jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norges Venstrekvinnelag

Norges Venstrekvinnelag (også kalt Venstrekvinnelaget og NVK) er en sideorganisasjon av det politiske partiet Venstre. Organisasjonen arbeider for å løfte kvinnelige politikere i Venstre, å være en likestillingspolitisk tenketank for Venstre og fremme liberal feminisme i samfunnet.
Venstrekvinnelaget arbeider for en verden der kvinner og menn har samme friheter, rettigheter, plikter og muligheter innen alle vesentlige områder i livet. Alle som identifiserer seg som kvinner eller tredje kjønnskategori som støtter Venstrekvinnelagets formål, og som ikke er medlem i et annet politisk partis kvinneorganisasjon, kan bli medlemmer. Menn kan være støttemedlemmer. Venstrekvinnelaget er representert i Venstres landsstyre.


== Historie ==
Venstre har historisk vært et av de viktigste partiene når det gjelder likestilling og rettferdighet mellom kjønn, ved å innføre allmenn offentlig grunnskole, gi kvinner adgang til høyere utdanning, arbeidervernlovgivning, sosiale ytelser, juryordningen, hemmelige valg. Venstre var også det første partiet som fremmet forslag om allmenn stemmerett for menn og for kvinner, i 1886 .Venstre spilte en avgjørende rolle i utviklingen av velferdsstaten, da grunnlaget for sykepenger, pensjoner og uføretrygd ble gjort bla lagt av Venstreregjeringer. Åttetimersdagen var også et Venstre-prosjekt.
Venstrekvinnelaget ble stiftet i 1. januar 1930, men Venstre har en sterk kvinnehistorie som strekker seg helt tilbake til 1884 da partiet ble stiftet. Tidlig i partiorganisasjonens historie sto Venstre-kvinner som Betzy Kjeldsberg , Fredrikke Marie Qvam  Gina Sverdrup Krog  og Eva Kolstad  sentralt i kampen for kvinners rettigheter.
Venstrekvinnelaget i Kristiania ble stiftet i 1911 med Louise Keilhau som leder (formand). Medstifter var Dagny Bang.


== Styret ==
Solveig Schytz er leder av Norges Venstrekvinnelag.


=== Styremedlemmer ===
Nertila Stringa, Agder (1. nestleder)
Tone Lind Jørgensen, Vestfold og Telemark (2. nestleder)
Johanne Sundmann, Troms og Finnmark
Mia Bruvik, Rogaland
Marthe Strickert, Trøndelag
Margrethe Prahl Reuch, Viken
Ann Helen Skaanes, Oslo


=== Varaer ===
Agnes Hoshovede Bernes, Vestland
Hanne Moe Reitan, Trøndelag
Ragnhild Helset, Møre og Romsdal


== Partiledelse ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ekspertutvalg pengespill og ny teknologi

Hamarutvalget var en ekspertgruppe nedsatt av Kulturdepartementet for å vurdere den teknologiske utviklingen på pengespillområdet. Særlig skulle de gå nærmere inn på nye medium og plattformer for tilbud av spill. De skulle også vurdere om gjeldende lovgivning er tilstrekkelig for å regulere nye former for spill og kartlegge konkurransen som det norske pengespillmarkedet møter fra pengespill uten løyve.
Arbeidet startet i september 2013 og rapporten ble overlevert Kulturminister Torhild Widvey 8. desember 2014. Arbeidet ble ledet av direktør i Lotteri- og stiftelsestilsynet, Atle Hamar. Rapporten fikk navnet «Grenselause pengespel - krev ny teknologi ny regulering?»


== Medlemmer i ekspertgruppa ==
Atle Hamar, Lotteri- og stiftelsestilsynet, utvalgsleder
Anita Fjærem, Tecnobingo Scandinavia AS
Bente Øverli, Forbrukarombodet
Carl Fredrik Stenstrøm, Norsk Rikstoto
Ingvild Ragna Myhre, sjølvstendig næringsdrivande
Jan Peder Strømslid, Norsk Tipping
Jørgen Tharaldsen, Megapop
Rune Mentzoni, Universitetet i Bergen
Silvija Seres, Teknologirådet
Thomas Haugan Hepsø, Medietilsynet
Torgeir Waterhouse, IKT-Norge


== Hamar-utvalgets sekretariat ==
Trude Gjeitanger Høgseth Felde, Lotteritilsynet
Silje Sægrov Amble, Lotteritilsynet


== Eksterne lenker ==
Regjeringen.no - pressemelding 8.12.2014
Blogginnlegg av utvalgets leder, Atle Hamar «Ny teknologi krev ny regulering av pengespel»
Johan Einar Hustad

Johan Einar Hustad (født 26. januar 1954 i Bud, Møre og Romsdal)  er en norsk professor og tidligere prorektor for nyskaping ved NTNU. Prorektorene ved NTNU ansettes for perioder på fire år og Hustad har vært prorektor siden 2009. I 2013 ble han ansatt for en ny periode, 1.8.2013–31.7.2017. I august 2016 ble det kunngjort under NTNUs styremøte at Hustad ikke kom til å sitte ut hele perioden. Fra 1. oktober 2016 ble han ansatt som direktør for NTNUs tematiske satsningsområde NTNU Energi.Hustads fagfelt er termisk energi og mye av hans forskning og publikasjoner, har vært innen industrielle forbrenningsprosesser, miljø og fornybar energi.
Han har sin utdannelse fra NTH, der han ble ferdig utdannet sivilingeniør fra Maskinavdelingen i 1979 og dr. ing. i 1990 med avhandlingen Efficiency and safety in combustion processes.Han har arbeidet ved SINTEF  blant annet som forsker, avdelingsleder og forskningssjef i ulike perioder, til sammen 15 år. I perioden 1992–1996 var han Nordisk Forskningsprofessor innen faste brensler, som ansatt ved NTH under Norden – Nordic Energy Research Program.I 1997 ble  Hustad ansatt som professor ved NTNU Institutt for energi og vannkraft, der han også var instituttleder i tre år.
Etter et år som gjesteprofessor ved Stanford University i California (2003–2004), ble han i 2004 nestleder og senere instituttleder ved Institutt for energi og prosessteknikk ved NTNU. Parallelt med stillingen som instituttleder, var han leder for Senter for Fornybar Energi ved NTNU-SINTEF-IFE. 
Han har og har hatt mange verv, blant annet har Hustad vært aktivitetsleder for ulike prosjekter innen Det internasjonale energibyrået (IEA) i seks år. 
Han er medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi og satt i styret for UKCCSRC (Styret for karbonfangst og lagring UK) 2014-2017. Scientific Advisory Board: E.ON-RWTH Aachen University, Energy Research Center 2008-2010. Programstyre EnergiX 2017-2019, tidligere programstyrer: "Energi for fremtiden" og "Energi og industri" i forskningsrådet. Portefølgestyre i forskningsrådet for energi. transport og lavutslipp fra 2019. Styremedlem i Energi21 oppnevnt av Olje- og Energidepartementet fra 2019.
Han er deleier i firmaet Ecoxy AS, som har som forretningsidé å redusere skadelige utslipp til luft fra energiproduksjon. Selskapet ble i 2009 tildelt Technoports pris for innovativ miljøteknologi: «Technoport Award for Innovative Environmental Technology».


== Bibliografi (utvalg) ==
(no) Publikasjoner av Johan Einar Hustad i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Johan Einar Hustad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


== Referanser ==


== Kilder ==
Monsen, Tor H. (1990) «Johan E. Hustad NTNUs tredje prorektor». I: Universitetsavisa, 15. mai 2009
Pressemelding fra NTNU om nye ledere, 2013
Årsrapporter fra SFFE 2006–2008
Tunstad, Hege (2013) «La idé i skuffen – ble Nobelpris». I: Gemini, 19. april 2013


== Eksterne lenker ==
NTNU. Rektoratets blogg
Hustads profilside, NTNU
Willum van Steenwinckel

Willum van Steenwinckel (også Willem, født før 1615, død efter 22. juni 1653 i København) var en dansk byggmester og arkitekt med flamske røtter. 
Han var sønn av den kongelige byggmester Hans van Steenwinckel den eldre og Inger Pedersdatter. Han gikk i lære hos Willem Cornelisz i Laholm og Halmstad, fra 1615 byggmester ved slottet i Laholm og fra omkring 1625 slott- og festningsbyggmester i Halmstad. I 1629 ble han ansatt som kongelig byggmester i Christian IVs prestisjeby Glückstadt i Slesvig-Holsten. Her medvirket han til oppføringen av slottet Glücksburg, Rådhuset og Brockdorffs pale — opprinnelig oppført til kongens svigersønn Christian von Pentz — samt til anleggingen av den nye bydel på øyen Retshöwel. Efter kongens død, later det til at van Steenwinckel har forlatt Glückstadt til fordel for København.Et ev. kunstnerisk særpreg er vanskelig å påvise, da kun lite er bevart av  Willum van Steenwinckels byggerier.Av disse står kun det gjenoppbyggede rådhus på torvet i Glückstadt samt Brockdorffs pale i Am Fleth. 


== Referanser ==
Haffner og Haagaas

Haffner og Haagaas (frem til 1940 også publisert under tittelen Haagaas og Haffner) var en serie med oppgavesamlinger i matematikk på gymnasnivå og realskolenivå/ungdomsskolenivå som ble publisert mellom 1925 og 1979 i en lang rekke utgaver, opprinnelig med Theodor Haagaas og Einar Haffner som redaktører. Den var i mer enn 50 år den mest brukte oppgavesamlingen i matematikk i norske gymnaser. Oppgavesamlingene ble opprinnelig utgitt av H.J. Haffners Forlag og ble siden overtatt av forlaget Damm.
Etter at Haffner døde i 1935 var Haagaas redaktør alene. I 1959 overtok Harald Sogn som redaktør. De siste utgavene av Haffner og Haagaas kom i 1979 med Kjell Gjævenes som redaktør.


== Referanser ==
Paté

En paté (fra fransk pâté, deig eller masse) er en fast postei, gjerne med innlagte strimler eller biter av for eksempel skinke, fisk eller kyllinglever. Pateer kan serveres både varme og kalde, men regnes for å være mest smakfulle etter noen dagers avkjøling.
Pateer er hovedsakelig laget på farse av fisk, skalldyr, kjøtt eller fugl, spesielt lever og spekk. Farsen av én eller flere kjøtt-, fisk- eller skalldyrssorter blandes i rå tilstand med krydder og egg og eventuelt andre bindemidler. En fugl som fylles med paté-smete kalles galantine. Også frukt kan bakes inn i en paté.
Paté serveres vanligvis kald, gjerne med søtsure tilbehør slik som cumberlandsaus og agurksalat. Den kan inngå i for- eller hovedretter eller anvendes som pålegg.
I’m Moving On

I'm Moving On er en sang skrevet av Hank Snow som ble spilt inn og gitt ut på singel med Hank Snow i 1950.
Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet Tina Turns the Country On! i 1974.
Ruth Anker Høyer

Ruth Anker Høyer (født 19. januar 1945) er en norsk advokat, dommer og kvinnesaksforkjemper. Hun var tingrettsdommer i Oslo tingrett (tidligere betegnet byrettsdommer i Oslo byrett) fra 1994 til 2015, har vært leder i Norske Kvinnelige Juristers Forening og har hatt en rekke verv både i Advokatforeningen og Norsk Kvinnesaksforening.


== Karriere ==
Hun er utdannet cand.jur. i Danmark i 1970, og flyttet deretter til Norge. Hun har arbeidet i Rikstrygdeverket, Likestillingsrådet og Forbrukerrådet, samt som dommerfullmektig i Oslo skifterett og som advokat, fra 1985 med egen advokatpraksis, før hun ble tingrettsdommer i 1994. Hun har særlig arbeidet med familierett. Etter at hun gikk av med pensjon som tingrettsdommer har hun vært ekstraordinær lagdommer i Borgarting lagmannsrett.Hun har vært leder for Norske Kvinnelige Juristers Forening, sentralstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening, leder for Oslo Advokatforening og medlem av Advokatforeningens hovedstyre. Hun var også styreleder i Studiehjem for unge piker.Hun har vært medlem av flere offentlige utvalg, bl.a. Advokatkonkurranseutvalget (2001–2002).
Hun er gift med tingrettsdommer i Asker og Bærum Jon Bonnevie Høyer, som er sønn av juristen Grete Bonnevie (som også var leder i Norske Kvinnelige Juristers Forening) og dattersønn av høyesterettsdommer Thomas Bonnevie og av kvinnesakskvinnen Margarete Bonnevie.


== Bibliografi ==
Ruth Høyer (1976): Ekteskap og forsørgelse. Likestillingsrådet.


== Referanser ==
Magnilla

Magnilla er ei elv i Tynset og Tolga kommuner i Innlandet. Den er ei sideelv til Tunna og har utspring sør for fjellet Sætertangen lengst nordvest i Tolga og renner mot sør til den munner ut i Tunna to kilometer vest for Lonåsen. Elva er 27,2 km lang, og har et nedbørfelt på 142,31 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,41 m³/s.Ved samløpet med Tunna danner elva den rundt 15 meter høye Magnillfossen.
Magnilla og naboelva Lona ble vernet mot kraftutbygging under Supplering av Verneplan for vassdrag i 2005. De nordligste delene av nedbørfeltet ligger innenfor Forollhogna nasjonalpark, og i tilknytning til nasjonalparken ble også Magnilldalen-Busjødalen landskapsvernområde opprettet.


== Referanser ==
Koçi Xoxe

Koçi Xoxe (IPA: [ˈkɔtʃi ˈdzɔdzɛ], født 1. mai 1911, død 11. juni 1949) var en albansk kommunistisk politiker.
Han ble født i Florina i det nåværende Hellas og vokste opp i Korçë i Albania. Hele dette området tilhørte Det osmanske rike frem til imperiet gikk i oppløsning som følge av den første verdenskrig. Han tilhørte den slaviske minoriteten i Albania, ofte kalt etniske makedonere eller bulgarere. Av yrke var han kobber- og blikkenslager.I Korçë kom han i kontakt med den kommunistiske undergrunnsbevegelsen under den italienske okkupasjonen av Albania. Xoxe var med på å danne Arbeidets parti i 1941, og satt som organisasjonssekretær for sentralkomiteen 1943–1948. I 1944 kom kommunistene til makten i Albania. Xoxe ledet spesialdomstolen i Tirana som rettsforfulgte fascistiske kollaboratører, krigsforbrytere og såkalte folkefiender i 1944/1945. Han var visestatsminister og innenriksminister i Enver Hoxhas ministerium 1946–1948.Xoxe var Hoxhas fremste rival, og forsøkte å bruke konflikten med Jugoslavia, som støttet Xoxe, som et påskudd for å styrte Hoxha i 1948. Samme år brøt Jugoslavia med Sovjetunionen, og Hoxha sikret sin posisjon. I oktober ble Xoxes ministerposter overlatt til hoxhaistiske Mehmet Shehu. I november ble Xoxe ekskludert fra Arbeidets parti og arrestert, anklaget for «troskistiske og titoistiske aktiviteter». Etter flere måneder med[tortur gikk Xoxe og hans medtiltalte med på en falsk tilståelse. I den strengt hemmelige rettsprosessen som fulgte, ble Xoxe til slutt dømt til døden, og hengt kort tid etter.


== Referanser ==
Villa Gräpling

Villa Gräpling (fra gammelt også kjent som Villa Gräplang, og har hatt kallenavnene Forest Hill og Heimskringla) er navnet på en privat eiendom på Malmøya i Oslo sentrert rundt en laftet sveitservilla med detaljer i dragestil, antatt bygd i 1887. Eiendommen er et godt eksempel forlengelsen av bybebyggelsen rundt Oslo. Huset ble brukt som fritidsbolig av velstående Kristiania-borgere på 1800- og 1900-tallet, og helt fram til 2009 da den ble omgjort til helårsbolig. Villa Gräpling, med sin kystnære beliggenhet på Malmøyas østre del, er også et veldig godt eksempel på badekulturen som oppstod på andre del av 1800-tallet.

Malmøya var et yndet feriemål for Kristianias borgerskap, og særlig daværende høyesterettsadvokat Bernhard Dunker, som kjøpte Skinnerbukta på Malmøya i 1847, skal ha arrangert storartede sommerfester med gjester som Johan Sebastian Welhaven, Ole Bull, P.C. Asbjørnsen og Jørgen Moe. Det er antatt at Villa Gräpling skal ha blitt bygd i generalkonsul Henry Tschudis eie. 
Området som foruten hovedhus er bygd opp av blant annet stall (nå privat enebolig), hønsehus, badehus og arkitekttegnet utedo ble fredet av Riksantikvaren i 2013. I fredningsvedtaket heter det at «Formålet med fredningen er å bevare anlegget Villa Gräpling som et arkitekturhistorisk, arkitektonisk og kulturhistorisk viktig eksempel på påkostet ferie og fritidsbebyggelse ... Formålet er også å bevare hovedhuset som prefabrikkert tømmerhus i maskinlaft fra Strømmen trevarefabrikk. ... Det er vesentlig å ivareta anlegget som et kulturhistorisk verdifullt miljø i forhold til Oslos bynære sommerhusbebyggelse med tilknytning til fjorden og sjø- og badelivet.» 


== Kulturminne ==
Villa Gräpling er et kulturminne og har nummer 128792 i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Fossilveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 174. ISBN 978-82-573-1760-7. 
Søndre Aker Historielag (1984). Sør i Aker: Malmøya. Historielagets årbok 1984.
Astrid Lorenz (1997). «Badeliv og badehus på Malmøya». Byminner (Oslo). 2. Oslo. s. 17–23. 


== Eksterne lenker ==
Riksantikvarens artikkel om fredningen
«Villa Gräpling». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Lonåsen

Lonåsen er ei bygd i Tynset kommune i Innlandet. Den ligger i Tunndalen, ved samløpet mellom elvene Tunna og Lona, rundt 13 kilometer nordvest for Tynset sentrum. Lonåsen er ei jordbruksbygd, og bebyggelsen strekker seg langs de slake, sørvendte dalsidene mellom de to elvene og Lonåsen (767 moh), som bygda har navn etter. Bygda hadde 86 innbyggere i 2014.Riksvei 3 går på sørsida av dalen, og fra riksveien til bygda går Fv714.


== Referanser ==
Georgia i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Georgia i Tyrkvisjonens sangkonkurranse er en oversikt over Georgias deltakelser og resultater i Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Landet deltok første gang i den første utgaven av sangkonkurransen i 2013. Landet har deltatt tre ganger, og returnerte ikke til konkurransen i 2020


== Bakgrunn ==
Georgia representeres i Tyrkvisjonens sangkonkurranse av landets aserbajdsjansktalende befolkning, som i hovedsak er bosatt i regionen Kvemo Kartli. Organiseringen av de nasjonale finalene og kringkastingen av konkurransen har blitt gjort av regionale kringkastere basert i Kvemo Kartli-regionen.


== Historie ==
Georgia deltok første gang i 2013. I forkant av Tyrkvisjonens sangkonkurranse arrangerte TV-kanalen Kvemo Kartli en nasjonal Türkvizia-konkurranse hvor vinnerne ble Eynar Balakişiyev og Afik Novruzov. De representerte senere landet med melodien «Qəlbini saf tut». Det påfølgende året arrangerte Marneuli T tre kvalifiseringsrunder i byene Dmanisi, Gardabani og Marneuli hvor til sammen rundt fem hundre deltok.
Ti deltakere ble tatt ut til den nasjonale finalen i Marneuli 5. oktober 2014. Ayla Şiriyeva og Aysel Məmmədova ble da valgt til å representere landet. Şiriyeva deltok også i finalen av Azərbaycanın səsi 2014.I 2015 ble Georgia representert av Anar Əsgərov fra Marneuli. Əsgərov deltok i landets nasjonale finaler også i 2013 og 2014. Han har tidligere vunnet Qizilmikrofon i Marneuli i 2008 og han deltok i Azad Azərbaycan TVs musikkonkurranse Yeni ulduz i Baku i 2009.


== Deltakere ==
Tabellforklaring Vinner 
 Ikke kvalifisert til finalen 
 Deltok ikke/trakk seg/diskvalifisert 
 Ingen konkurranse 
 Opplysning ukjent. Ingen delfinale. 


== Kringkasterer og jurymedlemmer ==


== Se også ==
Georgia i Eurovision Song Contest
Georgia i Junior Eurovision Song Contest


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Marneuli TV (georgisk) (en)
Georgia på turkvizyon.tv (tr)
Usbekistan i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Usbekistan i Tyrkvisjonens sangkonkurranse er en oversikt over Usbekistans deltakelser og resultater i Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Landet debuterte i den første utgaven av sangkonkurransen i 2013, og deltok senere i de to påfølgende årene. Usbekistan har sin beste plassering fra 2014 med en syvendeplass. Tarana Records velger landets representanter og organiserer deltakelsene i Tyrkvisjonens sangkonkurranse.


== Historie ==
Usbekistan har deltatt i Tyrkvisjonens sangkonkurranse i 2013, 2014 og 2015. Fra 2016 til 2019 ble det ikke arrangert konkurranser, og landet returnerte ikke i 2020 da Tyrkvisjonens sangkonkurranse ble arrangert for fjerde gang.
Nilufar Usmonova, som fremførte melodien «Unutgin», ble valgt internt som landets debutant i sangkonkurransen i 2013. Opprinnelig ble det annonsert at Shahzoda skulle delta med melodien «Medlenno». 
I 2014 ble landet representert av Farhad Aziz Kesey Nizamova, kjent som Aziza, som fremførte sin egenskrevne popsang «Dunyo bolsin omon». Hun oppnådde landets hittil beste plassering med en syvendeplass i finalen. 
I 2015 ble rapperen og RnB-sangeren Sarvar Sharipov (KaaPlya) og sangeren Hurdona Nuriddinova valgt til å representere landet. Duoen fremførte rap- og poplåten «Ozodlık», skrevet av Sharipov, og endte på sisteplass i konkurransen.
Den usbekiske organisatoren valgte, av ukjente årsaker, ikke en representant til Tyrkvisjonens sangkonkurranse i 2020.


== Deltakere ==
Tabellforklaring Vinner 
 Ikke kvalifisert til finalen 
 Deltok ikke/trakk seg/diskvalifisert 
 Ingen konkurranse 
 Opplysning ukjent. Ingen delfinale 


== Kringkastere og jurymedlemmer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Usbekistan på turkvizyon.tv
Jens Sterri

Jens K. Sterri (født 13. juli 1923 i Hafslo, død 1. september 2008) var en norsk embetsmann.
Sterri var utdannet jurist, og jobbet som sekretær i både justisdepartementet og landbruksdepartementet. Han var også dommerfullmektig i Sunnhordland. I 1954 ble han sekretær i finansdepartementet. Der gikk han gradene til han i 1969 ble ekspedisjonssjef.
I 1977 ble han utnevnt til direktør for Toll- og avgiftsdirektoratet, en stilling han hadde til han gikk av med pensjon i 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jens Sterri i forvaltningsdatabasen til NSD Norsk senter for forskningsdata
Lago Merín

Lago Merín er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay.


== Historie ==
Byen ble grunnlagt i 1937 av Saturnino Arismendi.


== Befolkning ==
Lago Merín har 439 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lago Merín (INE) (spansk)
Rutt Šmigun

Rutt Šmigun (født Rehemaa, 4. mai 1954 i Tartu) er en estisk tidligere langrennsløper som konkurrerte for Sovjetunionen. Hun er mor til langrennsløperne Kristina Šmigun-Vähi og Katrin Šmigun, og er gift med langrennsløperen Anatoli Šmigun.
Hun ble junior-europamester på 5 km og stafett for Sovjetunionen i 1972 og 1973. I junior-EM i 1970 tok hun sølvmedalje i begge øvelsene, og i 1971 bronse på stafetten og 6.-plass på 5 km. I 1972 var hun også på laget som tok bronsemedalje i stafett i det sovjetiske seniormesterskapet.
Fra sesongen 1973/74 til 1976 var hun på det sovjetiske seniorlandslaget og oppnådde gode plasseringer i flere internasjonale renn, men ble ikke tatt ut til VM eller OL. Etter at hun tok en pause og fikk barn, kom hun tilbake som langrennsløper på nasjonalt nivå, og var aktiv til 1984. Hun vant kvinneklassen i turrennet Tartu Maraton i 1978 (mellom de to graviditetene), 1982 og 1983, og ble nummer 3 i Finlandialoppet i 1984. Hun ble estisk seniormester individuelt 20 ganger og i stafett 6 ganger mellom 1970 og 1984.
Rutt Rehemaa giftet seg med den russiske langrennsløperen Anatoli Šmigun i 1975. I tillegg til døtrene Kristina og Katrin, er hun også tante til langrennsløperne Aivar og Jana Rehemaa. Rutt Šmigun ble i 2010 kåret til «Årets mor» i Estland.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skihistorie.no: Rutt Rehemaa-Šmigun 60 år (3. mai 2014, besøkt 21. januar 2015)
Eesti Spordi Biograafiline Leksikon: Rutt Šmigun (31. desember 2010, besøkt 21. januar 2015)
Sport24: Rutt Šmigun (Rutt Rehemaa) (resultater, besøkt 5. februar 2015)
Tartu Maraton: Participation statistics Arkivert 5. februar 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 5. februar 2015)
Ørvilla

Ørvilla (også skrevet Orvilla) er ei elv i Tolga kommune i Innlandet. Den er ei sideelv til Lona og har utspring på sørsida av fjellet Nordre Skjeret. Den  renner mot sør, parallelt med hovedelva, som den løper sammen med rundt syv kilometer nordvest for Vingelen. Elva er 14,3 km lang, og har et nedbørfelt på 58,95 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,67 m³/s.De nordligste delene av nedbørfeltet ligger innenfor Forollhogna nasjonalpark. I tilknytning til nasjonalparken ble også Londalen-Ørvilldalen landskapsvernområde, som blant annet omfatter Ørvillas dalføre sør for nasjonalparken, opprettet.


== Referanser ==