jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Olav Bergenn

Olav Bergenn (født 1. august 1853 i Sauherad i Telemark, død 24. april 1896 i Christiania) var en norsk typograf og fagforeningsleder.
I sin ungdom oppholdt han seg i utlandet, men fra 1883 jobbet han som aksidenssetter i Oslo. I 1886 ble han valgt til formann i Den Typografiske Forening i Christiania, og et par år senere leder for Norsk Centralforening for Boktrykkere. Som fagforeningsleder sto han i spissen for den første store typografstreiken i Norge.Bergenn hadde også litterære interesser, og skrev både en filosofisk avhandling og i 1891 et skuespill i tre akter: Den nye tid.I årene før han døde redigerte han publikasjonen Nordisk Trykkeritidende som begynte å komme ut i juni 1892.


== Referanser ==
Nærings- og fiskeridepartementet

Nærings- og fiskeridepartementet (forkortet NFD) er et norsk departement som ble opprettet 1. januar 2014.Departementet består av de tidligere Nærings- og handelsdepartementet og Fiskeri- og kystdepartementet, med unntak av kyst- og miljø­avdelingen og deler av avdelingen for forskning, styring og administrasjon. I tillegg fikk departementet overført konkurranse­politisk avdeling fra det tidligere Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet, samt ansvaret for selskaps­lovgivning fra Justis- og beredskapsdepartementet.


== Politisk ledelse ==
Nærings- og fiskeridepartementet har to statsråder:

Næringsministeren har ansvaret for statens eierskapspolitikk og forvaltning av statlig eierskap i selskaper der departementet forvalter statens eierskapsinteresser, næringsrelevant forsknings- og innovasjons­politikk, handelspolitikk herunder handelsavtaler, konkurranse­politikk, politikk for maritime næringer og skipsfart, utvikling av enkeltnæringer, forenkling, reiseliv mv. og selskapslovgivningen.
Fiskeri- og sjømatministeren har ansvaret for fiskeri- og havbruks­politikk, sjømatpolitikk og marin forsknings- og innovasjonspolitikk.


== Organisasjon ==
Departementet er organisert i åtte avdelinger, i tillegg til Departementsrådens kontor og Kommunikasjons­seksjonen:
Administrasjonsavdelingen
Eierskapsavdelingen
Næringspolitisk avdeling
Maritim avdeling
Handelspolitisk avdeling
Forsknings- og innovasjonsavdelingen
Fiskeri- og havbruksavdelingen
Konkurransepolitisk avdelingFra april 2020 ble NFD det første departementet med eget lokalkontor. Dette skal forvalte all grunn på Svalbard som er eiet av staten ved NFD.


== Etater og virksomheter ==


=== Underliggende etater ===
Direktoratet for mineralforvaltning med Bergmesteren for Svalbard
Fiskeridirektoratet
Garantikassen for fiskere
Garantiinstituttet for eksportkreditt
Havforskningsinstituttet
Justervesenet
Konkurransetilsynet
Klagenemnda for industrielle rettigheter
Klagenemndssekretariatet
Kystverket
Norges geologiske undersøkelse
Norsk akkreditering
Norsk nukleær dekommisjonering
Norsk romsenter
Mesterbrevnemnda
Patentstyret
Regelrådet
Registerenheten i Brønnøysund
Sjøfartsdirektoratet


=== Tilknyttede virksomheter ===
Baneservice
Design og arkitektur Norge
Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond
Flytoget
Innovasjon Norge
Mantena
Mesta
Nofima
Norges sjømatråd
Nysnø Klimainvesteringer
Posten Norge
SIVA – Selskapet for industrivekst
Standard NorgeDepartementet forvalter dessuten statens eierskap i en rekke andre hel- og deleide aksjeselskaper.


== Se også ==
Liste over Norges næringsministre
Liste over Norges fiskeriministre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Gottfried Heinrich Pappenheim

Gottfried Heinrich Graf zu Pappenheim (født 30. mai 1594 i byen Pappenheim, død 7. november 1632 i Leipzig) var en tysk militær og greve. Fra 1628 var han riksgreve.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Pappenheim kom fra en gammel adelsslekt og militærslekt. Han studerte blant annet ved Universitetet i Altdorf og i Tübingen, før han var på en langvarig studiereise i Sør- og Vest-Europa. Hans opphold i disse landene medførte at han i 1614 konverterte til den katolske tro.


=== Militær løpebane ===
Da tredveårskrigen brøt ut i 1618 gikk han inn i tjeneste for Maximilian I av Bayern og deltok blant annet som oberstløytnant under Johann Tserclaes Tilly i slaget ved Hvitefjell ved Praha 8. november 1620.  Her viste han stort mot og ble så skadet at han ble først etterlatt blant de døde. I 1622 ble han utnevnt til oberst og kommandant over et regiment med kyrassérer. Han tjenestegjorde med dette for Filip IV av Spania i Lombardia og Graubünden. Han gjorde seg bemerket med sitt lange og heroiske forsvar av Riva del Garda ved Gardasjøen.
I 1626 ble han kalt tilbake til Tyskland av Maximilian I av Bayern for å slå ned bondeopprøret i Oberösterreich, noe han effektivt gjorde i siste halvdel av november 1626. Han tjenestegjorde deretter igjen under Tilly i kampene mot Christian IV av Danmark og Norge i Niedersachsen, der han inntok Wolfenbüttel. 
Etter noen års uvirksomhet i Wolfenbüttel fikk han i 1629 oppdrag fra Albrecht von Wallenstein om å tvinge Magdeburg til å underkaste seg ham, men mislyktes i dette. Etter at Gustav II Adolf gikk inn i krigen ble Pappenheim sendt mot Frans Albrekt av Sachsen-Lauenburg, tok denne til fange i Ratzeburg og vendte seg mot Magdeburg, som han beleiret vinteren 1630/31. Da Tilly til slutt kom til bistand, var det Pappenheims styrker som var sentrale i stormingen av byen. 
I slaget ved Breitenfeld 17. september 1631, hadde Pappenheim befalet over den venstre flanken, men gjorde altfor dristige utfall med sitt kavaleri, og bidro slik til nederlaget. Pappenheim opererte deretter i Gustav II Adolfs rygg i Niedersachsen og Westfalen og hadde betydelige framganger. 
Rundt årsskiftet 1631/32 tilbød han sine tjenester til den spanske infante og regent over De spanske Nederlandene i Brussel, hvilket ble tatt godt imot, og gjennomførte en heltemodig, men resultatløs stormingsforsøk av Maastricht. Da han ikke fikk noe bistand av de spanske styrkene i landet, vendte han bitter tilbake til Tyskland. Han opptrådte stadig mer egenmektig  og hadde vanskelig med å samarbeide med Albrecht von Wallenstein, men han inntok likevel på Wallensteins ordrer Halle i oktober 1632, og ble deretter sendt i ilfart til Lützen og til slaget ved byen hvor han ble dødelig såret av en kanonkule, og måtte tas ut av striden. Han døde dagen etter i Pleissenburg ved Leipzig.I en av hans lommer ble brevet hvor Wallenstein beordrer ham til å komme til slaget, funnet.


== Se også ==
Pappenheimer
Pappenheim


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gottfried Heinrich Pappenheim i Nordisk familjebok (2. utgave, 1914)
(no) Gottfried Heinrich Pappenheim i Store norske leksikon
Ramonville-Saint-Agne

Ramonville-Saint-Agne er en fransk kommune som ligger i departementet Haute-Garonne, i arrondissementet Toulouse. Kommunen har rundt 12 000 innbyggere. Byen ligger sør for Toulouse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ramonville-Saint-Agne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Antonis Papadopoulos stadion

Antonis Papadopoulos stadion (gresk:  Γήπεδο 'Αντώνης Παπαδόπουλος') er et fotballstadion i byen Larnaka på Kypros. Stadionet ble åpnet i 1986 etter tre års byggetid for den lokale klubben Anorthosis Famagusta, og ble oppkalt etter velgjører av klubben. Kypros' herrelandslag i fotball har i nyere tid brukt arenaen som nasjonalstadion for sine landskamper.
Opprinnelig kapasitet ved ferdigstillelse var på rundt 6 000, men gjennom oppgradering og utvidelser i henholdsvis 1997, 2006, 2007 og 2008 har tilskuerkapasiteten økt til 10 230 med kun sitteplasser og andre moderne fasiliteter som VIP-bokser, presserom, bar og nye garderober. Stadionet er godkjent av UEFA for både europacupspill og kvalifiseringskamper til europamesterskap for landets aldersbestemte fotballandslag. I mai 1992 var Antonis Papadopoulos stadion arrangør av bronsefinalen under U16-EM i fotball for herrer i 1992, hvor Italia vant 1–0 over Portugal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Worldstadiums.com – Cyprus, Antonis Papadopoulos Stadium
Eupatorus birmanicus

Eupatorus birmanicus er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannene opptil 70 millimeter), halvblank, brunsvart hornbille. Kroppsformen er forholdsvis bred og hvelvet. Hannene har et langt, tynt, krumt horn på hodet, et spisst horn på hver side av pronotum og et par horn midt oppe på pronotum som peker nesten rett oppover, og er litt skjeformede og vridde. Disse har blitt sammenlignet med kanin-ører og gjør at hannene av denne arten er helt umiskjennelige.


== Levevis ==
Larven utvikler seg i råtten, død ved. De voksne billene kan drikke nektar og sevje som siver ut fra sår på trær. Hannene bruker hornene sine i kamp om hunnene.


== Utbredelse ==
Denne arten er utbredt i Burma og den nordvestlige Thailand.


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Dynastini MacLeay, 1819
Slekten Eupatorus Burmeister, 1847
Eupatorus birmanicus Arrow, 1908


== Eksterne lenker ==
(en) Eupatorus birmanicus i Encyclopedia of Life 
(en) Eupatorus birmanicus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eupatorus birmanicus hos NCBI 
(en) Kategori:Eupatorus birmanicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eupatorus birmanicus – detaljert informasjon på Wikispecies
Eupatorus siamensis

Eupatorus siamensis er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannene opptil 70 millimeter), halvblank, brunsvart hornbille. Kroppsformen er forholdsvis bred og hvelvet. Hannene har et langt, tynt, krumt horn på hodet, et spisst horn på hver side av pronotum og et par krumme horn midt oppe på pronotum som peker skrått opp- og utover.


== Levevis ==
Larven utvikler seg i råtten, død ved. De voksne billene kan drikke nektar og sevje som siver ut fra sår på trær. Hannene bruker hornene sine i kamp om hunnene.


== Utbredelse ==
Denne arten er utbredt i Thailand.


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Dynastini MacLeay, 1819
Slekten Eupatorus Burmeister, 1847
Eupatorus siamensis Laporte de Castelnau, 1867


== Eksterne lenker ==
(en) Eupatorus siamensis i Encyclopedia of Life 
(en) Eupatorus siamensis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Eupatorus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eupatorus siamensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Eupatorus hardwickei

Eupatorus hardwickei er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannene opptil 70 millimeter), blank, svart hornbille. Kroppsformen er forholdsvis bred og hvelvet. Hannene har et langt, tynt, krumt horn på hodet, et spisst horn på hver side av pronotum og et par horn midt oppe på pronotum som peker skrått fremover, disse kan værer redusert til spisse knøler. Dekkvingene er vanligvis svarte med gul ytterkant, men kan også være rødbrune.


== Levevis ==
Larven utvikler seg i råtten, død ved. De voksne billene kan drikke nektar og sevje som siver ut fra sår på trær. Hannene bruker hornene sine i kamp om hunnene.


== Utbredelse ==
Denne arten er utbredt i Sørøst-Asia - det nordlige India, Nepal, Bhutan og det nordlige Burma.


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Dynastini MacLeay, 1819
Slekten Eupatorus Burmeister, 1847
Eupatorus hardwickei (Hope, 1831)
Eupatorus cantori (Hope, 1845) - ofte regnet som en form eller underart av E. hardwickei


== Eksterne lenker ==
(en) Eupatorus hardwickei i Encyclopedia of Life 
(en) Eupatorus hardwickei i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eupatorus hardwickei hos NCBI 
(en) Kategori:Eupatorus hardwickei – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eupatorus hardwickei – detaljert informasjon på Wikispecies
Maksimir stadion

Maksimir stadion (kroatisk: Stadion Maksimir) er et fotballstadion i hovedstaden Zagreb i Kroatia. Stadionet ble åpnet i mai 1912 for den tidligere lokale sportsklubben HAŠK. Maksimir er nåværende hjemmebane for både GNK Dinamo Zagreb og NK Lokomotiva. Kroatias herrelandslag i fotball har siden 1990 brukt arenaen som nasjonalstadion for sine landskamper.
En rekke spesielle kamper og andre hendelser har inntruffet ved Maksimir stadion i siste halvdel av 1900-tallet. Både semifinale og bronsefinale i EM i fotball 1976 ble spilt her. Den var også arena for Universiaden i 1987. I et begivenhetsrikt 1990 var Maksimir stadion åsted for nasjonalistisk tilskuerbråk i en kamp mellom Dinamo Zagreb og Røde stjerne Beograd. Kun uker senere ble den siste kampen til Jugoslavias herrelandslag i fotball mot Nederland spilt på Maksimir. I oktober samme år ble stadionet også det første til å arrangere landskamp for det gjenopprettede herrelandslaget til Kroatia mot USA.I 1997/1998 ble det igangsatt en større modernisering og utvidelse av Maksimir stadion, hvor tilskuerkapasiteten ble økt til 38 079. I 2011 ble det foretatt en ansiktsløftning ved at man fikk installert nye seter, lagt nytt banedekke og løpebanen rundt gressmatten ble overdekket av blåfarget kunstgress. I tillegg til fotball har Maksimir stadion også blitt benyttet som konsertarena for flere større internasjonale artister, blant andre Dire Straits, David Bowie, U2, Bon Jovi og Robbie Williams. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maksimir Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Stadiumguide.com – Stadion Maksimir
Worldstadiums.com – Croatia, Stadion Maksimir Arkivert 15. juli 2013 hos Wayback Machine.
Olatunnelen

Olatunnelen er en 450 meter lang kommunal veitunnel i Sunnfjord kommune i Vestland, på strekningen mellom Lunde og Søgnesand hvor veien ender. Tunnelen er oppkalt etter grunneier Ola Søgnesand. Den kostet 3,8 millioner kroner og åpnet i 1995. Søgnesand hadde 12 innbyggere i 1995 og 5 i 2013.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
NFD

NFD er en forkortelse, og kan blant annet vise til:

Norsk Folkemusikk- og Danselag
Nærings- og fiskeridepartementet
Forsvarets spesialstyrker

Forsvarets spesialstyrker er en avdeling i det norske forsvaret med ansvar for spesialstyrkene. Avdelingen ble opprettet 1. januar 2014 og består av Marinejegerkommandoen og Forsvarets spesialkommando. I tillegg er 339 Special Operations Aviation Squadron underlagt sjef Forsvarets spesialstyrker, med kommandoforholdet taktisk kommando. Brigader Joar Eidheim er sjef for avdelingen.


== Bakgrunn ==
Forsvarets spesialstyrker ble opprettet som en driftsenhet som erstatning for spesialoperasjonsavdelingen i Forsvarsstaben. Den står for felles virksomhetsledelse for spesialstyrkene i det norske Forsvaret, skal sørge for styrkeproduksjon og får ansvar for støttevirksomhet til de to avdelingene som inngår i enheten. De to avdelingene i enheten har oppgaver knyttet til nasjonal militær beredskap, samt internasjonale operasjoner. De kan etter anmodning bistå sivile myndigheter i kontraterroroperasjoner innenlands.Enhetens ledelse og stab holder til på Akershus festning i Oslo, mens Marinejegerkommandoen holder til på Haakonsvern orlogsstasjon i Bergen og Forsvarets spesialkommando er forlagt i Rena leir i Østerdalen. De tjenestegjørende i Forsvarets spesialstyrker skal opprettholde sin tilknytning til sine respektive forsvarsgrener og forsvarsgrenene skal ha ansvar for nivådannende utdanning.


== Ledelse ==
Liste over sjefer for Forsvarets spesialstyrker siden opprettelsen i januar 2014:

1. januar 2014–1. september 2017: kontreadmiral Nils Johan Holte 
1. september 2017–27. april 2022: generalmajor Torgeir Gråtrud
27. april 2022–6. mai 2022: flaggkommandør Christian Harstad (fungerende)
6. mai 2022– : brigader Joar Eidheim


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forsvarets spesialstyrker
Musikkforeningen Suoni

Musikkforeningen Suoni er et symfonisk blåseorkester tilhørende i Skien i Telemark. Foreningen, som er tilknyttet NMF, består totalt av rundt 100 medlemmer og aspiranter i alderen 15–75 år. Navnet «Suoni» er et italiensk ord som betyr «klanger». Navnet fikk orkesteret av en av sine første dirigenter, organist Leonard Helland, etter stiftelsen i 1895. I løpet av de siste tiårene har Suoni deltatt på festivaler i utlandet, som Berlin (1990), Kolin/Praha (1995), Beijing, Kina (2000) og i 2007 i Minot. I 2003 spilte orkesteret ved toårs-minnedagen for terrorangrepet i New York den 11. september 2001. Konserten ble fremført i Gamle Logen i Oslo. Ved 100-årsjubileet i 1995 ble foreningen utnevnt til Skiens-ambassadører.
Foreningen har sin base i Ibsenhuset i Skien. Suonis dirigent siden 1980 er Øyvind Strand.


== Avleggere ==
I tillegg til hovedkorpset har foreningen flere avleggere eller underavdelinger.

Suoni Big Band – korpsets eget storband
Die Original Grenländer Musikanten – bierstubeorkester
Suoni Salongorkester – korpsets veteranorkester, stiftet 30. september 1996.
Suoni ung – opprettet i 2016 for å imøtekomme og ivareta unge musikere som tas opp i orkesteret.


== Konserter og arrangementer ==


=== Faste konsertrekker ===
Suoni holder seks faste konserter hvert år. Orkesteret selv omtaler disse konsertene som «de seks store».

Suonis Promenadekonsert: formiddagskonsert i Ibsenhuset, første lørdag i mars
Suoni i kirken: påskekonsert i Skien kirke, torsdag før påske
Suoni på by'n: parade og konsert i Skien sentrum, lørdag etter 17. mai
Suoni i parken: sensommerkonsert i Brekkeparken, nest siste søndag i august
Suoni på scenen: stor høstkonsert i Ibsenhuset, fredag og lørdag midt i november
Suonis Jul: julekonsert i Ibsenhuset med verdslig musikk, som regel andre lørdag i desember


=== Store konserter og oppsetninger i Suonis regi (utvalg) ===
Suoni er etter hvert blitt kjent for sine stort anlagte samarbeidskonserter der profesjonelle artister, gjerne med lokal forankring, opptrer sammen med kor og orkester. Disse konsertene er meget godt besøkt.

1995: Sommer i Tyrol
1998: Evert - en kabaret
1999: Music of the Century
2000: Skien 1000 år - avslutningskonsert i jubileumsfestuka med bl.a. Elisabeth Andreassen
2002: The sound of Richard Rodgers
2003: Suoni on Broadway
2004: Suoni goes to Hollywood
2005: En aften i Wien
2006: Highlights
2007: 1001 natt
2008: Den Store Ønskekonserten
2009: Suoni goes Latin
2010: Jubileumsgalla
2011: Suoni og damene
2012: Suoni og gutta
2013: All that Jazz
2014: The Sound of Musicals
2015: Jubileumsgalla:
2015: Konsert på Gaustatoppen – konserten ble holdt 16. august 2015 i forbindelse med foreningens 120-årsjubileum
2016: In the Mood
2017: Stjerner i sikte


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Danny Ings

Daniel William John Ings (født 23. juli 1992) er en engelsk fotballspiller som spiller for West Ham.Han har tidligere spilt for Bournemouth, Dorchester Town og Burnley, derav oppholdet i Dorchester Town var på utlån. I mars 2014 ble Ings kåret til åretsspiller i the Championship foran Leeds United angriper Ross McCormack og Leicester Citys midtbanespiller Danny Drinkwater. Han endte 2013-2014 sesongen med å score 22 mål og sikret opprykk til Premier League med Burnley.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Danny Ings – UEFA 
(en) Danny Ings – Transfermarkt 
(en) Danny Ings – national-football-teams.com 
(en) Danny Ings – WorldFootball.net 
(en) Danny Ings – Soccerbase.com 
(en) Danny Ings – FootballDatabase.eu 
(en) Danny Ings – Soccerway 
(en) Danny Ings – EU-Football.info 
(en) Danny Ings – FBref 
(es) Danny Ings – as.com 
(en) Danny Ings – på LFChistory.net
Adrian Biddle

Adrian Biddle (født 20. juli 1952 i Woolwich i London, død 7. desember 2005 samme sted) var en engelsk filmfotograf.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Adrian Biddle på Internet Movie Database 
(sv) Adrian Biddle i Svensk Filmdatabas 
(da) Adrian Biddle på Filmdatabasen 
(da) Adrian Biddle på Scope 
(fr) Adrian Biddle på Allociné 
(en) Adrian Biddle på AllMovie 
(en) Adrian Biddle hos The Movie Database 
Guardian Unlimited obituary
Iñigo Martínez

Iñigo Martínez Berridi (født 17. mai 1991) er en spansk fotballspiller som spiller for Athletic Bilbao.Den 26. april 2016 signerte han en ny kontrakt med Real Sociedad til 30. juni 2021.Martínez debuterte for Spania den 14. august 2013 i en vennskapskamp mot Ecuador, en kamp Spania vant 2–0.


== Meritter ==
U-21 EM: 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iñigo Martínez – Olympedia 
(en) Iñigo Martínez – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Iñigo Martínez – FIFA 
(en) Iñigo Martínez – UEFA 
(en) Iñigo Martínez – Transfermarkt 
(en) Iñigo Martínez – national-football-teams.com 
(en) Iñigo Martínez – WorldFootball.net 
(en) Iñigo Martínez – Soccerbase.com 
(en) Iñigo Martínez – FootballDatabase.eu 
(en) Iñigo Martínez – Soccerway 
Profil hos Real Sociedad
Profil hos BDFutbol
Martin Hinteregger

Martin Hinteregger (født 7. september 1992) er en østerriksk tidligere fotballspiller.Han debuterte for Red Bull Salzburg den 16. oktober 2010.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Østerrikes EM-tropp til EM i Frankrike 2016.Han ble tatt ut i Østerrikes EM-tropp til EM i fotball 2021.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Hinteregger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Martin Hinteregger – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Martin Hinteregger – UEFA 
(en) Martin Hinteregger – Transfermarkt 
(en) Martin Hinteregger – national-football-teams.com 
(en) Martin Hinteregger – WorldFootball.net 
(en) Martin Hinteregger – FootballDatabase.eu 
(en) Martin Hinteregger – Soccerway 
(en) Martin Hinteregger – EU-Football.info 
(en) Martin Hinteregger – FBref 
(es) Martin Hinteregger – as.com
Hanna Bergstrøm

Hanna Marie K. Bergstrøm (født Magnusson 22. april 1885 i Stockholm, død 1948) var en svensk-norsk fagforeningsleder og politiker, fra 1925 hjemmehørende i Norges Kommunistiske Parti.
Før hun kom til Norge var hun engasjert i fagforeningsarbeid i Sverige. I 1906 var hun med på å stifte Luesyerskernes forening i Malmö.
Da hun kom til Oslo ble hun medlem av Syerskernes forening, den senere Konfeksjonsarbeidernes forening. Der fikk hun flere tillitsverv, blant annet som nestformann. Hun ble også valgt inn i Skredderforbundets hovedstyre og forretningsvalg i 1928. Hun ble imidlertid suspendert i forbindelse med den politiske striden rundt storlockouten i 1931.Etter at hun ble medlem i NKP i 1925 fikk hun tillitsverv som formann for Kvinneutvalget i partiet, var med i Polbyrået og sekretariatet. Hun var stortingskandidat for partiet i 1927, 1930, 1933 og 1945. I 1930 var hun nominert på førsteplass på NKPs liste i Oslo.Hun satt i sentralkomiteen som ble valgt i 1936, og var blant NKPs ledere da krigen kom til Norge. Under krigen ble hun fengslet og satt på Bredtvedt fra 17. august 1944 til 14. desember 1944.
Ved Stortingsvalget 1945 sto hun på femteplass på NKPs valgliste i Oslo.Bergstrøm døde tre år etter frigjøringen.


== Referanser ==