jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Moshav

Moshav (hebraisk מוֹשָׁב, flertall מוֹשָׁבִים moshavim, betyr 'bebyggelse, landsby') er en type by eller bebyggelse i Israel, brukes særlig om en type kollektivt jordbruksamfunn av individuelle gårder bosettere av arbeidersionister under den andre aliyah-bølgen. En innbygger eller et medlem av en moshav blir kalt en «moshavnik» (מוֹשַׁבְנִיק).
Moshavar minner om kibbutzer men med en vekt på kollektivt arbeid. De ble utformete som en del av nasjonsbyggingen til sionistene etter Yishuv («bebyggelse») i Palestinamandatet tidlig på 1900-tallet, men i motsetning til de kollektive kibbutzene, eide de gårdene selv i en moshav, men de hadde fast og samme størrelse. Arbeiderne produserte avlinger og varer på eiendommene sine gjennom individuelt og/eller felles arbeid og ressurser, og benyttet fortjenesten og matvarer til å livnære seg selv. Moshavar blir styrt av et valgt råd (hebraisk ועד, va'ad, betyr 'komité'). Samfunnsprosjekt og anlegg ble finansiert av en særskatt (hebraisk מס ועד, mas va'ad, betyr 'komitéskatt'). Denne skatten var lik for alle husholdninger i bebyggelsen, og skapte dermed et system hvor gode bønder klarte seg bedre enn de dårlige, i motsetning til de kollektive kibbutzene der (i det minste på papiret) alle medlemmene hadde samme levestandard. Mange moshavar eksisterer fremdeles.


== Varianter ==
Det finnes flere varianter, noen av disse er: 

Moshav ovdim (hebraisk מושב עובדים, betyr 'arbeidarmoshav'), en kollektiv arbeiderbebyggelse. Dette er den mer vanlige typen og baserer seg på at en kjøper inn forsyninger og selger varer felles.
Moshav shitufi (hebraisk מושב שיתופי, betyr 'kollektiv moshav'), en kollektiv småbrukerbosetning som kombinerer de økonomiske funksjonene i en kibbutz med de sosiale funksjonene i en moshav. Gårdsbruket blir gjort kollektivt og fortjenesten blir fordelt likt.


== Kilder ==
«Kibbutz and Moshav». Kapitler 2. Israel: A Country Study.[1] Helen Chapin Metz, ed. Federal Research Division, Library of Congress. 1990.
Jørginus Stavrum

Jørginus Stavrum (født 5. august 1849 i Verrastranda, død 18. desember 1923 samme sted) var gårdbruker på gården Stavrum vestre, poståpner i Verrastrand 1897–1919, ordfører i Mosvik og Verran 1898-1901 og etter kommunedelingen ordfører i Verran 1901-1904. Han var Venstremann.Som ung dro han til sjøs i jektefarten, først som matros og etterhvert som jektskipper i fraktefart mellom Bergen og Vadsø. Han ovetok hjemgården etter faren da han var i 30-årsalderen, og drev den til han tok føderåd i 1910. 
Stavrum satt i kommunestyret i ca 24 år, og var ordfører i 6 år. Han var med på å stifte Verran Sparebank i 1907, og var bankens første styreformann. Han hadde også andre offentlige verv – «alle dei ombud som eit herad har å by på»: i ligningsnemnd, skolestyre og fattigkommisjon og som valgmann.Sønnen Tomas Stavrum overtok gården i 1910, og etterfulgte faren også i det at han var ordfører i Verran 1932-34.


== Referanser ==
The BMJ

The BMJ er et britisk fagfellevurdert medisinsk tidsskrift utgitt av BMJ, et forlag eiet av British Medical Association.Tidsskriftet ble utgitt første gang 3. oktober 1840 som Provincial Medical and Surgical Journal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) British Medical Journal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Storfag

Storfag var innen høyere utdanning i Norge før 2003 et emne ved universiteter og høyskoler som tilsvarte 40 vekttall, dvs. 2 års heltidsstudier eller 120 studiepoeng etter Kvalitetsreformen. Storfaget bestod av et grunnfag på 20 vekttall (to semestre), et mellomfagstillegg på ytterligere 10 vekttall (et semester) og et storfagstillegg på ytterligere 10 vekttall (et semester) innen samme fag. Storfag var et semester mer omfattende enn et mellomfag. Både mellomfag og det mer omfattende storfaget kvalifiserte for å ta hovedfag i samme fag.


== Referanser ==
Transtrandsfjellene

Transtrandsfjellene ligger nord i Malung-Sälen kommune, i Dalarna i Sverige, like ved riksgrensen mot Norge. Toppene ligger omkring 900 meter over havet, og dette er det sydligste fjellområdet i Sverige. Området gjennomskjæres i retning øst-vest av Tandådalen. På sørsiden av denne er det flere alpinanlegg med mange heiser og nedfarter. På nordsiden ligger Norra Transtrandsfjällens naturreservat, med områdets høyeste topp, Østra Granfjället, 948 moh. På nordsiden mot Görälven ligger flere alpinanlegg, i området Stöten.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Dago

Dago, dego eller degos er et nedsettende begrep, eller etnofaulisme, brukt om personer av latinsk opphav, blant annet fra Den iberiske halvøy – Spania og Portugal – og Italia. Begrepet kommer antagelig av det spanske mannsnavnet Diego. Opprinnelig ble begrepet brukt om spanske og portugisiske sjømenn på engelske eller amerikanske skip; innen 1900 hadde begrepet blitt utvidet til å hovedsakelig bety «italiener». Sankt Jakob den store er Spanias skytshelgen, og bruken av «Diego» som et generisk ord på «en spanjol» kan attesteres tilbake til 1610-tallet.


== Referanser ==
BMJ

BMJ Publishing Group Limited er et britisk forlag som eies av British Medical Association. Forlaget ble grunnlagt i 1840 ved publiseringen av Provincial Medical and Surgical Journal (den første utgaven av The BMJ), og er per 2016 en fullt ut kommersiell virksomhet med 550 ansatte og kontorer i blant annet Nord-Amerika, Syd-Amerika, Europa, India og Kina.
BMJ selger en rekke publikasjoner, trykksaker, nettjenester og andre produkter innen evidensbasert medisin.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Arbobreen

Arbobreen er en isbre i Dickson Land på Spitsbergen, Svalbard. Den er oppkalt etter den norske botanikeren Ove Arbo Høeg. Breen befinner seg på den nordre siden av Lagfjellet og er rundt 3,5 km lang. Fjellryggen til Snøplogen skiller Arbobreen fra Hodsbreen.


== Referanser ==
Stadnamn i norske polarområde

Stadnamn i norske polarområde (nynorsk for «Stedsnavn i norske polarområder») er en database over stedsnavn i norske polarområder, inkludert Antarktis. Databasen drives av Norsk polarinstitutt, som har det offisielle ansvaret i Norge for å fastsette og registrere stedsnavn i polarområdene. En egen navnekomité godkjenner eller avviser alle nye stedsnavn.Databasen ble etablert i 2011, men bygger på to eldre databaser: én over stedsnavn på Svalbard og Jan Mayen og en annen for stedsnavn på Dronning Maud Land, Bouvetøya og Peter I Øy. Nettsiden finnes på nynorsk og engelsk, mens selve stedsnavnene bare finnes på nynorsk. Nynorsk skriveform skal også brukes i bokmålstekster.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Urset, Anne (2003). «The Place names of Svalbard». Rapport. Norsk Polarinstitutt (122). 
(nn) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted
Teler

Teler (norrønt Þilir) var navnet på en folkegruppe eller stamme i folkevandringstiden og vikingtiden i Norge. Telene holdt til i området som tilsvarer dagens øvre Telemark.Snorre nevner telene i blant annet Harald Hårfagres saga, der telene skal ha vært en av gruppene som sloss mot Harald Hårfagre i slaget ved Hafrsfjord.


== Moderne bruk ==
Etymologien til fylkesnavnet Telemark er sammensatt av navnet på folkegruppen som levde her, telene, og ordet mǫrk, som betyr skog. Telemark betyr altså «telenes skog». Avisen i kommunene Notodden, Hjartdal og Sauherad heter Telen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Krag, Claus: Vikingtid og rikssamling. Aschehougs Norgeshistorie, Aschehoug, Oslo 2005
Snorre: Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Antoniabreen

Antoniabreen er en isbre nord i Wedel Jarlsberg Land på Spitsbergen, Svalbard. Breen er rundt 12 km lang og 2 km bred. Den strekker seg fra Tverrbrepasset og nordover langs den østsiden av Martinfjella.Breen er oppkalt etter Maria Antonia av Parma (1862–1959), søsteren til Aldegonda de Bourbon, hvis mann Henri de Bourbon kartla breen under sine ekspedisjoner til Spitsbergen og Novaja Semlja i 1891 og 1892.


== Referanser ==
Angelbreen

Angelbreen er en isbre sørøst i Andrée Land på Spitsbergen, Svalbard. Den befinner seg på vestsiden av Vestfjorddalen, mellom Skirshorg og Skuggefjellet.Breen har fått navnet sitt etter formen, som kan minne om en fiskekrok (engelsk angle).


== Referanser ==
Torunn Tryggestad

Torunn Lise Tryggestad (født 21. mai 1968) er en norsk statsviter og forsker, mest kjent for sitt arbeid innen kjønn, fred og sikkerhet, og spørsmål knyttet til FN generelt og Sikkerhetsrådets resolusjon 1325 spesielt. Hun har vært tilknyttet PRIO siden 2006, og fra 2015 er hun direktør for PRIOs senter for kjønn, fred og sikkerhet. Fra 2017 er Tryggestad assisterende direktør på PRIO. Hun er også tilknyttet Senter for tverrfaglig kjønnsforskning.Tryggestad har vært sentral i oppbyggingen av et forskningsmiljø på PRIO med et kjønnsperspektiv på fred og konflikt, sammen med bl.a. Inger Skjelsbæk og Helga Hernes.
Tryggestad var fra 2010 til 2013 medlem av Utenriksdepartementets sikkerhetspolitiske utvalg. Hun er styremedlem i CARE Norge, og fra 2015 er hun medlem av FNs generalsekretærs rådgivningsgruppe for FNs fredsbyggingsfond.
Torunn Tryggestad er utdannet statsviter, og tok sin doktorgrad ved Universitetet i Oslo i 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon fra PRIO(no) Publikasjoner av Torunn Tryggestad i BIBSYS
Ole H. Sæteraas

Ole Bernt Hanssen Sæteraas (født 30. april 1876 i Mosvik, død 24. oktober 1955 i Mosvik) var lærer, herredskasserer, bibliotekar, og ordfører i Mosvik fra 1920 til 1934. Han representerte Venstre.Han tok eksamen ved Levanger lærarskole i 1899, og arbeidet som lærer i Sliper og Langaunet skolekretser fra 1899. Han ble første gang valgt inn i kommunestyret i 1909. Han var herredskasserer 1901–1920, og hadde også andre bistillinger, som forretningsfører for trygdekassen og som revisor i Mosvik Sparebank.Han var sønn av husmann Hans Danielsen og Marit Hansdatter fra plassen Sæterås i Mosvik; han giftet seg i 1903 med Othelie Filipsdatter Rognlie (1880–1942), og de overtok i 1904 eiendommen Vinjesjøen («Moe-stu») etter hennes morforeldre. Paret fikk to barn; sønnen Trond (1904–16) og datteren Olaug (1906–1953). Olaug gikk på Sund folkehøgskole 1923–24,, tok eksamen ved Levanger lærarskole 1928 og latinartium 1932. Etter hennes død opprettet han et legat på 10.000 kr i hennes navn, «lærerinne Olaug Sæteraas legat». Legatet ble i 2002 slått sammen med et annet legat til «Edvard O. og Anna Dahls legat og lærerinne Olaug Sæteraas legat».Sæteraas testamenterte eiendommen Vinjesjøen til Mosvik kommune, med ønske om at den skulle bli et bygdemuseum. Kommunen var imidlertid lite interessert i museumsplanene; de holdt i stedet auksjon over inventaret og brukte huset til bibliotek og trygdekontor før det ble solgt til private eiere i 1982. Huset ble fredet som kulturminne i 1957.Han skrev flere lokalhistoriske tekster, blant annet innledningskapitlet om Mosvik i Norges bebyggelse (1956), om Vinje bruk, om seterbruk og om «Skole og gamle lærere i Mosvik». I en serie artikler om «skole og gamle lærere i Mosvik» som sto i Menighetsbladet for Ytterøy prestegjeld fra 1952 til 1955, skrev han også en artikkel om seg selv, i tredjeperson.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunestyrevalg i Mosvik; lokalhistoriewiki.no
Bakaninbreen

Bakaninbreen er en isbre vest i Heer Land på Spitsbergen, Svalbard. Breen er en sidearm av Paulabreen og er rundt 9,5 km lang.Bakaninbreen er oppkalt etter et medlem av Den svensk-russiske meridianbue-ekspedisjonen.


== Referanser ==
Salturt

Salturt (Salicornia europaea) er en ettårig urt i amarantfamilien. 
Stenglene er sukkulente, leddete og ofte rødfargete. Bladene er skjellaktige og er sammenvokste om stengelen. Blomstene er tvekjønnede og sitter tre sammen. Sideblomstene er ⅓–⅔ så store som midtblomsten, og vinkelen mellom sideblomstene er større enn 90°. Arten er diploid med 2n = 18 kromosomer. Salturt vokser på mudderflater og strandenger, som regel langt nede i fjæra. I Norge finnes salturt langs hele kysten nord til Finnmark.
Systematikken til salturtslekta (Salicornia) er komplisert. Salicornia europaea er angitt fra mange områder i og utenom Europa, samtidig som mange av artene som er beskrevet fra Europa, sannsynligvis ikke er gyldige. Ifølge Kadereit m.fl. (2012) er S. europaea utbredt fra Sør-Spania, inkludert innlandet på Den iberiske halvøy, til nordlige Skandinavia langs kystene til Atlanterhavet og Østersjøen. Det er også noen få forekomster i det vestlige middelhavsområdet og innlandsområder i østlige Frankrike.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 78–79. ISBN 82-512-0355-4. 
M. Piirainen (2009). «Salicornia europaea». Chenopodiaceae (pro parte majore). – In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 16. april 2016. 
«Glasört». Den virtuella floran. Besøkt 16. april 2016. 
G. Kadereit m.fl. (2012). «Cryptic taxa should have names: reflections in the glasswort genus Salicornia (Amaranthaceae)» (PDF). Taxon. 61 (6): 1227–1239. ISSN 0040-0262. 


== Eksterne lenker ==
(en) Salturt – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Salturt i Encyclopedia of Life 
(en) Salturt i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Salturt hos Artsdatabanken 
(sv) Salturt hos Dyntaxa 
(en) Salturt hos ITIS 
(en) Salturt hos NCBI 
(en) Salturt hos The International Plant Names Index 
(en) Salturt hos Tropicos 
(en) Kategori:Salicornia europaea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Salicornia europaea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Status er: «spiselig» ifølge Nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
Rønsjøen

Rønsjøen er en innsjø sentralt i Femundsmarka nasjonalpark, nord i Engerdal kommune. Innsjøen har utløp mot sørøst via Røa til Grøvelsjøen, og videre gjennom Sverige til Østersjøen. 
Innsjøens bestand av røye gir bra isfiske.


== Referanser ==
Paulabreen

Paulabreen er en isbre langs grensen mellom Nathorst Land og Heer Land på Spitsbergen, Svalbard. Breen er rundt 15 km lang og strekker seg fra Kjølberget til Rindersbukta. Bakaninbreen er en sidearm av breen.Breen er oppkalt etter kona til Richard Ritter von Barry, som førte skipet til Henri de Bourbons ekspedisjon til Spitsbergen og Novaja Semlja i 1891 og 1892.


== Referanser ==
Ryger

Ryger var navnet på en folkegruppe eller stamme i folkevandringstiden og vikingtiden i Norge. Rygene var folket i det sørlige Vestlandet, omtrent tilsvarende dagens Rogaland. Det er rygene som er opphavet til landskapsnavnet Rogaland. Rygene nevnes så langt tilbake som på 500-tallet, hos den gotiske historieskriveren Jordanes. Rygene er også omtalt i Snorres kongesagaer. I Harald Hårfagres saga forteller Snorre om slaget i Hafrsfjord, der Harald Hårfagre skal ha kjempet mot blant annet horder, ryger, egder og teler. I Olav den helliges saga nevnes rygene som en av gruppene som kjempet mot Olav den hellige i slaget på Stiklestad.I 2017 startet byggingen av et nytt bryggeri i Kverneland på Jæren, bryggeriet har latt seg inspirere av rygerne og valgt det kortere navnet RYGR Brygghus.
Båtene til rederiet Rødne har navn som alle starter med «Ryger».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jordanes: Jordanis Gotesoga, oversatt av Sigmund Skard, Det norske samlaget, Oslo 1932
Krag, Claus: Vikingtid og rikssamling. Aschehougs Norgeshistorie, Aschehoug, Oslo 2005
Snorre: Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Raner (folkegruppe)

Raner, eller rener, var navnet på et folk, eller en stamme, i folkevandringstiden og vikingtiden i Norge. Ranene holdt til i Ranrike, senere Båhuslen. I dag er Bohuslän en del av Sverige.
Ranene, eller ranrikingene, finnes skriftlig omtalt helt tilbake på 500-tallet, hos den gotiske historieskriveren Jordanes.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jordanes: Jordanis Gotesoga, oversatt av Sigmund Skard, Det norske samlaget, Oslo 1932
Krag, Claus: Vikingtid og rikssamling. Aschehougs Norgeshistorie, Aschehoug, Oslo 2005
Steinreien

Steinreien er en innsjø i Kongsvinger kommune i Innlandet. Sjøen er en relativt grunn, oligotrof skogsjø. Den ligger 218 moh. og har et areal på 1,52 km².
Steinreien er en del av Skasenvassdraget. Navnets endelse reien, som sjøen har til felles med nabosjøene Bureien og Tullreien, kommer ifølge professor Gustav Indrebø av et gammelt ord for vann eller vannsamling. Dette ordet står i avlydsforhold til elvenavnsstammen rid, som finnes i det gamle navnet på elva gjennom Tullreien, Steinreien og Bureien, Rida. Elva heter i dag Skasåa.


== Referanser ==
Kræmerpynten

Kræmerpynten er det østligste punktet på Kvitøya, Svalbard. Plasseringen på  33° 30' 59'' Ø gjør det også til det østligste punktet i Norge.Punktet er oppkalt etter Waldemar Hilbert Kræmer (1884–1947), en norsk kaptein og overvintrende fangstmann fra Tromsø som gjorde noen sonderinger rundt øya i 1925.


== Referanser ==
Düppel museumslandsby

Düppel museumslandsby (tysk: Museumsdorf Düppel) befinner seg i Krumme Fenn, et område i kvarteret Düppel, i delbydelen Berlin-Zehlendorf, i Berlin. Den ble grunnlagt som friluftsmuseum i 1975, og tilhører Stiftung Stadtmuseum Berlin. Museumslandsbyen illuderer en lokal landsby fra middelalderen.


== Referanser ==
Store Tallsjøen

Store Tallsjøen er en innsjø i Tolga kommune i Innlandet. Den ligger 665 moh. og har et areal på 1,513 km².Sjøen har bestand av ørret, og i 1974 ble ørekyt registrert første gang. Ved undersøkelse i 2010 ble det konkludert med at etableringen av ørekyt har hatt mindre skade på ørretbestanden enn i mange andre undersøkte lokaliteter.


== Referanser ==
Fjæresalturt

Fjæresalturt (Salicornia procumbens) er en ettårig urt i amarantfamilien. 
Stenglene er sukkulente og leddete; de blir ofte gule eller brune. Bladene er skjellaktige og er sammenvokste om stengelen. Blomstene er tvekjønnede og sitter tre sammen. Sideblomstene er omtrent like store som midtblomsten, og vinkelen mellom sideblomstene er mindre enn 90°. Arten er som regel tetraploid med 2n = 36 kromosomer. Fjæresalturt vokser på mudder- og sandbunn, som regel langt nede i fjæra. I Norge finnes fjæresalturt langs kysten fra Østfold til Aust-Agder.
Systematikken til salturtslekta (Salicornia) er komplisert. Fjæresalturt ble tidligere kalt Salicornia dolichostachya subsp. strictissima. Ifølge Kadereit m.fl. (2012) er Salicornia procumbens utbredt ved kystene langs Middelhavet og Atlanterhavet fra Storbritannia østover til Tyrkia og fra Marokko nordover til Skandinavia og Ukraina. Ved Kvitsjøen og i Finnmark vokser kvitsjøsalturt som Kadereit regner til underarten S. p. subsp. pojarkovae, mens Artsdatabanken mener at den er en egen art.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 78–79. ISBN 82-512-0355-4. 
M. Piirainen (2009). «Salicornia procumbens». Chenopodiaceae (pro parte majore). – In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 16. april 2016. 
«Styv glasört». Den virtuella floran. Besøkt 16. april 2016. 
G. Kadereit m.fl. (2012). «Cryptic taxa should have names: reflections in the glasswort genus Salicornia (Amaranthaceae)» (PDF). Taxon. 61 (6): 1227–1239. ISSN 0040-0262. 


== Eksterne lenker ==
(en) Fjæresalturt – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Fjæresalturt i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Fjæresalturt hos Artsdatabanken 
(sv) Fjæresalturt hos Dyntaxa 
(en) Fjæresalturt hos NCBI 
(en) Fjæresalturt hos The International Plant Names Index 
(en) Fjæresalturt hos Tropicos 
(en) Kategori:Salicornia procumbens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Salicornia procumbens – detaljert informasjon på Wikispecies
Høvren

Høvren er en innsjø i Sør-Aurdal kommune i Innlandet og Gol og Nesbyen kommuner i Viken. Sjøen ligger 820 moh. og har et areal på 2,0534 km².


== Referanser ==
Kjerulfbreen (Jan Mayen)

Kjerulfbreen er en isbre nord på Jan Mayen. Breen befinner seg på den nordøstre skråningen til Beerenberg.Breen er oppkalt etter den norske geologen Theodor Kjerulf.


== Referanser ==
Kjerulfbreen

Kjerulfbreen kan vise til:

Kjerulfbreen (Sør-Georgia), isbre på Sør-Georgia
Kjerulfbreen (Jan Mayen), isbre på Jan Mayen
Kjerulfbreen (Svalbard), isbre på Spitsbergen
Kjerulfbreen (Svalbard)

Kjerulfbreen er en isbre nord i Oscar II Land på Spitsbergen, Svalbard. Breen er en rundt 7,5 km lang sidebre til Harrietbreen, som munner ut i Trygghamna.Breen er oppkalt etter den norske geologen Theodor Kjerulf.


== Referanser ==
Kjerulfbreen (Sør-Georgia)

Kjerulfbreen er en isbre på sørkysten av Sør-Georgia. Breen er rundt 13 km lang og strekker seg vestover fra Mount Sugartop til østsiden av Newark Bay.
Breen ble kartlagt av Olaf Holtedahl, som besøkte Sør-Georgia i 1927–28, og som oppkalte breen etter den norske geologen Theodor Kjerulf (1825–1888).


== Referanser ==
Robertfesten 2014

Robertfesten 2014 der det ble delt priser til personer innen film- og tv-bransjen, ble holdt den 26. januar 2014. Dette var den 30. gang, at showet ble avholdt. Vert for arrangementet var Oliver Zahle. Det ble ikke sendt i TV.Jakten vant sju priser, blant annet for beste film, regissør, manuskript og mannlige hovedrolle, fra de 14 kategorier, filmen var nominert i.


== Nominerte og vinnere ==
Ved Robertfesten 2014 ble det utdelt 29 priser.


== Referanser ==
Kvitsjøsalturt

Kvitsjøsalturt (Salicornia pojarkovae) er en ettårig urt i amarantfamilien. 
Stenglene er sukkulente og leddete. Bladene er skjellaktige og er sammenvokste om stengelen. Blomstene er tvekjønnede og sitter tre sammen. Sideblomstene er omtrent like store som midtblomsten, og vinkelen mellom sideblomstene er mindre enn 90°. Arten er tetraploid med 2n = 36 kromosomer. Planten vokser i nedre del av strandenger der den daglig blir oversvømt av floa.
Kvitsjøsalturt ble først beskrevet fra områdene ved Kvitsjøen i Russland. I 1978 ble arten oppdaget ved Porsangerfjorden i Finnmark. Ved befaringer i 2014 ble den funnet på seks lokaliteter. Alle funnstedene ligger i indre deler av fjorden, der det kan bli ganske varmt om sommeren. Salturt er også funnet i Alta, men her dreier det seg om en annen art, Salicornia europaea. 
Systematikken til salturtslekta (Salicornia) er komplisert. Kvitsjøsalturt ble tidligere kalt Salicornia dolichostachya subsp. pojarkovae. Artsdatabanken og Piirainen (2009) regner den som en egen art, mens Kadereit m.fl. (2012) mener at den skal regnes som en underart av Salicornia procumbens.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kvitsjøsalturt i Artsdatabanken. Besøkt 17. april 2018.
V. Johansen og R. Elven (1979). «Salturt (Salicornia) i Finnmark» (PDF). Blyttia. 37 (2): 57–68. ISSN 0006-5269. 
Gunn-Anne Sommersel og Tor Skulgam (2015). «Kvitsjøsalturt i Porsanger kommune: søk etter nye forekomster i 2014» (PDF). Ecofact rapport (438). ISBN 978-82-8262-436-7. ISSN 1891-5450. 
M. Piirainen (2009). «Salicornia pojarkovae». Chenopodiaceae (pro parte majore). – In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 17. april 2016. 
G. Kadereit m.fl. (2012). «Cryptic taxa should have names: reflections in the glasswort genus Salicornia (Amaranthaceae)» (PDF). Taxon. 61 (6): 1227–1239. ISSN 0040-0262. 


== Eksterne lenker ==
(no) Kvitsjøsalturt hos Artsdatabanken 
(en) Kvitsjøsalturt hos The International Plant Names Index 
(en) Kvitsjøsalturt hos Tropicos 
Salicornia pojarkovae – detaljert informasjon på Wikispecies
Harpiksstøping

Harpiks-, plast- eller epoxystøping er en støpemetode hvor en form fylles med flytende syntetisk harpiks som så herder. Profesjonelt brukes metoden hovedsakelig for småskala produksjon som industriell prototyping, tannlegevirksomhet eller småskala smykkeproduksjon. Prosessen brukes også av hobbyamatører for å lage leketøy, modeller og figurer m.m.