jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maria Prytz

Maria Prytz (født 18. oktober 1976 i Sveg) er en svensk curlingspiller. Hun skal sette fjerdesteiner under curlingturneringen under Vinter-OL 2014 i Sotsji.


== Karriere ==
Prytz startet sin internasjonale karriere som reserve for Margaretha Lindahls lag i junior-VM i curling i 1994 og 1995. Sverige vant der henholdsvis  bronse- og sølvmedalje. Hun deltok i junior-VM igjen i 1997, denne gangen satte hun fjerdesteiner for Margaretha Sigfridsson. Laget vant sølvmedalje. Prytz var også med da Sverige tok bronse i junior-VM i 1998, denne gangen satte hun tredjesteiner for Matila Mattsson.
Etter juniorer-VM gikk Prytz tilbake til å være reserve for Lindahl og var med da laget vant en sølvmedalje Curling-EM 1999. Hun sluttet seg så til Anette Norbergs lag, også der som reserve. På dette laget var hun med å vinne gullmedaljer i Curling-EM 2003 og 2007, en sølvmedalje på Curling-VM 2001 og en bronsemedalje i Curling-VM 2003.
Etter hennes periode som Norbergs reserve satte Prytz en periode tredjesteiner på Stina Viktorssons lag. De opplevde ikke særlig suksesas, og hun gikk tilbake til å spille med Sigfridsson igjen. Der gikk hun tilbake til å sette sistesteiner for laget. Dette laget vant en sølvmedalje på Curling-EM 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Prytz – Olympics.com 
(en) Maria Prytz – Olympic.org 
(en) Maria Prytz – Olympedia 
(en) Maria Prytz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Maria Prytz – Sveriges olympiske komité 
(en) Maria Prytz – World Curling Tour 
(en) Maria Prytz – World Curling Federation
Brager Konfeksjonsfabrikk

Brager Konfeksjonsfabrikk var en norsk tekstilbedrift som produserte dame- og sportsklær. Bedriften ble etablert i Oslo i 1934, og i 1953 ble en avdeling etablert på Narverød ved Tønsberg.Avdelingen i Tønsberg startet opp med sju ansatte, men økte bemanningen til 50 året etter og videre til 90 i 1959.Brager Konfeksjonsfabrikk la ned virksomheten i 1983.


== Referanser ==
Egil Storeide

Egil Normann Storeide (født 24. oktober 1940 i Västerås i Sverige, død 21. desember 2013) var en norsk bildekunstner og scenograf.
Storeide var på 1970-tallet aktiv i kunstnerkollektivet Gras. Han var også formann i Unge Kunstneres Samfund i årene 1976 til 1978.Han var dekoratør på en rekke kjente norske filmer, herunder Rallarblod, Arven, Liten Ida, Kvitebjørn kong Valemon, Kjærlighetens kjøtere og Reprise. Han hadde scenografien på Unni Straumes Drømspel (en filmatisering av August Strindbergs Ett drömspel) og på Knut Erik Jensens trilogi Stella Polaris, Brent av frost og Når mørket er forbi.


== Referanser ==
Eusko Abertzale Ekintza

Eusko Abertzale Ekintza (spansk: Acción Nacionalista Vasca), EAE-ANV, er et baskisk nasjonalistparti. Partiet ble grunnlagt i 1930 og var det første baskiske nasjonalistpartiet med sosialistisk prorgam. 16. september 2008 ble partiet forbudt av spansk høyesterett på grunn av angivelige bånd til den væpnede separatistorganisasjonen ETA. Forbudet ble anket til Den europeiske menneskerettsdomstolen, som opprettholdt spanske myndigheters avgjørelse.


== Historie ==
EAE-ANV ble grunnlagt i 1930 av baskiske nasjonalister som ikke delte det kristenkonservative EAJ-PNVs ideologi. Partiets sympatisører var i hovedsak urban middelklasse. Under Den andre spanske republikken var partiet alliert med de republikanske partiene, og tok del i Frente Popular i 1936, samt i på republikansk side i Den spanske borgerkrig.
Partiet var representert i Den baskiske eksilregjering fra 1936 til 1979. I Den spanske republikanske eksilregjering var EAE-ANV representert ved minister Tomás Bilbao fra 1938 til 1946. Etter Francos død, stilte partiet til valg i Bizkaia og Gipuzkoa i 1977. Resultatet ble 0.64% av det totale stemmetallet i Baskerland.Senere har EAE-ANV tatt del i Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsens valgplattformer. Partiet valgte å ikke gå inn i Herri Batasuna da dette partiet ble stiftet i 1978. Etter at etterfølgeren Batasuna ble forbudt i 2002, gikk mange av partiets medlemmer og kandidater over til EAE-ANV i forkant av det spanske lokalvalget i 2007. Omtrent halvparten av EAE-ANVs lister ved dette valget ble erklært ulovlige, fordi kandidatene tidligere hadde stilt til valg for Batasuna, til tross for at Batasuna var et lovlig parti da disse kandidatene stilte for dem. Spanske myndigheter hevdet etterfølgende at EAE-ANV fungerte som et dekke for et forbudt parti. Dette ledet til forbudet mot EAE-ANV i 2008.


== Se også ==
EHAK-PCTV
Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen


== Referanser ==
Myntverket i Rethwisch

Myntverket i Rethwisch var et myntverk i Rethwisch (i dagens Kreis Stormarn i Schleswig-Holstein) på 1700-tallet eid av en sideslekt av hertugene av Holstein.
Myntverket lå i det tidligere residensslottet til Rethwisch-sidelinjen av hertugene av Schleswig-Holstein-Plön. Denne slektslinjen døde ut i 1729 med byggherrens sønn og slottet ble overtatt av hovedlinjen av slekten. Allerede på denne tiden ble slottet brukt til myntpreging. Under Syvårskrigen ble det preget mynter til krigsfinansiering. Etter at også Plön-linjen døde ut ble slottet overtatt av den danske kongen. Store deler av inventaret ble solgt i 1771–72. En kort periode 1769–1770 ble slottet brukt som filial av Den Kgl. Mønt i København. Myntverket i Altona, som betjente hertugdømmene Schleswig og Holstein samt Danmark-Norge var da ikke ferdigstilt. Ettersom den danske kongen hadde innkjøpt en større mengde sølv i Hamburg, ble myntproduksjon satt i gang i nærliggende Rethwisch. Myntmester var da Hans Schierven Knoph. I 1770- og 1780-årene ble slottet og myntverket revet.


== Under Syvårskrigen ==
Ved utbruddet av Syvårskrigen tilhørte slottet hertug Friedrich Karl av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön. På den ene siden stod Preussen og dets allierte (Huset Hannover i England), på den andre siden Sachsen og Østerrike.
Myntverket ble under krigen brukt til fremstilling av mynt til krigsfinansiering som skulle gi produsentene en illegitim seigniorage. Dels profitterte private interesser i Hamburg og Berlin og dels den prøyssiske stat på denne aktiviteten. Mot slutten av krigen var Heinrich Carl von Schimmelmann involvert i foretagendet. Han var tidlig i 1761 prøyssisk hærleverandør og edelmetall og -mynthandler i Hamburg. Han arbeidet for å bryte monopolet til bankhuset Ephraim und Itzig i Berlin på myntpreging for Preussen.
Virksomheten i Retwisch ble formelt drevet av en ansatt i bank- og handelshuset Seyler & Tillemann i Hamburg, som var Schimmelmanns forretningspartnere. Myntverket kjøpte blant annet tillatelse av fyrsten av Anhalt-Zerbst til å benytte Anhalt-Zerbsts myntstempel. Ukentlig ble fire transporter med mynt sendt via Hamburg til Mellom-Tyskland. Bare fra 12. januar til 19. februar 1761 leverte Seyler og Tillemann mynter pålydende 187 000 daler. Da myntverket ble overtatt av danskekongen, betalte Ephraim kongen 250 000 daler for å stenge myntverket.1761–62 var Georg Anton Schröder myntmester i Rethwisch.


== Referanser ==
Johan Anton Wolff Grip

Johan Anton Wolff Grip (født 30. april 1844 i Bergen, død 31. mars 1922) var en norsk diplomat.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av  kjøpmann og russisk visekonsul i Bergen, han Rolf Olsen Grip (1812–1883) og Charlotte Amalie Wolff (1816–1906).  Han tok examen artium fra Bergen Lærde Skole og cand.jur. i 1866 fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania.


=== Karriere ===
Han fikk han i Utenriksdepartementet som 2. sekretær i 1868.  Fra 1872 var han sekretær ved den svensk-norske legasjon i Washington, fra 1875 ved legasjonen i Berlin.  Fra 1877 var han også kammerherre ved Det kongelige hoff, en ære av mer formell art enn en praktisk arbeidsoppgave.  Fra 1880 var han ved legasjonen i Wien. 
I 1882 var han kongens utsending med barken «Beta» til Sandwichøyene, det vi i dag kaller Hawaii. Han kartla hvorvidt her fantes nordmenn som arbeidet på sukkerplantasjene under slavekår. Det gjorde det ikke.  I 1883 var han på ny tur jorden rundt, innom Japan, India og Suezkanalen. Så gikk det til at han i 1884 kunne utgi boken Rundt om jorden.I 1883 gikk han også til legasjonen i London, og året efter, i april 1884, til legasjonen i Madrid som ministre plénipotentiaire. Fra 1889 var han den svensk-norske minister (envoyé extraordinaire og ministre plénipotentiaire) til USA, stasjonert i Washington der han også var generalkonsul. I januar 1906 ble han svensk statsborger og fortsatte som sendemann til september 1906 da han returnerte.I 1911 sluttet han og flyttet fra Sverige til Sveits der han var bosatt i La Tour-de-Peilz ved Genèvesjøen da han døde ugift i mars 1922.  Han hadde rukket å få med seg en St. Olavs Orden av 1. klasse, og blitt storkar av Nordstjerneordenen. Senere fikk han også den spanske Karl IIIs orden, den østerrikske Jernkroneordenen, den venezuelanske Frigjørerens orden, danske Dannebrogordenen og enda flere.


== Referanser ==
Solheim skole (Ramnes)

Solheim skole (også kalt Jerpetjønn skole) var en folkeskole på Jerpetjønn i daværende Ramnes kommune i Vestfold. Skolen ble etablert i 1910 og tok da over elevene fra Fjerklepp og Skjeggerød. Den ble nedlagt i 1965 da Ramnes skole åpnet.


== Referanser ==
Oizumiobservatoriet

Ōizumiobservatoriet er et privat astronomisk observatorium i Ōizumi i Gunmaprefekturet, Japan. Dets observasjonskode er 401.
Amatørastronomen Takao Kobayashi har gjort svært mange av sine oppdagelser av småplaneter ved observatoriet. Siden dets grunnleggelse har omkring 1200 asteroider og deres posisjoner blitt oppdaget ved observatoriet ved å bruke et 250 mm teleskop.


== Litteratur ==
Schmadel, Lutz D. (2003). Dictionary of Minor Planet Names. ISBN 3-540-00238-3
Brår skole

Brår skole var en folkeskole i daværende Ramnes kommune i Vestfold. Den første skolen ble startet i 1896. En ny bygning ble tatt i bruk i 1953. Skolen ble nedlagt i 1965 da Ramnes skole åpnet. Lokalene ble deretter benyttet som Framhaldsskole fram til 1968.


== Referanser ==
Jürgen Fuchs

Jürgen Fuchs (født 19. desember 1950 i Reichenbach im Vogtland i Thüringen, Øst-Tyskland, død 9. mai 1999). Han var en del av dissidentbevegelsen i Den tyske demokratiske republikk (Øst-Tyskland), forfatter og utdannet sosialpsykolog. Hans protester mot sosialismen slik den hadde utviklet seg i 1970-årene, og hans vennskap med dissidentene Robert Havemann og Wolf Biermann, førte han i 1976 i fengselet Hohenschönhausen. I 1977 ble han frikjøpt av Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland).
Han bodde i Berlin frem til sin død i 1999, hvor han arbeidet som psykolog og utga en rekke bøker: diktsamlinger, skjønnlitterære verk og sakprosa.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Jürgen Fuchs (writer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Jürgen Fuchs i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Xinyuan

Xinyuan eller Künes (kinesisk: 新源县; pinyin: Xīnyuán Xiàn; uigursk: كۈنەس ناھىيىسى / Künes Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Ili i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 282 710 innbyggere i 1999.
Andre navneformer og romaniseringer på fylket er Hsin-yuan, Kunes og Hsin-yüan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tysk nettside om fylket Künes
Euskal Herriko Alderdi Sozialista

Euskal Herriko Alderdi Sozialista (spansk: Partido Socialista del País Vasco), EHAS, var et baskisk nasjonalistparti som eksisterte fra 1975 til 1981. 


== Historie ==
EHAS ble stiftet i november 1975 etter en sammenslåing av spanske Eusko Alderdi Sozialista (EAS) og franske Herriko Alderdi Sozialista (HAS). Det ble det første baskiske nasjonalistpartiet som var aktive både på spansk side (Hegoalde) og på fransk side (Iparralde) av Baskerland. Partiet ga ut et trespråklig (baskisk, kastiljansk og fransk) månedsmagasin ved navn Euskaldunak.
I Hegoalde ble partiet oppløst til fordel for stiftelsen av Herri Alderdi Sozialista Iraultzailea (HASI) i 1977. I Iparralde ble EHAS oppløst i 1981. Partiet var medlem av Koordinadora Abertzale Sozialista.


== Se også ==
Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen


== Referanser ==
Vivestad skole

Vivestad skole var en folkeskole i Vivestad i daværende Ramnes kommune i Vestfold. Den opprinnelige skolen ble etablert ca. 1878. Da kirken brant i 1911, ble det bestemt at skolen lå for nær kirken, og den gamle skolen ble revet i 1912 da de nye skolebygningene på Trudvang ble tatt i bruk. Skolen ble nedlagt i 1965, og elevene ble da flyttet til Høyjord skole i nabokommunen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vivestad skole på Google StreetView
Herri Alderdi Sozialista Iraultzailea

Herri Alderdi Sozialista Iraultzailea (HASI) var et baskisk undergrunnsparti regnet som den væpnede separatistorganisasjonen ETAs politiske fløy. Det ble stiftet 3. juli 1977 etter en sammenslåing av partiene Herriko Alderdi Sozialista (EHAS) og Eusko Sozialistak (ES).Partiet var aldri lovlig registrert og stilte til valg gjennom Herri Batasuna. Partiet var et ledende medlem av Koordinadora Abertzale Sozialista (KAS).
20. november 1984 ble HASI-leder Santiago Brouard drept i et attentat utført av den paramilitære organisasjonen GAL.HASI ble oppløst i 1992.


== Se også ==
Herriko Alderdi Sozialista (EHAS)
Koordinadora Abertzale Sozialista (KAS)
Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen


== Referanser ==
Volker Rühe

Volker Rühe (født 25. september 1942 i Hamburg) er en tysk politiker (CDU). Han var fra 1989 til 1992 generalsekretær i CDU og fra 1992 til 1998 Tysklands forsvarsminister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Volker Rühe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi på Forbundsdagens internettside
(de) Verk av og om Volker Rühe i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Litle Tverråga

Litle Tverråga er en liten sideelv i til Sjønståelva i Fauske kommune, Nordland, og del av Sulitjelmavassdraget. Elva har sin opprinnelse fra Sålberget, sør for Sjønstådalen.
Littj Tverråga danner en fossen kjent som Slipsknuten.
Det er i 2013 søkt konsesjon for utbygging av Kvannelva og Littj Tverråga som vil utnytte et fall på 490 m i de to elvene.  Littj Tverråga og en mindre bekk er planlagt overført til Kvannelva. Inntakene vil ligge 570 moh. Kraftverket er planlagt med en installert effekt på ca. 5,1 MW. Etter planene vil årsproduksjon være på 15 GWh. Utbyggingen vil føre til redusert vannføring på en 1450 m lang strekning i Kvannelva og en 2000 m lang strekning i Littj Tverråga. Det er planlagt minstevannføring på 50 l/s i Littj Tverråga og 31 l/s i Kvannelva sommerstid, og ingen minstevannføring vinterstid. I konsesjonssøknaden er tiltaket beskrevet som middels til stor negativ konsekvens for landskap og som ubetydelig for kulturminner/kulturmiljø, landbruk og vannkvalitet etc.


== Referanser ==
Seylersche Schauspiel-Gesellschaft

Seylersche Schauspiel-Gesellschaft var en teatertrupp grunnlagt i 1769 av Abel Seyler, en sveitsiskfødt tidligere bankier som senere ble «den ledende støtte for tysk teater» i sin levetid. Det ble en av de mest berømte vandrende teatertrupper og operaensembler i Europa på 1700-tallet, og bestod av noen av Tysklands ledende skuespillere, dramatikere og komponister.

Det var en videreføring av «Hamburgs nasjonalteater», Hamburgische Entreprise, et forsøk i regi av Seyler og hans kompanjonger på å etablere et tysk nasjonalteater med Ludvig Holbergs Kongelige Teater i København som forbilde, og med Gotthold Ephraim Lessing som dramaturg.
Seyler-kompaniet hadde rundt 60 medlemmer, herunder orkester, ballett, husdramatikere og scenedesignere. Fra kort etter opprettelsen i 1769 fikk kompaniet kontrakt med hoffet i Hannover på å spille ved hoffet og andre steder i kurfyrstedømmet, og Seyler ble utnevnt til «direktør for de kongelige og kurfyrstelige hoffskuespillere». Senere spilte teatertruppen ved slottsteateret i Weimar, invitert av Anna Amalie av Sachsen-Weimar-Eisenach. Kompaniet hadde en viktig rolle i utviklingen av tysk opera på slutten av 1700-tallet og mange kjente verk ble opprinnelig skrevet for og urfremført av Seyler-kompaniet, herunder skuespillet Sturm und Drang som gav navnet til perioden Sturm und Drang. Friedrich Maximilian Klinger, en barndomsvenn av Goethe, var da knyttet til Seyler-kompaniet som husdramaturg.
I 1789 utgav Abel Seylers ektefelle, den kjente skuespilleren Friederike Sophie Seyler, syngespillet Hüon und Amande, som kort etter ble plagiert av Emanuel Schikaneders teatertrupp. Librettoen til operaen Tryllefløyten bygget også i stor grad på den plagierte versjonen av Hüon und Amande.I 1770 måtte Seylers svoger, naturforskeren J.G.R. Andreae, motvillig redde teatertruppen fra konkurs.


== Personer tilknyttet Seylersche Schauspiel-Gesellschaft ==

		
		
		
Abel Seyler (direktør/eier/skuespiller)
Friedrich Maximilian Klinger (dramatiker)
Friederike Sophie Seyler, tidligere Hensel (skuespiller)
Johann Adam Hiller (dirigent)
Christian Gottlob Neefe (dirigent)
Georg Anton Benda (komponist)
Anton Schweitzer (dirigent)
Konrad Ekhof (skuespiller)
Christoph Martin Wieland (librettist)
Heinrich Leopold Wagner (dramatiker, produsent, oversetter og advokat)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thomas Bauman, North German Opera in the Age of Goethe, 1985
Hole skole (Ramnes)

Hole skole var en folkeskole i daværende Ramnes kommune i Vestfold.


== Referanser ==
Nasjonalteateret i Hamburg

Nasjonalteateret i Hamburg (formelt kalt Hamburgische Entreprise) var et teater i Hamburg som eksisterte fra 1767 til 1769. Det var det første forsøket på å etablere et tysk nasjonalteater, og hadde Det Kongelige Teater i København og Ludvig Holbergs tanker om «nasjonalteateret» som forbilde. Teateret er særlig kjent for å ha ansatt Gotthold Ephraim Lessing som verdens første dramaturg; Lessings arbeid ved Hamburgische Entreprise munnet ut i skriftet Hamburgische Dramaturgie, som definerte og navnga faget dramaturgi.
Hamburgische Entreprise var eid av en gruppe forretningsmenn i Hamburg, hovedsakelig av den tidligere valutaspekulanten Abel Seyler og hans kompanjonger. Seyler brukte hele sin resterende formue på driften av teateret. Da midlene var slutt måtte teateret stenge, og Seyler grunnla dets faktiske etterfølger, Seylersche Schauspiel-Gesellschaft.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Roger Bauer, Jürgen Wertheimer: Das Ende des Stegreifspiels, die Geburt des Nationaltheaters. Ein Wendepunkt der Geschichte des europäischen Dramas. München: Fink 1983. ISBN 3-7705-2008-4
Johannes Dürr

Johannes Dürr (også stavet Duerr) (født 12. mars 1987 i Melk i Niederösterreich) er en østerriksk tidligere skiløper.


== Karrière ==
Dürr tok i Junior-VM 2007 en fjerdeplass før han i militært VM 2007 tok en syvendeplass med Østerrikes lag. I VM 2011 i Oslo tok han 64.-plass på 50 kilometeren. I VM 2013 ble han nummer 15 på 30 km duatlon og nummer 43 på 15 km fri teknikk.


=== Dopingskandaler ===
Kvelden før femmila i OL i Sotsji ble det offentliggjort at Dürr hadde avlagt en positiv A-prøve for EPO under OL. Dagen etter uttalte han at det ikke var noe poeng for ham å vente på en B-prøve, og at han innrømmet bruk. Han ble senere diskvalifisert fra alle konkurranser siden september 2013. Det innbefattet Tour de Ski 2013/14 der Dürr kom på bestetid på femte etappe, 35 km jaktstart og på den avsluttende 9 km jaktstart opp slalåmbakken i Val di Fiemme. Dürr ble også diskvalifisert fra tredjeplassen sammenlagt. Den østerrikske påtalemyndighet henla straffesaken mot ham da det var hans første lovbrudd og han ikke hadde distribuert dopingmidler til andre idrettsutøvere. Han ble utestengt fra idretten i to år.
Dürr ønsket å gjenoppta sin langrennskarriere etter å ha sonet sin utestengelse, men ble ikke tatt veldig hjertelig imot av konkurrentene. Særlig Petter Northug som hadde blitt ettertrykkelig satt på plass av Dürr på den avsluttende etappen i Tour de Ski 2013/14, ga klar beskjed om at østerrikeren ikke var velkommen.I januar 2019 sendte den tyske TV-kanalen ARD dokumentaren En skiløpers dopinghistorie om Dürr der han åpner opp om karrièren, doping og utestengelsen. Sammen med Martin Prinz skrev han boken Der Weg zurück: Eine Sporterzählung (Veien tilbake: En sportshistorie) som ble utgitt 21. januar 2019. Her skrev han også om sine reaksjoner på Northugs utbrudd mot ham.5. mars 2019 ble Dürr pågrepet i Innsbruck som en del av aksjonen som ble kalt Operasjon Årelating, mistenkt for brudd på det østerrikske antidopinglovverket. Pågripelsen skal ha hatt sammenheng med dopingsaken under Ski-VM i Seefeld der Dürr skal ha spilt en nøkkelrolle. I oktober 2019 ble han utestengt på livstid fra skisporten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Johannes Dürr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Johannes Dürr – Olympedia 
(en) Johannes Dürr – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Johannes Dürr – FIS (langrenn) 
En skiløpers dopinghistorie – En dokumentar om Johannes Dürr på NRK TV.
Hamburgische Dramaturgie

Hamburgische Dramaturgie er et innflytelsesrikt verk om drama av Gotthold Ephraim Lessing, skrevet mellom 1767 og 1769. Verket definerte og navnga det nye faget dramaturgi. Det var ikke opprinnelig tenkt som en enhetlig bok, men som en serie av teateranmeldelser, som Lessing skrev mens han jobbet som verdens første dramaturg ved «Nasjonalteateret i Hamburg», Hamburgische Entreprise.Idéen om å la Lessing kritisere deres eget arbeid var det Johann Friedrich Löwen som hadde, og teaterets viktigste eier og drivkraft Abel Seyler gikk i begynnelsen motvillig med på idéen, men ble senere meget entusiastisk over prosjektet.


== Referanser ==


=== Litteratur ===
Originaltekst
Berg skole (Våle)

Berg skole var en folkeskole på Berg i daværende Våle kommune i Vestfold. Skolen ble nedlagt rundt 1968.


== Referanser ==
Galbmielva

Galbmielva (lulesamisk: Gálmmejåhkå, også skrevet Galbmejohka) er en sideelv til Sjønståelva i Fauske kommune, Nordland, og del av Sulitjelmavassdraget. Elva er 9,51 kilometer lang.


== Elvas løp ==
Elva har sitt utspring fra Stormfjellet, nord for Langvatnet i Sulitjelma. Elva renner i vestlig retning over mesteparten av sitt løp. Sør for Galmitind snur den mot sør og faller bratt ned mot Sjønstådalen. Den renner ut i Hellarmovatnet før den fortsetter ut i Langvasselva, som er betegnelse på den øvre delen av Sjønståelva.


== Konsesjonssøknad ==
Det er i 2013 søkt konsesjon for utbygging av Galbmejohka kraftverk, som vil utnytte et fall på 497 meter. Inntaket er planlagt på 635 moh. Masser fra tunnelsprenging og -boring er planlagt deponert like ovenfor kraftstasjonen og i eksisterende steinbrudd ved Sjønstå. Installert effekt vil bli på ca. 5 MW. Etter planene vil årsproduksjon være på 18,3 GWh. Utbyggingen vil føre til redusert vannføring på en 1 400 meter lang strekning i Galbmielva. Det er planlagt å slippe en minstevannføring på 232 l/s i sommersesongen og 17 l/s i vintersesongen. I konsesjonssøknaden er tiltaket beskrevet som middels negativ konsekvens for reindrift, redusere verdien av elva som element i landskapet noe og ikke ha innvirkning på kulturminner.


== Referanser ==