jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maria Angelina Dukaina Palaiologina

Maria Angelina Dukaina Palaiologina eller Marija Angelina Nemanjić (gresk: Μαρία Αγγελίνα Δούκαινα Παλαιολογίνα, serbisk: Марија Ангелина Немањић), født ca. 1350, død 28. desember 1394, var keiserinne («basilissa») i Despotatet Epirus fra 1384 til 1385 etter at hennes mann Thomas II Preljubović var blitt drept. Epirus var et bysantinsk/gresk rike i området mellom dagens Hellas og Albania som ble opprettet i kjølvannet av den latinske okkupasjonen av Konstantinopel under Det fjerde korstog i 1204. Både Despotatet Epirus og Keiserriket Nikea (og i noen grad også Trapezunt-riket) regnet seg selv som legal arvtaker til Østromerriket.


== Biografi ==
Maria var datter til keiser Simeon Uroš Palaiologos og halvbror til tsar Stephen Uroš IV Dušan av Serbia. Hennes mor var Thomais Orsini, oldebarn til Johannes II Orsini av Epirus. I 1366 giftet Maria seg med Thomas II Preljubović, som ble utnevnt til guvernør av Epirus i Ioannina av faren hennes. Hun ble sannsynligvis mishandlet av sin mann, og sto bak en konspirasjon mot ham som endte med at han ble drept 23. desember 1384.
Befolkningen i Ioannina valgte nå Maria som herskerinne. Hun brukte tittelen «basilissa», en kvinnelig form av «basileus». Hun tilkalte sin bror Johannes Uroš Dukas Palaiologos (som nå var munk under navnet Joasaph) for å gi henne råd om styringen av staten. Johannes Uroš foreslo at Maria giftet seg med Esau de 'Buondelmonti, en av de latinske adelsmennene som var tatt til fange av Thomas i 1379. Det er satt fram en teori om at Maria allerede var forelsket i fangen allerede før drapet på mannen hennes, og at dette egentlig lå bak drapet på Thomas.
Maria giftet seg med Esau i februar 1385, og hun levde i ytterligere ti år før hun døde 28. desember 1394. Den Ioanninske krønike, som var så fiendtlig mot Thomas, beskriver Maria i meget flatterende ordelag. Den bysantinske historikeren Laonikos Chalkokondyles antyder at hun var utro og hadde en tvilsom moral. Begge beskrivelsene kan være forutinntatt og subjektive. Maria ser ikke ut til å ha overlevende barn fra dette ekteskapet.


== Litteratur ==
Fine, John Van Antwerp (1994), The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest, University of Michigan Press, , https://books.google.com/books?id=Hh0Bu8C66TsC 
Kazhdan, Alexander, red. (1991), Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press,  
Miller, William (1908), The Latins in the Levant, a History of Frankish Greece (1204–1566), New York: E.P. Dutton and Company 
Nicol, Donald MacGillivray (2010), The Despotate of Epiros 1267–1479: A Contribution to the History of Greece in the Middle Ages, Cambridge University Press, , https://books.google.com/books?id=XIj0FfKto9AC 
Soulis, George Christos (1984), The Serbs and Byzantium during the reign of Tsar Stephen Dušan (1331–1355) and his successors, Dumbarton Oaks,
Algerie under VM i svømmesport 2017

Algerie deltok under VM i svømmesport 2017 i Budapest i Ungarn fra 14. - 30. juli 2017.


== Resultater ==


=== Svømming ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.fanatation.dz/
Nina Forsberg

Nina Forsberg (født 9. januar 1965) er en dansk sangerinne og sangskriver. 
På 1980-tallet arbeidet hun sammen med sangerinnen Cæcilie Norby, og i årene 1985–86 var de sammen i popgruppen One-Two – et av de bestselgende danske pop-bands på 1980–tallet. Forsberg har senere utgitt soloalbum og vært gjestesangerinne. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nina Forsberg på Discogs 
(en) Nina Forsberg på MusicBrainz 
(en) Nina Forsberg på AllMusic 
(da) OneTwo midt i en 80'er drøm
Carlos Mayo

Carlos Mayo (født 18. september 1995 i Madrid) er en spansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp og terrengløp. Han har to individuelle sølvmedaljer i terrengløp som U23-løper, og vant 10.000 meter under U23-EM i friidrett 2017.


== Idrettskarriere ==


=== 2014 ===
Mayo deltok i EM i terrengløp 2014, og fikk der sølv i juniorklassen både individuelt og i lagkonkurransen. Under junior-VM i friidrett 2014 kom han på 10.-plass på 10.000 meter og 14.-plass på 5000 meter.  


=== 2015 ===
Ved EM i terrengløp 2015 deltok han i U23-klassen, og fikk igjen sølv individuelt, bak britiske Jonny Davies, men Spania vant lagkonkurransen i U23-klassen. Han deltok på 5000 meter i U23-EM i friidrett 2015, og fikk der bronsemedalje.


=== 2016 ===
Han kom på nytt på andreplass individuelt under EM i terrengløp 2016, der han igjen deltok i U23-klassen. Spania kom på fjerdeplass i lagkonkurransen. 


=== 2017 ===
I det spanske mesterskapet innendørs kom han på femteplass på 3000 meter. I mars deltok Mayo i EM i friidrett innendørs 2017, og kom der på åttendeplass på 3000 meter. I Europacupen på 10 000 meter 2017 kom han på tredjeplass individuelt, bak sine to lagkamerater Antonio Abadía og Juan Pérez, og Spania vant lagkonkurransen. Spania deltok i Super League ved Lag-EM i friidrett 2017, og Mayo kom her på tredjeplass på 3000 meter. Han fikk sølv på 5000 meter ved det spanske U23-mesterskapet utendørs (Campeonato de España Promesa). 
Under U23-EM i friidrett 2017 i Bydgoszcz vant han 10.000 meter, og kom på tredjeplass på 5000 meter.


=== 2021 ===
I 2021 representerte han Italia på øvelsen 10 000 meter under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo, og kom på 13. plass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carlos Mayo – Olympedia 
(en) Carlos Mayo – World Athletics 
(es) Profil hos RFEA
(en) Profil hos European Athletics
DJJ2

DJJ2 med kallenavnet «China Star» på engelsk eller «Kina Stjerne» på norsk (kinesisk: 中华之星) var et kinesiskbygd elektrisk motortogsett videreutviklet fra DJJ1 med større kapasitet og var opprinnelig ment for en innfødt produksjon av EMU togsett med sine aner i det svenske krengetoget X2000. Nesten hele den kinesiske jernbaneindustrien var involvert i utviklingen og ferdigstillelsen av prosjektet. Men i likhet med sin forgjengeren var ikke den tekniske tilstanden av høy kvalitet etter hvert med tiden, til tross for lovende presentasjoner i begynnelsen. 
Det kinesiske høyhastighetstoget som hadde blitt levert fra Zhuzhou Electric Loco Works, er det første som krysset 300 km/t-barrieren under en testkjøring den 27. november 2002 på den nybygde traseen mellom Shenyang og Qinhuangdou. Man satt en hastighetsrekord på 321 km/t, da var toget blitt slanket ned til kun to motorvogn og tre passasjervogner for størst mulig ytelse. Motortogsettet hadde i slutten elleve vogner i sin togstamme, deriblant to motorvogner. Det så bare begrenset kommersiell drift før det ble satt i lagring på ubestemt tid fra august 2006.Til tross for at DJJ2-prosjektet endt i fiasko som tvunget de kinesiske togsprodusentene over til lisensproduksjon og større import av jernbaneteknologi, hadde «China Star» en viktig historisk presentasjon med sin hastighetsrekord. Den ene motorvognen, DJJ20001B, ble hentet fra depotet sammen med passasjervognene RZ2 25DT 110982, 110981 og 110978 til det kinesiske jernbanemuseet i 2013. Dette halve toget er siden utstilt i museumshallen. 


== Galleri ==

		


== Se også ==
X2000
DJJ1


== Referanser ==


== Litteratur ==
Murray Hughes, The Second Age of Rail - a History of High-speed Trains 2015 utgitt av The History Press ISBN 978-0-7509-6145-5


== Eksterne lenker ==
Product information (Zhuzhou)
Product information (Datong)
Video clip
[1] (kinesisk)
19. etappe av Tour de France 2017

19. etappe av Tour de France 2017 gikk fra Embrun til Salon-de-Provence 21. juli 2017. 
Edvald Boasson Hagen vant etappen etter å ha stukket fra bruddet han var en del av.


== Etapperesultater ==


== Sammenlagt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 19. etappe av Tour de France 2017 - ProCyclingStats 
letour.fr - etappe 19
Johan Larsson (norsk musiker)

Johan Larsson (født 25. februar 1985, Moss) er en norsk plateprodusent, låtskriver og gitarist fra Rakkestad. Han har vært aktiv musiker siden 1998 da han startet bandet Half The Truth. I 2001 ga bandet ut albumet Nation of You og turnerte med blant andre Voodoo Glow Skulls og Rufio i USA i 2002. 


== Bakgrunn ==
Da han studerte på musikklinjen ved Risum videregående i Halden, startet han bandet All Friday sammen med Knut-Oscar Nymo. Bandet nådde syvendeplass på VG-lista med låten «One Last Try» i 2006. Etter All Friday ble oppløst i 2008, startet han punkrock-bandet The Supervisors sammen med Stian Nilsen, Thomas Hansen og Simen Stensland. 
I 2013 startet han rap-rock-gruppen OnklP & De Fjerne Slektningene sammen med OnklP og medlemmer fra Oslo Ess. Ved siden av å være gitarist er Larsson bandets produsent og skriver majoriteten av låtene og akkompagnementene sammen med tekstforfatter OnklP. Gruppen slapp sitt første album, OnklP & De Fjerne Slektningene i mai 2014 og oppfølgeren Slekta II oktober samme år. Fra den sistnevnte platen kom singelen «Styggen på ryggen», som VG allerede i september omtalte som årets beste norske låt i 2014. Larsson sa om låten: «Det er en låt jeg har hatt liggende i hodet i mange år, og som har blitt prøvd med flere band. Men da OnklP kom og la på sin tekst, da skjønte jeg at det funka.»«Styggen på ryggen» ble kåret til Årets låt, og OnklP & De Fjerne Slektningene ble kåret til Årets liveartist under P3 Gull 2014. Låten ble dessuten nominert til Årets hit under Spellemannprisen 2014 mens Slekta II ble nominert i klassen Urban. Bandets tredje album, Slekta III, ble sluppet oktober 2015. 
1. oktober 2016 hadde OnklP & De Fjerne Slektningene urpremiere på TV3 av låten «Endelig Hjemme» som ble laget til ære for Cecilia Brækhus som bokset for første gang på norsk jord under arrangementet The Homecoming i Oslo Spektrum. 
Larsson startet sin produsentkarriere tidlig i 2000-årene med plateselskapet SkullStar Records, men åpnet først sitt eget studio, Kick Ass Produksjoner, i 2012. Der han har produsert for artister som Jaa9 & OnklP, Cezinando og Sandra Lyng.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johan Larsson på Internet Movie Database
Mørlands Jernværk

Mørlands Jernværk var et jernverk i Sannidal ved Kragerø som var i drift fra 1609 til 1665.Jernverket lå inn under Mørland gård i Kjølebrønn i Sannidal i Telemark, som på 1600-tallet var en del av Bratsberg len. Gården Mørland og bonden Olluff Mørland er første gang nevnt i historiske dokumenter i 1528.
Mørlands Jernværk var kanskje det eldste jernverket i Telemark - Agder. Her var også en masovn til smelting av malmen.
I 1609 fikk hammersmed Anders Henrichsen bevilling til anlegg og drift av en smeltehytte. Dette skjedde i starten av den perioden da kong Christian IV var særlig aktiv med å stimulere til produksjon av jern i Norge.I 1641 ble Mørlands Jernværk kjøpt av hollenderen Gabriel Marselius og broren Selius. De to brødrene Marselius startet også gruvedrifta på Langøy. De drev Mørland til 1662; da solgte de jernverket til Peder Throelsen (eller Truelsen) fra Kragerø.
Jernverket ble lagt ned i 1665.


== Referanser ==
2. gebirgsdivisjon

2. gebirgsdivisjon var en Gebirgsjägerdivisjon innenfor Wehrmacht som tjenestegjorde under andre verdenskrig i den nordlige delen av Norge. Divisjonen ble opprettet i 1938 og ble oppløst i 1945 ved krigens slutt.


== Litteratur ==
BundesArchiv – Abteilung MA (Militärarchiv) – Streitkräfte 1919–1945 – Reichswehr und Wehrmacht – Reichsheer und Heer – Kommandobehörden des Friedens- und Feldheeres.
Georg Tessin: Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939–1945. 16 bind, Osnabrück 1965 ff.
Manfred Rauh: Geschichte des Zweiten Weltkriegs. 3 bind, Berlin 1998.
Christian Zentner: Der II. Weltkrieg. Lexikon des II. Weltkriegs. WISSEN digital 2002, 6 CD-ROMer.
Johannes Hürter: Hitlers Heerführer – Die deutschen Oberbefehlshaber im Krieg gegen die Sowjetunion 1941/42. München 2006.
Elina Brandt-Hansen

Elina Brandt-Hansen (født 15. juni 1955, død 19. juli 2017) var en norsk keramiker bosatt i Sund kommune vest for Bergen. 
Brandt-Hansen tok diplomeksamen fra Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen i 1987, og hadde sin  debututstillingen i Galleri Wang i Oslo i 1990. Siden dette har hun deltatt på utstillinger i over 20 land i alle verdensdeler, og er representert med arbeider i museer og samlinger over hele verden. Hun har mottatt flere prestisjetunge internasjonale priser. 
Brandt-Hansen har også vært ansvarlig for offentlig utsmykking i flere norske byer, og er presentert med arbeider i flere offentlige samlinger.
Brandt-Hansen ble meldt savnet 20 juli 2017, og etter omfattende søk ble en person som politiet antar er Brandt-Hansen funnet død 22. juli 2017.


== Referanser ==


== Kilder ==
http://kunstnerforbundet.no/kunstnere/566;Elina-Brand-Hansen Arkivert 19. august 2016 hos Wayback Machine.
https://kunstnerforbundet.no/utstillinger/133 Arkivert 18. august 2016 hos Wayback Machine.
https://snl.no/Elina_Brandt-Hansen
Rovioja

Rovioja (nordsamisk: Roavvája eller Roavveája, enaresamisk: Ruáviaajâ) er ei elv i Enare kommune i Lappland i Finland. Den er ei vestlig (venstre) sideelv til Neidenelva og er 15,3 kilometer lang, hvorav strekningen fra Iisakkijärvi til Opukasjärvi er 4,3 kilometer.
Elva har utspring nord for fjellet Laasavaara og renner mot sør til innsjøen Iisakkijärvi. Herfra fortsetter den sørover til munningen på nordbredden av Opukasjärvi, en innsjø i Neidenelvas hovedløp.


== Referanser ==
Hege Bakken Wahlquist

Hege Bakken Wahlquist (født 7. august 1992 i Øvre Årdal) er en norsk håndballspiller som spiller for den danske klubben Silkeborg-Voel og det norske rekruttlandslaget i håndball for kvinner. Hun har tidligere spilt for de norske klubbene Jotun, Sola og Glassverket, samt den danske klubben Holstebro.
I 2014/15-sesongen vant hun sølv i GRUNDIGligaen med Glassverket. Påfølgende sesong tok Glassverket ligabronse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hege Bakken Wahlquist – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(en) Hege Bakken Wahlquist – Norges Håndballforbund
Katie Boyle

Katie Boyle, lady Saunders (født Caterina Irene Elena Maria Imperiali di Francavilla i Firenze 29. mai 1926, død 20. mars 2018) var en britisk skuespiller og tv-personlighet. Hun deltok i en rekke tv-programmer i Storbritannia fra slutten av 1950-årene, og hun ledet fire utgaver av Eurovision Song Contest – mer enn noen andre.


== Bakgrunn ==
Hun ble født i Firenze i Italia, som datter av en italiensk marki og hans engelske kone. Boyle dro til Storbritannia i 1946 og startet en modellkarriere hvor hun blant annet gjorde oppdrag for Vogue. I 1950-årene spilte hun også i filmer som Old Mother Riley, Headmistress (1950), I'll Never Forget You (1951), Not Wanted on Voyage (1957), Intent to Kill (1958) og The Diary of Major Thompson (1955), filmet i Frankrike av Preston Sturges.Mot slutten av 1950-årene startet hun som kanalvert i BBC Television Service, og hun fikk raskt en stor karriere innen britisk fjernsyn. Hun dukket opp som paneldeltaker i ulike underholdningsprogrammer på BBC utover i 1960-årene.Boyle er også kjent for å ha vært programleder for Eurovision Song Contest. Til sammen ledet hun fire internasjonale finaler: 1960 i London, 1963 i London, 1968 i London og 1974 i Brighton. I 1974 skal hun ha stilt på scenen uten undertøy under satengkjolen. Det sterke studiolyset gjorde nemlig undertøyet synlig under kjolen, og hun droppet undertøyet kort tid før sending. Boyle fikk kultstatus innen Eurovision-miljøet, og hun var æresgjest da BBC arrangerte Eurovision Song Contest 1998 i Birmingham.


== Privatliv ==
I 1947 giftet hun seg med earl Richard Bentinck Boyle. Ekteskapet ble oppløst i 1955, men hun beholdt etternavnet. Samme år giftet hun seg med løpshest-eieren Greville Baylis, og de var gift frem til hans død i 1976. I 1976 giftet hun seg med teatermannen Peter Saunders som døde i 2003.
I boken Queen Elizabeth II: A Woman Who Is Not Amused, hevdet forfatter Nicholas Davies at Boyle hadde en langvarig romanse med prins Philip i 1950-årene. Boyle avviste selv påstandene: «Det er latterlig, bare oppspinn. Når noe står på trykk, tror folk på det. Du kan heller ikke gå rettens vei, for det er å helle bensin på bålet, så du må bare godta at folk forteller løgner om deg», sa hun i et intervju i 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Katie Boyle på Internet Movie Database 
(en) Katie Boyle hos Rotten Tomatoes 
(en) Katie Boyle hos The Movie Database
Amanal Petros

Amanal Petros (født 17. mai 1995 i Assab) er en eritreiskfødt friidrettsutøver som representerer Tyskland. Hans fremste internasjonale meritter er bronse på 5000 meter i Lag-EM i friidrett 2017 og sølv på 10.000 meter i U23-EM i friidrett 2017.


== Bakgrunn ==
Petros ble født i Assab i Eritrea, men moren flyktet med ham til nabolandet Etiopia da han var to år gammel. Der vokste han opp i fattige kår, og gikk daglig 15 km til og fra skolen. Han spilte også fotball da han vokste opp. Da han var 16 år gammel flyktet han og moren til Tyskland av politiske grunner.


== Idrettskarriere ==
Petros ble tysk U20-mester på 3000 meter innendørs i 2014, og han vant også det tyske U23-mesterskapet på 10 km. Under det tyske mesterskapet i friidrett fikk han sølv på 10 km gateløp.
Under EM i terrengløp 2015 kom han på tredjeplass i U23-klassen, og Tyskland kom på femteplass i lagkonkurransen i denne klassen. Samme år ble han tysk U23-mester på 5000 meter i friidrett, på 10 km gateløp, og i terrengløp. Han deltok også i det tyske mesterskapet i friidrett, og fikk der sølv på 10 km gateløp og bronse på 5000 meter.I 2016 kom han på fjerdeplass i U23-klassen under EM i terrengløp 2016. Som året før ble han tysk U23-mester på 5000 meter i friidrett, på 10 km gateløp, og i terrengløp. Han fikk også sølv på 10.000 meter og 10 km gateløp, samt bronse på 5000 meter under det tyske mesterskapet i friidrett.Tyskland deltok i Super League under Lag-EM i friidrett 2017, og Petros kom der på tredjeplass på 5000 meter. Under U23-EM i friidrett 2017 i Bydgoszcz fikk han sølv på 10.000 meter, bak spanske Carlos Mayo. Under det tyske mesterskapet i friidrett fikk han sølv på 10.000 meter.


== Referanser ==


== Kilder ==
Portrett hos DLV


== Eksterne lenker ==
(de) Offisiell hjemmeside
(en) Amanal Petros – Olympedia 
(en) Amanal Petros – World Athletics 
(en) Amanal Petros – Diamond League 
(en) Profil hos European Athletics
(en) Profil hos All-Athletics
(de) Profil hos TrackTeam
Tivolis Koncertsal

Tivolis Koncertsal ligger i hjertet av Tivoli i København, og hovedsalen har en publikumskapasitet på 1660. Den opprinnelige konsertsalen ble oppført i 1902 i maurisk stil av Richard Bergmann og Tivoli-direktør Knud Arne Petersen. I 1944, under den tyske okkupasjonen av Danmark, ble salen sprengt og ødelagt som en hevnaksjon mot den danske motstandsbevegelsen.


== Bakgrunn ==

Dagens konsertbygg ble bygget i årene 1954–1956, og i 2005 ble konsertsalen modernisert, og publikumsområdene kraftig utvidet.
Hovedsalen har nærmere 1700 sitteplasser, og den offisielle kapasiteten oppgis til 1660.
Inne i salen er det bygget en orkestergrav, og fargene i salen er ført tilbake til de opprinnelige fargene. Under hovedsalen ligger enda en foyer, Akvariefoyeren, med Europas lengste saltvannsakvarium.
Konsertsalen har huset mange kjente artister og arrangementer. Deriblant ble Eurovision Song Contest 1964 og europamesterskapet for brassband 1985 arrangert i Tivolis Koncertsal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tivolis Koncertsal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Konsertsalens offisielle hjemmeside
Pascal Bruckner

Pascal Bruckner (født 15. desember 1948 i Paris) er en fransk forfatter og filosof. Hans arbeid er hovedsakelig viet til kritikk av fransk kultur og samfunn.


== Biografi ==
Bruckner kommer fra en kristen familien, men er selv ikke troende. Han gikk på katolske skoler i barn- og ungdom. Etter studier ved universitetet i Paris I og Paris VII Didérot, og deretter ved École pratique des hautes études, ble Bruckner professor ved Institut d’études politiques de Paris og bidragsyter for Nouvel Observateur.
Bruckner begynte å skrive i kjølvannet av og fulgte «les nouveaux philosophes», likesom Alain Finkielkraut. Blant hans essays er La tentation de l’innocence, og Le sanglot de l’homme blanc, som var et angrep på den narsissistiske og destruktive politikken, som var ment til å hjelpe tredje verden-land. Mer nylig har han utgitt La tyrannie de la pénitence, som er et essay om Vestens uopphørlige selv-kritikk.
Bruckners selvbiografi Un bon fils forteller blant annet om hans far, som øvet vold vold mot kone og barn, i tillegg til å være overbevist nazist, hvilket fikk ham til å reise til Tyskland for å jobbe i fabrikker der under krigen.


== Utgivelser ==


=== Essays ===
Fourier, Seuil, 1975, presentasjonav verket til Charles Fourier
Le Nouveau Désordre amoureux (i samarbeid med Alain Finkielkraut), Seuil, 1977
Au coin de la rue, l’aventure (i samarbeid med Alain Finkielkraut), Seuil, 1979
Le Sanglot de l'homme blanc : Tiers-Monde, culpabilité, haine de soi, Seuil, 1983
La Mélancolie démocratique, Seuil, 1990
La Tentation de l'innocence, Grasset, 1995 (ISBN 2-86432-110-6) Prix Médicis essai.
Le Vertige de Babel. Cosmopolitisme ou mondialisme, Arlea poche, 1999
L'Euphorie perpétuelle : essais sur le devoir de bonheur, Grasset, 2000
Misère de la prospérité : La religion marchande et ses ennemis, Grasset, 2002
La Tyrannie de la pénitence : Essai sur le masochisme Occidental, Grasset, 2006 Prix Montaigne.
Le Paradoxe amoureux, Grasset, 2009
Le mariage d’amour a-t-il échoué ?, Grasset, 2010
Le Fanatisme de l’apocalypse. Sauver la Terre, punir l’Homme, Grasset-Fasquelle, 2011 (ISBN 978-2-2467-3641-7)
La Sagesse de l'argent, Grasset 2016
Un racisme imaginaire. La Querelle de l’islamophobie., Grasset-Fasquelle, 2017 (ISBN 978-2-246-85757-0)


=== Romaner og fortellinger ===
Allez jouer ailleurs, Le Sagittaire, 1976
Lunes de fiel, Seuil, 1981 filmatisert av Roman Polanski.
Parias, Seuil, 1985
Qui de nous deux inventa l'autre ?, Gallimard, 1988
Le Divin Enfant, Seuil, 1992
Les Voleurs de beauté, Grasset, 1997 Prix Renaudot.
Les Ogres anonymes, Grasset, 1998
L’Amour du prochain, Grasset, 2005
Mon petit mari, Grasset 2007
La Maison des anges, Grasset 2013
Un bon fils, Grasset 2014 (ISBN 978-2-246-80028-6)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pascal Bruckner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pascal Bruckner på Internet Movie Database 
(sv) Pascal Bruckner i Svensk Filmdatabas 
(da) Pascal Bruckner på Scope 
(fr) Pascal Bruckner på Allociné 
(en) Pascal Bruckner på AllMovie
Opukasjärvi

Opukasjärvi (nordsamisk: Hahpatjávri, enaresamisk: Hoppoogjävri, skoltesamisk: Opukasjäu’rr) er en innsjø i Enare kommune i landskapet Lappland i Finland. Innsjøen ligger 126,7 meter over havet og dekker et areal på 1,514 km². Den er 4,5 kilometer lang og formet som en halvsirkel. Opukasjärvi gjennomløpes av Neidenelva (finsk: Näätämöjoki) som munner ut i Neidenfjorden i Finnmark. Innsjøen ligger innenfor Kaldoaivi ødemarksområde.


== Referanser ==
Gammarus amabilis

Gammarus amabilis er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.Arten er endemisk til Guizhou, Kina.


== Taksonomisk plassering av gruppen ==
Taksonomien til krepsdyrene er i stadig endring ettersom ny viten kommer til, og det er dessuten generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne inndeling som angis her, følger stort sett oppdelingen i Catalogue of Life: , mens detaljene, slektene og artene her følger WoRMS-databasen.

Underekke: krepsdyr (Crustacea) - 67 000 arter Brünnich, 1772
KLASSE storkreps (Malacostraca) - +25 000 arter Latreille, 1802
Underklasse Eumalacostraca Grobben, 1892
Overorden Peracarida Calman, 1904
Orden amfipoder (Amphipoda) - 9 725 arter, 1 900 i ferskvann Latreille, 1816
Underorden Senticaudata - 22 overfamilier, 95 familier Lowry & Myers, 2013
Infraorden Gammarida Latreille, 1802
Parvorden Gammaridira Latreille, 1802
Overfamilie Gammaroidea Latreille, 1802 (Bousfield, 1977)
Familie Gammaridae Leach, 1813
Slekt Gammarus Fabricius, 1775
Gammarus amabilis Hou, Li & Li, 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gammarus amabilis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Gammarus amabilis i Global Biodiversity Information Facility 
Gammarus amabilis – detaljert informasjon på Wikispecies