner Classic Movies 
(en) Harlow på Rotten Tomatoes
Spagettifisering

Spagettifisering er et begrep som innen astrofysikk som beskriver hvordan tidevannskrefter kan påvirke et himmellegeme, eller objekt, når dette befinner seg i et inhomogent gravitasjonsfelt. Effekten på objektet/legemets er vertikal strekk og horisontal kompresjon, eller spagettifisering. 
I de mest ekstreme tilfellene, som innen for gravitasjonsfeltet til et sort hull, er kreftene så store at ingen objekt tåler det, uansett hvor sterke komponentene i strekk.


== Kilder ==
General referencesMelia, Fulvio (2003). The Black Hole at the Center of Our Galaxy (engelsk). Princeton University Press. s. 189. ISBN 0-691-09505-1. 
Neil DeGrasse Tyson: Death by Black Hole (med forklaring av begrepet (engelsk)
Geir Rebbestad

Geir Arne Rebbestad (født 29. mai 1960 i Ørsta) er en norsk musiker, sanger, produsent, kor- og ensembleinstruktør. Han var gründer, medeier og driver av lyd til bilde-selskapet Ambience Produksjon AS (2000–2007).
Rebbestad har blant annet vært daglig leder i Oslo Domkor, vært direktør i Det Norske Blåseensemble i Halden og direktør i Kristiansand symfoniorkester. I tillegg har han vært instruktør og sangprodusent for flere store filmprodusenter, blant annet Disney. Han har medvirket i en rekke musikaloppsetninger ved Oslo-teatrene både som sanger og musiker, samt i flere titalls innspillinger/TV-produksjoner med kjente artister.


== Diskografi ==
Møre og Romsdal for Afrika: Vis at du bryr deg/Love Isn't Love (1986)
Tore Hansen: Sove i natt? (1988)
Scandinavia: Scandinavia (1988)
Sebastian: Skatten på Sjørøverøya (1988)
Aage Kvalbein: Sanger fra en cello (1989)
Matti Røssland: Før hanen galer (1989)
Gitarkameratene: Typisk norsk (1990)
Trøste & Bære: Sammen på livet (1990)
Jan Eggum: Underveis (1991)
Tor Endresen: Solo (1991)
Vaktmestern: Vaktmester i særklasse (1991)
Dag Finn: The Wonderful World of D. Finn (1991)
Filmmusikk: Aladdin – Originalt Soundtrack (1993)
Halvdan Sivertsen: Kjærlighetslandet (1994)
Ravn: Rød ravn i en blå by (1995)
The Walt Disney Company: Pocahontas – Fortellingen og sanger fra filmen (1995)
Anne Vada: Øy i livet (1995)
The Walt Disney Company: Ringeren i Notre Dame: norsk original soundtrack (1996)
Hans Zimmer: Prinsen av Egypt (1998)
Anne Marie Kvien: Livsglede (1998)
Ola Slaaen & Regn: Heart to Heart (1998)
Walt Disney Company: Disney's Mulan (1998)
Jonas Fjeld: Voice on the Water (1999)
Anne Marie Kvien: Lengsel (2000)
Det norske jentekor: The Norwegian Girls Choir (2000)
Jan Eggum: Ekte Eggum (2001)
IKO: Nå lukker seg mitt øye: Kveldsbønner (2001)
The Walt Disney Company: Snehvit og de syv dvergene (2001)
Sha-Boom: Fiiire! The Best of Sha-Boom (2002)
John Vegard Schow: Hvor er du? (2002)
Gnottene: Syng og dans (2003)
Countdown Film: Glade jul – 10 norske julesanger (2004)
Halvdan Sivertsen: 40+ (2005)
Trond Teigen: Distant Shores (2005)
Grappa: Den røde gitar – Arbeidersanger i ny drakt (2005)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Geir Rebbestad», fra Rockipedia
Dastgah

Dastgāh (persisk: دستگاه‎) er et musikalsk modalsystem i tradisjonell persisk kunstmusikk. Persisk kunstmusikk består av tolv modalskalasystemer eller dastgāher; til tross for at det egentlig finnes 50 eller flere dastgāher, regner musikkteoretikere til et sett på tolv grunnleggende systemer. En dastgāh er en meloditype som utøveren lager ekstemporerte fremføringer på grunnlag av. 
Hver dastgāh består av syv grunnleggende noter, pluss en rekke variable noter benyttet som ornamentering og modulering. Hver dastgāh er en bestemt modalvariasjon til et utviklingsløp (sayr) som er bestemt av den forut foreskrevne sekvensrekkefølge, og kretser rundt 365 sentrale kjernemelodier kjent som gusheher (hver av disse melodier er en gusheh) som den enkelte musiker blir fortrolig ved ved erfaring og absorpsjon. Den  kentoniseringsprosess er personlig, og er en subtil og dyp tradisjon. Den fullstendige samling av alle gusheher og dastgāher omtales som radif, og er nå medregnet på UNESCOs liste over kulturarven.Dastgāhsystemet har hatt stor innflytelse på maqamsystemet innen arabisk musikk, begge forankret i Sassanide-Persias melodier som gradvis ble til islamsk fellesarv etter den islamske erobringen av Persia på 600-tallet.
Systemet med tolv dastgāher og gusheher er forblitt omtrent uforandret fra det ble kodifisert av mestermusikere på 1800-tallet, særlig av Mîrzā Abdollāh Farāhāni (1843–1918). Ingen nye dastgāher eller større gusheher har fått feste etter den kodifiseringen. Når det i moderne tid er blitt utviklet en āvāz eller dastgāh, har det så godt som alltid vært ved lån fra de allerede eksisterende dastgāher og gusheher, og ikke ved ukvalifisert innovasjon. 


== De syv dastgaher ==
Det følgende er en liste over de syv dastgāher og syv aavaaz:

Se'gāh (tredje plass)
Chahār'gāh (fjerde plass)
Rāst-Panj'gāh (femte plass)
ŠurBayāt-e Tork  (tidligere kalt Bayāt-e Zand, før Qajardynastiets seier over Zanddynastiet)
Abu'atā
Dashti
Afshāri
Bayāt-e Kord
MāhurHomāyounEsfahān
ShushtariNavā


== Referanser ==
Ernst Otto Beckmann

Ernst Otto Beckmann (født 4. juli 1853 i Solingen, død 12. juli 1923 i Berlin), var en tysk kjemiker.
Beckmann ble professor i Giessen i 1891, i Erlangen i 1892 samt i Leipzig i 1897, der han grunnla et laboratorium for anvendt kjemi. Årene 1911-21 var han leder av Kaiser-Wilhelm-Gesellschafts kjemiske institutt i Dahlem (Berlin). Beckmanns viktigste arbeider handler om næringsmiddelskjemi, de eteriske oljers kjemi, undersøkelser vedrørende oksimidoforeningenes isomeriforhold samt utarbeidelsen av fysikalsk-kjemiske arbeidsmetoder. Han konstruerte også et meget nøyaktig termometer med kvikksølvfylling samt apparater for å bestemme molekylvekter.


== Referanser ==
Nøisomhed

Nøisomhed, Nøysomhet (gnr. 29, bnr. 5) på Fannestranda i Molde er en eiendom fra slutten av 1700-tallet (den gang i Bolsøy). Hovedbygningen ble oppført i 1797 av dansken Matthias Joacim Goldt, som var landfysikus i Romsdal amt og lege ved Reknes hospital. Eiendommen var opprinnelig ment som et landsted, men Goldt bosatte seg på Nøisomhed fra ca. 1800. Hovedbygningen er oppført i palladiansk stil, i en variant av 1700-tallets nyklassisisme. De karakteristiske stiltrekkene er søylegangen av tre som omgir bygningen, og det bratte valmtaket med svai. Midtaksen er aksentuert med en bred takark. Hagen ble også anlagt på slutten av 1700-tallet, og gikk helt ned til Fannestrandvegen og Romsdalsfjorden. 
Etter Goldt var Peder L. M. Bull eier av Nøisomhed noen år, før eiendommen ble overtatt av amtmann Ole Hannibal Sommerfeldt, som flyttet inn i 1808. Han oppførte fløybygningen med kontor for amtmannsembetet. Allerede i 1812 ble eiendommen solgt videre til den nye amtmannen, og eidsvollsmannen Hilmar Meincke Krohg stod som eier frem til sin død i 1851. Deretter var Nøisomhed eid av Krohgs enke og sønn, før kjøpmannen Bastian Width overtok i 1870 som den første av en lang rekke kjøpmenn.
Hovedbygningen ble fredet av Riksantikvaren i 1923.
I 1996 ble eiendommen overtatt av Berg Jacobsen Gruppen med Erik Berg og Stig Jacobsen i spissen. De restaurerte eiendommen og oppførte et nytt kontorbygg, og gjenskapte dermed det opprinnelige tunet.


== Litteratur ==
Christ Allan Sylthe: «Hilmar Meincke Krohg og Nøisomhed i Molde», i Jørn Holme: De kom fra alle kanter: Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014. ISBN 978-82-0244564-5
Bjørn Austigard og Signy Jakobsen, Nøisomhed gjennom 200 år: 1797–1997: fra amtmannsgård til kjøpmannskap. Tegninger: Nils Fiske. [Hakon Møre og Berg Jacobsen Gruppen], Molde 1997. ISBN 82-90393-90-3.


== Eksterne lenker ==
«Nøisomhed». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Decliniidae

Decliniidae er en artsfattig familie av biller. 


== Utseende ==
Små (3,5-5,5 millimeter), avlange, glatte, blanke, mørkbrune til svarte biller. Kroppen er hvelvet, nærmest sylindrisk. Antennene er omtrent så lange som hodet er bredt, med en avlang, fem-leddet kølle. Dekkvingene har markerte punktrader. beina er ganske korte og spinkle.


== Levevis ==
Lite er kjent om biologien til disse billene, og larvene er ukjente. De er funnet i fuktig skog, gjerne ca. 1500 meter over havet. De voksne eter trolig pollen.


== Utbredelse ==
Familien er kjent fra Øst-Asia: Øst-Sibir og Japan.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea (ev. Scirtoidea)
Familien Decliniidae  Nikitsky, Lawrence, Kirejtshuk & Gratshev, 1993
Slekten Declinia Nikitsky, Lawrence, Kirejtshuk & Gratshev, 1993
Declinia relicta Nikitsky, Lawrence, Kirejtshuk & Gratshev, 1993
Declinia versicolor Sakai & Satô, 1996


== Eksterne lenker ==
(en) Decliniidae i Encyclopedia of Life 
(en) Decliniidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Decliniidae hos Fossilworks 
(en) Decliniidae hos ITIS 
(en) Decliniidae hos NCBI 
Decliniidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Declinia sp. på Tree of life
Podabrocephalidae

Podabrocephalidae er  en gruppe av biller. Gruppen omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En liten (3,8-5,2 millimeter), avlang (ca. tre ganger så lang som bred), hårete bille. Hodet er bredere enn langt med utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, trådformede og middels lange.


== Levevis ==
Ingenting er kjent om biologien til denne arten.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra India.


== Systematisk plassering ==
Arten har noen ganger vært plassert i underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae) , men det er usikkert om den er i slekt med disse. Den bør kanskje plasseres i familien kamfølerbiller (Ptilodactylidae).

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Cantharoidea (eventuelt Elateroidea eller Chrysomeloidea)
familien Podabrocephalidae Pic, 1930
Podabrocephalus sinuaticollis Pic, 1913


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Podabrocephalidae i Encyclopedia of Life 
(en) Podabrocephalidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Podabrocephalidae hos Fossilworks 
(en) Podabrocephalidae hos ITIS 
(en) Podabrocephalidae hos NCBI 
Podabrocephalidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
delta-intkey.com - Podabrocephalidae
Priit Narusk

Priit Narusk (født 8. desember 1977) er en estisk langrennsløper. Han representerte Estland under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City, og under Vinter-OL 2006 i Torino.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Priit Narusk – Olympedia 
(en) Priit Narusk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Priit Narusk – FIS (langrenn) 
(en) Priit Narusk – IBU
Metaxinidae

Metaxinidae' er en lite kjent familie av biller. Gruppen omfatter bare én kjent art. 


== Utseende ==
En liten, avlang, blank, mørk bille, dekkvingene med lyse tegninger. Kroppen er kledt med lange, mørke, utstående børster. Oversiden er nokså kraftig punktert. Antennene er perlekjedeformede. Fasettøynene er forholdsvis små og utstående. Pronotum er nesten sirkelrundt sett ovenfra.


== Levevis ==
Lite er kjent med sikkerhet om artens biologi, men den er funnet i tilknytning til skjoldlus og rustsopper.


== Utbredelse ==
Arten lever på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien Metaxinidae Kolibač, 2004
Metaxina ornata Broun, 1909


== Eksterne lenker ==
(en) Metaxinidae i Encyclopedia of Life 
(en) Metaxinidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Metaxinidae hos ITIS 
(en) Metaxinidae hos NCBI 
(en) Kategori:Metaxinidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Metaxinidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Thanerocleridae

Thanerocleridae' er en lite kjent familie av biller. 


== Levevis ==
Sannsynligvis er alle artene rovdyr. Thaneroclerus buquet blir gjerne funnet mellom lagrede matvarer og lignende, der den jakter på andre insekter. Andre arter kan finnes under barken på døde trær, på sopp eller i termitt-tuer.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt over nesten hele verden, men mangler i Europa og det sørlige Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien Thanerocleridae Chapin, 1924
Underfamilien Thaneroclerinae
Stammen Isoclerini
Slekten Isoclerus Lewis, 1892
Slekten Compactoclerus Pic, 1939
Stammen Thaneroclerini
Slekten Meprinogenus Kolíbač, 1992
Slekten Neoclerus Lewis, 1892 - Sørøst-Asia
Slekten Onerunka Kolíbač, 2012 - én art fra Ny-Guinea
Slekten Thaneroclerus Lefebvre, 1838
Slekten Viticlerus Miyatake, 1977 - Fiji
Underfamilien Zenodosinae
Slekten Zenodosus Wolcott, 1910
Usikker plassering:
Slekten Cleridopsis Champion, 1913 - én art, Mellom-Amerika, nå plassert i slekten Ababa
Slekten Cyrtinoclerus Chapin, 1924 - én art, Filippinene


== Eksterne lenker ==
(en) Thanerocleridae i Encyclopedia of Life 
(en) Thanerocleridae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Thanerocleridae hos Fauna Europaea 
(en) Thanerocleridae hos Fossilworks 
(en) Thanerocleridae hos ITIS 
(en) Thanerocleridae hos NCBI 
(en) Kategori:Thanerocleridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thanerocleridae – detaljert informasjon på Wikispecies
Lakrispipe

Lakrispipe er et sukkertøy av lakris formet som en pipe, ofte med røde sukkerkuler på pipehodet. Pipen veier ca. 16 gram, og lakrisen er bløt og søt. Det finnes varianter med blå og gule sukkerkuler, sistnevnte med smak av sjøsalt. 
Pipen ble fremstilt allerede på 1920-tallet på Heikki Huhtamäki-fabrikken i Karleby, Finland. Synlig salg av lakrispiper i butikkene ble forbudt i Norge i januar 2010. I august 2013 kom pipen i nyhetsbildet igjen, fordi et kommende EU-direktiv som omhandler tobakksforebygging muligens ville kunne komme til å ramme salg av godterier og leketøy som ligner tobakksvarer. Pipen gikk den gang fri.


== Referanser ==
Tinn sorenskriveri

Tinn sorenskriveri var et sorenskriveri i Telemark fylke mellom 1920 og 1937. Sorenskriveriet ble opprettet ved kongelig resolusjon 16. juli 1920 da det gikk ut av Øvre Telemark østfjelske sorenskriveri. Embetet omfattet Tinn kommune. Ved kongelig resolusjon 21. mai 1937 ble Tinn og Heddal sorenskriverier slått sammen til ett; Tinn og Heddal sorenskriveri. Fra samme tid ble notarialforretningene i Tinn herred lagt til politimesteren i Rjukan.
Tinn og Heddal sorenskriveri skiftet navn til Tinn og Heddal tingrett i 2002. 


== Arkiv ==
Arkivet etter Tinn sorenskriveri er avlevert til Statsarkivet i Kongsberg. Arkivet har et omfang på 10 hyllemeter. 


== Kilder ==
Statsarkivet i Kongsberg, arkivkatalog for Tinn sorenskriveri.


== Eksterne lenker ==
Arkivkatalog for Tinn sorenskriveri hos Statsarkivet i Kongsberg
Mauroniscidae

Mauroniscidae' er en lite kjent familie av biller. Gruppen omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
Små (3-4 millimeter), gulaktige eller brune biller. Kroppen er kledt med fine, korte hår. Hodet er avrundet, foran trukket ut til en kort snute. Fasettøynene er forholdsvis små og litt utstående. Antennene er forholdsvis korte, uten klubbe, men litt fortykkede mot spissen. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene, som har markerte "skuldre" og fine, jevnt fordelte punkter, ingen punktrader.


== Utbredelse ==
Gruppen finnes bare i den nye verden, der de er utbredt i Nord-, Mellom- og Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==
Gruppen ble tidligere plassert i underfamilien børstebiller (Dasytinae) i familien Dasytidae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien Mauroniscidae Majer, 1995
Slekten Amecomycter Majer, 1995
Slekten Mauroniscus Bourgeois, 1911
Slekten Mecomycter Majer, 1995
Slekten Mectemycor Majer, 1995
Slekten Scuromanius Majer, 1995


== Eksterne lenker ==
(en) Mauroniscidae i Encyclopedia of Life 
(en) Mauroniscidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Mauroniscidae hos ITIS 
(en) Mauroniscidae hos NCBI 
Mauroniscidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
bugguide.net - Mauroniscidae
Søndre Jarlsberg sorenskriveri

Søndre Jarlsberg sorenskriveri var et sorenskriveri i dagens Vestfold. Sorenskriveriet ble opprettet i 1684, og var frem til 1847 sammensatt av følgende tinglag; Ramnes, Borre, Sem, Nøtterøy, Stokke og Andebu. Etter 1847 bestod sorenskriveriet av tinglagene Stokke, Sem og Nøtterøy. Ved resolusjon 20. februar 1849 ble Tjøme overført fra Larvik sorenskriveri.
Ladestedet Åsgårdstrand hørte dels til Sem og dels til Borre. Ved kongelig resolusjon av 7. mai 1849 ble det i sin helhet lagt til Borre under Mellom Jarlsberg sorenskriveri. 
Navnet Søndre Jarlsberg sorenskriveri ble endret til Sør-Jarlsberg sorenskriveri ved kongelig resolusjon av 10. november 1922. Tønsberg byfogdembete ble opphevet i 1933, og byen ble lagt som eget tinglag til Sør-Jarlsberg sorenskriveri. Navnet Sør-Jarlsberg sorenskriveri ble endret til Tønsberg sorenskriveri 23. oktober 1936. Ved resolusjon 6. juni 1952 ble Jarlsberg sorenskriveri opprettet av Sem og Stokke tinglag samt Andebu fra Sandar sorenskriveri. Tønsberg sorenskriveri beholdt tinglagene Nøtterøy og Tjøme ved siden av kjøpstaden Tønsberg. 


== Arkiv ==
Arkivet etter Søndre Jarlsberg sorenskriveri er avlevert til Statsarkivet i Kongsberg. Arkivet består av rettergangsmateriale, skiftemateriale, tinglysning, vergemålsmateriale, firmaregistre og notarialforretninger. 


== Kilder ==
Arkivkatalog for Søndre Jarlsberg sorenskriveri, ved Statsarkivet i Kongsberg.


== Eksterne lenker ==
Arkivet etter Søndre Jarlsberg sorenskriveri hos Statsarkivet i Kongsberg
Skannede pantebøker for Søndre Jarlsberg sorenskriveri
Skannede skifteprotokoller for Søndre Jarlsberg sorenskriveri
Hallingdal sorenskriveri

Hallingdal sorenskriveri var et sorenskriverkontor i Buskerud fylke. Sorenskriveriet ble opprettet ved kongelig resolusjon 9. august 1825, etter at Ringerike og Hallingdal sorenskriveri ble delt. Hallingdal sorenskriveri bestod opprinnelig av to tinglag; Ål og Nes. Gol med Hemsedal ble utskilt fra Nes tinglag 6. mai 1844. Ved kongelig resolusjon 11. desember 1880 ble Hol utskilt fra Ål som eget tinglag. Flå tinglag ble opprettet 21. oktober 1892, og Hemsedal ble eget tinglag 27. juli 1896. Hallingdal sorenskriveri skiftet navn til Hallingdal tingrett i 2002.


== Arkiv ==
Arkivet etter Hallingdal sorenskriveri er avlevert til Statsarkivet i Kongsberg. Arkivet inneholder i hovedsak rettsprotokoller og saksdokumenter for sivile saker (tvister), skjønn, straffesaker, skifter, auksjoner, tinglysing, firmaregistrering og borgerlige vigsler.


== Kilder ==
Arkivkatalog for Hallingdal sorenskriveri hos Statsarkivet i Kongsberg


== Eksterne lenker ==
Arkivet etter Hallingdal sorenskriveri hos Statsarkivet i Kongsberg
Skannede rettsprotokoller fra Hallingdal sorenskriveri på Digitalarkivet
Skannede skifteprotokoller fra Hallingdal sorenskriveri på Digitalarkivet
Skannede pantebøker fra Hallingdal sorenskriveri på Digitalarkivet
Tinn og Heddal sorenskriveri

Tinn og Heddal sorenskriveri var et sorenskriveri i Telemark fylke mellom 1937 og 2002.  Sorenskriveriet ble opprettet ved kongelig resolusjon 21. mai 1937, ved en sammenslåing av Tinn sorenskriveri og  Heddal sorenskriveri. Embetet omfattet kjøpstaden Notodden og herredene Tinn, Heddal, Hjartdal, Gransherad og Hovin. 
Sorenskriveriet byttet navn til Tinn og Heddal tingrett i 2002.


== Arkiv ==
Arkivet etter Tinn og Heddal sorenskriveri er avlevert til Statsarkivet i Kongsberg. Arkivet har et omfang på 76 hyllemeter. 


== Kilder ==
Statsarkivet i Kongsberg, arkivkatalog for Tinn og Heddal sorenskriveri.


== Eksterne lenker ==
Arkivkatalog for Tinn og Heddal sorenskriveri hos Statsarkivet i Kongsberg.