jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ole Wackström

Ole Rafael Wackström (født 20. september 1932 i Borgå landkommune, død 8. april 2015 i Borgå), var en finsk syklist.Wackström ble finsk mester i landeveissykling i 1957. Han representerte Finland under sommer-OL i 1968 og 1972, men uten medalje. Han representerte også Finland i VM-sammenheng i 1959, 1960, 1967 og 1971. Etter endt karriere som aktiv utøver, fortsatte han som sykkeltrener på høyt nasjonalt nivå.To av Wackströms sønner, Patrick og Sixten Wackström, er også kjent som syklister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ole Wackström – Olympedia 
(en) Ole Wackström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ole Wackström – ProCyclingStats 
(en) Ole Wackström – Cycling Archives
Ancistrosoma

Ancistrosoma er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, blankt svarte oldenborrer. Slekten er lett kjennelig på at pronotum og dekkvingene har gule striper av tettsittende skjell. "Snuten" (clypeus) har en V-formet innskjæring i midten eller to trekantede tenner.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra Trinidad og Tobago i nord til Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
Stammen Macrodactylini Kirby, 1837
Slekten Ancistrosoma Curtis, 1835
Ancistrosoma argentinum Moser
Ancistrosoma arrowi Ley, 1923
Ancistrosoma blanchardi Sallé, 1886
Ancistrosoma buckleyi Sallé, 1887
Ancistrosoma farinosum Sallé, 1849
Ancistrosoma flavovittatum Blanchard, 1850
Ancistrosoma hilare Arrow, 1913
Ancistrosoma intermedium Arrow, 1913
Ancistrosoma klugi Curtis, 1835
Ancistrosoma melolonthoides Sallé, 1886
Ancistrosoma reductum Frey, 1964
Ancistrosoma rufipes (Latreille, 1833)
Ancistrosoma tobagoensis Arrow, 1913
Ancistrosoma trinitatis Arrow, 1913
Ancistrosoma vittigerum Erichson, 1847


== Kilder ==
Evans, A.V. & Smith, A.B.T., 2007. An electronic checklist of the New World chafers (Coloeptera: Scarabaeidae: Melolonthinae). Tribe Macrodactylini Kirby, 1837. [1]
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Ancistrosoma [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Ancistrosoma i Global Biodiversity Information Facility 
Ancistrosoma – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Ancistrosoma arrowii
Bilde av Ancistrosoma flavovittatum
Bilde av Ancistrosoma klugi
VL Pyry

VL Pyry (norsk:Snøstorm) var et finsk lav-vinget, to-seters jagerfly, bygget av den statlige flyfabrikken (Valtion lentokonetehdas) for bruk av Finlands flyvåpen. Pyry var i bruk fra 1939 til 1962. Flyet var bygget av spanter, duk og duraluminium.  og utstyrt med en Wright stjernemotor på 450 h/k.


== Historie ==
Det finske flyvåpen bestilte en prototype i 1937. Den ble kalt VL Pyry I og bar kjennetegnet PY-1.
Første flyvning 29. mars 1938. Det finske flyvåpen bestilte 40 fly i mai. Byggingen av samtlige fly var klare våren 1941.  Produksjonsserien fikk betegnelsen  VL Pyry II og identifiseres som PY-2 - PY-41.


== Flyet i bruk ==
De første flyene ble tildelt flyvåpnts skole i Kauhava i 1941. Om lag 700 piloter ble utdannet på dette flyet som i løpet av en 20-års periode akkumulerte ovel 56 000 flytimer. flyene ble tatt! ut av tjeneste 7. september 1962.


== Brukere ==
Finlands flyvåpen


== Spesifikasjoner (Pyry II) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) VL Pyry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Verv

Et verv er en oppgave, stilling (særlig ulønnet) eller virksomhet som man velges eller utpekes til.Tillitsverv er verv man får som følge av tillit, og kan være et verv på en arbeidsplass, i en organisasjon eller et politisk verv.
Politiske verv kan være verv innen et politisk parti, et offentlig verv på vegne av partiet eller et verv som folkevalgt. Offentlige verv er i første rekke deltakelse i utvalg, styrer og råd som er nedsatt av kommune, fylkeskommune eller Storting og regjering.Styreverv kan være et politisk verv, et verv på vegene av aksjonærer eller arbeidstakere, eller et verv innen en ideell organisasjon eller en privat stiftelse.


== Referanser ==
Göksu

Göksu (også kalt Geuk Su, Goksu Nehri, Salef, Kalykadnos) er en elv på Taşelihalvøya i Tyrkia. Begge dens kildeelver springer ut i Taurusfjellene, den nordlige i Geyikfjellene og den sørlige i Haydarfjellene. De renner sammen sør for Mut. Elven er 260 km lang og munner ut i Middelhavet 16 km sørøst for Silifke (i provinsen Mersin).
Over 300 fuglearter er observert i elvedeltaet til Göksu, inkludert Akgölsjøen og Paradenizlagunen. Området er et av de viktigste hekkeområdene for vannfugler i Det nære østen, og det er også et viktig overvintringsområde for vannfugler og rovfugler. Av hekkefugler kan nevnes marmorand, hvitøyeand, natthegre, topphegre, purpurhegre, gråhodesultanhøne, sporevipe og kastanjeisfugl. I trekktidene kan en se store flokker av stork og hvitpelikan. Arter som overvintrer her er blant annet brunnakke, krikkand, rosenflamingo, krøllpelikan, storskrikørn, keiserørn og sothøne. Den utrydningstruede karettskilpadden legger egg her.På grunn av stor utbygging av feriebosteder er økosystemet i deltaet i fare. 
I 1190, under det tredje korstog, falt Fredrik I av Det tysk-romerske rike av hesten sin og druknet i elva, som da var kjent som Salef. Det er reist et monument til minne om ham ved vegen mellom Silifke og Mut.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Göksu River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
EM i friidrett innendørs 1994

Det 23. EM i friidrett innendørs ble arrangert fra 11. til 13. mars 1994 på Bercy Arena i Paris. Frankrike var vertsland for fjerde gang; de arrangerte dette mesterskapet også i 1972, 1981 og 1987.


== Menn ==


=== 60 m ===

Finale 11. mars


=== 200 m ===

Finale 13. mars


=== 400 m ===

Finale 13. mars


=== 800 m ===
 
Finale 13. mars


=== 1500 m ===

Finale 13. mars


=== 3000 m ===

Finale 13. mars


=== 60 m hekk ===

Finale 12. mars


=== Høydehopp ===

Finale 13. mars


=== Stavsprang ===

Finale 12. mars


=== Lengdehopp ===

Finale 13. mars


=== Tresteg ===

Finale 12. mars


=== Kulestøt ===

Finale 11. mars


=== Sjukamp ===

12. und 13. mars
Sjukamp bestod av øvelsene 60 meter, lengdesprang, kulestøt. høydehopp, 60 meter hekk, stavsprang og 1000 meter. 


=== 5000 m kappgang ===

Finale 13. mars


== Kvinner ==


=== 60 m ===

Finale 12. mars


=== 200 m ===

Finale 13. mars


=== 400 m ===

Finale 13. mars


=== 800 m ===

Finale 13. mars


=== 1500 m ===

Finale 13. mars


=== 3000 m ===

Finale 11. mars


=== 60 m hekk ===

Finale 13. mars


=== Høydehopp ===

Finale 12. mars


=== Lengdehopp ===

Finale 11. mars


=== Tresteg ===

Finale 13. mars


=== Kulestøt ===

Finale 13. mars


=== Femkamp ===

11. mars
Femkamp bestod av 60 meter hekk, høydehopp, kulestøt, lengdesprang og 800 meter. 


=== 3000 m kappgang ===

Finale 11. mars


== Medaljeoversikt ==


== Eksterne lenker ==
Maik Richter - 23. Hallen-Europameisterschaften 11.-13.03.1994 in Paris / FRA (resultater)
Mount Waesche

Mount Waesche er et stort og markant fjell av vulkansk opphav som ligger om lag 20 km sørvest for Mount Sidley, Antarktis' høyeste vulkan, og markerer sørenden av Executive Committee Range i det sentrale Marie Byrd Land. Fjellet strekker seg 3 292 meter over havet og er nesten helt dekket av snø, bortsett fra enkelte steinframspring i skråningene på den sørlige og sørvestlige siden. Fjellet ble oppdaget av United States Antarctic Service (USAS) på en flytur 15. desember 1940, og er oppkalt etter viseadmiral Russell R. Waesche som tjenestegjorde i den amerikanske kystvakten og som var medlem av Antarctic Service Executive Committee.Vulkanen kan ha vært aktiv så sent som i holocen (de siste 10 000 årene) og kan i dag være en sovende vulkan. I 2013 observerte en rekke polarforskere fra Washington University i St. Louis ved analyse av radarbilder et lag av aske med en alder på om lag 8 000 år under midtlaget i isen ved fjellet. Mount Waesche er en mulig kilde til de vulkanske askelagene som har blitt avsatt i løpet av de siste 30 000 årene og som en finner i iskjerner ved Byrd-stasjonen.


== Se også ==
Liste over vulkaner i Antarktis


== Referanser ==


== Litteratur ==
LeMasurier, W. E. (1990). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union. s. 512. ISBN 0-87590-172-7. 


== Eksterne lenker ==
Mount Waesche. Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. (engelsk)
Mount Waesche i Antarktis – Peakbagger (engelsk)
Skiing the Mount Waesche – skimountaineer.com (engelsk)
Seal Nunataks

Seal Nunataks eller Sealnunatakene er en gruppe på 16 nunataker som strekker seg i vest-nordvestlig retning fra Robertsonøya og som stikker opp av den nordlige delen av Larsen isbrem, øst for Cape Fairweather på Nordenskjöld Coast i Graham Land på Antarktishalvøya. Nunatakene har blitt beskrevet som separate vulkanventiler eller restene av en stor skjoldvulkan. Den høyeste av dem reiser seg 368 meter over havet. Nunatakene har form som pyroklastiske kjegler.
Sealnunatakene ble oppdaget og grovt kartlagt den 11. desember 1893 av en norsk hvalekspedisjon under ledelse av Carl Anton Larsen, som ga dem navnet Seal Islands, et navn som også finnes på britiske kart fra 1901 og 1916. Larsen ga også navn til en rekke enkelttrekk i gruppen. «Øyene» ble kartlagt på nytt i oktober 1902 av Den svenske antarktisekspedisjonen (1901–03) under ledelse av Otto Nordenskjöld, som etter nærmere undersøkelser valgte å karakterisere dem som nunataker (snarene enn som øyer). Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) gjennomførte en ny kartlegging av området i 1947 og ga det navnet Seal Nunataks. Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) aksepterte dette navnet samme år, mens UK Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) fulgte etter i 1951.Frem til FIDS' kartlegging i 1947 hadde området blitt omtalt med en rekke forskjellige navn: Sar-Inseln, Löwen-Insel, Löwen-Inseln, Sea-Lion Islands, Robben-Insel, Robben Inseln, Dirck Gerritszarkipelagen, Dirk Gerritz Archipelago, Archipel des Phoques, Jason Island (på britisk kart fra 1901; navnet viser antagelig til en av nunatakene i gruppen), Islas de las Focas (på Irízars Argentina-kart fra 1903; navnet betyr «selenes øy»), Îles des Phoques (navnet betyr «selenes øyer»), Nunataks des Phoques, Säl-Nunatakerna (på svensk; kan oversettes med «Selnunatakene») og Robben Nunataks (robben betyr «seler» på tysk). I dag omtaler Argentina området som Nunataks Foca, mens Chile bruker Nunataks Seal.Til Sealnunatakene hører følgende nunataker (fra øst mot vest): Christensen Nunatak, Oceana Nunatak (på Robertsonøya), Pollux Nunatak, Castor Nunatak, Larsen Nunatak, Murdoch Nunatak, Arctowski Nunatak, Hertha Nunatak, Gray Nunatak, Donald Nunatak, Åkerlundh Nunatak, Bruce Nunatak, Dallmann Nunatak, Evensen Nunatak, Bull Nunatak og Pedersen Nunatak.


== Se også ==
Liste over vulkaner i Antarktis


== Referanser ==

 Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Seal Nunataks» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).


== Litteratur ==
LeMasurier, W. E. (1990). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union. s. 512. ISBN 0-87590-172-7. 


== Eksterne lenker ==
Seal Nunataks Group. Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. (engelsk)
Follsjå kraftverk

Follsjå kraftverk er et vannkraftverk i Notodden kommune i Vestfold og Telemark.
Kraftverket utnytter et fall på 104 meter fra innsjøen Follsjå.
Det er installert en francisturbin på 2,8 MW. Årsproduksjon er 14,5 GWh.
Follsjå Kraft AS eies av Småkraft AS og grunneiere.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Tinfos
Småkraft AS
Selim Palmgren

Selim Palmgren (født 13. februar 1878 i Björneborg, død 13. desember 1951 i Helsingfors) var en betydningsfull finsk komponist og pianist.


== Biografi ==
Palmgren studerte ved Helsingfors konservatorium fra 1895 til 1899, deretter i Berlin og i Weimar hos Ferruccio Busoni, Conrad Ansorge og Wilhelm Berger, og dessuten i Italia.
1909–1912 var han dirigent i Åbo og 1920–1926 komposisjonslærer i Rochester, USA. Fra 1926 var han lærer ved konservatoriet i Helsingfors, det senere Sibelius-akademiet. Palmgren skrev en mengde konserter for piano, deriblant fire konserter, operaen Daniel Hjort (1911), orkester- og korverk med mer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Selim Palmgren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Selim Palmgren på Internet Movie Database 
(en) Selim Palmgren hos The Movie Database 
(en) Selim Palmgren på Discogs 
(en) Selim Palmgren på MusicBrainz 
(en) Selim Palmgren på AllMusic 
«Selim Palmgren». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4341-1416928956947.
KesjYOU

KesjYOU (kasakhisk: КешYOU, og i enkelte tilfeller stavet Кешью, som betyr «kasju») er en kasakhisk jentetrio som ble dannet den 10. april 2006 av produsenten Bajan Jesentajeva. Gruppa består av Elizat Berikova, Balzjan Bidasj, Sara Amangeldi og Nazym Äbildina. Alle de originale medlemmene av KesjYOU har sluttet av ulike årsaker.
Gruppa har blant annet gitt ut sangene «Asyqpa» og «Qazaq qyzdary» i 2012. I mai 2013 ble «Twğan zjer» gitt ut og i november samme år deltok de i den kasakhiske musikkonkurransen Turkvizyon med melodien «Rizamyn».
KesjYOU vant prisen for beste jentegruppe under tildelingene av musikkprisen «Astanas stjerne» i 2013 og 2014.


== Utgitte sanger ==
«Asyqpa» («Асықпа»), januar 2012.
«Qazaq qyzdary» («Қазақ қыздары»), november 2012.
«Rizamyn» («Ризамын»), desember 2013.
«Mahabbat» («Махаббат»), februar 2014.
«Kelshi zjanyma» («Келші жаныма»), oktober 2014.
«Qajtar zjüregimdi» («Қайтар жүрегімді»), april 2015.


== Referanser ==
Errors Party

Errors Party er et av Norges eldste aktive datatreff, og har blitt avholdt over 100 ganger siden oppstarten i 1994. Datatreffet avholdes hver påske og romjul i Meland Aktiv-hallen på Frekhaug i Alver kommune i Hordaland.


== Historie ==
Errors Party ble startet i 1994 av medlemmene i demogruppen The Errors og ble frem til 2004 avholdt månedlig. Den ideelle organisasjonen Errors Party er arrangør av datatreffet. Organisasjonen er medlem av Hyperion.


=== Lokaler for Errors Party ===
Knarvik ungdomsklubb, Knarvik (1994–1996)
Frekhaug fritidsklubb, Meland (1996–1997)
Knarvik barneskule, Knarvik (1997–2001)
Nordhordlandshallen, Knarvik (2002–2007)
Meland Aktiv, Frekhaug (2007–)


== Se også ==
Liste over store norske datatreff


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Errors Party på Twitter 
Errors Party på Facebook 
Errors Party på Instagram 
Errors Party på YouTube
Jan Tøssebro

Jan Fredrik Støren Tøssebro (født 8. november 1954) er dr. polit. i sosiologi (1985) og professor emeritus i sosialt arbeid ved NTNU siden 2022.
Hans primære forskningsinteresse er samfunnsvitenskapelige problemstillinger knyttet til funksjonshemming, særlig slike som er i skjæringspunktet mot politikk. Dette inkluderer spørsmål som avvikling av institusjoner, en inkluderende skole, familier med funksjonshemmete barn, levekår og tilknytning til arbeidslivet.
Jan har også sittet i flere offentlige utvalg knyttet til politikken om funksjonshemmete, som Manneråkutvalget (NOU 2001: 22), Syseutvalget (NOU 2005: 8) og Graverutvalget (2008: 1; 2009: 14). Han var leder av Statens Råd for Funksjonshemmede fra 2003-2007 og medlem av Likestillings- og diskrimineringsnemda fra 2008-2012. I 2010 utgav han innføringsboka Hva er funksjonshemming i Universitetsforlaget serie Hva er.
Han var tidligere direktør ved NTNU Samfunnsforskning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jan Tøssebro hos Samforsk.no
VL Tuisku

The VL Tuisku (norsk: snøstorm) var et finsk skolefly, konstruert på 1930-tallet ved den statlige flyfabrikken Valtion lentokonetehdas (forkortet VL). Det var et to-seters, en-motors biplan bygget av sveisede stålrør kledd med duk. 30 ble bygget for det finske flyvåpen og de var i bruk mellom 1935 og 1949. De ble levert i tre varianter, en maritim, et skolefly og et rekognoseringsfly. Flyene hadde kjennetegnene TU-149 – TU-179.
En Tuisku, som bærer navnet «Sokeri-Sirkku» (TU-178) er bevart i Finlands luftfartsmuseum i Vanda. En annen Tuisku er plassert foran den statlige flyfabrikken i Tammerfors.


== Design ==
Arvo Ylinen, sjefsdesigner ved den statlige finske flyfabrikken ledet prosjektet med å utvikle det nye skoleflyet til det finske luftvåpenet. En prototype ble bygget i 1933, og den fløy for første gang 10. januar 1934. Pilot var løytnant U. E. Mäkelä. I 1935 ble flyet satt i serieproduksjon, og i løpet av to år ble 30 fly bygget. 


== Varianter ==
Tuisku
Prototype.
Tuisku I
Den første versjonen som ble satt i produksjon.
Tuisku II
Forbedret versjon, utstyrt med en  stjernemotor på 215 hk (160-kW) fra Armstrong Siddeley Lynx.
Tuisku/T
Treningsfly for bemanning utstyrt med våpen, blant annet et maskingevær som ble dreiet manuelt, montert på en Scarff-ring i den bakre cockpiten.
Tuisku/O
Treningsfly for piloter, utstyrt med doble kontroller i begge cockpiter.


== Spesifikasjoner (landfly) ==

Informasjon hentet fra Jane's All the World's Aircraft 1938.

Bemanning: 2
Lengde: 9.35 m
Vingespenn
øvre vinge: 12.10 m
nedre vinge: 10.28 m
Høyde: 3.26 m
Vingeareal: 33.65 m²
Egenvekt: 990 kg
Maksimum vekt ved takeoff: 1,625 kg
Kapasitet drivstofftanker: 225 liter
Motor: 1 × Armstrong Siddeley Lynx IVC 7-sylinders luftkjølt stjernemotor, 160 kW (215 hk)Topphastighet: 207 km/t (112 kn)
Marsjfart: 170 km/t (92 kn)
Fart ved landing: 79 km/t (42.7 kn)
Rekkevidde: 1,150 km
Maksimal flytid: 7 timer
Maksimal høyde: 4400 m
Klatrefart: 2.80 m/s
Tid for å nå marsjhøyde:
11 minutter 55 sekunder til 2000 m med en vekt på 1350 kg.
35 minutter 50 sekunder til 2000 m med en vekt på 1350 kg.
Vingestyrke: 48,3 kg/m²2
Kraft/vekt: 0,0987 kW/kgBestykning

Våpen (Tuisku/T skolefly for bemanning):
1x fastmontert maskingevær i forut i flykroppen. Dette er statisk og skyter fremover, mens det er synkronisert med propellen slik at det skyter «gjennom» den.
1x tilsvarende maskingevær montert på en Scarff-ring i cockpit akter. Dette beveges manuelt for å sikte inn mål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Valtion Lentokonetehdas Tuisku II
Gala (berberhøvding)

Gala, eller Gaia (d. 207 f.Kr.), var en berberkonge eller stammehøvding i det området som senere, etter den andre punerkrig, ble kongeriket Numidia i Nord-Afrika, omtrent der dagens Algerie ligger. Han var far til Masinissa som ble Numidias første konge.


== Biografi ==
Udokumenterte kilder  hevder at Gala var sønn av massyliernes stammehøvding Zelalsen (344 f.Kr. – ca 274 f.Kr.) i det østlige Numidiske området. Gala var sannsynligvis født omkring 275 f.Kr. I den vestlige delen av Numidia hersket stammehøvdingen eller kongen Syphax over masaesylene.
I 213 f.Kr., under den andre puniske krigen mellom Roma og Karthago, allierte Syphax seg med romerne mot karthagenerne, mens Gala og hans massyliere støttet Karthago. Galas sønn, Masinissa, som da var 17 år gikk til krig mot Syphax og ledet en hær som slo ham i et stort slag. 
Gala døde i 207 eller 206 f.Kr. mens Masinissa med sine numidiske kavaleristyrker kjenpet mot den romerske hærføreren Scipio Africanus i Hispania. Etter numidisk skikk ble Gala etterfulgt av sin bror Oesalces. Oesalces døde kort tid etter og ble etterfulgt av Galas sønn Masinissa.


== Referanser ==
Byälven

Byälven er ei elv i vestre Värmland i Sverige. Den renner fra Glafsfjorden til Vänern og passerer gjennom byen Säffle. Elva er rundt 40 kilometer lang, eller 190 kilometer regnet fra fjerneste tilløp. Nedbørfeltet er 4 785 km², hvorav ca. 28% ligger i Norge. Middelvannføringen ved munningen er 64,6 m³/s. Byälven er en del av Göta älvs nedbørfelt.
Ifølge det svenske fiskeriverket skal den rødlistede fisken asp finnes i de nedre delene av Byälven ved Säffle. Aspen skal også finnes i sideelva Lillälven nedstrøms det nederste vandringshinderet.


== Referanser ==
Selina Büchel

Selina Büchel (født 26. juli 1991 i Mosnang) er en sveitsisk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerer på 800 meter. Under EM i friidrett innendørs 2015 i Praha tok hun gull foran Jekaterina Poistogova og Natalija Lupu, noe som er hennes første individuelle mesterskapsmedalje i et større seniormesterskap. 


== Idrettskarriere ==
Büchel representerte Sveits ved U23-EM i friidrett 2011, der hun kvalifiserte seg til finalen. I finalen satte hun ny personlig rekord på 800 meter, med tiden 2:04,25, og endte på 5.-plass. 
I mars 2013 deltok hun ved EM i friidrett innendørs 2013, der hun ble slått ut i semifinalen, til tross for ny personlig rekord på 2:01,64. Hun kom på 4.-plass i sin semifinale, men kun tre fra hver semifinale kom til finalen. Hun deltok ved Lag-EM i friidrett 2013 i juni 2013, der Sveits deltok i First League, som er nest øverste divisjon. Her kom hun på 3.-plass på 800 meter, bak Mirela Lavric og Lenka Masná. Sveits kom på 12. og siste plass i First League dette året, og rykket dermed ned til Second League ved Lag-EM i friidrett 2014. 
Hun satte igjen ny personlig rekord ved U23-EM i friidrett 2013, som ble arrangert i Finland. Hun kom på 2.-plass i sitt innledningsheat, og i finalen løp hun på 2:02,74, som holdt til 3.-plass. Elena Mirela Lavric vant denne øvelsen, foran Olga Ljakhova. 
Ved VM i friidrett innendørs 2014 satte hun ny personlig rekord i kvalifiseringen, med 2:00,93, og ble kvalifisert til finalen. I finalen løp hun på 2:01,06, og kom på 4.-plass. Hun deltok igjen ved Lag-EM i friidrett 2014, der Sveits konkurrerte i Second League, og kom her på 2.-plass på 800 meter, bak bulgarske Vania Stambolova. I juni deltok hun også ved ved EM i friidrett 2014 i Zürich, der hun ble slått ut i semifinalen på 800 meter. Kun 8 deltakere gikk til finalen, og hun hadde niende beste tid (2:01,80). 
I 2015 vant hun sin første individuelle mesterskapsmedalje i et større seniormesterskap, ved EM i friidrett innendørs 2015 i Praha. Hun løp under 2:02 i både kvalifiseringen, semifinalen og finalen, og vant finalen med tiden 2:01,95, foran Jekaterina Poistogova og Natalija Lupu. I juni deltok hun ved Lag-EM i friidrett, der Sveits deltok i first league. Der vant hun 800 meter og deltok på Sveits' stafettlag som kom på 2.-plass på 4 x 400 meter. Sveits kom på 8.-plass i lagkonkurransen i dette mesterskapet. Hun satte ny sveitsisk rekord på 800 meter ved Meeting Areva 4. juli 2015, med en tid på 1:57,95. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Selina Büchel – Olympics.com 
(en) Selina Büchel – Olympic.org 
(en) Selina Büchel – Olympedia 
(en) Selina Büchel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Selina Büchel – World Athletics 
(en) Selina Büchel – Diamond League 
(en) Selina Büchel – Track and Field Statistics 
(de) Offisiell hjemmeside
ALBA-lekene

ALBA-lekene (spansk: Juegos Deportivos del ALBA) er en toårlig multisportkonkurranse som arrangeres av Alianza Bolivariana para los Pueblos de Nuestra América (ALBA) i Latin-Amerika, men har blitt utvidet til også andre land i Amerika.
De første lekene ble arrangert i 2005 i Havanna på Cuba, og det ble besluttet at annethvert arrangement skal avholdes på Cuba og i Venezuela. Det er imidlertid åpnet for at andre land kan arrangere lekene.


== Leker ==


== Se også ==
Panamerikanske leker
CAC-mesterskapet i friidrett
CARIFTA Games


== Eksterne lenker ==
ALBA Sports Games