jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sunnhordland Fotballkrets

Sunnhordland Fotballkrets er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Kretsen ble dannet da Hordaland Fotballkrets ble delt i Midthordland Fotballkrets og Sunnhordland Fotballkrets i 1933.
I 1988 ble Bergen og Omegn Fotballkrets og Sunnhordland slått sammen, og dannet (igjen) Hordaland Fotballkrets.
Kretsen ble både dannet og oppløst etter initiativ fra sentralt hold i Norges Fotballforbund. 
Kretsformannen i Hordaland Fotballkrets, Harald Nordenborg, ble informert om delingen av kretsen på et kretsformannsmøte i Oslo i 1932.
Harald Nordenborg ble året etter den første formannen i den nye Sunnhordland Fotballkrets.
Da kretsen ble slått sammen med Bergen og Omegn Fotballkrets i 1988, skjedde dette etter styrevedtak i Norges Fotballforbund til tross for at et ekstraordinært kretsting 
i Sunnhordland Fotballkrets hadde sagt nei til sammenslåingen.


== Kretsens ledere ==
Harald Nordenborg, Stord T&IL (1933–1946)
John Fadnes, Stord T&IL (1947–1959)
Leif Steensohn, Stord T&IL (1960–1963)
Erling Vee, Etne IL (1964)
John Fadnes, Stord T&IL (1965)
Lars Nygård, Etne IL (1966)
Johann Belsvik, Stord T&IL (1967–1978)
Arve Blokhus, Stord T&IL (1979)
Helge Hauge, Njardar IL (1980–1984)
Ivar B. Arnesen, Uskedal IL (1985–1987)


== Referanser ==


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Alf Terje Myklebust (1983): Sunnhordland Fotballkrets 50 år. Jubileumskrift.
Aleksandr Nevskij-katedralen (Tallinn)

Aleksandr Nevskij-katedralen er en russisk-ortodoks kirke i gamlebyen i Tallinn i Estland. 
Mikhail Preobrazhensky tegnet kirken i en typisk nyrussisk stil. Kirken er bygd mellom 1894 og 1900, i perioden da landet var en del av det russiske imperiet. Aleksandr Nevskij-katedralen er den største og fineste ortodokse kirken i byen. Den er dedisert til helgenen Aleksandr Nevskij som vant slaget i 1242 om isen på Peipus som i dag ligger på grensen mellom Russland og Estland. Den siste russiske patriarken, Aleksej II, startet prestegjerningen sin i denne kirken. 

 Aleksandr Nevskij-katedralen kroner toppen av Toompea hvor legenden forteller at folkehelten Kalev er gravlagt. Det må òg sies at det finnes flere andre legender om plasser i Estland der Kalev kan være gravlagt. Styresmaktene i landet planla å rive katedralen i 1924, men vedtaket ble aldri gjennomført. Kirken har blitt restaurert etter at Estland ble selvstendig fra Sovjetunionen i 1991.


== Eksterne lenker ==
(en) Alexander Nevsky Cathedral, Tallinn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Trondheim Fotballkrets

Trondheim Fotballkrets er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Nordenfjeldske Fotboldforbund ble stiftet 28. september 1905, og hadde som ambisjon å være et fotballforbund for hele Midt-Norge og Nord-Norge. Norges Fotballforbund satte ikke særlig pris på at trønderne dannet et eget fotballforbund, og i 1909 gikk Nordenfjeldske Fotboldforbund over til å bli en krets i NFF. Navnet ble imidlertid beholdt fram til 1916. Da ble Indtrøndelagens Fotballkrets skilt ut, og kretsen endret navn til Trondhjems Fotballkrets. I 1948 ble navnet Trondheim og Omegn Fotballkrets, og endelig i 1965 Trondheim Fotballkrets.
Trondheim Fotballkrets, Fosen Fotballkrets og Nord-Østerdal Fotballkrets ble slått sammen med Sør-Trøndelag Fotballkrets 14. desember 1986.


== Kretsens ledere ==
Claus Hjelte, Teknikernes Fodboldklub (1905–1907)
Reidar Olsen, Kvik (1908–1909)
Karl Tellefsen, Rapp (1910)
Thinus Arntzen, Kvik (1911–1913)
H. Berg, Brage (1914)
Egil Anzjøn, Rapp (1915)
K. Sundlo, Underofficersskolens Idrettslag (1916)
Egil Anzjøn, Rapp (1917–1918)
Jacob Salberg, Rapp (1919–1923)
Gunnar Paulsen, Rapp (1924–1925)
Thorbjørn Ottesen, Rapp (1926–1928)
Gunnar Paulsen, Rapp (1929–1930)
Sverre Moxnes, Brage (1931–1936)
Thorbjørn Ottesen, Rapp (1937–1950)
John Haugen, Kvik (1951–1955)
Thorleif Aas, Falken (1956–1959)
Sverre Solberg, Kvik (1960–1962)
Gunnar Lykke, Wing (1963–1964)
Anders Saasen, Tryggkameratene (1964–1973)
Stein Reidar Johansen, Trondheims-Ørn (1974–1981)
Terje Moksnes, Astor FK (1982–1986)


== Kilder ==
Asbjørn Halvorsen (red.) (1948). Norges Fotball-leksikon Bind II. Oslo: Prent. 
Trondhjemskretsen gjennom 50 år. 1955.
Årsberetninger fra Trondheim Fotballkrets.
NP-hardt

De NP-harde problemene er en mengde problemer som er minst like harde som de hardeste problemene i NP. Sagt på en annen måte, hvis ethvert problem i NP kan polynomtidsreduseres til et gitt problem H, er problemet H NP-hardt. Hvis H også er med i NP, vil det bety at H er et av de hardeste problemene som eksisterer i NP. H kalles da NP-komplett i tillegg til NP-hardt. En konsekvens er at om man skulle finne en polynomtidsalgoritme for et eller annet NP-hardt problem, vil alle problemer i NP kunne løses i polynomiell tid.


== Eksempler ==
Et eksempel på et NP-hardt problem kan være et NP-komplett problem. Et velkjent problem er handelsreisendeproblemet som går ut på å finne korteste vei som går gjennom ei gitt mengde noder.
Et problem som ikke er NP-komplett, men som er NP-hardt er stoppeproblemet. Stoppeproblemet går ut på om man kan avgjøre om et gitt program med et gitt input vil stoppe eller ikke. Dette er et problem som ikke er turingavgjørbart. Det finnes inga turingmaskin som vil kunne avgjøre problemet.


== Litteratur ==
Michael R. Garey and David S. Johnson (1979). Computers and Intractability: A Guide to the Theory of NP-Completeness. W.H. Freeman. ISBN 0-7167-1045-5.
Wilford Woodruff

Wilford Woodruff (født 1. mars 1807 i Farmington i Connecticut, død 2. september 1898 i San Francisco i California) var den fjerde presidenten for Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige.
Han ble medlem i kirken i 1833. Han er også kjent for sine dagbøker som gir et innblikk i kirkens historie. Han var kirkens offisielle kirkehistoriker 1883-1889. Han ble kirkens president 1889. Han hadde dog vært kirkens leder i egenskap av leder for de tolv apostlenes kvorum da den tidligere presidenten, John Taylor, døde to år tidligere. I Woodruffs tid som president forbød kirken polygami. En del medlemmer fortsatte likevel å etablere nye ekteskap fram til 1904. I Woodruffs presidenttid ble Salt Lake-tempelet i Salt Lake City, som tok 40 år å bygge, fullført.
Woodruff døde 91 år gammel 2. september 1898 og ble etterfulgt av sin svigersønn, Lorenzo Snow, som kirkens president.


== Referanser ==
Sackbut

En sackbut eller barokktrombone er et messingblåseinstrument fra renessansen og barokken. Instrumentet er en forgjenger til den moderne trombonen.
Det finst to teorier om opphavet til navnet: At det stammer fra det franske ordet sacquer (å skyve) og bouter (å trekke), eller fra spansk sacar (å trekke) og bucha (et rør eller en pipe). Sackbuten manglet vannventil slik at kondensen kunne slippe ut, den hadde et mindre bor i røret, sjalstykket var også mindre og den kunne ikke stemmes bak, ellers likner den mye på dagens trombone. Til tross for at sackbuten var en av de enkleste å stemme, da det handlet om å finne rett posisjon, ble ikke sackbuten inkludert i okesteret, og trombonen kom først med i romantikken.Sackbuten hadde tykkere vegger enn en trombones, og lyden er derfor mykere enn hos en trombone. Den hadde som funksjon å takle de dypere registrene som trompeten ikke nådde.


== Referanser ==
Unforgotten

Unforgotten er en britisk fjernsynsserie med manuskript av Chris Lang, sendt på ITV siden 8. oktober 2015.


== Handlingsreferat ==
Den første sesongen fokuserer på drapet på James Jimmy Sullivan (spilt av Harley Alexander-Sule) en 17-åring som forsvant i 1976. Restene av ham blir senere oppdaget, når et hus skal rives i det nordlige London. Den andre sesongen følger drapet på David Walker (spilt av Daniel Gosling) en konservativ konsulent som forsvant sporløst i 1990. Hans levninger havnet deretter i en koffert, som deretter ble kastet i elven Lee i det nord-østlige London.
Den tredje sesongen undersøker drapet på jenta Hayley Reid, en ung student som forsvant på nyttårsaften 1999. Skjelettet hennes blir deretter oppdaget av arbeidere som fikk i oppdrag å reparere en del av motorveien M1 i London. Den fjerde sesongen følger oppdagelsen av Matthew Walsh sitt hode-løse og hånd-løse lik, som blir funnet i 2020. Kroppen hans hadde tilsynelatende blitt frosset ned etter at han forsvant i 1990.
Sesong 1 til 4 inkluderer også historien om etterforsker Cassie Stuarts personlige liv, og forskjellige konflikter i hennes nærmeste familie, hennes romantiske forhold til personer som liker henne, og hvordan hun forsøker å løse forskjellige kriminelle saker og still eventuelle kriminelle for retten.


== Rolleliste ==
Cassie Stuart … Nicola Walker
Sunil Khan … Sanjeev Bhaskar
Martin Hughes … Peter Egan


=== Sesong 1 ===
Robert Greaves … Bernard Hill
Eric Slater … Tom Courtenay
Phillip Cross … Trevor Eve
Lizzie Wilton … Ruth Sheen
Claire Slater … Gemma Jones
Maureen Sullivan … Frances Tomelty
Shirley Cross … Cherie Lunghi
Grace Greaves … Hannah Gordon
Ray Wilton … Brian Bovell


=== Sesong 2 ===
Tessa Nixon … Lorraine Ashbourne
Paul Nixon … Douglas Hodge
Jason Walker … Will Brown
Colin Osborne … Mark Bonnar
Simon Osborne … Charlie Condou
Marion Kelsey … Rosie Cavaliero
Tony Kelsey … Nigel Lindsay
Elise Dunphy … Holly Aird


=== Sesong 3 ===
Chris Lowe … James Fleet
Tim Finch … Alex Jennings
James Hollis … Kevin McNally
Carol Finch … Amanda Root
Peter Carr … Neil Morrissey


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nedgravde hemmeligheter på Internet Movie Database 
(no) Nedgravde hemmeligheter på NRK TV 
(en) Nedgravde hemmeligheter på Metacritic
Postens frimerketjeneste

Postens frimerketjenestes historie går tilbake til 1937 da det ble opprettet en egen luke, Samlerluka, (luke 25) i det gamle Hovedpostkontoret i Dronningens gate 15. Luka solgte frimerkeklipp fra postanvisninger og følgebrev i en kilos pakker (til seks kroner!). I 1965 ble Samlerluka flyttet til egne lokaler i Kirkegata 15. og «Luka» ble til Postverkets frimerkesalg til samlere, senere Postens filatelitjeneste. Da Hovedpostkontoret ble nedlagt og flyttet til det nye Posthuset flyttet Filatelitjenesten til nye lokaler på Grønland før det fikk sitt nåværende navn.  Frimerketjenesten fører alle frimerker som fortsatt er gyldige, som kanskje ikke lenger finnes på postkontorene.
I forbindelse med flyttingen utvidet Frimerketjenesten sitt sortimentet til å omfatte utstyr til frmerkesamlere.


== Eksterne lenker ==
Samlerluka [1]
Valentinske dynasti

Det valentinske dynasti var et romersk herskerdynasti som hadde keisermakten i Romerriket på 300-tallet,. Dette var en periode hvor imperiet ble delt i et vestlig rike og et østlig rike. I vest hadde dynastiet makten fra 364 til 392, i øst fra 364 til 378.


== Dynastiets keisere ==
Keisere i Vestromerriket:
Valentinian I (364–375)
hans sønner Gratianus (375–383) og Valentinian II (375–392)
Keisere i Østromerriket:
Valentinian Is bror Valens (364–378)
Valentinian Is datters ektemann Theodosius den store (Theodosius I)


== Referanser ==
Dragonstallet

Dragonstallet er en bygning på Drottningholmsmalmen, Lovön, Ekerö kommune. Stallen ble oppført omkring 1816 for det kongelige Livregementets dragoner og ble ombygd etter 1997 for å huse Museum de Vries. Dragonstallet inngår sammen med Drottningholm slott siden 1991 i UNESCOs verdensarv. Bygningene er statlig bygningsminne som eies og forvaltes av Statens fastighetsverk.
Når Dragonstallet stod ferdig var det plass for 100 hester. Bunnetasjen besto av et eneste stort rom med spiltau i fire rekker separert med to ganger. Mellom 1822–1881 var Drottningholm permanent utdannelsessted for dragonene. I årene 1894–1901 ble stallen brukt av Norrlands dragonregemente. Aktiviteten forsatte til 1921. I 1924 ble Dragonstallet sauefjøs for opp til 250 sauer, innkjøpt fra England. Stallinredningen ble revet i 1954 og huset ble bygd om til magasin for Kungliga Husgerådskammaren, som ble der til 1997. Deretter fikk Statens fastighetsverk bygd om lokalene til Museum de Vries som ble innviet den 14. mai 2001. Her utstilles nå originalskulpturene som tidligere fantes i Drottningholms slottspark, i parken finnes kopier.


== Kilder ==
Informasjonstavle på plassen.
Statens fastighetsverk om Dragonstallet, Drottningholm Arkivert 15. april 2017 hos Wayback Machine.
Kanmonsundet

Kanmonsundet, eller Shimonosekistredet, (japansk: 関門海峡 – Kanmon-kaikyō) er et sund mellom øyene Honshū og Kyūshū i det sørlige Japan. Sundet forbinder Japanhavet (Tshushimastredet) med Stillehavet (via Innlandshavet) gjennom en passasje som er mellom 1 og 2 kilometer bred. På Honshu-siden ligger byen Shimonoseki og tvers over sundet ligger Kitakyūshū på Kyūshū. Byene er forbundet med Kanmonkyo-broen.


== Eksterne lenker ==
(th) Offisielt nettsted 
(en) Kanmon Straits – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Antonio Giovinazzi

Antonio Giovinazzi (født 14. desember 1993) er en italiensk racerfører. Han kom på andreplass i det europeiske Formel 3-mesterskapet i 2015, og kjørte i 2016 i GP2 hvor han også kom på andreplass med fem løpsseire og åtte pallplasseringer. I 2017 er Giovinazzi test- og reservefører for Ferrari i Formel 1. Han debuterte i Formel 1 for Sauber i Australias Grand Prix 2017, som reserve for en skadet Pascal Wehrlein. Han kjørte også i stedet for Wehrlein i det påfølgende løpet i Kina.Giovinazzi kjører i 2020 for Alfa Romeo.


== Resultater ==


=== Karriereoversikt ===


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)

Noter til tabellene:

Note 1:  - Ettersom Giovinazzi var en gjestefører var han ikke berettiget til poeng.
Note 2:  - Brøt løpet, men ble klassifisert ettersom han hadde fullført over 90% av løpsdistansen.


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over Formel 1-førere


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Antonio Giovinazzi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Antonio Giovinazzi på Internet Movie Database 
(en) Antonio Giovinazzi hos The Movie Database 
(en) Antonio Giovinazzi – racing-reference.info 
(en) Antonio Giovinazzi – Driver Database 
(es) Antonio Giovinazzi – as.com 
(it) Antonio Giovinazzi på Twitter 
Antonio Giovinazzi på Instagram
Howard DGA-6

Howard DGA-6 var et amerikansk konkurransefly som ble konstruert for å delta i den transkontinentale flykonkurransen om Bendixtroféet. Flyet ble døpt «Mister Muleligaen».


== Konstruksjon ==
Flykonstruktørene Ben Howard og Gordon Israel jobbet med å konstruere et fly som skulle være konkurransedyktig ved de forskjellige flykonkurransene som var populære i midten på 1930-tallet. Som første mål satte man Bendixtroféet, men flyet skulle også delta i andre konkurranser, blant annet vant det Thompsontroféet i  1935.
Allerede da konstruksjonsarbeidet av  «DGA-6» startet i 1934 var Howard velkjent som en dyktig konstruktør, flere av hans tidligere fly ble kalt  DGA som ble utledet som Damn Good Aircraft. Flyet ble bygget i ett eksemplar og besto av en kropp bygget av metall med finérkledde vinger. Vingen lå over cockpit. For å redusere luftmotstanden var understellet innkapslet i strømlinjeformede skjermer. Selv halehjulet var delvis innfelt i flykroppen. Som motor valgte man en Pratt & Whitney Wasp stjernemotor på 850 hk.


== Konkurranser ==
Før starten til konkurransen i 1934 oppstod problem med brensel- og surstoffsystemet og man ble tvunget utføre en nødlanding. Under landingen ble  propellen og understellet skadet. På den tid som gjensto før starten fantes ingen mulighet til å reparere skadene og man måtte utelate å delta det året.
Konkurransen i 1935 om Bendixtroféet som gjaldt det en flygning mellom New York og Los Angeles fløy konstruktørene selv i konkurransen. Foran konkurransen lastet man flyet med 1 140 liter bensin  og 115 l motorolje samt sustoff for to personer. Drivstoffbeholdningen gjorde det mulig å fly ca. 7 timer i 6 700 meters høyde  uten mellonlandning. På grunn av flyets overvekt  trengte man 450 m av startbanen. Man vant konkurransen med en hastighet 384,06 Km/t. Nr. 2 i konkurransen, Roscoe Turner benyttet  et fly som fløy fortere men på grunn av to mellomlandinger for drivstoffpåfyllning ble hans gjennomsnittsfart lavere og han ble slott  med mindre enn et minutt. Senere benyttet  Harold Neumann flyet i pylonkonkurranser om Thompsontroféet hvor han vant konkurransen med hastigheten 354,28 Km/t og ble dermed det eneste fly som seiret i begge disse konkurranser samme året.


== Havari ==
I konkurransem om Bendixtroféet i 1936 havarerte Howard og hans frue da de under flygningen mistet et propellblad og ble tvunget til å nødlande utenfor Crownpoint i New Mexico De tre personer som var ombord ble alvorlig skadet og flyet ble totalhavarert. Ettersom  Roscoe Turner også havarerte, åpnet det muligheten for Louise Thaden til å bli den første kvinnen til å vinne Bendixtroféet.
Etter havariet med Howard DGA-6 kom flyet å stå modell for de kommersielle flyene DGA-8, DGA-9, DGA-11 og DGA-12 som ble bygget av Howard Aircraft Corporation (HAC) som Howard etablerte 1. januar 1937.
Etter havariet sporet konkurranseflyveren, Bob Reichardt opp plassen for havariet og takket være den tørre luften var mye av flyets deler brukbare. Han berget store deler av vraket og startet gjenoppbyggning av flyet. Der han trengte å erstatte deler brukte han de ødelagte som mal.
Lophorina intercedens

Lophorina intercedens (østsafirparadisfugl, rosabuksafirparadisfugl) er en paradisfugl som er endemisk for det østre og sørøstre Papua Ny-Guinea. Arten ble tidligere regnet som konspesifikk med L. magnifica, men har siden blitt skilt ut som selvstendig art. L. intercedens skiller seg fra L. magnifica gjennom blant annet vokaliseringen og en mindre fysisk størrelse. Arten er monotypisk.


== Biologi ==
Arten trives i tropisk regnskog og lavereliggende montan regnskog, i høyder fra havet og opp til cirka 1 400 moh, unntaksvis opp til 1 740 moh. Svært lite annet er imidlertid kjent for øyeblikket, annet enn at den regnes som livskraftig på IUCNs rødliste.


== Taksonomi ==
L. intercedens, som tidligere var klassifisert til slekten Ptiloris, har sammen med magnifica, paradisea og victoriae i senere tid blitt samlet til Lophorina. Dette har samlet de såkalte rifleparadisfuglene i én slekt. Disse regnes av og til som et artskompleks.. Arten har ifølge NNKF per 12. april 2017 ikke et offisielt norsk navn.


=== Inndeling ===
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Paradisaeidae, paradisfugler
Paradisaeinae, (ekte paradisfugler)
Lophorina, (rifleparadisfugler)
L. paradisea, skjellbukparadisfugl (Australia)
L. victoriae, asurstrupeparadisfugl (Australia)
L. superba, fabelparadisfugl (Ny-Guinea)
L. magnifica, safirparadisfugl (Ny-Guinea og Australia)
L. intercedens, (østsafirparadisfugl eller rosabuksafirparadisfugl) (Ny-Guinea)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) blåbrystparadisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) blåbrystparadisfugl hos Artsdatabanken 
(en) blåbrystparadisfugl hos ITIS 
(en) blåbrystparadisfugl hos NCBI 
Ptiloris intercedens – detaljert informasjon på Wikispecies
Thompson-troféet

Konkurransen om Thompson-troféet var en konkurranse i National Air Races i flyvningens glanstid tidlig på 1930-tallet. Det ble etablert i 1929, og siste løpet ble arrangert i 1961. Løpet var 10 miles langt med 50 fot høye master som markerte svingene. Den lave høyden i høy hastighet krevde stor årvåkenhet av pilotene. Da løpet ble fløyet i en lukket krets kunne publikum på tribunene lett se det meste av det spektakulære løpet
Det var to konkurranser i Thompson race. Den første var "Thompson Cup" i 1929 National Air Races gikk til vinneren av "International Free-For-All" (som var en ubegrenset klasse). Thompson Produkter (en forgjenger til TRW), et firma som handlet både med flydeler og også var et kredittvurderingsbyrå bestemte seg for å sponse en pokal skulle deles ut for de neste ti årene for en ubegrenset klasse.Troféet var tegnet av Walter Sinz og finnes nå på National Air and Space Museum. Sinz laget også et par to meter høye modeller av troféet for salgsfremmende formål. Løpene ble arrangert i de neste ti årene, siste gang i 1939. Videre løp i denne serien ble utelukket på grunn av utbruddet av andre verdenskrig.


== Vinnere ==
Drottningholms slottsbibliotek

Drottningholms slottsbibliotek er et privatbibliotek på Drottningholms slott. Biblioteket ligger i hovedetasjen i den nordvestre delen mot hagesiden ved siden av slottskirken. Interiøret ble utformet omkring 1760 av Jean Eric Rehn. Rommet han skapte er bevart og har blitt kalt for et av de vakreste i Sverige.

Drottningholms slottsbibliotek ble innredet på oppdrag av Lovisa Ulrika. Det tidligere malerigalleriet fikk hun gjort om til bibliotek av Jean Eric Rehn omkring 1760. Lovisa Ulrikas boksamling var svært omfattende og ble i 1796 anslått til å inneholde 2180 volumer.Rehn utformet rommet lyst og luftig, det er helt i gull og hvitt. Mellom bokhyllene langs langsiden står korintiske pilastre og mellom kapitélene vises vekselvis dronningens monogram og tre kroner. På den ene kortveggen ble det plassert en åpen peis med speil i rokokkoramme. Midt på golvet står et avlangt biblioteksbord, også det i hvit og gull. I bordets skap finnes plass for større volumer.
I sitt bibliotek samlet dronning Lovisa Ulrika gjerne lærde venner, blant dem botanikeren Carl von Linné, bergsrådet Daniel Tilas, matematikeren og fysikeren Samuel Klingenstierna, språkviteren Johan Ihre og  historikeren, generalen og embetsmannen Swen Lagerberg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kjellberg, Sven T.; Svensson, Arthur; Malmberg, Boo (1966–1971). «De kungliga slotten, band 1, Kungliga slottet i Stockholm.» Slott och herresäten i Sverige: ett konst- och kulturhistoriskt samlingsverk. (svensk). Malmö: Allhems Förlag AB. Libris 8207997.