jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lucanus wuyishanensis

Lucanus wuyishanensis er en billeart i famillien hjortebiller (Lucanidae).


== Kjennetegn ==
En ganske stor (hannen ca. 35 millimeter), kraftig, brunlig hjortebille. Mandiblene hos hannen er kraftige, lett krummede, men en innoverrettet tann litt utenfor midten forøvrig med noen mindre tenner, kløvede i spissen. Hodet er utvidet bakover og har en skarp kantkjøl. De knebøyde antennene har en fire-leddet vifte. Dekkvingene er brunlige. Beina er brunsvarte.


== Levevis ==
Arten er funnet ca. 1400 meter over havet.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørøstlige Kina.


== Systematisk plassering ==

Insekter, Insecta
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
Stammen Lucanini Latreille, 1806
Slekten Lucanus Scopoli, 1763
Lucanus wuyishanensis Schenk, 1999


== Kilder ==
Lucanidae du Monde - Lucanus wuyishanensis [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Lucanus wuyishanensis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Lucanus wuyishanensis hos NCBI 
(en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
USS «Dolphin»

USS «Dolphin» var en skonnert i United States Navy. Skipet ble bygget ved Philadelphia Navy Yard og sjøsatt 23. juni 1821. Det var det andre med navnet «Dolphin» i United States Navys tjeneste.
Etter å ha blitt utrustet i New York ble den senere i 1821 en del av den nylig oppsatte Pacific Squadron. «Dolphin» ankom Valparaiso i Chile i februar 1822. Deretter seilte hun ved kysten av Chile, Peru og Ecuador for å beskytte amerikansk handel og hvalfangst i området.I 1825 ble «Dolphin» satt inn i søk etter mytteristene på hvalfangstskuta «Globe». De to overlevende mytteristene ble funnet på atollen Mili i Marshalløyene. «Dolphin» brakte de to til Callao i Peru. Hiram Paulding tjenestegjorde om bord på denne ekspedisjonen og ga i 1831 ut Journal of a Cruise of the United States Schooner Dolphin, Among the Islands of the Pacific Ocean; and a Visit to the Mulgrave Islands, in Pursuit of the Mutineers of the Whale Ship Globe.
Dolphin var i tjeneste i Stillehavet til 1835. Skipet ble da solgt.I 1992 utga Marshalløyene et frimerke med USS «Dolphin» som motiv.


== Referanser ==
Vsevolod Abramovitsj

Vsevolod Mikhaylovich Abramovitsj (russisk: Всеволод Михайлович АбрамовичВсеволод Михайлович Абрамович) (født 11. august  1890, død 24. april 1913) var en banebrytende flypioner.


== Biografi ==
Abramovitsj ble født 11. august 1890 i Odessa som sønnesønn av den jødiske forfatteren Mendele Mocher Sforim. Han studerte ved Charlottenburg tekniske høyskole. I 1911 fikk han en pilotlisens. Han begynte å arbeide for brødrene Wrights tyske datterselskap, Flugmaschinen Wright i Johannisthal, og ble deres sjefstestflyver.
I 1912 bygget Abramovitsj sitt eget fly, Abramovich Flyer, basert på hva han hadde lært på Wrightfabrikken. Han fløy det til St. Petersburg for å delta i en militær flykonkurranse.
Det samme året satte han en høyderekord på 2 100 meter og en utholdenhetsrekord for å frakte fire passasjerer i 46 minutter og 57 sekunder. Han ble drept i en luftfartsulykke mens han instruerte en flyelev, Eugenia Mikhailovna Shakhovskaja, på Johannisthal den  24. april 1913.


== Referanser ==
Georg Waitz

Georg Waitz (født 9. oktober 1813 i Flensburg, død 24. mai 1886 i Berlin) var en tysk rettshistoriker og middelalderhistoriker. Han er særlig kjent for sine utgivelser av kildeskrifter til tysk historie.


== Liv ==
Han studerte ved Universitetet i Kiel, og senere ved Universitetet i Berlin. Under påvirkning av historikere som Barthold Georg Niebuhr og Leopold von Ranke besluttet han å bli historiker. I Berlin studerte han vitenskapelig tekstkritikk under Karl Lachmann og rettshistorie under Friedrich Carl von Savigny, grunnleggeren av den historiske skolen innen rettsvitenskapen, og fikk doktorgraden i 1835. Deretter var han medarbeider hos Georg Heinrich Pertz i arbeidet med Monumenta Germaniae Historica, den store utgaven av kildeskrifter fra tysk middelalder.
Fra 1842 var Waitz professor ved Universitetet i Kiel. I 1848 vekslet han til Universitetet i Göttingen. Fra 1875 oppga han professoratet, flyttet til Berlin og ble president for Monumenta Germaniae Historica.
Waitz' mest kjente verk er en tysk forfatningshistorie (Deutsche Verfassungsgeschichte, 1844–1878) i åtte bind. Han var gift med en datter av filosofen Friedrich Wilhelm Schelling.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Ferdinand Frensdorff: «Waitz, Georg». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 40, Duncker & Humblot, Leipzig 1896, s. 602–629.
Barthold Hansteen Cranner

Barthold Hansteen Cranner (født Barthold Hansteen 6. mars 1867 i Kristiania, død  2. februar 1925) var en norsk botaniker og professor ved Norges landbrukshøyskole.
Han var sønn av intstrumentmaker Christian Holberg Gran Olsen og Pauline Juliane Therese Dobbertin. Etter å ha blitt cand. philos. i 1889 studerte han plantefysiologi under Wilhelm Pfeffer i Leipzig fra 1892 til 1893. Fra 1894 var han overlærer i botanikk ved Norges landbrukshøyskole. I 1900 fikk han doktorgraden, og han ble i 1914 utnevnt til professor.
I sin forskning interesserte Cranner seg særlig for fosfatidene, fettlignende stoffer i plantecellene.


== Utmerkelser ==
Cranner var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1910.


== Litteratur ==
Leiv Amundsen: Det norske Videnskaps-Akademi i Oslo 1857–1957. Oslo: Aschehoug, 1960
Dam-Kilen

Dam-Kilen er en betongdam i Sirdal kommune i Vest-Agder, og er bygd på tvers av elva Siras naturlige løp. Dammen demmer opp den kunstige innsjøen Flothølen, som sammen med innsjøene Valevatn og Gravatn danner et sammenhengende vannmagasin. Vannet brukes i Tjørhom Kraftverk. Byggingen av dammen foregikk mellom 1968-1971.
Det er mulig å kjøre til dammen fra Sirekrok i Øvre Sirdal.


== Referanser ==
Degdammen

Degdammen (eller Deg Hoveddam) er en steinfyllingsdam i Sirdal Kommune i Vest-Agder. Dammen regulerer elva Deg, og er den største av seks dammer som demmer opp innsjøen og vannmagasinet Valevatn. Den ble bygd i 1970.  


== Referanser ==
Villa Hammerschmidt

Villa Hammerschmidt i Bonn har fra 1950 vært tjenestested for Tysklands president. I 1994 overtok Schloss Bellevue i Berlin rollen som presidentens første tjenestested, mens Villa Hammerschmidt fortsatte som tjenestested i Bonn (Bonner Amtsitz). Villa Hammerschmidt finnes ved Rhinens venstre bredd, sørøst for byens sentrum. Bygningen ligger nord for Palais Schaumburg som inntil 1976 var forbundskanslerens tjenestebolig. 
Da Bonn i 1949 ble valgt som Tysklands (Vest-Tysklands) foreløpige hovedstad, ble det til at også presidenten skulle ha sitt tjenestested der. Etter Tysklands gjenforening i 1990 ble Berlin valgt som hovedstad. I 1994 bestemte daværende president Richard Weizsacker, at presidentens første tjenestested også skulle legges til Berlin. Villa Hammerschmidt ble likevel beholdt som tjenestested i Bonn. Når presidenten oppholder seg i Villa Hammerschmidt blir hans standart heist på taket.Bygningen ble oppført i 1860 av arkitekt August Dieckhoff, for handelsmannen Albrecht Troost. Troost solgte den i 1868 til Leopold Koenig, far til zoologen Alexander Koenig. Rudolf Hammerschmidt (1853–1922) kjøpte villaen i 1899.Etter andre verdenskrig ble eiendommen som var uskadet av krigen, beslaglagt av de allierte okkupasjonsstyrkene. I 1950 ble  den overdratt fra Hammerschmidts arvinger til Forbundsrepublikken Tyskland. Første etasje ble da omgjort til representasjonslokaler, mens andre etasje ble privatleilighet.
Den første presidenten til å ta huset i sin besittelse var Theodor Heuss, hans etterfølgere som også bodde her, var Heinrich Lübke, Gustav Heinemann, Walter Scheel, Karl Carstens, Richard von Weizsäcker og Roman Herzog.
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Villa Hammerschmidt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Villa Hammerschmidt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
HMS «Dolphin»

HMS «Dolphin» var en 24-kanoners fregatt i Storbritannias Royal Navy. Skipet ble bygget ved Woolwich Dockyard i 1751. Det var det niende skipet med navnet «Dolphin» i tjeneste i Royal Navy. HMS «Dolphin» ble sendt på to ekspedisjoner til Stillehavet og ble dermed det første skipet som gjennomførte to verdensomseilinger.


== Tidlig tjeneste ==
«Dolphin» tjenestegjorde i sjuårskrigen som en del av admiral John Byngs flåte i slaget ved Menorca i 1756.


== Første ferd til Stillehavet ==
I 1764 seilte «Dolphin» sammen med HMS «Tamar» i en ekspedisjonsflåte under kommando av John Byron. Skipet var hadde forhudning, det vil si at skroget var kledd med kopper som beskyttelse mot pelemark. Målet for ekspedisjonen var å etablere en base i Sør-Atlanterhavet som Storbritannia kunne benytte for å kontrollere skipsfarten til Stillehavet. På denne ferden gjorde Byron i 1765 krav på Falklandsøyene for Storbritannia.
Via Magellanstredet seilte «Dolphin» inn i Stillehavet på leting etter Salomonøyene. Ekspedisjonen var innom Juan Fernández-øyene. Den 10. juni 1765 kom skipet til atollen Takaroa i Tuamotuøyene. Kursen ble satt vestover og «Dolphin» nådde Tokelau. Byron og «Dolphin» regnes som de første europeere som besøkte atollen Atafu.Søket etter Salomonøyene ble oppgitt og i stedet seilte «Dolphin» til Marianene. Skipet ankom Tinian 30. juli 1765. Hjemturen gikk gjennom Sørkinahavet, og så via Batavia og Kappstaden til «Dolphin» var hjemme i Storbritannia 9. mai 1766.«Dolphin» ble etter hjemkomsten raskt utrustet for en ny ekspedisjon, noe som var mulig siden kopperplatene hadde gitt skroget god beskyttelse.


== Andre ferd til Stillehavet ==

Den andre ferden til Stillehavet hadde som mål å lete etter Terra Australis Incognita, et ukjent land i sør. Antakelsen var at et slikt land lå et sted mellom Kapp Horn og New Zealand i et klima som var gunstig for produksjon av handelsvarer. Under kommando av Samuel Wallis la «Dolphin» ut 22. august 1766 sammen med HMS «Swallow» på en ferd til Stillehavet. De to skipene ble skilt etter at de kom til Stillehavet i april 1767.
«Dolphin» fortsatte gjennom Tuamotuøyene til Tahiti dit det ankom som første europeiske skip 18. juni 1767. På Tahiti kunne Wallis og hans mannskap skaffe nye forsyninger. Wallis gjorde krav på Tahiti for Storbritannia og kalte øya Kong Georgs øy.Etter et seks ukers opphold startet «Dolphin» hjemreisen. Ferden gikk vestover fra Selskapsøyene og til Tinian. Deretter gikk ferden via Batavia og Kappstaden. «Dolphin» vendte hjem til Storbritannia 20. mai 1768.«Dolphin»s videre tjeneste var som oppmålingsskip. Det ble tatt ut av tjeneste og hugget i 1777.


== Referanser ==
Estelle Alphand

Estelle Alphand (født 23. april 1995 i Briançon i Frankrike) er en svensk-fransk alpinist. Hun er datter av alpinist Luc Alphand, og representerer Åre Slalomklubb.
Alphand tok gull i Super-G under Vinter-OL for ungdom 2012 i Innsbruck, og debuterte i verdenscupen i 2013.
Hun gikk over fra det franske landslaget til det svenske landslaget i sommeren 2017, og har siden representert Sverige. Hun har både svensk og fransk statsborgerskap siden hun har fransk far, Luc Alphand og svensk mor.
Hennes beste plassering i verdenscupen er en 5. plass i slalåm i Lienz 28. desember 2017, delt med Petra Vlhová.
Under VM 2021 i Cortina kjørte hun på det svenske laget som tok sølv i lagkonkurransen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Estelle Alphand – Olympics.com 
(en) Estelle Alphand – Olympic.org 
(en) Estelle Alphand – Olympedia 
(sv) Estelle Alphand – Sveriges olympiske komité 
(en) Estelle Alphand – FIS (alpint) 
(en) Estelle Alphand – ski-db.com 
(en) Estelle Alphand – TheSports.org
Svartevassdammen

Svartevassdammen (eller Dam Svartevatn) er en steinfyllingsdam i Forsand og Sirdal kommuner. Den demmer opp Svartevatn, som er vannmagasin for Duge Kraftverk. Dammen er 129 meter høy og har et volum på 5 mill. m³, og den er en av de største fyllingsdammene i Norge. Den sto ferdig i 1976, og sammen med Duge Kraftverk utgjorde det 4. byggetrinnet i Sira-Kvina utbyggingen. Sør for dammen ligger Grauthellervatnet og Stavanger Turistforenings hytte Grautheller.
Dammen ble mellom 2012-2015 oppgradert.


== Referanser ==
Robert Habeck

Robert Habeck (født 2. september 1969) er en tysk forfatter og politiker (Bündnis 90/Die Grünen) som siden 8. mai 2021 er Tysklands næringsminister og visekansler i Olaf Scholz' regjering. 
Habeck var fra 2012 til 2017 stedfortredende ministerpresident og landbruksminister, og videre til 2018 i tillegg digitaliseringsminister i Schleswig-Holstein. Habeck ble 27. januar 2018 valgt som én av to ledere i sitt parti, sammen med Annalena Baerbock.
Han ble medlem av Forbundsdagen ved valget i 2021.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Robert Habeck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robert Habeck på Internet Movie Database 
(en) Robert Habeck hos The Movie Database
Musikk fra hjertet

Musikk fra hjertet (originaltittel Music of the Heart) er en amerikansk dramafilm fra 1999, regissert av Wes Craven. Manuset ble skrevet av Pamela Gray. Filmen er basert på dokumentarfilmen Small Wonders (1995), som i sin tid ble nominert til Oscar for beste dokumentarfilm.
Musikk fra hjertet er basert på en sann historie om Roberta Guaspari (Meryl Streep), som kjempet for finansiering av musikkutdanning i offentlige skoler i New York. Filmen foregår på to tidsplan: den ene i 1981 da Guaspari begynner som fiolinlærer ved Central Park East School i East Harlem, og den andre ti år senere da skolestyret bestemmer seg for å stoppe finansieringen av musikkprogrammet. Aidan Quinn, Gloria Estefan og Angela Bassett har andre roller i filmen.
Filmen ble nominert til to Oscar-priser for beste kvinnelige hovedrolle (Streep) og beste sang («Music of My Heart»).


== Handling ==
Filmens første halvdel utspiller seg i 1981. Roberta Guaspari (Meryl Streep) er en ensom butikkansatt og tobarnsmor som nettopp har blitt forlatt av ektemannen. Hun bestemmer seg for å dra til East Harlem for å endelig oppfylle drømmen om å bli fiolinlærer. Guaspari har ingen pedagogisk utdanning å skilte med, men overbeviser likevel Central Park East School om å hyre henne. Til å begynne med er både barna, elevene og rektor skeptisk, men etter hvert viser elevene hennes bemerkelsesverdige resultater. Det blir stadig større konkurranse om plassene i Robertas klasserom.
Andre halvdel foregår ti år senere, når skolestyret bestemmer seg for å stoppe finansieringen av Guasparis musikkprogram. Med hjelp fra sine venner og lokalsamfunnet for øvrig, bestemmer Guaspari seg for å skaffe pengene selv ved å holde en fiolinkonsert.


== Medvirkende ==
Meryl Streep som Roberta Guaspari
Aidan Quinn som Brian Turner
Angela Bassett som Janet Williams
Gloria Estefan som Isabel Vasquez
Jane Leeves som Dorothea von Haeften
Kieran Culkin som Alexi Tzavaras
Jay O. Sanders som Dan Paxton
Cloris Leachman som Assunta Vitali Guaspari
Jean-Luke Figueroa som Ramone Olivas
Olga Merediz som Ms. Olivas
Charlie Hofheimer som Nicholas Tzavaras


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Musikk fra hjertet på Internet Movie Database 
Musikk fra hjertet hos Filmweb
(no) Musikk fra hjertet hos Filmfront 
(sv) Musikk fra hjertet i Svensk Filmdatabas 
(fr) Musikk fra hjertet på Allociné 
(nl) Musikk fra hjertet på MovieMeter 
(en) Musikk fra hjertet på AllMovie 
(en) Musikk fra hjertet på Turner Classic Movies 
(en) Musikk fra hjertet på Rotten Tomatoes 
(en) Musikk fra hjertet på Box Office Mojo
Øivind Slora

Øivind Slora (født 27. januar 1955) er en norsk politiker (FrP). I perioden 23. november 2017 til og med 29. januar 2018 var han varaordfører i Sørum kommune i Anette Carnarius Elseths permisjonstid.


== Referanser ==
VM i rytmisk gymnastikk 1983

VM i rytmisk gymnastikk 1983 (verdensmesterskapet i rytmisk gymnastikk) ble arrangert i Strasbourg i Frankrike i 1983.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
VM i rytmisk gymnastikk 1987

VM i rytmisk gymnastikk 1987 (verdensmesterskapet i rytmisk gymnastikk) ble arrangert i Varna i Bulgaria i 1987.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
VM i rytmisk gymnastikk 1998

VM i rytmisk gymnastikk 1998 (verdensmesterskapet i rytmisk gymnastikk) ble arrangert i Sevilla i Spania i 1998.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Liste over presidentene for Bhutans nasjonalforsamling

Presidenten for Bhutans nasjonalforsamling er leder for forsamlingen.


== Kilder ==
«Past speakers». Bhutans nasjonalforsamling. Besøkt 27. januar 2018.
Svinesundsforbindelsen

Svinesundsforbindelsen AS var et norsk aksjeselskap eiet av Statens vegvesen. Svinesundsforbindelsen AS ble stiftet 1. desember 2002 og hadde som formål å fullfinansiere Norges andel av Svinesundsforbindelsen mellom Norge og Sverige. Bompengeinnkrevingen i Svinesundsforbindelsen skulle egentlig vare til 2025, men ble avsluttet 15. mars 2021.Vegprosjektet omfattet to kilometer motorvei på svensk side av grensen, 4,3 kilometer motorvei på norsk side og den 700 meter lange Svinesundsbrua mellom disse. Prosjektet strakk seg fra Nordby i Sverige til Svingenskogen i Norge.Svinesundforbindelsen AS ble lagt ned i samband med at bompengeinnkrevingen i Svinesundsforbindelsen ble avsluttet den 15. mars 2021. Bilister som hadde AutoPASS-avtale med Svinesundsforbindelsen AS fikk denne overført til brikkeutstederen SkyttelPASS AS fra 15. april 2021.


== Historie ==
Bomstasjonene ved både den gamle og den nye Svinesundsbrua ble satt i drift den 1. juli 2005. Svinesundsforbindelsen brukte det norske systemet AutoPASS og det ble gitt 13 prosent rabatt for bilister med gyldig brikke. Gjennom EasyGo-samarbeidet kunne også andre brikker, som BroBizz, benyttes.Avgiften for en passering var 20 NOK/22 SEK for kjøretøy i takstgruppe 1 og 100 NOK/109 SEK for kjøretøy i takstgruppe 2. Takstjustering i svenske kroner skjedde første virkedag i måneden basert på den offisielle valutakursen til Norges Bank den siste virkedag måneden før. Frem til 1. mai 2006 var passeringer fra Norge til Sverige på den gamle broen avgiftsfrie. 1. november 2015 ble de manuelle bomstasjonene tatt ut av drift og erstattet av to helautomatiske bomstasjoner på norsk side av grensen. Svinesundsforbindelsen ble driftet av Skyttel AS. 
Regjeringen Solberg igangsatte en bompengereform med fire deler – reduksjon av antall bompengeselskap, en utskilling av utstederrollen fra bompengeselskapene, en rentekompensasjonsordning for bompengelån og en forenkling av takst- og rabattsystemer. Målet var blant annet å redusere antall selskaper som krever inn bompenger for å redusere administrasjonsutgiftene. 
Regjeringen redegjorde i april 2017 for at det pågikk et arbeid for å slå sammen alle de om lag 60 eksisterende bompengeselskapene til fem regionale bompengeselskap som skulle forvalte alle bompengeprosjektene i landet. Svinesundsforbindelsen var heleid av den norske stat ved Statens vegvesen, og et fellesprosjekt mellom norske og svenske myndigheter. Selskapet ble regulert av en egen landsavtale, og ble holdt utenfor reformen. 23. september 2019 ble det undertegnet en revidert bompengeavtale mellom Norge og Sverige. Endringene gjaldt omlegging innenfor takst- og kjøretøygrupper og oppheving av tilleggsavgift ved uteblitt bompengebetaling, som er innført i Norge.Den 15. mars 2021 ble bompengeinnkrevingen avsluttet og selskapet lagt ned. Avviklingsavtalen for bompengeavtalen ble signert av Sveriges ambassadør til Norge, Cecilia Björner og samferdselsminister Knut Arild Hareide den 19. februar 2021. På grunn av koronarestriksjonene var det ingen markering på grensa den 15. mars.


== Se også ==
EasyGo
Bompengeselskap Nord AS
Ferde
Fjellinjen
Vegamot
Vegfinans


== Referanser ==
Liste over presidentene for Tunisias folkerepresentantsforsamling

Presidenten for Tunisias folkerepresentantforsamling er leder for forsamlingen. Tunisia hadde 2005 – 2011 tokammersystem. Deputertkammeret utgjorde da underhuset.


== Kilder ==
«Political Leaders: Tunisia». Zárate's Political Collections: World Political Leaders. Besøkt 28. januar 2018.
Øst-Telemark Skikrets

Øst-Telemark Skikrets er en tidligere krets i Norges Skiforbund.
Telemark Skikrets ble delt i Øst-Telemark Skikrets, Vest-Telemark Skikrins og Grenland Skikrets i 1918.
De tre kretsene ble slått sammen til Telemark Skikrets igjen i 1986.


== Kretsens ledere ==
Fritz Arbo Høeg, Rjukan IL (1918–1922)
Johan Heiss Schøyen, SK Snøgg (1922–1926)
Thomas Lange, Rjukan IL (1926–1931)
Johan Heiss Schøyen, SK Snøgg (1931–1933)
Jon Alten, Gransherad IL (1933–1934)
Paul Sandum, Skarphedin (1934–1937)
Olav H. Skinnarland, Rjukan IL (1937–1940)
Hans Einang, SK Snøgg (1945–1954)
Ingemann Stormoen, Rjukan IL (1954–1959)
Kjell Steen, SK Snøgg (1959–1961)
Truls Steinseth, Gransherad IL (1961–1962)
Kjell Steen, SK Snøgg (1962–1963)
Einar Rivrud, SK Snøgg (1963–1968)
Tore Moen, SK Snøgg (1968–1970)
Bernt Pedersen, Rjukan IL (1970–1975)
Einar Rivrud, SK Snøgg (1975–1976)
Jørgen Stokken, Rjukan IL (1976–1977)
Olav Tveiten, SK Snøgg (1977–1980)
Toralf Eid, SK Snøgg (1980–1982)
Jorunn Sauarlia, Heddal IL (1982–1984)
Einar Rivrud, SK Snøgg (1984–1986)


== Kilder ==
Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind: Telemark, Sørlandet, Vestlandet. Oslo: Skiforlaget - Erling Ranheim. 1957.  [Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket / Tilgang for norske IP-adresser]
Telemark Skikrets (2003): Skiidretten ser tilbake. Telemark Skikrets 100 år 1903-2003, Skien. ISBN 8290526490.
Johan Frauen

Johan Frauen (født 31. mai 1688 i Trondhjem, død 20. desember 1736 i København) var en norskfødt, kongelig hoffkonfessionarius. 
Han var sønn av den tyskfødte kirurg Christian Frauen (d. 1717), morens navn var Elisabeth Marie Dalhuus (d. 1731). Frauen ble student i Trondhjem fra 1705, men reiste siden til Halle, hvor han formentlig ble påvirket av pietismen. Etter hjemkomsten, ble han med støtte av prins Carl og prinsesse Sophie Hedevig sogneprest i Gerlev og Dråby i Hornsherred på Sjælland. Her giftet han seg med den avdøde sogneprest Bendix Lysters (d.1721) enke, Anna Juel (d. 1744). Bryllupet foregikk den 21. juli 1722 på Jægerspris slott, som på det tidspunkt tilhørte prins Carl. 


== Kongelig konfessionarius ==
Da Christian VI ved sin tronbestigelse avskjediget stemoren Anna Sophies tilhengere og venner, kom Frauen i 1731 i Søren Lintrups sted som kongelig konfessionarius. Samme år ble han medlem av kommisjonen til Universitetets reorganisajson. Den kongelige gunst varte dog ikke lenge, da Frauen forlot sitt tidligere standpunkt og plustelig gikk til angrep på den pietistiske lære. Han ble tre ganger advart via hoffmarskalken, men fortsatte sine prekener mot pietistene til kongen ble vred og han ble avskjediget i 1733 med pensjon. Han flyttet heretter til Helsingør. Da broren, tollembetsmann i København Marcus Frauen døde i 1734, søkte han kongen om igjen å få lov til å komme til København. Ansøkningen ble godkjent, mot at han holdt seg vekk fra hoffet. 
Frauen døde den 20. desember 1736 i København, og ble bisatt i Holmens kirke den 24. desember samme år. Til minne om ham er  anbrakt i en vindusnisje i vestveggen i kirkens kapellsal, en sortmalt, kvadratisk innskriftstavle med graverte, forgyldte versaler og kursiv.


== Referanser ==
NATOs parlamentarikerforsamling

NATOs parlamentarikerforsamling (engelsk: NATO Parliamentary Assembly, forkortet NATO PA) er en internasjonal organisasjon tilknyttet forsvarsalliansen NATO som består av parlamentsmedlemmer fra NATOs medlemsland. Den ble etablert i 1955 og har sitt hovedsete og sekretariat i Brussel. Generalforsamlingen i NATOs parlamentarikerforsamling møter til sesjoner hvert halvår. I tillegg består NATOs parlamentarikerforsamling av Den permanente komité, fem faste fagkomiteer og ad hoc-underkomiteer som møtes oftere.
NATOs parlamentarikerforsamling fungerer som bindeledd mellom NATO og parlamentene i medlemslandene, og bidrar til å utforme NATOs politikk og forankre denne i medlemsstatenes demokratiske prosesser.


== Eksterne lenker ==
Om NATOs parlamentarikerforsamling