jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Litauens nasjonalmuseum

Litauens nasjonalmuseum (litauisk: Lietuvos nacionalinis muziejus) ble etablert i1 1952 som et statlig historisk museum som både ivaretar gjenstander, bygninger og bygningsstrukturer. Museet står også for arkeologiske utgravninger i hele Litauen.


== Historie ==
Antikvitetsmuseet i Vilnius, grunnlagt av Eustachy Tyszkiewicz i 1855, var forløperen til dagens museum. Dette museet fokuserte særlig på kulturen og historien til Storhertugdømmet Litauen. Det bygget hovedsakelig på polske private samlinger, og var ganske populært med en rekke besøkende. Etter Januaroppstanden i 1863 flyttet Det russiske keiserriket mye av samlingen til Moskva, mens de gjenværende gjenstandene ble omorganisert og gjort til en del av folkebiblioteket i Vilnius. Fra 1866 til 1914 var muset og bibiloteket en enhet. I 1915, da østfronten under første verdenskrig nådde Vilnius, ble ytterligere deler av gjenstandene flyttet til Russland.
Etter Litauens uavhengighet i 1918 ble Museet for historie og etnografi, basert på samlingene fra Antikvitetsmuseet og Litauens vitenskapsforening. Lederen for denne var Jonas Basanavičius, en av underskriverne av Litauens uavhengighetserklæring. Etter 1919 ble Vilnius en del av Polen og museumsvirksomheten ble inkorporert i Vilnius universitet.
I 1941 sørget vitenskapsakademiet å sikre seg samlingene fra alle museene i Vilnius. Museet ble igjen en privat virksomhet i 1952, under ledelse av historikeren Vincas Žilėnas. I 1967 etablerte museet seg i det nye arsenalet i Vilnius slottskompleks. 
I 1968 hadde museet en stor utstilling, og utover på 1970- og 1980-tallet ble det samlet inn historisk materiale fra hele landet. I 1992, etter Litauens uavhengighet fra Sovjetunionen, fikk museet dagens navn og er i dag underlagt kulturdepartementet.


== Organisasjon ==

Museet har fem avdelinger:: Historie, og nyere tids historie, arkeologi, etnografi, numismatikk og ikonografi, og består av rundt 800 000 enkeltgjenstander.
Samlingene er følgende steder:

Det nye arsenalet i Vilnius slottskompleks
Det gamle arsenalet i Vilnius slottskompleks
Gediminastårnet i Vilnius
Bastion fra Vilnius bymur
Maleren Kazys Varnelis' hus
Underskrivernes Hus i Vilnius
Vincas Kudirka-museet i Šakiai kommune
Jonas Basanavičius' fødested i Vilkaviškis kommune
Hjemstedet til Jonas Šliūpas i Palanga


== Eksterne lenker ==
Museer i Litauen
William Sverdrup

William Frederik Benedict Peter Sverdrup (født 7. oktober 1809 i København, død 2. september 1872 i Kristiania) var en norsk prest.


== Liv ==
William Sverdrup var sønn av den klassiske filologen og professoren Georg Sverdrup og fetter av politikeren Johan Sverdrup. Han ble student i 1827 og cand. theol. i 1832. Fra 1834 var han ansatt som annen amanuensis ved universitetsbiblioteket. Fra 1840 var han residerende kapellan i Gran og fra 1847 garnisons- og sogneprest i Fredriksvern (dagens Stavern).
Han var gift med Elisabeth Treschow, datter av Willum Frederik Treschow.


== Sigholt-saken ==
9. november 1849 begikk kapteinløytnant Johan Georg Sigholt selvmord, etter at han dagen før var blitt dømt i høyesterett for falske angivelser. Foranledningen var at Sigholt hadde levert anmeldelser mot flere av sine offiserskolleger. Ved begravelsen 12. november talte Sverdrup over skriftstedet «Hvo som er ren, han kaste den første sten». Sigholts motstandere blant offiserene tolket dette som rettet mot dem, og klaget over Sverdrup til biskop Arup. Følgen var at Sverdrup ble irettesatt av biskopen og Kirkedepartementet. Da han i de neste årene søkte om ledige presteembeter, ble han hver gang avvist av biskopen og departementet. Han valgte derfor å gå av i 1865.


== Verk ==
Han utga en Logik (1836) og en påvisning av Dødsstraffens Uretmæssighed (1836). Utenom Niels Treschow var Sverdrups Logik den eneste norske utgivelsen innenfor filosofien på lange tider. Boken ble anmeldt av Anton Martin Schweigaard i Den Constitutionelle, i en artikkel hvor Schweigaard benyttet anledningen til å legge fram sitt eget syn på vitenskapelig tenkning.


== Utmerkelser ==
William Sverdrup ble utnevnt til ridder av Sankt Olavs Orden i 1871 for gavmildhet mot offentlige innretninger, særlig universitetet, som han ga 2000 bøker. En gate i Stavern er oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Braage Halvorsen: «Sverdrup, William Frederik Benedict Peter» i Norsk Forfatter-Lexikon V. Kristiania: Den Norske Forlagsforening, 1901.
S. H. Finne-Grønn: Slegten Sverdrup. Christiania: Det Mallingske Bogtrykkeri, 1923.
Narges Mohammadi

Narges Mohammadi (født 1972) fra Zanjan i Iran, er en iransk menneskerettsaktivist.
Mohammadi er utdannet fysiker fra Imam Khomeini International University og arbeidet som ingeniør i Teheran frem til hun gjennom et inngrep av regjeringen ble avskjediget på politisk grunnlag i 2010. Hun har i mange år kjempet mot at politiske fanger skal kunne fengsles uten rettergang og for kvinners rettigheter i Iran, for dette arbeidet har hun blitt idømt fengselsstraff og reiseforbud. Mohammadi er aktiv innen Defenders of Human Rights Center i Iran og i Iranian National Peace Council. I september 2011 ble hun arrestert, og i oktober dømt til 11 års fengsel for propaganda mot staten. Hun ble i 2011 tildelt Per Anger-prisen. 
Narges Mohammadi er gift med journalisten Taghi Rahmadi, som også er menneskerettsaktivist og fengslet siden 2011.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hjemmesiden til Forum för levande historia, lest 2015-01-17
Organización Femenina Popular

Organización Femenina Popular er en kvinne- og borgerrettighetsorganisasjon i Colombia.
Organización Femenina Popular ble opprettet 1972 i Barrancabermeja, en by som har vært styrt av ulike væpnede grupper opp igjennom årene: ELN, FARC og fra slutten av 1990-åra paramilitære tropper. OFP ble grunnlagt som en velgjørenhetsorganisasjon med suppekjøkken for de fattige, men har etter hvert utvidet sitt arbeid til å omfatte forsvar av menneskerettigheter. 
Organisasjonens medlemmer blir utsatt for vold og trusler om vold fra alle partiene i den pågående borgerkrigen.Yolanda Becerra, Organización Femenina Populars leder, mottok i 2007 Per Anger-prisen på vegne av den, juryens begrunnelse var «för att i en hotfull miljö trotsa vapenmakt och stärka de röster som riskerar att tystas».


== Kilder ==
Om Per Anger-pristildelingen 2007 på Forum för levande historias hjemmeside


=== Fotnoter ===


== Eksterne lenker ==
Organización Femenina Populars hjemmeside
Om OFP på tidsskriftet PeaceNews' hjemmeside
Szolnok

Szolnok er en by i Ungarn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(hu) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(zh) Offisielt nettsted 
(en) Szolnok – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Szolnok – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Toskere og ghegere

Toskere og ghegere er de dominerende undergruppene av den etniske gruppen albanere. Toskere og ghegere skilles av kulturelle, språklige, sosiale og religiøse forhold. Tradisjonelt har toskere levd sør for elven Shkumbin i Albania og i Epirus i Hellas, mens ghegere har levd nord for Shkumbin og i de storalbanske områdene i Kosovo, Makedonia og Montenegro.Ghegisk og toskisk er dialektgrupper av det albanske språket, og danner et dialektkontinuum der dialektene oftest er innbyrdes forståelige. Ghegere fra de mest isolerte områdene i det nordlige Albania kan ha vanskelig for å forstå toskere fra det albanske og greske Epirus. Under det kommunistiske regimet 1944–1991 ble de toskiske dialektene favorisert, noe som har hatt store konsekvenser for ghegernes selvidentifikasjon, idet språket er viktigst i den albanske identiteten.Kommunistene undertrykte også ghegernes sosiale organisasjon, som tradisjonelt har vært et klanssamfunn, der bøndene i overveidende grad var gjetere. Toskerne hadde et føydalt bondesamfunn som pleide større kontakt med omverdenen. De fleste albanere som utvandret til Italia på 1400-tallet (arbëreshë) eller til Amerika på 1800- og 1900-tallet, var toskere.Ghegere er overveiende ortodokse og katolske kristne, mens flesteparten av toskerne er enten ortodokse kristne eller muslimer. De religiøse gruppene i Albania har generelt sameksistert fredelig.


== Referanser ==
Harald Seim

Harald Seim (født 1882 på Seim, Alversund i Nordhordland, død 1975 på Sandane) var en norsk kunstmaler.
Faren Nils Larsson Seim kjøpte Kinn-øya i 1896 og flyttet til Kinn med kona Kari og de tre yngste sønnene Magnus, Harald og Einar. Utenom studietiden bodde han hele livet på Kinn, og kystnaturen med skarv og havørn var viktige motiv i arbeidene hans. Han reiste også til Balestrand og Fjærland og hentet motiv der til maleriene sine. Han studerte i 1909–1917 ved Statens kunstakademi med Christian Krohg som lærer og debuterte med utstilling i Bergen i 1911. Han deltok på Høstutstillingen fra 1912 til 1917 og på vestlandsmalernes utstillinger i Kunstnernes hus i mellomkrigstiden. I 1931 forsøkte han å selge fem maleri signert med «Nikolai Astrup». For dette ble han dømt til 75 dagers betinget fengsel. Tidligere hadde han levert et bilde til Høstutstillingen med Astrups signatur som en demonstrasjon.


== Referanser ==
Baygorria

Baygorria er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.


== Demning ==
Baygorria har en demning, Baygorria-demningen, med et vannkraftverk på elva Negro i Uruguay.


== Befolkning ==
Baygorria har 161 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
Kart over Baygorria (spansk)
Clifford D. Simak

Clifford Donald Simak (født 3. august 1904, død 25. april 1988) var en av USAs førende science fiction-forfattere. Han mottok tre Hugopriser og én Nebulapris.


== Biografi ==
Clifford D. Simak ble født i Millville i staten Wisconsin. Han giftet seg med Agnes Kuchenberg i 1929, og fikk to barn sammen med henne. Simak gikk på universitetet og arbeidet senere for forskjellige aviser i Midtvesten. I 1939 ble han tilknyttet avisen Minneapolis Star and Tribune, og han arbeidet for avisen til han gikk ut i pensjon i 1976. I 1949 ble han nyhetsredaktør for avisen. Han døde i Minneapolis.


== Forfatterkarrière ==
Simak begynte å skrive science fiction til de såkalte kulørte bladene i 1931, men var misfornøyd med det som ellers kom ut i genren og sluttet igjen i 1933. Han tok opp igjen virket som science fiction-forfatter da John W. Campbell tok over som redaktør for Astounding Science-Fiction. Den eneste science fiction-historien Simak skrev mellom 1933 og 1937 var «The Creator», som er en historie med religiøst innhold, noe som var unormalt på den tiden. 


== Romaner ==
The Creator (1935)
Cosmic Engineers (1939)
Empire (1951)
Time and Again (1951)
City (1952) – norsk oversettelse ved Daisy Schjelderup: Legenden om mennesket (Gyldendal Norsk Forlag, Oslo 1968)
Ring Around the Sun (1954)
Time Is the Simplest Thing (1961)
The Trouble with Tycho (1961)
The Walked Like Men (1962)
Way Station (1963)
All Flesh Is Grass (1965)
Why Call them Back From Heaven? (1967)
The Werewolf Principle (1967)
The Goblin Reservation (1968)
Out of Their Minds (1970)
Destiny Doll (1971)
A Choice of Gods (1972)
Cemetery World (1973)
Our Children's Children (1974)
Enchanted Pilgrimage (1975)
Shakespeare's Planet (1976)
A Heritage of Stars (1977)
The Fellowship of the Talisman (1978)
Mastodonia (1978)
The Visitors (1980)
Project Pope (1981)
Where the Evil Dwells (1982)
Special Deliverance (1982)
Highway of Eternity (1986)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clifford D. Simak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Clifford D. Simak på Internet Movie Database 
(en) Clifford D. Simak hos The Movie Database 
(en) Clifford D. Simak hos Internet Broadway Database 
(en) Clifford D. Simak hos American National Biography
Sakha i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Sakha i Tyrkvisjonens sangkonkurranse er en oversikt over den russiske republikken Sakhas deltakelser og resultater i Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Regionen deltok første gang i 2013. 


== Bakgrunn ==
Sakha, også kjent som Jakutia, er en republikk i det østlige Russland hvor om lag femti prosent av befolkningen er av jakutisk etnisitet. Jakutene er et tyrkisk folk som snakker det tyrkiske språket sakha. Sakha har deltatt i Tyrkvisjonens sangkonkurranse alle år, med unntak av i 2015 da de - i likhet med andre russiske deltakerregionene - trakk seg. Valg av representanter har siden 2014 blir gjort internt av musikeren Larisa Trojeva.


== Historie ==
Sakha oppnådde sin beste plassering med en 2.-plass i konkurransen i 2020. I 2013 kvalifiserte republikken seg ikke videre fra delfinalen. I 2015 ble opprinnelig Dalaana og Juliana valgt til å representere Sakha, men som følge av at det oppsto et dårlig politisk forhold mellom Russland og Tyrkia i forkant av konkurransen, valgte Sakha å trekke seg dette året. De påfølgende årene ble Tyrkvisjonens sangkonkurranse ikke arrangert, og i 2020 deltok Praskovja Tsjenjanov - også kjent som Umsuura - for Sakha.


== Deltakere, bidrag og resultater ==
Tabellforklaring Vinner 
 Ikke kvalifisert til finalen 
 Deltok ikke/trakk seg/diskvalifisert 
 Ingen konkurranse 
 Opplysning ukjent. Ingen delfinale. 


== Jurymedlemmer ==


== Referanser ==
Aguas Buenas

Aguas Buenas er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.


== Befolkning ==
Aguas Buenas har 86 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
Kart over Aguas Buenas (spansk)
Centenario (Uruguay)

Centenario er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.


== Befolkning ==
Centenario har 1 136 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Transport ==
 Ruta 5 Brigadier General José Fructuoso Rivera forbinder Centenario med Durazno, Florida, Sarandí Grande og Paso de los Toros.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
Kart over Centenario (spansk)
Jåblom

Jåblom (Parnassia palustris) er en plante i spolebuskfamilien. Den har tidligere blitt regnet til sildrefamilien eller en egen jåblomfamilie.
Den er en flerårig, lav urt. Stengelen blir 10–20 cm høy og har ett stengelblad. Ved basis er det en bladrosett. Blomstringstiden er juli–september. En enkelt blomst sitter i enden av stengelen; den er skålformet med fem hvite kronblad, som har gjennomskinnelige nerver. Den vokser på fuktige, kalkholdige steder som myr, strandeng, fjellhei og våt slåtte- eller beitemark. Arten er utbredt i tempererte og arktiske strøk på hele den nordlige halvkule. I Norge er den vanlig i hele landet opp til 1700 moh i Sør-Norge.
Jåblom er ganske variabel og har tidligere blitt delt i tre underarter. Panarctic Flora mener at det er to underarter, subsp. palustris i Europa og det meste av Asia og subsp. neogaea i Nordøst-Asia og Nord-Amerika. Antall kromosomer (ploiditeten) varierer, men har ingen direkte sammenheng med underarten.
I Nord-Europa er det tre grupper hvis en ser samlet på morfologi og cytologi.

store planter med store blomster, diploid kromosomtall: tempererte strøk, nordover til Danmark, Sør-Sverige og det sørøstlige Norge
store planter med store blomster, tetraploid kromosomtall: hele området, inkludert Arktis
små planter med små blomster, tetraploid kromosomtall: fjellstrøk og i nord


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 174–175. ISBN 82-512-0355-4. 
«Slåtterblomma». Den virtuella floran. Besøkt 17. januar 2015. 
R. Elven m.fl. (red.) Parnassia palustris i Annotated Checklist of the Panarctic Flora (PAF): Vascular plants. Besøkt 3. november 2015.


== Eksterne lenker ==
(en) jåblom – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) jåblom i Encyclopedia of Life 
(en) jåblom i Global Biodiversity Information Facility 
(no) jåblom hos Artsdatabanken 
(sv) jåblom hos Dyntaxa 
(en) jåblom hos ITIS 
(en) jåblom hos NCBI 
(en) jåblom hos Panarctic Flora 
(en) jåblom hos The International Plant Names Index 
(en) jåblom hos Tropicos 
(en) Kategori:Parnassia palustris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Lycée Chevrollier

Lycée Polyvalent Chevrollier er en høyere skole på den sørlige bredden av Maine (sideelv til Loire) i Angers, Frankrike. Skolen er offentlig drevet og byens og departementet Maine-et-Loire sin største. Den ble grunnlagt i 1833 etter Guizot-loven sitt krav til alle tettsteder med mer enn 5000 innbyggere å ha en videregående skole. Den har både et videregående trinn (et lycée), og et forberedende trinn (classes préparatoires), som forbereder elevene for videregående utdanning.


== Norskseksjonen ==
Skolen har siden 1997 huset en norsk seksjon i første klasse (seconde). Dette programmet organiseres gjennom Institut français i Norge og hvert år reiser opptil 6 nordmenn hit. Nordmennene bor sammen med franskmenn på skolens internat i hverdagen, mens i helgene bor de i en fransk vertsfamilie som stort sett har egne barn med elever på skolen. Elevene kan om ønskelig fortsette sin skolegang på lycée Chevrollier etter første året, og med det oppnå en anerkjent fransk eksamen. Elevene som velger dette, velger selv hvordan de ønsker å bo de to siste årene. Vanligst er det å leie en leilighet eller hybel.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lycée Chevrollier (Angers) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Fylkesmannen i Vest-Agder Internasjonalisering
Carlos Reyles (Uruguay)

Carlos Reyles er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.


== Navn ==
Byen er oppkalt etter uruguayansk forfatter, Carlos Reyles.


== Befolkning ==
Carlos Reyles hadde 976 innbyggere i 2011.

Kilde:


== Transport ==
 Ruta 5 Brigadier General José Fructuoso Rivera forbinder Carlos Reyles med Durazno, Florida, Sarandí Grande og Paso de los Toros.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
Kart over Carlos Reyles (spansk)
Spolebusk

Spolebusk (Euonymus europaeus) er en løvfellende busk eller lite tre i spolebuskfamilien. 
Den er rikt forgrenet med grønne, firkantede kvister og blir to–seks meter høy. Bladene er motsatte, lansettformede til elliptiske og fintannede. Høstfargen er ofte lysende rød. Blomstene er hvitgrønne, åtte–ti millimeter lange og sitter flere sammen i grenete kvaster. Det er som regel fire kronblad og fire pollenbærere. Blomstringstiden er i mai–juni. Fruktkapselen er lysrosa med fire fliker; den åpner seg så de oransje frøene vises. Busken vokser i skog og kratt, helst på kalkgrunn.
Arten er typisk for det mellomeuropeiske løvskogsbeltet og finnes fra Irland i vest til Volgas vestbredd og Kaukasus i øst. Den vokser spontant nordover til Sør-Skottland, Danmark og Sør-Sverige, men er forvillet fra hager i Norge og lenger nord i Sverige. I Norge finnes arten nå i det sommervarme området fra Østfold til grensa mellom Aust- og Vest-Agder og nordover til Gran i Oppland. 
Spolebusken har fått navn etter den harde veden som ble brukt til håndteiner. På dansk og svensk heter den benved, og den må ikke forveksles med kristtorn og andre busker som kalles beinved i Norge.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 240–241. ISBN 82-512-0355-4. 
«Benved». Den virtuella floran. Besøkt 17. januar 2015. 
«Euonymus europaeus spolebusk». FremmedArt2012. Artsdatabanken. Besøkt 17. januar 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Spolebusk i Encyclopedia of Life 
(en) Spolebusk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Spolebusk hos Artsdatabanken 
(sv) Spolebusk hos Dyntaxa 
(en) Spolebusk hos ITIS 
(en) Spolebusk hos NCBI 
(en) Spolebusk hos The International Plant Names Index 
(en) Spolebusk hos Tropicos 
(en) Kategori:Euonymus europaeus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Euonymus europaeus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euonymus europaeus – detaljert informasjon på Wikispecies
Blanquillo (Uruguay)

Blanquillo er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.


== Befolkning ==
Blanquillo har 1 084 innbyggere (Beregning 2011)

Kilde:


== Transport ==
Ruta 43 forbinder Blanquillo med San Gregorio de Polanco i Tacuarembó-departementet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
Kart over Blanquillo (spansk)
Eduardo Gallardo

Eduardo Gallardo (født 20. april 1969) er en argentinsk håndballtrener, som siden 2007 har vært landslagssjef for det argentinske herrelandslaget.


== Karriere ==
Gallardo var tidlig i sin karriere trener og senere sportsdirektør for den argentinske hovedtadsklubben River Plate.


=== Landslag ===
Gallardo overtok ansvaret for det argentinske herrelandslaget etter Mauricio Torres i 2007.I 2011 satte han en stopper for Brasils overlegenhet i søramerikansk håndball ved å vinne gull under de Panamerikanske leker.
Under Håndball-VM 2011 ledet han Argentina til en 12.-plass som det beste ikke-europeiske laget.
Seieren over Brasil i de Panamerikanske leker sørget samtidig for at Argentina kvalifiserte seg til Sommer-OL 2012 i London, der de endte på en 10.-plass.


== Meritter ==
Panamerikanske leker: 1 Gull  2011


== Referanser ==
Lengste skihopp i alle land

Dette er en liste over de lengste stående skihopp som er gjort i de ulike land. Stefan Krafts hopp på 253,5 meter i Vikersundbakken er gjeldende verdensrekord.


== Gjeldende rekorder ==
Enkelte av rekordhoppene som er tatt med her er gjort på trening eller under kombinert hopprenn, og vil ikke nødvendigvis anerkjennes av alle som «offisiell» bakkerekord. Listen er laget på grunnlag av tilgjengelig informasjon, hvilket i praksis betyr at opplysningene for enkelte mindre skihoppnasjoner kan være mangelfulle eller feilaktige. Dette gjelder i enda større grad rekordene for kvinner. For noen få av landene der det har blitt utøvd skihopping som konkurranse eller fritidsaktivitet, har det ikke lykkes å finne opplysninger om lengste hopp. Dette gjelder Argentina, Liechtenstein, Mexico og Nord-Korea. Rekordhopp der hopperens navn ikke er oppgitt i kildene, er utelatt fra listene, men er nevnt i referansene. Dette gjelder rekorder for menn i Ukraina og på Island.
I noen land er det hoppet lengre på plast enn på snø. For menn gjelder dette Kasakhstan, Frankrike, Ukraina og Estland. For kvinner gjelder det Frankrike, USA, Sveits, Finland, Kasakhstan, Sverige, Ukraina, Ungarn, Latvia og Bulgaria.
Forskjellene på rekordlengder for menn og kvinner skyldes i stor grad manglende renntilbud for kvinner. Kun ved fem anledninger har kvinner fått være prøvehoppere i skiflygingsbakker, og fram til 2018 var det få kvinnerenn i storbakker. Rekordlengder for menn og kvinner kan i liten grad sammenlignes direkte, og bør sees i sammenheng med størrelsen på bakkene de er gjort i.
Noen områder som ikke er uavhengige stater er tatt med i listen for kuriositetens skyld. Dette gjelder Svalbard, Sør-Georgia, Grønland, Jan Mayen og Færøyene. Det har også vært utført skihopping i Antarktika (Sydpolplatået).


=== Menn ===


==== Med fall ====
«Rekordhopp» som ikke anerkjennes fordi hopperen falt.


=== Kvinner ===


==== Med fall ====
«Rekordhopp» som ikke anerkjennes fordi hopperen falt.


== Lengste hopp i renn innen 1950, menn ==
Listen er laget ut fra opplysninger (inkludert rettinger) i boka Sport i navn og tall fra 1950. Dan Netzells hopp på 135 meter i Oberstdorf var da gjeldende verdensrekord. Boka anerkjente ingen av de tidligere verdensrekordene i Planica som nasjonal rekord.


== Se også ==
Verdensrekorder i skihopping
Lengste skihopp i Norge


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skisprungschanzen: World's largest ski jumps