jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
MS «Sjota Rustaveli»

MS «Sjota Rustaveli» (russisk: «Шота Руставели») var et cruiseskip som ble bygget i 1966 av V.E.B. Mathias-Thesen Werft i Wismar, Øst-Tyskland for Sovjetunionens Black Sea Shipping Company. Skipet er oppkalt etter den georgiske poeten Sjota Rustaveli og er det fjerde skipet fra Ivan Franko-klassen. Etter fallet av Sovjetunionen ble hun overlevert til Ukraina. I 2000 ble hun solgt til Kaalbye Group og omdøpt MS «Assedo». I 2003 ble hun strandet og hugget i Alang, India.


== Søsterskip ==
MS «Ivan Franko»
MS «Aleksandr Pusjkin» (senere «Marco polo»)
MS «Taras Sjevtsjenko»
MS «Mikhail Lermontov»


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 6707753 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Shota Rustaveli» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(sv) M/S SHOTA RUSTAVELLI
Aconodes

Aconodes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Nokså små, kraftige, gråaktige trebukker. De ligner mye på artene i gruppen Dorcadionini.
Dekkvingene er ofte noe knudrete.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia, med flest arter i India, men også i Nepal, Bhutan, Myanmar og Vest-Malaysia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Morimopsini Lacordaire, 1869
Slekten Aconodes Pascoe, 1857
Aconodes affinis (Breuning, 1940)
Aconodes bilobatus (Breuning, 1939)
Aconodes breuningi Gouverneur, 2015
Aconodes bulbosus Breuning, 1956
Aconodes costatus (Guérin-Méneville, 1843)
Aconodes euphorbiae Holzschuh, 2003
Aconodes guerardi Gouverneur, 2015
Aconodes latefasciatus Holzschuh, 1984
Aconodes lima Holzschuh, 1989
Aconodes montanus Pascoe, 1857
Aconodes multituberculatus (Breuning, 1947)
Aconodes nepalensis Heyrovský, 1976
Aconodes obliquatus (Breuning, 1939)
Aconodes pedongensis Breuning, 1956
Aconodes persimilis (Breuning, 1939)
Aconodes piniphilus Holzschuh, 2003
Aconodes sikkimensis (Breuning, 1940)
Aconodes subaequalis (Aurivillius, 1922)
Aconodes submontanus (Breuning, 1949)
Aconodes truncatus (Breuning, 1939)
Aconodes tuberculatus (Breuning, 1940)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata


== Eksterne lenker ==
(en) Aconodes i Encyclopedia of Life 
(en) Aconodes i Global Biodiversity Information Facility 
Aconodes – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av arter i slekten Aconodes
Andreas Grøntvedt Gjertsen

Andreas Grøntvedt Gjertsen (født 11. oktober 1981 i Trondheim) er en norsk sivilarkitekt. Han var en av stifterne av det Trondheimsbaserte arkitektkontoret TYIN tegnestue Arkitekter, som ble nedlagt i 2019. Han drev kontoret fra starten sammen med Yashar Hanstad. De har fått mye positiv omtale i norske og internasjonale tidsskrifter og vunnet flere priser for sine arbeider.Gjertsen er utdannet ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), der han fikk sin mastergrad i arkitektur i 2010, med oppgaven Head, hearts & hands on : studying the architecture of the proces, a collection of experiences from the village of Ibanda in western Uganda. Før arkitektstudiet tok han et toårig kunststudium ved Kunstskolen i Bergen.
TYIN tegnestue begynte som et humanitært prosjekt (2008–2010) mens Gjertsen og Hanstad ennå var studenter. Deres arkitektur er omtalt som en «nødvendighetens arkitektur», som i tillegg til å være funksjonell, enkel og konstruktivt forståelig, skulle være bærekraftig, både når det gjaldt materialvalg, byggeprosess og samfunnet den inngår i.
Fra 2011 arbeidet TYIN i hovedsak i Norge. I tillegg til å drive TYIN tegnestue, ble både Hanstad og Gjertsen fra samme år ansatt som universitetslektorer ved Fakultet for arkitektur og billedkunst, NTNU. I 2016 fikk begge stilling som førsteamanuensis ved fakultetets Institutt for byggekunst, form og farge. Da Tyin ble nedlagt i 2019, etablerte Gjertsen et nytt arkitektkontor, Fur arkitekter, sammen med Ørjan Nyheim.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bøkene og artiklene i listen (pr. 2016) omhandler i hovedsak TYIN tegnestue Arkitekter:

Almaas, Ingerid Helsing (2013). «Summen av tusen valg». Arkitektur N (norsk; engelsk sammendrag). 95 (1): 29–33.  (intervju med Hanstad og Gjertsen)
Beroš, Ana D. og Mirna Horvat (2011). «Architecture of necessity». Oris (engelsk and polsk) (75): 128–148.  (intervju med Hanstad og Gjertsen)
Narkiewicz-Laine, Christian (2014). The architecture of necessity : TYIN tegnestue Architects (engelsk). Galena, Ill.: Metropolitan Arts Press. ISBN 9780935119497. 
Skeide, Andreas (2014). Behind the lines – TYIN tegnestue (engelsk and japansk). Tokyo: Toto. ISBN 9784887063440. 


== Eksterne lenker ==
TYIN tegnestue Arkitekters offisielle nettsted (engelsk)
Hypselomus

Hypselomus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En middelsstor, gulbrun trebukk. Arten kjennes lett på at den ved roten av dekkvingene er et par buede, opphøyde kjøler som til sammen danner en hestesko (åpning bakover), disse har åtte-ti svarte knøler på hver side. Dekkvingenes "skuldre" står fram som butte tenner.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørøstlige Brasil, Bolivia og Paraguay.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Onciderini J. Thomson, 1860
Slekten Hypselomus Perty, 1832
Hypselomus cristatus Perty, 1832


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilder av arten Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine.
(en) Hypselomus i Encyclopedia of Life 
(en) Hypselomus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hypselomus hos NCBI 
Hypselomus – detaljert informasjon på Wikispecies
Redbone

Redbone er et band som ble startet Los Angeles, California, USA av brødrene Pat og Lolly Vegas i 1969, henholdsvis bassist og gitarist. De fikk med seg rytmegitarist Tony Bellamy og trommeslager Pete DePoe. Alle fire var av innfødt amerikansk avstamning, og bandet profilerte seg med denne bakgrunnen. Betegnelsen «Redbone» er historisk brukt i sørstatene for å angi en person med blandet etnisk bakgrunn.Bandet fikk sin første hit med singelen «Maggie» fra albumet Potlatch i 1970 og sin beste plassering i USA med «Come and Get Your Love», som var på salgslistene i 24 uker, toppet på femteplass, solgte i over en halv million eksemplarer og ble sertifisert som gullplate. «Witch Queen of New Orleans» lå fire uker på VG-lista i starten av 1972, og albumet den var hentet fra, Message from a Drum, tre uker.


== Studioalbum ==
Redbone (1970)
Potlatch (1970)
Message from a Drum (1971)
Already Here (1972)
Wovoka (1973)
Beaded Dreams Through Turquoise Eyes (1974)
Cycles (1977)
One World (2005)
Peace Pipe, ny versjon av One World (2009)


== Konsertalbum ==
Redbone Live (1994, innspilt 1977)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Redbone på Discogs 
(en) Redbone på MusicBrainz 
(en) Redbone på Spotify 
(en) Redbone på Songkick 
(en) Redbone på Last.fm 
(en) Redbone på AllMusic
Fort Saint-Frédéric

Fort Saint-Frédéric var et fransk fort bygget ved Champlainsjøen for å beskytte regionen mot britisk kolonisering og kontrollere innsjøen. Det lå i det moderne New York State like over innsjøen Vermont i byen Crown Point, New York. Fortet som ble påbegynt bygget i 1734 ble aldri utsatt for angrep, og det ble revet i 1759 før ankomsten av en større britisk armé (mer enn 10 000 mann) fra Storbritannia under ledelse av general Jeffery Amherst. Britene bygde et mye større fort, Fort Crown Point like ved Saint-Frédéric's ruiner som heller aldri ble angrepet. Dets lille garnison ble tatt i 1775 i begynnelsen av Den amerikanske uavhengighetskrigen, da også Fort Crown Point falt i ruiner. Begge stedene på Crown Point er nå bevart som Crown Point State Historic Site i 1910, og begge ruinene er «National Historic Landmark»s


== Historie ==

Byggingen ble påbegynt i 1734 av Gaspard-Joseph Chaussegros de Léry. Da det ferdig var Fort Saint-Frédéric's vegger fire meter tykke (12 fot) og fire etasjer høye mad kanoner i hver etasje. Det var bemannet med over hundre offiserer og soldater, primært fra Les Compagnies Franches de la Marine.Fortet sikret franskmennene kontrol over grensen mellom New France og de britiske koloniene i syd. Som den eneste permanente festning i innyil byggingen av Fort Carillon i Ticonderoga ble påbegynt i1755, startet mange franske raid herfra og den var målet for britiske operasjoner i Den franske og indianske krig. Bygget på pungen av en strategisk viktig halvøy hvor innsjøen var smal og trang, sikret kannonrne på Fort Saint-Frédéric og det senere British Fort Crown Point istand til å bremse på nord-syd trafikken på innsjøen.
I 1759 da britiske styrker masjerte mot Fort Saint-Frédéric under krigen ødela og raserte de gjenværende franske styrker fortet før de trakk seg tilbake. Den britiske arméen og militsen fra provinsen bygde så Fort Crown Point, en enorm festning like sydvest for ruinene av det franske fortet. Byggearbeidene begynte høsten 1759. Samtidig bygde de en flåte for å få militær kontroll over Lake Champlain og den 100 km lange Crown Point Road tvers over Green Mountains for å få forbindelse med Connecticut-elven.


== Stedet i dag ==
Siden 1910 er ruinene av begge fort på, Crown Point-halvøya en del av Crown Point State Historic Site. Begge er også et Amerikansk historisk landemerke. Fort Saint-Frédéric ble registrert som et historisk landemerke i 1962.


== Se også ==
Military of New France
Paul Bécart de Granville
François-Antoine Pécaudy de Contrecœur


== Referanser ==


== Litteratur ==
Folwell, Elizabeth, og Amy Godine:, Adirondack Odysseys, The Adirondack Museum, Blue Mountain Lake, New York, 1997, ISBN 0-936399-78-3
Ida Rothmann

Ida Rothmann (også stavet Rotmann og Rottmann), gift Ida Gorvitz, (født 1916 i Kristiania, død 1. desember 1942 i Auschwitz) var en norsk skuespiller og forfatter.
Hun var elev ved Nasjonalteateret fra 1934 til 1937, og medvirket også i flere norske filmer, blant andre Fant (1937) og Det drønner gjennom dalen (1938). I sistnevnte spilte hun mot den senere lederen for noen av de første norske styrkene i Storbritannia under krigen, Martin Linge (1894–1941).
I 1939 ga hun ut boken Største kunsten – dog på egne ben å stå på eget forlag. Boken er en sosialrealistisk novellesamling med sterke selvbiografiske trekk. Jødisk Museum i Oslo har et eksemplar av boken i sine samlinger.8. august 1942 giftet hun seg med Elias Gorvitz (1911–1943). Paret bosatte seg hos hans familie på Bekkelagshøgda i Oslo. I november samme år ble de begge deportert med skipet DS «Donau» til Stettin og derfra til utryddelsesleiren Auschwitz. Ida var gravid i sjette måned da hun ble sendt i gasskammer og drept 1. desember 1942.En snublestein med hennes navn er satt ned ved adressen Arups gate 2 i Oslo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ida Rothmann på Internet Movie Database 
(no) Ida Rothmann hos Nationaltheatret
Onocephala

Onocephala er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, mer eller mindre brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen hos hunnene, mye lengre hos hannene. De innerste leddene er kraftige og tett hårete. Pronotum er nærmest sylindrisk uten pigger på sidene, omtrent så bredt som langt. Dekkvingene har markerte "skuldre" og gjerne lyse striper.


== Utbredelse ==
Slekten har en ganske begrenset utbredelse i de østlige og sørøstlige Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Onocephalini J. Thomson, 1860
Slekten Onocephala Sturm, 1843
Onocephala aulica Lucas in Laporte, 1859
Onocpehala chicomendes Monné, Monné, Botero & Carelli, 2016
Onocephala diophthalma (Perty, 1830)
Onocephala lacordairei Dillon & Dillon, 1946
Onocephala lineola Dillon & Dillon, 1946
Onocephala obliquata Lacordaire, 1872
Onocephala rugicollis Thomson, 1857
Onocephala suturalis (Bates, 1887)
Onocephala tepahi Dillon & Dillon, 1946
Onocephala thomsoni Dillon & Dillon, 1946
Onocephala vittipennis (Breuning, 1940)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata


== Eksterne lenker ==
(en) Onocephala i Encyclopedia of Life 
(en) Onocephala i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Onocephala hos NCBI 
(en) Kategori:Onocephala – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Onocephala – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over Onocephala-artene
Living Colour

Living Colour er et rockeband som ble dannet i New York, USA i 1984. Gitaristen Vernon Reid hadde tidligere spilt i Defunkt og deltatt i en del andre prosjekter innen jazz, funk og rock. De øvrige bandmedlemmene var sanger Corey Glover, bassist Muzz Skillings og trommeslager Will Calhoun. Mick Jagger hjalp dem med å få platekontrakt, som resulterte i debuten Vivid i 1988, og plasserte dem blant bandene som ble klassifisert som funk metal sammen med Red Hot Chili Peppers, Jane's Addiction og Faith No More.Vivid forble deres største suksess, med 6.-plass på Billboards liste i USA, selv om senere album også kom inn på listene. I Norge gjorde oppfølgeren Time's Up fra 1990 det bedre enn debuten, med 13. som topplassering versus 15. for Vivid på VG-lista.Living Colour ble oppløst i 1995, men kom sammen igjen i 2000.


== Album ==
Vivid (1988)
Time's Up (1990)
Stain (1993)
Collideøscope (2003)
The Chair in the Doorway (2009)
Shade (2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Living Colour – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Living Colour på Internet Movie Database 
(en) Living Colour på Apple Music 
(en) Living Colour på Discogs 
(en) Living Colour på MusicBrainz 
(en) Living Colour på SoundCloud 
(en) Living Colour på SoundCloud 
(en) Living Colour på Spotify 
(en) Living Colour på Songkick 
(en) Living Colour på Last.fm 
(en) Living Colour på Genius — sangtekster 
(en) Living Colour på AllMusic
Christian Kern

Christian Kern (født 4. januar 1966 i Wien) er en østerriksk jernbanedirektør og politiker for Sozialdemokratische Partei Österreichs (SPÖ). Han ble 17. mai 2016 utnevnt til kansler i Østerrike.  Kern ble etter Nasjonalrådsvalget i Østerrike i 2017, avløst som kansler av Sebastian Kurz. Kern var siden opposisjonens leder Nasjonalrådet. I oktober 2018 trakk han seg helt ut av politikken.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Christian Kerns mor var sekretær og hans far elektroingeniør. Kern studerte kommunikasjonsvitenskap ved universitetet i Wien og tok senere lederutdannelse i St. Gallen i Sveits.  
Kern har arbeidet som journalist i næringslivsorganet Option, og ved kanslerkontoret under den sosialdemokratiske kansler Franz Vranitzky. Han var pressetalsmann for den sosialdemokratiske gruppeleder i Østerrikes parlament.  
Hans karriere i næringslivet begynte da han i 1997 gikk til den østerrikske energiprodusenten Verbund AG, og til sist ble innvalgt i styret. Kern ble 7. juni 2010 valgt som leder av styret i det østerrikske jernbaneselskapet ÖBB-Holding AG. Han ble i 2014 også styreleder i Det europeiske jernbaneforbundet, en forening for jernbaneselskaper og jernbaneinfrastrukturselskaper.


=== Forbundskansler ===
Christian Kern ble 12. mai 2016 lansert som ny østerriksk forbundskansler etter den avgåtte Werner Faymann. Kern ble 17. mai 2016 tatt i ed som ny kansler.Kern har tre sønner med sin første hustru Karin Wessely, og en datter med sin andre og nåværende hustru Evelyn Steinberger-Kern.


== Referanser ==
Granular Linux

Granular Linux er en tidligere indisk LiveDistro Linuxdistribusjon som var ment for vanlige brukere. Den var et derivat av PCLinuxOS, som igjen var basert på Mandriva Linux.
Første versjon ble lansert 30. desember 2006. Fra versjon 0.25 støttet den to skrivebordsmiljøer – KDE og Enlightenment. Versjon 1.0 ble lansert 20. januar 2009, og var siste versjon.


== Eksterne lenker ==
Granular Linux ved DistroWatch
Vatnorm Dagsson

Vatnorm Dagsson, eller Orm Dagsson, var en lendmann i borgerkrigstiden i Norge. Han var sønn av den grenlandske høvdingen Dag Eilivsson på Bratsberg og bror av den kjente lendmannen Gregorius Dagsson. 
Vatnorm omtales både i Snorres Haraldssønnenes saga, i Fagerskinna og i Morkinskinna som leder for kong Inge Krokryggs lendmenn i Tønsberg. Da danske kong Erik Emune kom til Viken i 1137, forteller sagaskriverne at han prøvde å legge til i Tønsberg, uten å lykkes, fordi Vatnorm og flere av kong Inges lendmenn forsvarte byen.
Litt senere omtales Vatnorm igjen, da han skulle forsvare Viken mot tronpretendenten Sigurd Slembe. Ved Portør greide Sigurd å ta skipet Vatnorm hadde styringen over. Både Snorre og forfatteren av Morkinskinna gjengir et kvad om denne hendelsen:

Vel verget seg ikke
Vatnorm i Portør.

Kanskje ble Vatnorm drept i dette slaget, for vi hører ikke mer om ham i sagaene. Broren Gregorius ble kort tid etter lendmann for kong Inge.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fagerskinna, oversatt av Edvard Eikill. Saga bok, Stavanger 2007
Morkinskinna, oversatt av Kåre Flokenes. Dreyer bok, Stavanger 2004
Snorre: Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Transatlantic (film)

Transatlantic er et amerikansk maritimt krimdrama fra 1931 regissert av William K. Howard. I rollene ses blant andre Edmund Lowe, Greta Nissen og John Halliday.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn fra 14. april til slutten av mai 1931.


== Fakta om filmen ==
Arbeidstitlene til denne filmen var Leviathan, Europa, og Majestic.Ifølge en uidentifisert kilde ved M-G-Ms klipparkiv i AFI Mayer Library var den basert på Guy Boltons upubliserte og ikke-opphavsrettsbeskyttede fortelling Leviathan.Ifølge opplysninger, som befinner seg i Twentieth Century-Fox Records of the Legal Department ved UCLA Theater Arts Library, ble Fox Film Corporation anklaget av Universal Pictures for å ha plagiert deres fortelling Leviathan. Guy Bolton besvarte anklagen i desember 1931 med å hevde at produksjonsmannen Sol M. Wurtzel ved Fox Film Corporation hadde gitt ham idéen til fortellingen. Bolton forklarte også at han hadde brukt forskjellige tildragelser fra to av sine egne skuespill Red and Black og The Tree of Aphrodite som inspirasjonskilder. De hadde begge blitt opphavsrettsbeskyttet tre eller fire år tidligere.Et tidlig utkast av filmmanuset hadde tittelen Majestic.I utkastet ble det foreslått Virginia Valli- eller Eileen Pringle-typer i rollen som Kay Graham samt Warner Baxter-, Ronald Colman- eller Edmund Lowe-typer i rollen som Max Gulliver (et tidligere navn på rollefiguren Monty Greer). Det ble Myrna Loy som fikk rollen som Kay Graham, mens Edmund Lowe fikk rollen som Monty Greer.John Halliday og Jean Hersholt ble utlånt fra Metro-Goldwyn-Mayer.Variety refererte til filmen som «et akvatisk Grand Hotel» og skrev at det opprinnelig var meningen at Seymour Felix skulle regissere den.Jonathan Rosenbaum i Chicago Observer skrev at Transatlantic ble filmet av James Wong Howe i en pre-Citizen Kane-stil med dypfokus, vide kameravinkler og klaustrofobiske sett med tak.Ifølge nyere kilder kranglet ofte sjefsfotograf James Wong Howe og scenograf Gordon Wiles under filminnspillingen om slike ting som størrelsen på settene og lysteknikkene.


== I rollene ==
(Kun krediterte skuespillere)

Edmund Lowe - [Monty Greer] - Gambleren
Greta Nissen - [Sigrid Carline] - Danserinnen
John Halliday - [Henry D. Graham] - Bankiren
Myrna Loy - [Kay Graham] - Hans hustru
Jean Hersholt - [Rudolph Kramer] - Linsesliper
Lois Moran - [Judy Kramer] - Hans datter
Earle Foxe - Handsome
Billy Bevan - Hodgkins
Henry Sedley - Gambler
Louis Natheaux - Gambler
Goodee Montgomery - Peters
Ruth Donnelly - Burbank


== Utmerkelser ==
Gordon Wiles vant en Oscar for beste scenografi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Transatlantic på Internet Movie Database 
(sv) Transatlantic i Svensk Filmdatabas 
(en) Transatlantic på AllMovie 
(en) Transatlantic på Turner Classic Movies 
(en) Transatlantic på Rotten Tomatoes
Johannes IV

Johannes IV (født i Salona i Dalmatia, død 12. oktober 642 i Roma) var pave fra den 24. desember 640 til sin død nesten to år senere, den 12. oktober 642.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn, pavevalg ===
Johannes var født i Dalmatia, og var sønn av en scholasticus ved navn Venantius. Da Johannes ble valgt til pave var han erkediakon i den romerske kirke. Hans valg fulgte etter en fire måneder lang periode med sedisvakans.


=== Pave ===
Han ble konsekrert etter forholdsvis kort tid etter utnevnelsen, og dette pleier å bli tatt som belegg for at eksarken av Ravenna hadde overtatt retten som Det bysantinske rikes keiser utøvet til godkjennelse av pavevalgene.
Lite er kjent om hendelsene under hans pontifikat; til forskjell fra tiden før og etter var da også disse årene uvanlig fredelige for romerne.
Under Johannes pontifikat invaderte slaverne hans hjemland Dalmatia og Istria, og han forsøkte å gjøre hva han kunne for å berge det som kunne berges. Han sendte en stor sum penger med en abbed ved navn Martin for å frikjøpe krigsfanger, og lot hente dalmatinske helgenrelikvier til Roma der han oppførte et fortsatt bevart oratorium for dem. Oratoriet lot han utsmykke med mosaikker, som blant annet forestiller ham selv med modellen av oratoriet i sine hender, og som fortsatt kan beskues. Han var tross alt innstilt på å kristne slaverne, og det er mulig at han lot sende kristne lærere til den kroatiske prinsen Porga, noe som antydes av keiser Konstantin VII Porfyrogennetos.
I et brev tilretteviste Johannes, allerede før han var innsatt i det pavelige embede, de kristne i den nordlige del av Irland og i Skottland for tidspunktet de feiret påsken på, og oppfordret dem til å være på vakt mot pelagianismen.
På en synode i 640 fordømte han monoteletismen. Også hans umiddelvare forgjenger, pave Severinus, hadde fordømt denne lære. Straks etter synoden tok keiser Heraklius avstand fra det monoteletittiske dokument kjent som «Ecthesis». Til Heraclius' sønn, keiser Konstantin III, rettet Johannes et forsvar av pave Honorius I. Der avviste han forsøkene på å knytte pave Honorius' navn med monoteletismen. Honorius, fremholdt han, hadde da han talte om at Jesus var av én vilje, bare ment at det ikke var i Ham to viljer i motsetningsforhold til hverandre.
Johannes er begravet i Peterskirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sereno Detoni: Giovanni IV. Papa dalmata, Libreria Editrice Vaticana, 2006 ISBN 978-88-209-7889-1
Luciano Rota: I Papi Caio e Giovanni IV, in Istria e Dalmazia. Uomini e tempi, II, Dalmazia, Udine, Del Bianco 1992


== Kilder ==
Artikkelen bygger delvis på oversatt materiale fra Catholic Encyclopedia, Volume VIII (1910)


== Eksterne lenker ==
(en) Ioannes IV – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jaouad Achab

Jaouad Achab (født 20. august 1992) er en belgisk taekwondoutøver. Hans største internasjonale tittel er en verdensmestertittel fra 2015, samt gull fra EM i taekwondo 2014 og EM i taekwondo 2016.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble han utslått i åttendedelsfinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jaouad Achab – Olympics.com 
(en) Jaouad Achab – Olympedia 
(en) Jaouad Achab – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jaouad Achab – Taekwondo Data