jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anne Høegh Krohn

Anne Katrine Høegh Krohn (født 1966 i Oslo) er en norsk filmregissør og dreiebokforfatter, som arbeidet i Tyskland.


== Liv ==
Krohn studerte filosofi og kulturhistorie i fødebyen. Parallelt med dette arbeidet hun som journalist i tidsskriftet Filmaktuelt. I 1991 flyttet Krohn til Berlin, hvor hun studerte film- og teatervitenskap innen hun i 1993 begynte på et regi- og dreiebokstudium ved Deutschen Film- und Fernsehakademie. Hennes langfilmsdebut, Fremde Freundin, ble nominert til First Steps Award i 2000.


== Filmografi ==
1999: Fremde Freundin
2002: Geld macht sexy (fjernsynsfilm)
2009: Liebeslied


== Referanser ==


== Kilder ==
Anne Høegh Krohn i filmportal.de


== Eksterne lenker ==
(en) Anne Høegh Krohn på Internet Movie Database 
(en) Anne Høegh Krohn hos The Movie Database
Heather Langenkamp

Heather Elizabeth Langenkamp (født 17. juli 1964) er en amerikansk skuespiller, som er mest kjent for hovedrollen i skrekkfilmen A Nightmare On Elm Street (1984).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heather Langenkamp på Internet Movie Database 
(sv) Heather Langenkamp i Svensk Filmdatabas 
(da) Heather Langenkamp på Filmdatabasen 
(fr) Heather Langenkamp på Allociné 
(en) Heather Langenkamp på AllMovie 
(en) Heather Langenkamp hos Turner Classic Movies 
(en) Heather Langenkamp hos Rotten Tomatoes 
(en) Heather Langenkamp hos The Movie Database
Hammond Vol. 1

Hammond Vol. 1 er et musikkalbum av Knut Petter Knutsens Orchester gitt ut i 1970.


== Sporliste ==
Side 1The Look Of Love (Bacharach/David) 2:36
All In The Game (Sigman/Dawes) 2:16
Constantly (Seracini/Julien) 2:18
Love Me Tender (Matson/Presley) 2:43
Don't Throw Your Life Away (Lindeman) 3:00
12th Of Never (Livingstone/Webster) ?:?? (mangler tidsanvisning)Side 2Softly, As I Leave You (DeVita/Shoper) 2:20 (navnet "Shaper" er skrevet feil)
Easily Fall In Love With You (Marvin-Welch) 3:04
To Wait For Love (Bacharach/David) 2:26
Go North (Hazzard) 3: 06
Do You Know The Way To San Jose (Bacharach/David) 2:47
1st Of May (R. & B. Gibb) 2:22


== Medvirkende ==
Produsent: Johnny Sareussen
Lydtekniker: Ola Johansen
Cover-foto: Finn Rolsdorph
Album-design: Arne Schvlze (skal stå Schulze, men trykkfeil på coveret)
Arrangementer: Knut Petter Knutsen unntatt (*)
Gitt ut av Continental Records under labelen "Play Records"
Presset av Upton Printing Group
Senad Softić

Senad Softić (født 10. august 1963) er en bosnisk økonom, som siden august 2015 har vært sentralbanksjef i Bosnia-Hercegovinas sentralbank (CBBH).


== Utdanning og yrkeskarriere ==
Softić er utdannet ved School of Economics and Business Sarajevo, der han tok en mastergrad i 2004 og doktorgrad i 2010. 
Fra 1987 til 1995 var han amanuensis og forsker ved Institute for the Organization and Economics i Sarajevo. Fra 1995 til 2007 jobbet han ved Sarajevo Institute of Economics, som forsker og akademisk førsteamanuensis. Han ledet også Senter for samfunnsøkonomisk forskning, samtidig som han var assisterende professor. I sin akademiske karriere har han deltatt i 120 working papers og 13 bøker og avhandlinger. I 2007 begynte han å jobbe ved School of Economics and Business ved University of Sarajevo, som assisterende professor, senior assisterende professor og senere professor på deltid. 
I august 2015 overtok Softić over som sentralbanksjef, etter Kemal Kozarić. Han er utnevnt for en periode på 6 år. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon hos sentralbanken
Devacandra

Devacandra var en indisk pandita som reiste til Samye i det tibetanske imperium for å delta i oversettelser, i regjeringstiden til Trisong Detsen i det sjette århundre e.Kr. Sammen med Jinamitra og Jnanagarbha foretok han en oversettelse av Mahāyāna mahāparanirvāna sūtraen fra sanskrit til tibetansk.
Då som nu för alltid

Då som nu för alltid er Kents tolvte og siste studioalbum, som ble utgitt 20. mai 2016. Albumet er produsert av Kent.


== Sporliste ==
«Andromeda» (4.36)
«Tennsoldater» (4.08)
«Vi är för alltid» (4.51)
«Den vänstra stranden» (4.46)
«Nattpojken & dagflickan» (med Anna Ternheim) (3.56)
«Vi är inte längre där» (5.19)
«Förlåtelsen» (5.55)
«Skyll inte ifrån dig» (4.29)
«Gigi» (3.53)
«Falska profeter» (6.19)
«Den sista sången» (5.16)Alle tekstene og musikken er laget av Joakim Berg utenom «Den sista sången» som er laget av J. Berg, L. Berg, A. Berg, S. Berg.


== Personell ==
Joakim Berg: Vokal og gitar
Martin Sköld: Bass og keyboard
Sami Sirviö: Gitar og keyboard
Markus Mustonen: Trommer, Piano og kor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://kent.nu/2016/03/14/kent-gar-i-graven/
http://kent.nu/2016/04/17/da-som-nu-for-alltid-20-maj/
http://kent.nu/2016/05/03/vi-ar-inte-langre-dar/
http://kent.nu/diskografi/da-som-nu-for-alltid/
Dharmakṣema

Dharmaṣema (transilitterert som kinesisk: 曇無讖, pinyin: Tánmó-chèn, oversatt som 竺法豐, pinyin: Zhú Fǎfēng, født 385, død 433) var en buddhistisk munk fra Sentral-Asia, som dro til Kina etter å ha studert og undervist i Kashmir og Kucha. Han hadde bodd i Dūnhuáng i flere år da byen ble okkupert i år 420 av Juqu Mengxun, kongen av det nordlige Liang. Han tok deretter residens i Guzang, som ble hovedstaden i det nordlige Liang i år 421.
Han var en verdsatt rådgiver for Mengxun, og var også en av de mest profilerte oversettere av buddhistisk litteratur til kinesisk.'
Ens (elv)

Ens, også kalt Ensbach, er en elv i den tyske delstaten Bayern. Elven kommer fra sørvest og møter Ainbach som en sideelv.
Østasiatisk buddhisme

Østasiatisk buddhisme er en samlebenevnelse på skoler innen Mahāyāna-buddhismen som utviklet seg i Øst-Asia og som følger den kinesiske buddhistiske kanon. Dette omfatter retninger innenfor kinesisk buddhisme, koreansk buddhisme, japansk buddhisme og vietnamesisk buddhisme. I folketall utgjør de den største enhet av buddhistiske tradisjoner i verden, over halvparten av verdens buddhister.


== Referanser ==
Christian Moltzau Winsnes

Christian Moltzau Winsnes (ofte skrevet Chr. Winsnes) (født 8. august 1839, død 30. mai 1909 i Skien) var en norsk skipsreder, skipsmegler og konsul. Han drev en kombinert forretning som skipsmegler, dampskipsekspeditør og skipsreder i Skien i en årrekke. Han var også tysk konsul i Skien og Porsgrunn.Christian Moltzau Winsnes var sønn av sogneprest i Lardal Andreas Hofgaard Winsnes og Christiane Margrethe Moltzau. Han var bl.a. etterkommer av brukseier Jens Andreassen Hofgaard og ektefelle Margrethe von Cappelen, datter av Gabriel von Cappelen. Han var gift med Caroline Amalie Paus, datter av skipsreder Christopher Blom Paus, og de har en rekke etterkommere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde i Skien før branden 1886
Storbritannias forsvarsminister

Storbritannias forsvarsminister (engelsk Secretary of State for Defence, eller i dagligtale Defence Secretary) inngår i Storbritannias regjering, Kabinettet, og har ansvaret for forsvarspolitikken og landets væpnede styrker.
Forsvarsministeren er sjef for forsvarsministeriet (Ministry of Defence) og bistås av to viseministre som innehar tittelen Minister of State.
Forsvarsministeren er også ordfører i forsvarsrådet (Defence Council), som er ministeriets høyeste beslutningsorgan. De to høyeste upolitiske embedsmennene i ministeriet er understatssekretæren (Permanent Under Secretary) og forsvarssjefen (Chief of the Defence Staff).


== Historie ==
Embedet ble opprettet i 1936 som Minister for Coordination of Defence, og var da én av fire ministerposter som hadde ansvaret for «krigsmakten.» Forsvarsministerens oppgave var å møte den tiltagende trusselen fra det allerede aggressive Nazi-Tyskland, og å styrke samordningen mellom de ulike forsvarsgrenene, som alle hadde hver sin minister; krigsministeren (Secretary of State of War), den første admiralitetetslorden (First Lord of the Admiralty) og flyvåpenministeren (Secretary of State for Air).
Da Winston Churchill ble statsminister i 1940, utnevnte han seg selv til forsvarsminister under den nye tittelen Minister of Defence. Han ble etterfulgt i begge stillingene av Clement Attlee i 1945. Fra 1946 var forsvarsministeren den eneste representanten for det militære i Kabinettet, og derfor overordnet krigs- og flyvåpenministeren, samt den første admiralitetetslorden. I 1947 ble Ministry of Defence opprettet, og i 1964 ble Admiralty, War Office og Air Ministry en del av Ministry og Defence. Senere ble også ministertittelen endret til Secretary of State for Defence.


== Liste over Storbritannias forsvarsminister ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Secretaries of State for Defence (UK) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Michael Fallon

Michael Cathel Fallon (født 14. mai 1952) er en britisk konservativ politiker og parlamentsmedlem som fra 15. juli 2014 til 1. november 2017 var Storbritannias forsvarsminister.Han har tidligere vært medlem av det nasjonale sikkerhetsrådet, og nestleder av Det konservative parti.
Fallon ble i 2016 utnevnt til kommandørridder av Order of the Bath. Utnevnelsen fant sted etter at David Cameron gikk av som statsminister og benyttet seg av muligheten til å dele ut æresbevisninger som adelstitler og ordensutnevnelser, såkalte «resignation honours». Fallon ble dermed opphøyet i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michael Fallon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael Fallon på Facebook 
(en) Michael Fallon hos Hansards parlamentsdebatter
François de Franquetot de Coigny

Franquetot de Coignyar (født 16. mars 1670, død 18. desember 1759) var en fransk marskalk, og fra 1747 hertug av Coigny.
Han ble født i Coigny château nær Coutances i Normandie, som sønn til Robert-Jean de Coigny og Marie-Françoise de Matignon. Onkelen hans var Charles-Auguste de Goyon-Matignon, fransk marskalk og nevøen hans Jacques I av Monaco. Som faren gikk han inn i militæret. Han ble brigader i 1702, Maréchal de camp i 1703 og generalløytnant i 1709.
De meste kjente seirene hans var ved San Pietro og Guastalla, som han vant i 1734 sammen med marskalk de Broglie mot østerrikerne i den polske arvefølgekrigen. Han ble fransk marskalk i 1734. Under Den østerrikske arvefølgekrigen erstattet han marskalk de Broglie i 1743 for å forsvare de franske stillingene ved Rhinen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Slektstreet til Franquetot [1]
Huset Franquetot
Historien til Franquetot-familien
«Bondehus med en komfyr»

«Bondehus med en komfyr» (estisk: «Talutuba soemüüriga») er et maleri fra 1935 av den estiske fauvisten Karl Pärsimägi. Det forestiller en kvinne med foldede hender som står på gulvet i en sparsommelig innredet bondestue og varmer seg.
Maleriet ses i Tartu Kunstimuuseum.


== Referanser ==
Gjensyn med jungelfolket

Gjensyn med jungelfolket (norsk tittel 1954: Forbudt jungel, svensk tittel 1954: Förbjuden djungel) er en norsk dokumentarfilm fra 1950. Filmen ble regissert av Per Høst og spilt inn under tre ekspedisjoner i Panama og Colombia mellom 1948 og 1950.


== Senere versjon (1954) ==
Filmen var opprinnelig en helnorsk produksjon og hadde premiere 13. november 1950 på kinoen Klingenberg i Oslo. En internasjonal versjon ble sammenstilt i 1954 i samarbeid med Sverige. Denne versjonen hadde svensk premiere på kinoen Esplanad i Stockholm og var til forskjell fra originalversjonen utstyrt med lyd. Kommentarene blir lest av Åke Ohberg og Nils-Gustaf Holmquist i den svenske versjonen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gjensyn med jungelfolket på Internet Movie Database 
(no) Gjensyn med jungelfolket i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Gjensyn med jungelfolket hos Filmfront 
(sv) Gjensyn med jungelfolket i Svensk Filmdatabas
Karsten Moholt (selskap)

Karsten Moholt A/S er et norsk aksjeselskap med vedtektsfestet formål å drive produksjon, vikling og reparasjon av elektriske motorer og hva dermed står i forbindelse, samt handelsvirksomhet med kjøp og salg av varer, maskiner og komponenter. Selskapet ble stiftet 1. februar 1951 og har hovedkontor i Storebotn Næringspark i Askøy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettsted
Beleiringen av Namur i 1695

Beleiringen av Namur (fra 2. juli til 1. september 1695) var den andre beleiringen av byen Namur i niårskrigen. De allierte styrkene i Storalliansen tok tilbake byen fra franskmennene, som hadde erobret byen etter den første beleiringen i 1692. Gjnerobringen av Namur er regnet som den viktigste hendelsen i niårskrigen.


== Bakgrunn ==
Franskmennene erobret Namur etter den første omleiringa i 1692, kommandert av Duc de Luxembourg, med kong Ludvig XIV av Frankrike til stede. Forsvarsverkene til Namur var konstruert av Menno van Coehoorn, som ledet forsvaret av citadellet under den første beleiringen. Den franske motparten hans, Vauban utbedret forsvarsverkene i stor grad etter at byen ble tatt. På grunn av den strategiske plasseringen hvor elvene Sambre og Meuse møtes, var citadellet i Namur den strategisk mest viktige festningen i De spanske Nederlandene.


== Beleiringen ==
Da Frankrike var på defensiven beleiret den allierte arméen til Storalliansen, kommandert av kong Vilhelm III av England og Maximilian II Emanuel av Bayern, guvernør i De spanske Nederlanda, byen fra 2. juli 1695. 3. juli hadde de bygd en cirkumvallasjon rundt byen. Rollene var nå snudd og Menno van Coehoorn rettet beleiringsvåpnene mot byen.
Den 18. juli hadde de allierte styrkene kommet seg forbi de ytre festningsverkene som Vauban hadde bygget. Fem bataljoner av engelske og nederlandske soldater gikk til angrep på Brusselporten i Namur. Det generelle angrepet begynte den 3. august, og Duc de Boufflers, den franske kommandanten, tilbød å overgi byen. Dette ble godtatt og dagen etter, som en del av avtalen, ble det startet en seks dager lang våpenhvile for å få ut skadede og trekke seg tilbake til citadellet. Våpenhvilen ble garantert for ved at en høyere offiserer ble holdt som gissel. Etter de seks dagene var over, ble gislene sluppet fri og beleiringen av citadellet fortsatte..
Hertugen av Villeroi gjorde et forsøk på å trekke angriperne bort fra Namur ved bombardere den militært lite viktige Brussel, med det eneste målet om å ødelegge byen. Bombardementet som varte fra 13. til 15. august gjorde ingenting for å få de allierte til å gi opp beleiringen. Villeroi prøvde senere å frigi Namur, men ble stoppet på slagmarken av arméen til fyrsten av Vaudemont.
Etter ennå en måned med motstand, overga Boufflers citadellet til fienden den 1. september. etter å ha tapt 8 000 av de 13 000 mennene sine. De allierte hadde da tapt 12 000 mann. Vilhelm tok Boufflers til fange, siden Boufflers hadde brutt overgivingsvilkårene og behandlet de allierte krigsfangene dårlig etter slaget ved Deinze og Diksmuide.


== Litteratur ==
Brewer, E. Cobham. (1898), «Shandy», Dictionary of Phrase & Fable. Shandy, Bartleby.com, http://www.bartleby.com/81/15205.html 
Childs, John (2003), Warfare in the Seventeenth Century, Cassell,  
MacKinnon, Daniel (1833), Origin and services of the Coldstream guards, 1, London,: R. Bentley, s. 246, https://archive.org/details/originandservic03mackgoog
Xie Lingyun

Xie Lingyun (kinesisk: 謝靈運, pinyin: Xiè lìngyùn,  Wade-Giles: Hsieh Ling-yün , født 385 i Taikang i Kina, henrettet 433 i Guangzhou, Kina) var en av de fremste kinesiske diktere under Nord- og Sør-dynastienes tid og en av de fremste representanter for de seks dynastienes diktning.
Sammen med Huiyan og Huiguan deltok han omkring år 453 i oversettelsen av «den sørlige versjonen» av Mahāyāna mahāparanirvāna sūtraen.


== Referanser ==
Muttaburra

Muttaburra er et tettsted i delstaten Queensland i Australia. Det ligger ved bredden av elva Thomson, rundt 120 kilometer nord for byen Longreach. Ved folketellingen i 2006 hadde Muttaburra et innbyggertall på 106.Stedet ligger på vestsiden av Great Dividing Range. Regionen ligger i et underbekken av Great Artesian Basin, som gjennom borehull forsyner byene Muttaburra og Aramac. Området er velkjent for land av god kvalitet, som brukes til sau- og kvegdrift, som er stedets viktigste næringsvei. Stedet har en liten flystripe, Muttaburra Airport.
Muttaburra oppsto i løpet av 1870-tallet og ble formelt grunnlagt i 1878.  Det første postkontoret ble bygget i 1887. Navnet er avledet fra et innfødt ord som betyr «hvor vannene møtes».Muttaburra har et subtropisk klima med svært varme sommere.Muttaburrasaurus, en av Australias største dinosaurer, ble oppdaget ved Muttaburra i 1963. Den antas å ha vært rundt 12 meter lang, to meter høy, og veide 15 tonn. Området var en del av et stort innlandshav og er kjent som et rikt område for fossiler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Muttaburra, Queensland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Svein Harald Røine

Svein Harald Røine (født 1967) er en norsk forfatter, foredragsholder og lederutvikler. Han er oppvokst i Langesund og bosatt i Moss.


== Karriere ==
Røine er utdannet siviløkonom og arbeidet i Orkla i 13 år, blant annet i Lilleborg, Stabburet og sist som salgsdirektør i Nidar i syv år. Røine ledet etter dette Altia Corporations fem vinselskaper i Norge (Interbev, Brand Partners, Strøm, Bibendum og Best Buys) og sluttet i 2009 for å starte eget selskap AlltidPositiv. Han er i dag styreleder i dagligvareleverandøren Jensen & co.Vinteren 2015 gav han ut boken Modig - Finn ditt hverdagsmot på Cappelen Damm.


== Referanser ==
Naturen og eventyret

Naturen og eventyret er en norsk dokumentarfilm fra 1953, i regi av Per Høst.


== Innhold ==
I filmen blir Høst intervjuet av Arne Hestenes, hvor Høst forteller om sitt filmliv. Filmen består av fem sekvenser der den første inneholder bilder fra Svalbard og Grønland med fokus på dyre- og planteliv. Deretter følger en lengre sekvens som skildrer dyrelivet i Oslofjorden. Etter et mellomspill hvor selfangst skildres avsluttes filmen med en sekvens om Colombia, hvor cunaindianerna skildres.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Naturen og eventyret på Internet Movie Database 
(no) Naturen og eventyret hos Filmfront
Kvantil

En kvantil er en gjennomsnittsverdi for en frekvensiell andel av et utvalg, og brukes innen statistikk. Kvantiler kan brukes til å utabeide frekvensfordelinger eller histogramer. Vanlige former for kvantiler er persentiler (100-deler), desiler (10-deler) og kvartiler (4-deler).
Heksenetter

Heksenetter er en norsk  dramafilm fra 1954, i regi av Leif Sinding. I hovedrollen som generalmajor Arthur Ranlow ses Georg Løkkeberg.


== Handling ==
Den store krigen befinner seg i sluttfasen og generalmajor Arthur Ranlow beordrer et angrep på fiendens atomanlegg. Han har helt og holdent et personligt motiv for angrepet da offiserene han utser er menn som han mistenker er beilere til hans hustru. Alle fire offiserene dør under angrepet.Handlingen flyttes framover i tid og vi ser Ranlow i hans peisestue. Sersjant Sander er hans tjener og deres tilværelse preges av okkulte interesser. I deres samtale framkommer det at Ranlow har blitt avskjediget fra arméen. Sander skal dra for gardinene når han ser en fremmed kvinne utenfor. Ranlow beordrer at hun skal komme inn i huset og når det skjer forverres Ranlows helsemessige og mentale tilstand.


== Rolleliste ==
Georg Løkkeberg – Arthur Ranlow, generalmajor
Bab Christensen – Lilian
Bjarne Andersen – Sander, sersjant og tjener
Fridtjof Mjøen – Robert Norvald, doktor
Ingerid Vardund – Vera Ranlow
Rolf Falkenberg Smith – Venge, major
Bjørn Bergh-Pedersen – Tregenna, major
Folkman Schaanning – Teatersjefen
Hjalmar Fries – Dr. Thorne
Arvid Nilssen – Arbeider på kirkegården
Egil Hjorth-Jenssen – Arbeider på kirkegården
Richard Røgeberg – Lanner, løytnant
Wenche Løfsgård – Kvinne i nattklubben
Sidsel Meyer – Kvinne i nattklubben
Pelle Christensen – Trubadur i nattklubben
René Jacquet – Plakatmannen
Torhild Lindal – Sykesøster
Grethe Dahl – Sykesøster
Edith Ottosen – Kvinne i nattklubben
Oscar Amundsen – Mann i nattklubben
Per Aaeng – Ung mann hos teatersjefen
Kristin Larssen – Liten pike
Margaret Pollen – Danser i nattklubben
William Lewis – Revydanser


== Referanser ==
Alfa Romeo 75

Alfa Romeo 75 (1985–92) er en 4-dørs familiebil sedan fra italienske Alfa Romeo. Den erstattet Alfa Romeo Giulietta (1977) og ble produsert i omtrent 386 767 eksemplarer før Alfa Romeo 155 overtok i 1992. 
Navnet kom av at fabrikken feiret 75 år. Året etter lanseringen ble den gjeldstyngede fabrikken kjøpt av Fiat og 75 ble fabrikkens siste bakhjulsdrevne bil inntil Alfa Romeo Giulia (2016).
75 hadde bakmontert girboks. Motorene var 1.6, 1.8 og 2-liter bensin og en diesel rekkefirer, samt en V6 (156 hk; senere 3-liters V6 på 192 hk). 75 Turbo fra 1986 hadde en 1.8-liters 155-hk mens Turbo Evoluzione (500 eks.) hadde 155 hk.  Fissore bygde en 75 Sportwagon konsept som Fiat aldri lot produsere. 75 ble i USA solgt som Alfa Romeo Milano.

		
		
		


== Referanser ==
Slaget ved Fort William Henry

Slaget ved, eller beleiringen av Fort William Henry ble utført i august 1757 av den franske general Louis-Joseph de Montcalm mot det britiske William Henry-fortet, som lå ved sørenden av Lake George, på grensen mellom den britiske provinsen New York og den franske provinsen Canada. Det var tilhold for en garnison av britiske soldater og militssoldater fra provinsen under oberstløytnant George Monro.  Etter flere dager med bombardement overga Monro seg til Montcalm. Montcalm hadde med seg blant annet nesten 2 000 indianere  fra flere stammer. Britene måtte trekke garnisonen til Fort Edward, mot at franskmennene skulle beskytte britene mot indianerne under tilbaketrekkingen. 
Indianerne brøt derimot vilkårene, i det som var en av de beryktede hendelsene under den franske og indianske krigen, og gikk til angrep på de ubevæpnede britiske soldatene. De drepte og skalperte mange soldater, tok kvinner, barn, tjenere og slaver til fange og drepte syke og skadede fanger. Det ble først sagt at mer enn 1 500 mennesker ble drept i massakren, men trolig var det ikke mer enn 200 som faktisk ble drept.
Det har vært mye diskutert opp gjennom historien hvilken rolle Montcalm og de andre franske lederne spilte i å oppfordre indianerne eller å forsvare britene mot dem. Massakren påvirket handlingene til britiske offiserer, særlig den britiske general Jeffrey Amherst resten av krigen. 


== Kilder ==
Pargellis, Stanley McRory (1933). Lord Loudoun in North America. New Haven: Yale University Press. OCLC 460019682. 
Parkman, Francis (1922) [1884]. Montcalm og Wolfe, Volume 1. Boston: Little, Brown. OCLC 30767445. 
Steele, Ian K (1990). Betrayals: Fort William Henry & the 'Massacre'. New York: Oxford University Press. ISBN 9780195058932. OCLC 20098712.
Slaget ved Ticonderoga i 1759

Slaget ved Ticonderoga var en mindre konfrontasjon ved Fort Carillon (i dag Fort Ticonderoga) den 26. og 27. juli 1759, under den franske og indianske krigen. En britisk styrke på flere enn 11 000 mann kommandert av general Jeffrey Amherst flyttet artilleriet sitt til en høyde over fortet, som var forsvart av 400 franskmenn kommandert av brigadegeneral François-Charles de Bourlamaque.
Istedenfor å forsvare fortet, trakk de Bourlamaque, som handlet under instrukser fra general Louis-Joseph de Montcalm og guvernøren i Ny-Frankrike, Marquis de Vaudreuil, styrkene sine bort og prøvde å sprenge fortet i luften. Magasinet med krut ble ødelagt, men murene ble ikke så alvorlig skadd. Britene okkuperte så fortet, som fikk navnet Fort Ticonderoga. De gjorde flere utbedringer i området og begynte å bygge en flåte for å gjøre militære operasjoner på Lake Champlain.
Den franske taktikken var nok til å hindre armeen til Amherst i å slå seg sammen med James Wolfe i slaget ved Abrahamslettene. Men de bandt også opp 3000 av sine egne soldater som ikke kunne assistere i forsvaret av Quebec.


== Kilder ==
Kingsford, William (1890). The History of Canada, Volume 4. Toronto: Roswell & Hutchinson. OCLC 3676642. 
McLynn, Frank (2004). 1759: The Year Britain Became Master of the World. New York: Atlantic Monthly Press. ISBN 9780871138811. OCLC 56413697.