jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Johann Gottfried Grund

Johann Gottfried Grund (født 28. april 1733 i Meissen, død 20. september 1796 i København, begravet i Petri kirke) var en tysk billedhugger som virket i Danmark.
Han var lærling hos Fr. G. B. Adam i Berlin, hvoretter han i 1757 kom til hoffbilledhugger Johann Friedrich Hänel i København. Da denne døde i 1761 overtok han stillingen som hoffbilledhugger og giftet seg med Hänels enke Elisabeth, født Mandørpff. 


== Verker ==
Hans mest kjente verker er de færøyske og norske sandstensskupturene i Nordmandsdalen ved Fredensborg slott i Nordsjælland, etter forlegg av Jørgen Christensen Garnaas. 55 av disse ble i 1773 avlevert til enkedronning Juliane Marie sammen med en seierssøyle i norsk marmor. Siden tilkom skulpturer av fem nordmenn og 10 færinger, således at det i dag står i alt 70 skulpturer i anlegget. Etter restaureringen i 2002 ble originalskulpturene flyttet først til Cisternerne i Søndermarken, og siden til stenmuseet Kongernes Lapidarium. Kopier ble reist i Nordmandsdalen.
Mange av Grunds arbeider er gått til grunne, men i Sankt Petri kirkes gravkapel i København er bevart fire store sarkofager utført av ham til de Stampeske og Wibeske kapeller. 


== Billedgalleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==
MS «Fjordprins» (1971)

MS «Fjordprins» var en passasjerførende skip, bygget med idenitsk skrog til norske missil / torpedobåt av "Storm klassen" i 1971 for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane. Skipet gikk i rute for rederiet frem til 1986
bildet er fra  1981.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1971
Bygget av: Bergens mekaniske verksteder, Bergen  (byggenummer 630)
Material skrog: Stål
Material overbygg: Aluminium
Brutto RT: 258
Lengde: 36,9 meter
Bredde: 6,2 meter
Motor:  2x Pielstick motorer utviklet 2560 hk.
Toppfart, testet: 32 knop
Normal rutefart: 28 knop
Pris: Kr. 5,5 mill


== Historie ==
1971:	Mai: Levert som «Fjordprins» for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane, Bergen
1979:	Reg.havn endret til Måløy
1986:	Mars: Rederiet flyttet til Florø/Måløy
1986:	April: Solgt til Societa di Navigazione Ultramar, Napoli, Italia. Omdøpt «Freccia D'Argento»
1989:	Solgt til Societa di Navigazione Ultramar di Parascandolo Nicola & C. S.n.c., Napoli, Italia.
1993:	Hogd.


== Litteratur ==
Alsaker, Per (2011). «Skipet» (DOC) (norsk). Norsk Skipsfartshistorisk Selskap. Besøkt 6. oktober 2012. 


== Eksterne lenker ==
(en) MS «Fjordprins» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
MS «Fjordglytt»

MS «Fjordglytt» er en passasjerførende katamaran, bygget i 1971 for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane. Katamaranen gikk i rute for rederiet frem til 1995, og har siden det gått som «Kosterfjord» i Strømstad i Sverige.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1971
Bygget av: Westermoen Hydrofoil A/S, Mandal  (byggenummer 21)
Brutto RT: 191
Netto RT: 110
Lengde: 86,8 fot
Bredde: 29,6 fot
Motor: 2x 12cyl. 4T EV DM (MTU, Friedrichshafen), 2200 bHK


== Historie ==
1971:	Juni: Levert som «Fjordglytt» for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane, Bergen
1979:	Reg.havn endret til Måløy
1986:	Mars: Rederiet flyttet til Florø/Måløy
1995:	Sept.: Solgt til Koster Marin AB, Syd-Koster, Sv. Omdøpt «Kosterfjord». Ommålt: 193 BT, 83 NT
1996:	Ny motor.
2011:	Fremdeles i fart.


== Kilder ==
Alsaker, Per (2011). «Skipet» (DOC) (norsk). Norsk Skipsfartshistorisk Selskap. Besøkt 6. oktober 2012. 
MarineTraffic (2015). «MarineTraffic» (engelsk). Besøkt 30. mars 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 7112149 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Fjordglytt» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Vilâyet Trabzon

Vilâyet Trabzon var en provins (vilâyet) i den nordøstlige del av Det osmanske rike. Arealet var på 32.400 km². Provinshovedstad var byen Trabzon. De øvrige viktigere byer var Samsun, Ordu, Giresun, Gümüşhane, Rize og Batumi.


== Befolkning ==
I 1900 var befolkningen på 1,2 millioner innbygger. Hovedfolkene var tyrkere, lazere, pontosgrekere, armenere og tsjerkassere.
Ved folketellingen i 1914 var 921.128 av innbyggerne muslimsk, 161.524 pontosgresk og 38.899 armenere.
Befolkningen var synkende, noe som delvis skyldtes folkemordet på armenerne i 1915, og etter 1922 drap eller fordrivelser av pontosgrekere.


== Historie ==
Vilajetet Trabzon ble opprettet i 1864 i forbindelse av Tanzimat-reformen.
Etter den russisk-tyrkiske krig fra 1877 ble 1878 ble Sandsjak Lazistan etablert, og Rize ble sentrum for distriktet etter at det famle senteret Batumi ble erobret av russerne.
Provinsen ble 1917 forvandlet til Republikken Pontos, idet pontosgrekerne utropte sin egen stat. Etter første verdenskrig ble imidlertid vilajetet gjenopprettet og bestod frem til Det osmanske rike ble oppløst i 1922.


== Administrative enheter ==
I 1880 bestod Vilâyet Trabzon av tre distrikter (sandsjaker):

Trabzon,
Gümüşhane,
Lazistan.I 1889 ble Samsun til sandsjak og ble innlemmet i vilajetet.


== Referanser ==
Sverrir Sverrisson

Sverrir Sverrisson (født 31. desember 1969 i Sauðárkrókur) er en islandsk tidligere fotballspiller og fotballtrener. Sverrisson, som var midtbanespiller, har spilt for Malmö FF i Allsvenskan, samt for Islands herrelandslag i fotball.


== Klubbkarriere ==
Sverrisson spilte for en rekke toppklubber på Island, blant disse KA og ÍBV, før han i 1998 gikk til svenske Malmö FF. Han spilte 31 kamper og scoret sju mål for klubben i Allsvenskan, men vendte tilbake til Island da klubben rykket ned etter 1999-sesongen.Sverrisson spilte for Fylkir fra 2000 til 2003, samt for Breiðablik i 2004, før han la opp.


== Landslagskarriere ==
Sverrisson spilte 17 kamper for Islands herrelandslag i fotball. Sverrisons første kamp for landslaget var 5. juni 1996, da Island slo Kypros 2–1 på hjemmebane i en vennskapskamp. Sverrisson har også spilt to kamper og scoret to mål for Islands U17-lag.


== Privat ==
Sverrissons bror, Eyjólfur Sverrisson, er tidligere landslagsspiller og kaptein på det islandske landslaget. Eyjólfur Sverrisson ble senere trener for landslaget.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alsiö, Martin (2011). 100 år med Allsvensk fotboll (svensk). Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3. 
Rikard Smitt (2009). Ända sedan gamla dagar... (svensk). Malmö: Project Management AB. ISBN 978-91-633-5767-1. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sverrir Sverrisson – FIFA 
(en) Sverrir Sverrisson – Transfermarkt 
(en) Sverrir Sverrisson – FBref 
«Sverrir Sverrisson», profil på KSÍs hjemmeside (is)
Finlands krigserstatninger til Sovjetunionen

Finlands krigserstatninger til Sovjetunionen var krigserstatningene Finland måtte betale til Sovjetunionen etter andre verdenskrig, og var opprinnelig verdt 300 000 000 amerikanske dollar (1938-kurs). Finland ble enige om å betale reparasjonene ved våpenhvilen i Moskva, som ble signert den 19. september 1944. En protokoll som videre detaljerte reparasjonene ble signert i desember 1944 av statsminister Juho Kusti Paasikivi, og Andrej Zjdanov. Finland skulle betale summen gjennom industrielle verdier, som skip og maskineri, og summen skulle betales over seks år. Sovjetunionen gikk med på å utvide betalingsperioden til åtte år sent i 1945, og sommeren 1948 ble summen kuttet til 226 500 000. De siste toglastene med erstatningene ble sendt 18. september 1952 i Vainikkala jernbanestasjon. Omtrent 340 000 jernbanevogner med last måtte sendes for å dekke reparasjonene.


== Noen leveranser ==
Elektronikk: 52 500 elektriske motorer, 1 140 transformatorstasjoner, og 30 møller med kraftstasjoner.
Lokomotiv: Lokomo produserte sammen med Tampella 525 smalsporslokomotiver av PT-4-serien.
Skip: Finland leverte 619 skip til Sovjet, hvorav 119 ble brukt. 104 fartøy var kommersielle fartøy.
Isbrytere: SS Turso,, en havneisbryter som opprinnelig var bygd for finsk bruk, ble gitt til Sovjet den 8. februar 1945, og kjøpt tilbake til finsk eie i 2004 av «Satamajäänsärkijä S/S Turso registered society».


== Referanser ==
VM i bandy 2015

Bandy-VM for herrer 2015 var det 35. verdensmesterskapet i bandy og ble arrangert i Khabarovsk helt øst i Russland. Mesterskapet var delt inn i en A-turnering, som ble spilt i perioden 29. mars–4. april 2015, og en B-turnering, som gikk av stabelen fra 1. til 6. februar 2015. Alle kampene ble spilt i hallen Arena Erofej.
Russland vant mesterskapet etter finaleseier 5–3 over Sverige. Kasakhstan tok bronsen.


== Deltakernasjoner ==

Totalt 16 nasjoner deltok i mesterskapet, åtte i A-VM og ni i B-VM. Canada, som skulle spille i B-VM, trakk laget sitt. Vinnerlaget fra B-VM i 2014, Latvia, erstattet Canada og deltok dermed både i A- og i B-mesterskapet.Kina deltok for første gang i et bandy-VM.


== A-VM ==


=== Gruppespill ===


==== Gruppe A ====


==== Tabell ====
Det ble gitt to poeng for seier, ett poeng for uavgjort. Etter hvert uavgjort resultat ble det avholdt straffeslagkonkurranse som skulle rangere lag ved poenglikhet.


==== Gruppe B ====


==== Tabell ====
Det ble gitt to poeng for seier, ett poeng for uavgjort. Etter hvert uavgjort resultat ble det avholdt straffeslagkonkurranse som skulle rangere lag ved poenglikhet.


== Sluttspill A-VM ==
De fire vinnerne av kvartfinalene gikk til semifinale, mens de fire resterende spilte om plass 5 til 8.


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Kamp om 7.-plass ===


=== Kamp om 5.-plass ===


=== Bronsefinale ===


=== Finale ===


== B-VM ==


=== Gruppespill ===


==== Gruppe A ====
I gruppe A ble kampene spilt 2x45 minutter.


==== Tabell ====


=== Gruppe B ===
I gruppe B ble kampene spilt 2x30 minutter.


==== Tabell ====


== Sluttspill B-VM ==
De 4 vinnerne av kvartfinalene gikk til semifinale, mens de 4 øvrige lagene spilte om plass 5–9.


=== Kvartfinaler ===
Kampene ble spilt 2×45 minutter.


=== Kamp om 7.-plass ===
Kampen ble spilt 2×30 minutter.


=== Kamp om 5.-plass ===
Kampen ble spilt 2×30 minutter.


=== Kamp om 8.-plass ===
Kampen ble spilt 2×30 minutter.


=== Semifinaler ===
Kampene ble spilt 2×45 minutter.


=== Bronsefinale ===
Kampen ble spilt 2×45 minutter.


=== Finale ===


== Sluttstilling ==


== Toppscorere ==


=== A-VM ===
Topp 10
1.  Andrej Kabanov, 15
2.  Jevgenij Ivanusjkin, 13
3.  Patrik Nilsson, 11
4.  Sergeij Jusupov, 11
5.  Nikolai Rustad Jensen, 9
6.  Sondre Bratvold Kristoffersen, 9
7.  Sergej Lomanov jr., 9
8.  Daniel Andersson, 8
9.  Christian Waaler, 8
10.  Mikko Lukkarila, 7


=== B-VM ===
Topp 10
1.  Johan Chang, 17
2.  Mikhail Dunaev, 15
3.  Aleksander Saveljev, 15
4.  András Kordisz, 12
5.  Lauris Ziemins, 11
6.  Stephan den Brok, 10
7.  Robert Josef Thelin, 8
8.  Tsogtoo Shinebayar, 8
9.  Bayarsaikhan Jargalsaikhan, 7
10.  Artur Befus, 7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Tvungen omsorg

Tvungen omsorg er en strafferettslig reaksjon som har ulik anvendelse i forskjellige land, men som gjerne er knyttet til utilregnelighet.


== Norge ==
I Norge er tvungen omsorg hjemlet i straffeloven § 39 a. En lovbryter som ikke kan straffes fordi vedkommende var «psykisk utviklingshemmet i høy grad», kan på visse vilkår dømmes til tvungen omsorg. Det er et vilkår for idømmelse av tvungen omsorg at det anses nødvendig for å verne samfunnet. I tillegg må det være nærliggende fare for at lovbryteren på nytt vil begå en alvorlig forbrytelse som krenker eller utsetter for fare andres liv, helse eller frihet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sentral fagenhet for tvungen omsorg Arkivert 10. april 2015 hos Wayback Machine.
Johann Friedrich Hännel

Johann Friedrich Hännel (også Hänel) (født ca. 1710 i Sachsen, død 6. januar 1761 i København) var en tysk rokokkobilledhugger som virket i Danmark. 
Hännel kom til Danmark omkring 1731. Her har han arbeidet med modellen av Christiansborg slott samt utførte billedhuggerarbeider i herregården Bregentveds kapel. Dessuten har han hatt inspeksjon over Det Kongelige Marmorværk i Norge i fire år. Han var virksom på flere kongelige slott hvor han utførte statuer, vaser, konsollbord og lignende i stukk, sandsten og eketre.25. januar 1745 giftet Hännel seg med billedhugger Jacob Fortlings avdøde kones søster, Elisabeth Mandørpff (1728–1780). Etter Hännels død giftet hun seg med hans etterfølger Johann Gottfried Grund. Hännel ble begravet i Sankt Petri kirkes nye urtegård i København. 


== Verk i utvalg ==
Utsmykning av kapellet på Bregentved (1740)
Prekestol og orgel, Friedrichsruhe (Drage), Itzehoe (1746, nedrevet 1787, tegninger bevart)
Konsollbord og speil, Reventlowsalen, Ledreborg (1747)
Døpefont, Helligåndskirken, København (færdig 1749)
Konsollbord, Fredensborg slott (1750)
Pillarspeil og rammer omkring Jacob Fabris' malerier, havesalen, Fredensborg slott (1750)
Utsmykning i Moltkes palé, Amalienborg (1750-52)
18 putti i sandsten, Ledreborg (1750)
Diana, haveskulptur, Fredensborg slott (1751)
4 sandstensvaser ved Frederiksberg Have (1755)
Skulpturer på paviljonger, Frederiks hospital, København (1756-57)
Minerva, Mars, Venus og Diana, Kongens Have, København (gotlandsk sandsten, 1757)
Luktesansen og Eirene, Marmorhaven, Fredensborg slott (1758)
Restaurering og omhugning av statuen Freden, Fredensborg slott (1758)
Sandstensvaser, Prinsens palé (1758, 1760)
Prekestol, Kongsberg kirke


== Referanser ==
Arthur Limpus

Arthur Henry Limpus (født 7. juni 1863, død 3. november 1931) var en admiral i Royal Navy som endte som Admiral Superintendent ved Malta Dockyard.


== Karrière ==
Han ble kaptein i Royal Navy den 31. desember 1896, og ble kommandant på krysseren HMS Gibraltar i mars 1901, marinens medlem av Ordnance Committee i juli 1905 og kommandant for slagskipet HMS Albion  i oktober 1907.Han ble admiral den 23. januar 1909, og Admiral Superintendent av Malta Dockyard i september 1914 under første verdenskrig. Han ble forfremmet til viseadmiral den 14. september 1914 og til admiral den 30. januar 1918.


== Referanser ==
Friedrichsruh (Drage)

Friedrichsruh i Drage i det vestlige Slesvig-Holsten var et rokokkoslott tegnet av Nicolai Eigtved.
Det ble oppført for stattholder Frederik Ernst av Brandenburg-Kulmbach – en yngre bror av dronning Sophie Magdalene. Slottet, som hadde en grunnflate på 70 x 80 meter, besto av tre fireetasjers fløyer og hadde 99 rom. Kapellet ble utsmykket av billedhugger Johann Friedrich Hännel i 1746. Foran slottet fantes en barokkhave. Danmarks konge deltok i slottets innvielse.Bygningen, som er gjengitt i Laurids de Thurahs Den Danske Vitruvius ble revet ned i 1787.


== Referanser ==
Lutz Seiler

Lutz Seiler (født 8. juni 1963 i Gera, Thüringen) er en tysk forfatter. Han ble først utdannet som tømmermann og murer og avsluttet i 1990 et studium i germanistikk. Han ble i 2011 medlem av Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung.
Seiler har vært stipendiat ved Villa Aurora i Los Angeles (Lion Feuchtwangers tidligere hjemsted), og Villa Massimo tilhørende det tyske akademiet i Roma. Han mottok i 2014 Den tyske bokprisen for romanen Kruso.


== Utgivelser (utdrag) ==
Berührt – geführt. Gedichte, Chemnitz 1995.
Pech & Blende. Gedichte, Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main 2000.
Heimaten (med Anne Duden og Farhad Showghi), Göttingen 2001.
Hubertusweg. Drei Gedichte, Warmbronn 2001.
Vierzig Kilometer Nacht. Gedichte, Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main 2003.
Sonntags dachte ich an Gott. Aufsätze, Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main 2004.
Die Anrufung. Essay und vier Gedichte, Warmbronn 2005.
Turksib. Zwei Erzählungen, Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main 2008.
Die Zeitwaage. Erzählungen, Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main 2009. ISBN 978-3-518-42115-4
im felderlatein. Gedichte, Suhrkamp Verlag, Berlin 2010. ISBN 978-3-518-42169-7
Kruso, Suhrkamp Verlag, Berlin 2014. ISBN 978-3-518-42447-6, oversatt til norsk av Sverre Dahl, Gyldendal (2015).
Lydbok: Hörbuch Hamburg, Hamburg 2014, ISBN 978-3-89903-916-0


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Lutz Seiler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lutz Seiler på Internet Movie Database
Mika Nurmela

Mika Nurmela (født 26. desember 1971 er en finsk tidligere fotballspiller og nåværende fotballfunksjonær. Nurmela har spilt for en rekke finske toppklubber, Malmö FF i Allsvenskan, SC Heerenveen og Heracles Almelo i Eredivisie, samt Kaiserslautern i Bundesligaen. Nurmela har også spilt for Finlands herrelandslag i fotball. Nurmela er nåværende sportsdirektør i AC Oulu.


== Karriere som klubbspiller ==
Nurmela startet sin karriere som profesjonell spiller i OLS, og spilte for RPallo og FC Haka før han gikk til Malmö FF. Han spilte 31 kamper og scoret tre mål for klubben i Allsvenskan. Under sitt opphold i Malmö FF ble Nurmela lånt ut til finske TPS, og han ble cupmester i Suomen Cup med laget i 1994.
Nurmela gikk sommeren 2005 til nederlandske BVO Emmen, som spilte i Eerste divisie. Han ble i klubben fram til 1999, da han gikk til SC Heerenveen, som spilte i divisjonen over. I 2003 gikk Nurmela til Kaiserslautern, og han spilte i Bundesligaen fram til 2005, da han vendte tilbake til Finland.


== Karriere som landslagsspiller ==
Nurmela spilte 71 kamper og scoret fire mål for Finlands herrelandslag i fotball fra 1992 til 2008.


== Meritter ==


=== TPS ===
Suomen Cup: 1994


=== HJK ===
Suomen Cup: 2006


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alsiö, Martin (2011). 100 år med Allsvensk fotboll (svensk). Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3. 


== Eksterne lenker ==
(en) Mika Nurmela – FIFA 
(en) Mika Nurmela – UEFA 
(en) Mika Nurmela – Transfermarkt 
(en) Mika Nurmela – Transfermarkt (manager) 
(en) Mika Nurmela – national-football-teams.com 
(en) Mika Nurmela – WorldFootball.net 
(en) Mika Nurmela – FootballDatabase.eu 
(en) Mika Nurmela – Soccerway 
(en) Mika Nurmela – EU-Football.info 
(en) Mika Nurmela – FBref
Fingrid

Fingrid Oyj er et finsk aksjeselskap som opererer overføringsnett. Selskapet eies av den finske staten (53,1 prosent) og diverse finans- og forsikringsinstitusjoner (46,9 prosent).
I 2011 solgte kraftselskapene Fortum Power and Heat og Pohjolan Voima sine andeler i Fingrid (25 prosent hver) på grunn av Den europeiske unions direktiv for det indre marked i elektrisitet, som krever at kraftproduksjon og eierskap til overføringsnettet skal være separat.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Fingrid – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sølvdoblabekken

Sølvdoblabekken er ei elv i Østmarka i Oslo, og den nordligste delen av Mossevassdraget. Den har utspring som flere små skogsbekker i området rundt Østmarkkapellet. Disse samles i tjernet Sølvdobla, hvorfra Sølvdoblabekken renner mot sør til munningen i Setertjern, som er den nordligste delen av Sværsvann, på grensa mellom Oslo og Ski kommune. Elva er 3,3 km lang, hvorav den egentlige Sølvdoblabekken, fra Sølvdobla til Setertjern, utgjør 1,9 km.


== Se også ==
Liste over elver i Oslo


== Referanser ==
Flandern rundt 2015

Flandern rundt 2015 var den 99. utgaven av sykkelrittet Flandern rundt og det andre av de store klassikerne. Rittet ble avholdt den 5. april 2015 over 264,9 km fra Brugge til Oudenaarde. Det var det åttende arrangementet i UCI WorldTour 2015. Rittet ble vunnet av nordmannen Alexander Kristoff fra Katjusja, som dermed tok sin andre monumentseier i karrieren.
Tre nordmenn deltok i rittet: Kristoffer Skjerping fra Cannondale-Garmin Pro Cycling, Alexander Kristoff og Sven Erik Bystrøm fra Katjusja. 2014-vinner Fabian Cancellara veltet stygt i E3 Harelbeke, og stilte ikke til start.


== Lag ==
I tillegg til de 17 UCI WorldTour-lagene ble åtte andre lag invitert til å delta. Hvert lag fikk stille med åtte ryttere. Totalt startet 200 ryttere.


== Resultater ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) 2015 Ronde van Vlaanderen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Flandern rundt 2015 - ProCyclingStats 
(en) Flandern rundt 2015 – Cycling Archives 
Kristoff angrep, vant Flandern rundt! Logg av Procycling.nos live-rapport fra rittet
Skardtjørna

Skardtjørna (også skrevet Skartjørna) er et tjern som ligger overfor Jørpeland i Strand kommune i Rogaland. Fra Skardstjørna, renner den 3,8 kilometer lange Skarsbekken. Skarsbekken renner gjennom Jørpeland, før den til slutt munner ut i Idsefjorden mellom stålverket og brannstasjonen.


== Litt om området ==
Skardtjørna ligger som navnet tilsier i et skar mellom fjell som Førlandsåsen, Litle- og Store Krokarfjellet, Heståsen, Øykjafjellet og Flatafjellet. Ved tjernet ligger også et mindre tjern som heter Ålatjørna. Regnarvatnet ligger om lag 500 meter nord for Skardtjørna.


== Referanser ==
Luftfartsverket (Norge)

Luftfartsverket var en forvaltningsbedrift under Samferdselsdepartementet som besørget samfunnets behov for luftfartsmessig infrastruktur som flyplasser og lufttrafikktjeneste i Norge.
Det erstattet det tidligere Luftfartsdirektoratet som ble opprettet som et frittstående direktorat under Samferdselsdepartementet i 1947 etter å ha vært underlagt Forsvarsdepartementet under navnet Norges luftfartsstyre. I 1978 endret det navn til Luftfartsverket.
På samme måte som store deler av offentlig forvaltning ble også Luftfartsverkets rolle evaluert på 1990-tallet. Den største oppgavemessige endringen kom 1. januar 2000 da Luftfartstilsynet ble opprettet og skilt ut. Luftfartsverket bestod, med formålet å legge forholdene til rette for sikker, miljøvennlig og effektiv luftfart i alle deler av landet.
1. januar 2003 gikk Luftfartsverket over til å være et statseid aksjeselskap og byttet samtidig navn til Avinor.


== Luftfartsdirektører ==
Direktøren for Luftfartsverket var tidligere også norsk luftfartsdirektør. Direktøren i Luftfartstilsynet overtok denne rollen da denne etaten ble opprettet 1. januar 2000.

Ove Liavaag (1990–2000)
Erik Willoch (1964–1989)
Einar Bøe (1947–1964) var den første luftfartsdirektør


== Eksterne lenker ==
(no) Lufartsdirektoretat - historie
Svenska kraftnät

Affärsverket svenska kraftnät er en svensk forvaltningsbedrift (affärsverk) som har ansvar for den sentrale delen av overføringsnettet («stamnettet») for elektrisitet i Sverige.
Foretaket ble etablert i 1992 som en forberedelse for avreguleringen av elektrisitetsmarkedet i 1996. Svenska kraftnät og Vattenfall AB ble opprettet ved deling av Statens Vattenfallsverk, slik at Svenska kraftnät fikk ansvar for stamnettet og Vattenfall fikk ansvar for kraftproduksjon, regionnett og distribusjonsnett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Svenska kraftnät – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Frederik Ernst av Brandenburg-Kulmbach

Frederik Ernst (født 15. desember 1703 i Schönberg, død 23. juni 1762 på slottet Friedrichsruh) var bror til dronning Sophie Magdalene, titulær markgreve av Brandenburg-Bayreuth og stattholder i Hertugdømmene fra 1731 til sin død. 
Han var sønn av markgreve Christian Henrik av Brandenburg-Kulmbach-Weferlingen (1661–1708) og Sophie Christiane av Wolfstein (1667–1737). Han fulgte lillebroren Frederik Christian (1708–1769) til København og nøt her godt av sin kongelige søster og svogerens gunst. Han ble generalløytnant i 1731 og siden stattholder i Hertugdømmene med base på Gottorp. 1729 var han blitt ridder av Elefanten og i 1732 ble han tildelt de l'Union parfaite.Han giftet seg den 26. desember 1731 med en datter av Ernst Ferdinand av Braunschweig-Bever (1682–1746), Christina Sophie (1717–1779), som han siden skilte seg fra. Kongen ga ham godset Drage i nærheten av Itzehoe, hvor han lot slottsbygningen ombygge og oppkalle etter seg selv, Friedrichsruh. Arkitekten var Nicolai Eigtved. Etter parets død ble hele godset solgt for å dekke de enorme kostnadene de hadde pådratt seg.Paret er begravet i Hohenaspe kirke i Holsten. Markgrevens etterfølger som stattholder i Slesvig-Holsten var Friedrich Ludwig von Dehn (1697–1771). 


== Referanser ==