jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hungersnøden i Russland 1921–1922

Hungersnøden i Russland 1921–1922, også kjent som Hungersnøden i Volgadalen (på russisk Голод в Поволжье, golod v Povolzje, «Hungersnøden i Volga-regionen») og annet, var en sultkatastrofe i det bolsjevikkontrollerte Russland, forløperen til Sovjetunionen. Hungersnøden begynte tidlig på våren 1921 og varte gjennom hele 1922. Den rammet regionene rundt elvene Volga og Ural. En anslår at fem millioner mennesker omkom i perioden.Katastrofen skyldtes ødeleggelser og politisk kaos under den russiske borgerkrigen 1918–1920, en periode preget av krigskommunisme og sammenbrudd i næringsliv og framkomstmidler, kombinert med tørke og avlingssvikt i regionen.


== Årsaker ==

Grunnlaget for hungersnøden i Volgadalen begynte med økonomiske belastninger og andre påkjenninger allerede under første verdenskrig 1914–1917. Den materielle og menneskelige slitasjen fortsatte under den russiske revolusjonen 1917 da Det russiske keiserriket falt sammen. Riktignok ble storbøndenes makt overfor fattige grupper mindre, men borgerkrigen som fulgte, ble blodig. 
Partene i den russiske borgerkrigen var bolsjeviker (kommunister) og tsartilhengere i Den hvite armé, men også anarkister og ulike grupper nasjonalister. Alle disse beslagla korn som tilhørte bøndene. Da kommunistene, som trengte mat til store bybefolkninger og Den røde armé, mistenkte at bøndene saboterte krigsinnsatsen ved å holde tilbake forsyningene, beordret lederen Lenin (1870–1924) i 1920 at en skulle innskjerpe mengden som måtte leveres. Statistiske analyser i ettertid antyder at bøndene neppe holdt tilbake kornet, men isteden solgte det på det svarte markedet.Stridighetene ødela i tillegg jernbanenettet som ikke lenger kunne brukes til å fordele mat og varer effektivt. I 1921 oppstod det dessuten alvorlig tørke. Forholdene ble dermed dramatisk forverret, og situasjonen utviklet seg til en nasjonal katastrofe.


== Internasjonal nødhjelp ==


== Følger ==
Som en følge av hungersnøden, innførte Lenin en ny økonomisk politikk (NEP), som gjorde at en tillot privat næringsvirksomhet og handel i en viss skala, og at bønder kunne selge varene sine til hvem de ville.


== Se også ==
Hungersnøden i Sovjetunionen 1932–1933


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Famine in Russia, 1921-1922 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
nrk.no/skole: Nansen og hungersnøden i Ukraina (sendt 1995)
Fridtjof Nansens humanitære innsats(sendt 1995)
nrk 2011: – Mange besvimte av bildene
Sikorsky R-4

Sikorsky R-4 var et to-seters helikopter, konstruert av Igor Sikorsky. Det hadde en enkel tre-bladet hovedrotor og stjernemotor. R-4  var verdens første fullskala helikopter som ble masseprodusert, og det første brukt av United States Army Air Forces, Marinen, Kystvakten og britiske Royal Air Force og Royal Navy


== Utvikling ==
Helikopteret var utviklet fra det berømte eksperiment-helikopteret, VS-316 som var oppfunnet av Igor Sikorsky og det ble demonstrert for publikum i 1940. VS-316 fikk betegnelsen XR-4, under  United States Army Air Forces' serier for "Rotorcraft". XR-4 foretok sin første flyvning 13. januar 1942 og ble akseptert 30. mai 1942.  XR-4 hadde langt bedre egenskaper enn tidligere helikoptre, hva angikk flytid, høyde- og hastighetsrekorder satt tidligere. XR-4 gjennomførte en 1,225 km flyvning over land fra Connecticut til Wright Field, Ohio, satte rekord i marsjhøyde på 12 000 fot (3 700 m), 100 flytimer uten alvorlige hendelser og oppnådde en fart nær 140 km/h.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
HNS-1/R-4 Sikorsky S-47 Hoverfly Helicopter
Knut Bache

Knut Bache (født 20. juni 1918 i Buenos Aires, død 7. mai 1944) var en norsk jockey og flyger.
Før andre verdenskrig var Bache en av landets ledende amatørjockeyer, med over 70 løpsseire. Han var amatørchampion fem ganger, og mestvinnende rytter på Øvrevoll i 1937.I 1941 kom han til Little Norway i Toronto og gjennomgikk flygeropplæring, før han ble beordret til 331 skvadron i juni 1942. Etter en hvileperiode som instruktør fra september 1943 til mars 1944, var han tilbake ved 331 skvadron, der han fløy til han omkom etter å ha blitt truffet av luftvernild over Frankrike 7. mai samme år.
For sin innsats under andre verdenskrig, ble Bache tildelt blant annet St. Olavsmedaljen med ekegren og Distinguished Flying Cross.


== Referanser ==
Marrakesh-traktaten

Marrakesh-traktaten, nærmere bestemt: «Marrakesh-traktaten for tilretteleggelse av tilgang til publiserte verker, for personer som er blinde, svaksynte eller på annen måte alvorlig handicappet i forhold til praktisk visuell lesing av tekst fra papir eller skjerm» (På Engelsk: «Marrakesh Treaty to Facilitate Access to Published Works for Persons Who Are Blind, Visually Impaired, or Otherwise Print Disabled», senere omdøpt til: «The Marrakesh VIP Treaty»), ble vedtatt på en internasjonal diplomatisk konferanse i Marrakesh, Marokko, 2013-07-27. Traktaten administreres av Den internasjonale opphavsrettsorganisasjonen (WIPO) og ble underskrevet av Norge 2014-06-20.


== Hensikt ==
Traktaten sikrer at en organisasjon, bemyndiget av staten, 
skal unntas vanlige opphavsrettsregler, slik at organisasjonen, uten vederlag til opphavsrettshaver, skal kunne både få tilgang til utgivers originaler av åndsverket, for direkte tilrettelegging, eller slik at den bemyndigede organisasjonen selv kan produsere en tilpasset form av materialet.
Deretter skal organisasjonen, enten direkte eller gjennom tilsvarende bemyndigede organisasjoner i andre land, kunne distribuere disse tilpassede utgavene til bruk for personer som staten anser som ikke dyktige til å bruke den opprinnelige originale utgivelsen.


== Tilpassede formater ==
Tilpasset format kan typisk være Punktskrift også kalt blindeskrift eller braille, enten med digital leselist eller preget på papir, eller formatet kan være DAISY Digital Lydbok som idéelt er en kombinasjon av både spesialtilpasset lydbok og e-bok.Traktaten forutsetter enten bruk av kopibeskyttelse via Digital rights management eller at materialet på annen måte skal sikres mot at ikke-funksjonshemmede, ikke-kvalifiserte brukere får tilgang.


== Referanser ==
Texas Mexican Railway

Texas Mexican Railway, også simpelthen kalt Tex-Mex, er en internasjonal jernbane mellom Beaumont i USA og Nuevo Laredo i Mexico. Jernbanen krysser Rio Grande over Texas Mexican Railway International Bridge.
Jernbanen har historie tilbake til 1875, da det ble bygget en smalsporbane for å frakte tamsau fra rancher i Texas til Mexicogulfens bredder. I 1883 ble jernbanen forlenget med en bro over Rio Grande, som den første amerikansk-mexicanske internasjonale jernbane. Texas Mexican Railway ble kjøpt opp av Kansas City Southern Railway i 2005, og er forbundet med denne jernbanen i Beaumont.


== Eksterne lenker ==
KCS
Max von Thielmann

Max Franz Guido Freiherr von Thielmann (født 4. april 1846 i Berlin, død 2. mai 1929 samme sted) var en tysk diplomat og politiker. Han var finansminister (statssekretær) fra 1897 til 1903.


== Utdannelse og karrière ==
Max von Thielmann studerte jus og gikk inn i det prøyssiske justisvesen.
Han ble i 1871 attaché ved den tyske ambassade i St. Petersburg, og reiste fra 1871 til 1872 i Kaukasus og Persia. I perioden 1873 til 1875 var han legasjonssekretær i København, Bern og St. Petersburg. Fra 1875 til 1878 arbeidet han i Washington, og reiste over hele Amerika. Han ble i 1879 legasjonssekretær i Brussel, i 1880 ambassaderåd i Paris, fra 1883 samme stilling i Konstantinopel, i 1886 generalkonsul i Sofia, 1888 sendemann i Darmstadt og 1890 i Hamburg. Han arbeidet mellom 1893 og 1894 med avslutningen av handelsavtalen med Russland, ble i 1894 sendemann i München og i 1895 ambassadør i Washington. 
Fra høsten 1897 til august 1903 etterfulgte han Posadowsky som statssekretær i Reichschatzamt (finansminister). Det lyktes ham ikke å gjennomføre riksfinansreformen som skulle gjøre den føderale stat uavhengig av delstatene.Thielmann utga fra sine reiser bøkene «Streifzüge im Kaukasus, in Persien und in der asiatischen Türkei» (Leipzig 1875) og «Vier Wege durch Amerika» (Leipzig 1879).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Streifzüge im Kaukasus, in Persien und in der asiatischen Türkei. Duncker & Humblot, Leipzig 1875 (Digitalisert utgave) (Reprint: Nomad Press, Nürnberg 1979)
Aline (Oklahoma)

Aline er et tettsted i Alfalfa County i den amerikanske delstaten Oklahoma. Befolkningen var på 207 innbyggere ved folketellingen I 2010.


== Geografi ==
Ifølge United States Census Bureau har tettstedet et totalt areal på 0,78 km² som alt er land.
Aline er knyttet til delstatens offentlige veisystem (state highway system) via State Highway 8B. Tettsted ligger ved vestlige enden av highwayen.


== Museum ==
I Aline finnes Sod House Museum Museet inneholder et opprinnelig sod house (jordgamme), den eneste som forstår står i Oklahoma som er bygget av en nybygger.


== Beliggenhet i forhold til omgivelsene ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Encyclopedia of Oklahoma History and Culture - Aline
Sigrid Christie

Sigrid Marie Bing Christie (født 18. april 1923 i  i Oslo, død 16. mai 2004 samme sted) var en norsk kunsthistoriker som ble kjent for arbeidet med å verne og sette i stand stavkirker.Hun var datter av Paul Thorleif Refsum (1895–1983) og Sigrid Marie Bing Thune (1899–2001).  Faren var bror til  Maja Refsum (1897–1986) som i 1928 giftet seg med Arne Nygård-Nilssen, som var riksantikvar fra 1946 til 1958.  Hun fikk magistergrad i kunsthistorie i 1949 på avhandlingen Klassisismen i vår gravkunst, veiledet av Anders Bugge (1889–1955) og Hans Peter L'Orange (1903–1983). 
Samme året giftet hun seg med arkitekten Håkon Christie (1922–2010) som fra 1950 var tilsatt hos riksantikvaren med ansvar for norske kirker. Sigrid Christie jobbet også samme sted fra 1950 til 1970, i et stipendiat fra Norges almenvitenskapelige forskningsråd.  Oppdraget var å skrive om Norges kirker, som utkom som mange bind over flere år. Så fulgte doktorgradsstudier ved Universitetet i Bergen med doktorgrad i 1974 på avhandlingen Den lutherske ikonografi i Norge inntil 1800, og ansettelse hos riksantikvaren som sjefsantikvar, i fast stilling fra 1983 til 1989, hvorpå hun pensjonerte seg og jobbet videre som forsker samme sted. Fra 1994 jobbet hun for Norsk institutt for kulturminneforskning.
Hun ble i 1983 valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi og var i styret noen år også. En St. Olavs Orden ble henne tildelt i 1988 og hun fikk i 1999 Urnesmedaljen fra Fortidsminneforeningen. De samme utmerkelser ble tildelt hennes mann.


== Litteratur ==
Kirkearkeologi og kirkekunst: studier tilegnet Sigrid og Håkon Christie. Øvre Ervik: Alvheim & Eide. 1993. ISBN 8290359608. 


== Utgivelser (utdrag) ==
Christie, Sigrid (1954). Våre gravminner under klassisismen. Oslo: Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring. 
Christie, Sigrid (1966). Sørum kirke: en historikk. [Sørum]: Sørum menighetsråd. 
Christie, Sigrid (1990). Nes kirkeruiner: gamle Nes. [Årnes]: Raumnes historielag. 


== Referanser ==
Birkebeingata (Oslo)

Birkebeingata har vært brukt om et par forskjellige gateløp i bydel Gamle Oslo. Opprinnelig gikk gaten (som het Ebbes gate før byutvidelsen i 1878) nordvestover fra Konows gate ved nr. 40 og ned til Alnaelva, parallelt med Inges gate.Ved anleggelsen av Dyvekes vei og NSBs anlegg forsvant gaten og ble bortregulert, men på 2000-tallet er det samme navnet tatt i bruk for innkjørselen fra det som nå er Freserveien, og inn på NSBs område, uten at veien er skiltet. Den går over privat område, og veiløpet går i bue mot Bombardiers bygning ved Dyvekes vei.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Birkebeingata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 77. ISBN 978-82-573-1760-7.
Gamle Heggelivei (Oslo)

Gamle Heggelivei er en vei er en vei som går fra Sørkedalen i bydel Vestre Aker i Oslo og innover i Nordmarka. Den går nordvestover fra Sørkedalsveien mellom Sandbråtan og Berger. Like etter dette krysser den Heggelielva. Så følger den elven på nordsiden et stykke mot gården Lysebråtan, for så å dreie nordvestover mot Lysedammene.
Navnet hadde vært i bruk lenge da det ble offisielt vedtatt i 2014. Det viser til Heggelia på Krokskogen.


== Referanser ==
Ben Bishop

Benjamin «Ben» Bishop III (født 21. november 1986 i Denver, Colorado), er en amerikansk ishockeymålvakt som spiller for Dallas Stars i NHL. 
Han har tidigere spilt for Los Angeles Kings, Tampa Bay Lightning, Ottawa Senators og St. Louis Blues.
Bishop ble draftet i tredje runde i 2005 av St. Louis Blues som 85. spiller totalt.
12. mai 2017 signerte han en seksårskontrakt med Dallas Stars.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ben Bishop – National Hockey League (NHL) 
(en) Ben Bishop – Hockeydb.com 
(en) Ben Bishop – Hockey-Reference.com 
(en) Ben Bishop – Legends of Hockey 
(en) Ben Bishop – Eliteprospects.com
Amalie Arena

Amalie Arena (tidligere kalt Ice Palace, St. Petersburg Times Forum og Tampa Bay Times Forum), er en arena i Tampa i Florida i USA, med plass til ca. 26 000 tilskuere. Arenaen brukes til ishockey, basketball, amerikansk fotball og konserter. Den er mest kjent som hjemmearena for Tampa Bay Lightning i National Hockey League (NHL).


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Amalie Arena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Helena (Oklahoma)

Helena er et tettsted i Alfalfa County, Oklahoma, USA. Befolkningen var på 1 403 innbyggere ved folketellingen i 2010. James Crabtree Correctional Center (fengsel) befinner seg på stedet, drevet av Oklahoma Department of Corrections og med 1 003 innsatte i 2010. Befolkningen uttaler tettstedets navn med lang e: "Heh-LEE'-nuh." Tettstedet deler Timberlake Public School distriktet med de nærliggende tettstedene Goltry, Jet og Nash.


== Geografi ==
Helena befinner seg på 36.546478 N, -98.270558 Ø.Ifølge United States Census Bureau er tettstedets totale areal 1 km², alt land.
Helena ligger ved State Highway 58.


== Klima ==


== Beliggenhet i forhold til omgivelsene ==


== Referanser ==
Napier-Railton

Napier-Railton  er en racerbil med flymotor bygget i 1933, tegnet av Reid Railton etter oppdrag fra John Cobb og bygget av Thomson & Taylor. Den ble  kjørt av Cobb, for det meste på Brooklandsbanen hvor den satte rekord med raskeste gjennomsnittsfart på en runde med 143,44 mph (230,84 km/t), som ble satt i 1935. Rekorden vil bli stående til evig tid siden banen ble stengt under andre verdenskrig og er ikke blitt åpnet som hastighetsbane igjen.
Mellom 1933 og 1937 slo Napier-Railton 47 verdensrekorder på baner som Brooklands, Montlhéry og Bonneville Salt Flats i Utah.
Bilen har en høykompresjonsversjon (6.1:1) av Napier Lion-motoren på 23,944 liters sylindervolum som yter 580 hestekrefter ved 2 585 omdreininger per minutt (registrert ved 5 000 fots høyde - ytelse ved havoverflaten kan være annerledes). Den 12-sylindrede motoren har tre rekker med fire sylindre, derfor tredobbelt eksossystem, og motoren har det som er standard for flymotorer, slik som dobbelt tenning. Den usynkroniserte «havari»-girkassen (som har fått navnet på grunn dets høye ulyder ved bomgiring) har tre 3 trinn. Drivstofftanken som ligger i den båt-lignende halen bak sjåføren har kapasitet på  65 gallons (om lag 300 liter). Drivstofforbruket er på  om lag fem miles per gallon. Selv om den har en topphastighet på 270 km/t har bilen bare bakhjulsbremser.


== Etterkrigstiden ==
Eiere i etterkrigstiden har vært Patrick Lindsay og Victor Gauntlett, men den ble kjøpt av Brooklands' bil- og flymuseum rundt 1997 med støtte fra UK's Heritage Lottery og andre donorer. Den vedlikeholdes i full driftmessig tilstand og er normalt utstilt i museets bygninger som rommer kjøretøyer fra 1930-tallet. Bilen kjøres regelmessig og vanligvis under Goodwood Revival, hver september.

		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Boddy, William (1966). The 1933 24-litre Napier-Railton. No. 28, Profile cars. Profile Publications. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Napier-Railton på Brooklands museum
RAF Leuchars

RAF Leuchars var en flystasjon utenfor Leuchars i Fife. 
Leuchars var base for den siste Tornado-skvadronen i Royal Air Force, 111 Squadron. Skvadronen ble deaktivert i 2011. Samme år annonserte det britiske forsvarsdepartementet at basen skulle nedlegges. 
Under andre verdenskrig var blant annet Stockholmsruten og 333 skvadron stasjonert ved basen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) RAF Leuchars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Geitfjellet (Trondheim)

Geitfjellet er et fjell i Bymarka i Trondheim. Det har en høyde på 416 meter over havet. Fjellet ligger nordøst i Bymarka og ble fredet sammen med omkringliggende barskogsområde (totalt 2 600 daa) ved kommunalt vedtak i 1965. Navnet stammer sannsynligvis av at fjellet har en form som kan minne om en geit sett fra Trondheimsfjorden. 
Fredningen av Geitfjellet i 1965/1966 kom som følge av press mot en mulig utbygging og tekniske inngrep på siste halvdel av 1950-tallet, både fra flere forslag om gondolbane til fjellet, og frykt for militær interesse for Geitfjellet i likhet med Gråkallen. Like vest for Geitfjellet, mellom fjellet og Driftsvegen, ligger hytta Dreyers minne som ble bygd i 1936. Geitfjellet er en populær turdestinasjon som gir god utsikt over store deler av Bymarka, og er en fjelltopp som inngår som en del av Den Norske Turistforenings turarrangement TOPP7.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 200. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Christensen, Per R., Sandnes, Jørn og Sætre, Ole-Johan (2006). Fra takmark til byens grønne lunge – Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag. Trondheim: Tapir akademisk forlag. ISBN 82-519-2122-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
Wikioppføring «Geitfjellet» hos Strinda historielag
Søtpotetpai

Søtpotetpai er en tradisjonell matrett i Sørstatene i USA, gjerne servert som dessert.
Søtpotetpai lages vanligvis som en stor terte på et åpent paiskall uten skorpe på toppen. Fyllet består av moste søtpoteter, melk, sukker og egg, smaksatt med krydder som muskat og kanel. Andre mulige ingredienser inkluderer vanilje og bananekstrakt. Paien kan toppes med marshmallow eller krem.
Søtpotet minner om yams, en mye brukt matvare i Vest-Afrika. Som mange andre søtpotetretter i USA, ble søtpotetpai derfor trolig utviklet av afroamerikanske slaver. I dag regnes søtpotetpai som en del av «soul food».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sweet potato pies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Molekylærbiologisk institutt (UiB)

Molekylærbiologisk institutt (MBI) var tidligere et institutt ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Bergen. Det ble slått sammen med Institutt for biologi den 1. januar 2018, og den nye instituttet heter Institutt for biovitenskap.
Det tidligere instituttets forskning hadde hovedvekt på studier av proteiner og andre biomolekyler, som lipider, fosfolipider og vitamin-avledete metabolitter. Instituttets forskning var i stor grad basert på eksperimenter i laboratorier som biofysikk og strukturstudier (NMR), biokjemisk og molekylær karakterisering av isolerte proteiner, og funksjonelle studier i levende modellsystemer som bakterier, gjær, sebrafisk og cellekulturer. Molekylær modellering og andre metoder innen beregningsorientert biologi og bioinformatikk ble også benyttet.
Instituttet for biovitenskap er, sammen med Institutt for informatikk i, partner i Computational Biology Unit og deltar i Sea Lice Research Centre (SFI).Institutt for biovitenskap er partner i forskerskolen Molecular and Computational Biology Research School. I 1997 ble instituttet et av de første i Norge som kunne tilby undervisning i anvendt bioinformatikk.


== Historikk ==
Molekylærbiologisk institutt ble opprettet i 1997 ved sammenslåing av Felleslaboratorium for bioteknologi (FLB), Laboratorium for marin molekylærbiologi (LMM) og deler av staben fra Biokjemisk institutt (i dag en del av Institutt for biomedisin). Første styrer var professor Dag E. Helland.
Felleslaboratorium for bioteknologi ble opprettet i 1985 med professorene Kjell Kleppe som leder og Curt Endresen (fra Gades institutt) som nestleder. FLB ble opprettet i samarbeid mellom Det medisinske og Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet, og var landets første laboratorium for bio- og genteknologi. Laboratorium for marin molekylærbiologi ble opprettet i 1992 med professor Anders Goksøyr som leder.
Molekylærbiologisk institutt ble slått sammen med Institutt for biologi den 1. januar 2018, og den nye instituttet heter Institutt for biovitenskap.


== Forskningsprogrammer ==
ProtMetD: Proteinmodifisering, metabolisme og sykdom
NucReg: Molekylære mekanismer for genregulering og biomolekylære interaksjoner


== Tidligere fellesenheter ==
Administrasjon
Studieseksjon og undervisningslaboratorium
Proteinfasilitet
DNA sekvenseringslaboratorium
Sebrafisklaboratorium (sammen med Institutt for biologi)


== Studentorganisasjoner ==
Heliks: Fagutvalg for molekylærbiologi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Instituttes hjemmesider ved Universitetet i Bergen
Instituttets Facebookside
Molecular and Computational Biology Research School
Monaryggen

Monaryggen er en tre - fire kilometer lang grusås på grensen mellom kommunene Eidsberg og Trøgstad i Østfold. Ryggen ble dannet i slutten av siste istid i forbindelse med avsmeltningen i Ås-Ski-trinnet, for ca. 9-10 000 år siden. 
Monaryggen ruver 80 meter over terrenget rundt. Ryggen er dannet som et vifteformet delta utenfor isbreeen. Et delta er en avsetning av løsmasser. Slike dannes der en elv renner ut i stillestående vann. Trolig ble deltaet bygd helt opp til havets overflate, 208 meter over dagens havnivå. Derfor er ryggen flat midt oppå. Skråningen på innsiden ble støttet opp av isfronten, så den er brattere enn den på utsiden. I de mange grustakene kan vi se hvordan massene ligger lagvis og heller mot sør. 
Ved Mysen og Eidsberg er landskapet flere steder brutt opp i en rekke små, bratte bekkedaler, raviner. Dette ravinelandskapet er dannet ved at rennende vann har gravd i avsetningene utenfor Monaryggen.
Lokalt blir Monaryggen ofte referert til som «morenen», men dette er ikke helt korrekt. Det ligger morenemasser i bunnen av den, men det alt vesentlige er glasifluvial dannelse; en grusrygg som er spylt opp av en kraftig smeltevannsstrøm. En må forestille seg en elv mange ganger Glommas størrelse som har kommet nordfra og lagt fra seg utallige kubikkmeter med løsmasser. 
Monaryggen er den største formasjonen av sitt slag i hele Nord-Europa, men er nå svært redusert av flere store massetak og utbygging av E 18, som går tvers gjennom den. Eidsberg kommune har i den siste kommuneplanen søkt å bevare ett segment av ryggen intakt slik at profilen er intakt både på distal- og proksimalsiden. Det er også flere gravfelt fra jernalderen oppe på ryggen og i sørhellingen.
Eidsberg kommune har med hjelp fra Riksantikvaren og Direktoratet for mineralforvaltning, fylkesmannen og fylkeskommunen vedtatt en kommunedelplan for området. Hovedelementene i planen er: a) eggen/opprinnelige silhuetten bevares, b) det åpnes for mer grusuttak innenfor planområdet enn opprinnelig signalisert, c) vi åpner for et utvidet næringsområde  d) konsekvensbeskrivelser og e) hensyn til kulturminner tydeliggjøres.


== Litteratur ==
Tollefsrud, Jan-Inge, Tjøve, Even og Hermansen, Pål. 1991. Perler i norsk natur ? en veiviser. Aschehoug.
Tormod Klemsdal: Landformene i Østfold. Natur i Østfold 21. 2002.


== Eksterne lenker ==
Tormod Klemsdal Landformer i Østfold
Geofunn: Monaryggen Arkivert 11. november 2017 hos Wayback Machine.
Eidsberg kommune Arkivert 2. mai 2021 hos Wayback Machine.