jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Inge Storheill

Inge Holck Storheill (født 26. februar 1921, død 26. april 1992) var norsk sjømilitær offiser og pilot under andre verdenskrig. Han var den eneste norske pilot i kamp mot Japan under krigen.
Han var bror til Skule Storheill.


== Andre verdenskrig ==
Ved krigsutbruddet var Storheill til sjøs. Da skipet MS «Tudor» ble torpedert i 1940 ble Storheill reddet av en engelsk korvett og ført til England. Storheill gikk da inn i Marinen og startet utdanning for å bli flyger.Fra august 1940 til mars 1941 fikk han flygeropplæring ved Little Norway i Canada, før han fra april 1941 til januar 1942 tjenestegjorde ved 330 skvadron på Island.Storheill gikk den britiske sjøkrigsskolen i Darthmouth fra januar 1942 til august 1942 før han i perioden september 1942 til mai 1943 var katapultflyger og kadett på HMS «Anscon».Fra juni til oktober 1943 tok Storheill nye kurs før han i perioden oktober 1943 til februar 1944 var kadett og torpedooffiser på HMS «Onslow».Storheill tok avsluttende kurs ved sjøkrigsskolen i Darmouth fra februar til august 1944 før han fra september til november gikk Spitfirekurs og dekklandingstrening i London.


=== Kamp mot Japan ===
Fra februar 1945 og fram til Japan kapitulerte var Storheill involvert i kampen mot Japan som jagerflyger ved 1849 skvadron på hangarskipet HMS «Formidable».Tjenesten i kampen mot Japan vakte oppsikt blant norske offiserer ettersom Norge ikke formelt var i krig med Japan. Dette ble løst ved at han ved kongelig resolusjon fikk permisjon fra norsk tjeneste og gikk inn i britiske Fleet Air Arm. Storheill ble på denne måten eneste norske pilot i kamp mot Japan.Under angrep mot japanske handelsskip ved nordkysten av Honshu 9. august 1945 ble Storheill beskutt og måtte nødlande på vannet på vei tilbake til hangarskipet, men ble plukket opp av en amerikansk destroyer samme dag.


== Etter krigen ==
Storheill var flyger ved 333 skvadron i Luftforsvaret et år etter krigen før han gikk over i sivil luftfart.


== Utmerkelser ==
Storheill ble for sin krigsinnsats tildelt Krigsmedaljen, Deltagermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Britene hedret han med Mentioned in Despatches, 1939–1945 Star, Atlantic Star, Pacific Star og War Medal.


== Referanser ==
Ryan McDonagh

Ryan Patrick McDonagh (født 13. juni 1989 i Saint Paul Minnesota) er en amerikansk ishockeyspiller som spiller for Nashville Predators i NHL.Han har tidligere spilt for Tampa Bay Lightning og New York Rangers i NHL og på lavere nivå for Connecticut Whale i AHL og University of Wisconsin–Madison i NCAA. 
McDonagh vant Stanley Cup med Lightning 2021 og 2022. 


== Landslag ==
Han var med på landslaget under OL i Vinter-OL 2014 i Sotsji i 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ryan McDonagh – Olympedia 
(en) Ryan McDonagh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ryan McDonagh – National Hockey League (NHL) 
(en) Ryan McDonagh – Hockeydb.com 
(en) Ryan McDonagh – Hockey-Reference.com 
(en) Ryan McDonagh – Legends of Hockey 
(en) Ryan McDonagh – Eliteprospects.com
Adam Taggart

Adam Jake Taggart (født 2. juni 1993 i Perth) er en australsk fotballspiller. Taggart, som er spiss, spiller for den skotske klubben Dundee United på utlån fra den engelske klubben Fulham FC. Taggart har også spilt flere landskamper for Australia.


== Klubbkarriere ==


=== Perth Glory ===
Taggart gjorde sin debut som seniorspiller 18. desember 2010, da Perth Glory spilte 1-1 mot Brisbane Roar. Den 6. februar 2011, i sin første kamp som seniorspiller fra start, scoret Taggart sitt første mål i A-League, da Perth Glory møtte Gold Coast United.


=== Newcastle Jets ===
Taggart signerte en kontrakt med A-League-klubben Newcastle Jets 2. mars 2012. For sin nye klubb scoret Taggart hat-trick da laget møtte Melbourne City, hvorav alle målene ble scoret fra utenfor feltet. I 2014 ble Taggart andre spiller for klubben (etter Joel Griffiths i 2008) som har mottatt en golden boot i A-League («gullstøvel») med 16 scoringer.


=== Fulham ===
Den 24. juni 2014 meldte han overgang fra Newcastle Jets til den engelske klubben Fulham FC, hvor han skrev under på en treårskontrakt. Den 1. september 2015 ble Taggart lånt ut fra Fulham til den skotske klubben Dundee United FC til januar 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Adam Taggart – FIFA 
(en) Adam Taggart – UEFA 
(jp) Adam Taggart – J.League Data 
(en) Adam Taggart – K League database 
(en) Adam Taggart – Transfermarkt 
(en) Adam Taggart – national-football-teams.com 
(en) Adam Taggart – WorldFootball.net 
(en) Adam Taggart – Soccerbase.com 
(en) Adam Taggart – Soccerway 
(en) Adam Taggart – FBref 
(en) «Adam Taggart», landslagsprofil på Australias fotballforbunds hjemmeside
Hans Heinrich Jess

Hans Heinrich Jess (født 	29. oktober 1847 i Tyskland, død 1916) var en norsk arkitekt og byggmester. Han tegnet Hotel Hardanger (som ble revet i 1976) i Odda, et bygg som ble regnet som et av de sentrale i sveitserstilen.. Ellers tegnet han flere bygg i bergensområdet, blant annet Manger kirke, Møkster kirke, Sund kirke og Varaldsøy kirke. Hans bygg var engelsk nygotikk og nyrennesansestil.


== Referanser ==
Per Selvik

Per Selvik (født 19. mars 1947, død 14. november 1997) var en norsk siviløkonom og bedriftsleder, på 1970-tallet den sentrale økonomen i AKP(m-l)s ulike bedrifter. Han sto formelt som eier av partibedriftene, da han var enestyre og eneaksjonær i partiets holdingselskap.Selvik gikk på Handelshøyskolen i Bergen, men hadde tilhørighet på den politiske venstresiden og var tilsluttet ml-bevegelsen. Han var ifølge AKP-leder Pål Steigan en «maoist i blådressenes høyborg». Han ble hentet inn av AKP da partiets virksomheter etter hvert vokste til millionbedrifter og trengte kompetent økonomisk ledelse. 
Selvik ledet AKP-holdingselskapet Grafisk Byrå, og var sentral da Klassekampen og trykkeriet Duplotrykk i 1978 så vidt maktet å unngå konkurs. Senere var han blant dem som sto i spissen for å få innført moderne datateknologi i avisen.Internt i bevegelsen gikk Selvik under kallenavnet eller dekknavnet «Ali Baba», oppkalt etter helten fra Tusen og én natt, han som skaffet gull fra gråstein.Utad gled han med sin handelshøyskolebakgrunn lett inn i forretningsverden, og bidro som representant for det nokså anonyme Grafisk Byrå til å sikre bevegelsen kontrakter og forretnings-lokaliteter. Det var blant annet viktig da Klassekampen skulle lanseres som dagsavis, og den «beryktede» bevegelsen måtte skaffe egnede redaksjons- og trykkerilokaler i Oslo. Formelt hadde Selvik lenge stillingen som disponent i Duplotrykk.


== Referanser ==
Omsens gate (Oslo)

Omsens gate (1-13, 2-14) er en gate på Torshov i Oslo. Den går mellom Torshovgata og Krebs' gate og krysser Hegermanns gate på veien.
Gaten fikk navn i 1952 etter eidsvollsmannen Christopher Frimann Omsen. I 1901–52 gikk den under navnet Kildals gate.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Omsens gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 416. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (O)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Agmund Bolts vei (Oslo)

Agmund Bolts vei (1-51, 2-64) er en gate på Teisen i bydel Alna i Oslo. Det dreier seg om en blindvei på nordsiden av Tvetenveien, mellom Ring 3 og Østre gravlund. Innerst inne i veisystemet er det forgreninger rundt et par boligblokker.
Gaten fikk navn i 1954 etter Agmund Bergtorsson Bolt, som var riksråd og høvedsmann på Akershus på overgangen mellom 1300- og 1400-tallet, og som i sin tid eide Teisen gård.
Bebyggelsen er for en stor del OBOS-blokker fra 1950-årene tilhørende borettslaget Teisen Vest. Også Hellige Nikolai ortodokse kirke, som har adresse Tvetenveien 13, ligger i praksis i Agmund Bolts vei.


== Kilder ==
Oslo byleksikon
Arild Svensgam (1999). De er døde – men lever fortsatt i Oslo (2. utg.). Oslo: Galehuset forlag. s. 11. ISBN 8299289424. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Norske Folkelivsbilleder

Norske Folkelivsbilleder var et billedverk av Christian Tønsberg som kom ut i tre forskjellige utgaver i 1854, 1858 og 1861.
Verket viser reproduksjoner av norsk natur og miljøer utført av kjente norske malere. Maleriene ble reprodusert som fargelitografier og trykket i Tyskland.
Norske Folkelivsbilleder hadde tekster på tre forskjellige språk og var slik også rettet mot det europeiske markedet. Plansjeverket målte 53 cm x 40 cm og var ment å skulle ligge fremme på stuebordet.
Første og andre rekke inneholder tolv bilder med tolv tekster, den siste har fire bilder og fire tekster. I første rekke er det i hovedsak  Adolph Tidemand som har levert bidene, av andre kunstnere som bidro i verket var Hans Gude, Knud Bergslien og Johan Fredrik Eckersberg.
Tekstene var forfattet av Peter Christen Asbjørnsen, Jørgen Moe, Johan Sebastian Welhaven og Ivar Aasen.


== Kilder ==
Cecilie Boge: Nasjonsbyggar eller sosial klatrar? Chr. Tønsberg og Norske Folkelivsbilleder, hovedoppgave i historie - Universitetet i Bergen, 2001 digital utgave


== Eksterne lenker ==
(en) Norske Folkelivsbilleder – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Presidentgata (Oslo)

Presidentgata (1-27, 2-26) er en gate på Torshov i Oslo. Den går mellom Oskar Braatens gate og Anna Sethnes gate.
Gaten fikk navn i 1914 etter stortingspresident Johan Sverdrup.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Presidentgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 453. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (P)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Johan Scharffenbergs vei (Oslo)

Johan Scharffenbergs vei (1-117, 2-172; ikke alle numre er i bruk) er en vei på Skullerud i bydel Østensjø i Oslo. Den går mellom Skullerudveien og Skullerudbakken, parallelt med T-banelinjen vest for Skullerud stasjon.
Veien fikk navn i 1968 etter psykiateren Johan Scharffenberg.
Den største konsentrasjonen av hus med adresse knyttet til denne veien er på nordsiden av Skullerudveien samt enkelte like på sørsiden av den. Her finnes både boligblokker og eneboliger, de siste bygget relativt tett. Langs østsiden av Johan Scharffenbergs vei (med oddetallsadresser) er det spredte forekomster av næringsbygg. Til slutt finnes en gruppe av blokker på sørsiden av Skullerudbakken.
Bussene som har stoppet ved Skullerud T-banestasjon, kjører ut igjen i Johan Scharffenbergs vei.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Johan Scharffenbergs vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 284. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (J)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Grad av utnytting

Grad av utnytting er innen kommunal planlegging og regulering et mål på hvor mye det kan tillates bygd på et område. Med hjemmel i plan- og bygningsloven kan kommunene blant annet på denne måten styre arealbruken gjennom ulike typer planvedtak.
Tidligere brukte en gjerne begrepet utnyttingsgrad (u-grad), som grovt sett var definert som forholdet mellom byggets (eller byggenes) golvflate og tomtas areal. Om det på ei tomt på 1000 kvadratmeter står et en-etasjes bygg på 200 kvadratmeter, blir graden 200/1000 = 0,2. Er bygget på to etasjer a 200 kvadratmeter, blir graden 400/1000 = 0,4.  
Reglene for beregning av grad av utnytting finnes nå i byggteknisk forskrift (TEK 10) § 5. Graden kan fastsettes for den enkelte tomt i et planområde eller for området samla. Kommunen kan velge mellom å oppgi graden i absolutte tall (antall kvadratmeter) eller i prosent av tomtearealet. For begge typer kan en velge å forholde seg til «bebygd areal» eller «bruksareal», og forskriften angir hvordan disse beregnes. Det er verdt å merke seg at nødvendig parkeringsareal skal inkluderes i både bebygd areal og bruksareal. Parallelt med bestemmelser om grad av utnytting gis det gjerne også regler om maksimal høyde på bebyggelsen.
Lovverket har gjennom tidene hatt ulike definisjoner og beregningsmåter for utnyttingsgrad. For å fastslå lovlig byggstørrelse må en benytte reglene som gjaldt da reguleringsplanen blei vedtatt.


== Se også ==
Arealberegning av bygninger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hva er utnyttelsesgrad? - Romly
Grad av utnytting. Beregnings- og måleregler, utgitt av Kommunal- og moderniseringsdepartementet 2014.
Renholdsbransjen

Renholdsbransjen er en bransje innenfor næringsgruppen privat tjenesteyting, som utfører rengjøring i private hjem eller næringsbygg. Bransjen leverer først og fremt innvendig rengjøring, men også noe til utvendige områder som f.eks. vinduer, trapper og uterom. Bransjen sysselsetter 33.300 årsverk i Norge (2013) fordelt på 17.400 årsverk i offentlig sektor og 15.800 årsverk i privat sektor, og hele markedet for renhold i Norge omsatte i 2013 for 18,9 milliarder kroner. Bransjen er eget tariffområde mellom NHO og LO.Bransjen er i Norge hovedsakelig organisert i NHO Service og Handel med 242 virksomheter som sto for 9.559 årsverk og 5,8 milliarder kroner i omsetning i 2012. Norsk Arbeidsmandsforbund (NAF) organiserer renholderne som arbeidstakere. Den 1. september 2012 ble det forbudt i Norge å kjøpe renhold fra leverandører som ikke er godkjent av Arbeidstilsynet. Reguleringen av bransjen er blant annet hjemlet i Forskrift om offentlig godkjenning av renholdsvirksomheter og om kjøp av renholdstjenester.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arbeidstilsynets register
Independiente Santa Fe

Independiente Santa Fe, eller bare Santa Fe, er en colombiansk fotballklubb hjemmehørende i hovedstaden Bogotá.


== Historie ==
Independiente Santa Fe ble stiftet 28. februar 1941 ved Gimnasio Moderno for å konkurrere med andre amatørlag i byen.
I 1942 ble laget trenet av tidligere FC Barcelona-spiller Jack Greenwell.
15. august 1948 spilte laget mot Deportes Caldas i den aller første kampen i den colombianske proffligaen.


== Meritter ==
Laget har vunnet 7 seriemesterskap, i 1948, -58, -60, -66, -71, -75 og 2012, 2 Copa Columbia: 1989 og 2009 samt 1 colombiansk superliga: 2013


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Club Deportivo Independiente Santa Fe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
André Almeida

André Gomes Magalhães de Almeida (født 10. september 1990) er en portugisisk fotballspiller som spiller for den portugisiske klubben SL Benfica.Han begynte sin profesjonelle karriere for Beleneses, før han gikk til Benfica i 2011.


=== Meritter ===
Med Benfica:

Primeira Liga: 2013-14
Taça de Portugal: 2013-14
Taça de Liga: 2011-12, 2013-14


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) André Almeida – FIFA 
(en) André Almeida – UEFA 
(en) André Almeida – Transfermarkt 
(en) André Almeida – national-football-teams.com 
(en) André Almeida – WorldFootball.net 
(en) André Almeida – Soccerbase.com 
(en) André Almeida – FootballDatabase.eu 
(en) André Almeida – Soccerway 
(en) André Almeida – EU-Football.info 
(en) André Almeida – Fora De Jogo ‎
Løkkegangen (Oslo)

Løkkegangen (1-5; ingen partallsadresser) er en gate på Ruseløkka (bydel Frogner) i Oslo, mellom Ruseløkkveien og Huitfeldts gate. Gaten følger den gamle jernbanetraseen inn mot Vestbanen. Den fikk sitt navn i 2005.
På nordsiden (nr. 1-5) er det bygget bygårder der det før gikk jernbanespor. Bebyggelsen på sørsiden har adresser knyttet til Huitfeldts gate og Ruseløkkveien. Den siden som nå vender mot Løkkegangen, vendte altså tidligere mot jernbanelinjen.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Løkkegangen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 345. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Aleksanderpalasset

Aleksanderpalasset (Александровский дворец) var den siste tsaren Nikolaj IIs favorittresidens, der han bodde med sin familie stort sett permanent fra 1904 til 1917. 
Det ligger i Tsarskoje Selo i Pusjkin utenfor St. Petersburg. Palasset lot Katarina den store bygge i umiddelbar nærhet til Katarinapalasset for hennes yndlingsbarnebarn, den blivende tsaren Aleksander I, i samband med hans giftemål i 1793 med Louise av Baden. Det neoklassiske byggverket ble planlagt av Giacomo Quarenghi og ble oppført mellom 1792 og 1796.
I 1905 flyttet tsar Nikolaj fra Vinterpalasset til Aleksanderpalasset, og her hadde familien sin keiserresidens resten av sin tid. Etter hans abdikasjon 16. mars 1917 bodde de videre der i husarrest, frem til han ble deportert til Sibir. 
Frem til annen verdenskrig var palasset så et museum. Den tyske militærledelse benyttet palasset som kommandosentra, og anla et gravfelt for falne SS kampsoldater i hagen. Etter krigen ble kunstskatter lagret i palasset. Etter at det ble overdratt til den sovjetiske flåte ble det også en tid benyttet som hjem for foreldreløse barn.
Fra 1997 er palasset igjen åpnet for omvisninger. 


== Eksterne lenker ==
Aleksanderpalasset
Offisielt nettsted 
(en) Alexander Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (russisk)
Larsbråtveien (Oslo)

Larsbråtveien (1-263, 2-98) er en vei på Haugerud i bydel Alna i Oslo. Den går som blindvei sørover fra Haugerudveien, opp i åsen og inn mot skogen.
Veien fikk navn i 1970 etter husmannsplassen Larsbråten under Haugerud gård.
Mye av bebyggelsen her og nederst i Haugerudveien er atriumshus som ble tegnet av Paul Cappelen og Thorbjørn Rodahl i 1965 og ferdigstilt i 1969–71. De er tilsluttet Sankthansfjellet borettslag (OBOS). Det er 183 av dem (Haugerudveien 1-63 og Larsbråtveien 1-263 og 2-38), og de betegnes på folkemunne gjerne som kassehusene eller rugekassene.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Larsbråtveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 329. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Sankthansfjellet borettslag om bebyggelsens historie
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Havål

Havål (Conger conger) er en svært stor åleart.
Havål er en av de største åleartene. Den kan skilles fra vanlig ål på at den har overbitt. Ryggfinnen begynner over brystfinnene. De aller største eksemplarene blir opptil 3,0 m lange, men som regel er hunnene 1,5–2,0 m. Hannene er aldri over 1 m. Vekta kan bli 65 kg.
Havål finnes fra fjæra ned til 4000 m dyp, men som regel ikke dypere enn 250 m. Den lever på steinbunn og er en rovfisk som jakter på fisker, blekksprut og krepsdyr, for det meste om natta. Utbredelsen strekker seg fra Middelhavet, Svartehavet og Nordvest-Afrika til Midt-Norge og Island.
I 5–15 årsalderen blir havålen kjønnsmoden. Tarmene og andre indre organer forsvinner, og kroppshulen fylles av kjønnsprodukter. Gytingen skjer på 3000–4000 m dyp i vestlige del av Middelhavet og i Atlanterhavet mellom Gibraltar og Azorene. Etter gyting dør de voksne fiskene. 
Havål blir fisket kommersielt noen steder i Vest-Europa. Den tas med line, eller som bifangst i forbindelse med annet fiske, spesielt større krabbe- og hummerteiner. Den er også en spennende sportfisk. Blodet er giftig, men giften forsvinner ved koking og steking.


== Litteratur ==
P. Pethon (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 
F.E. Moen og E. Svensen (2003). Dyreliv i havet: Nordeuropeisk marin fauna (3 utg.). Kristiansund N: KOM forlag. ISBN 82-90823-541. 


== Eksterne lenker ==

(en) Havål – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Havål i Encyclopedia of Life 
(en) Havål i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Havål hos Artsdatabanken 
(sv) Havål hos Dyntaxa 
(en) Havål hos FishBase 
(en) Havål hos Fossilworks 
(en) Havål hos ITIS 
(en) Havål hos NCBI 
(en) Kategori:Conger conger – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Conger conger – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Havål i FAO FishFinder
Talitrus gulliveri

Talitrus gulliveri er en art i slekten Talitrus innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder. Den lever som bunndyr på grunt vann i havet omkring Mauritius.


== Eksterne lenker ==
(en) Talitrus gulliveri – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Talitrus gulliveri i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Talitrus gulliveri hos ITIS 
Talitrus gulliveri – detaljert informasjon på Wikispecies
Lys sandhopper

Lys sandhopper (Talitrus saltator) er en art i slekten Talitrus innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder. 
Dette er bentiske bunndyr, men lys sandhopper lever i fjæra helt inn mot land og kan overleve en stund i landdrevet tangavfall. Den lever i hele Nord-Atlanteren, store deler av Middelhavet inklusive Kreta og Svartehavet, og i havet utenfor Nord-Europa inklusive Østersjøen, nordover til størstedelen av Sør-Norge. Om dagen kan den leve begravet 10-30 mm nede i sandbunnen, og den graver seg også ned slik ved høyvann samt vinterstid. Arten følger fjærebevegelsene og er et vanlig syn på sandstrender, spesielt hvor mye tang og tare har drevet opp på land.
Lys sandhopper blir oftest 10-20 mm lang og gråbrun, og består av tre tydelige kroppsseksjoner - hode, thorax, og bakparti. De to sistnevnte kroppsdelene er leddelte og glatte. Antennene er tydelige og den ene er atskillig lengre og større enn den andre, spesielt hos hannene. Den har 7 par av lemmer, og kan hoppe ganske langt og høyt, mer enn 30 centimeter, dog uten å ha noen kontroll på retningen. Munndelene henger ned og øynene er svarte. Den flapp-aktige haledelen er litt bredere enn den er lang, med flere ledd.
Den forveksles lett med mørk sandhopper (Orchestia gammarellus), men sistnevnte er rødbrun og har en kraftig hale, og hannen har en forstørret klo på det ene benparet.


== Eksterne lenker ==
(en) lys sandhopper – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) lys sandhopper i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lys sandhopper hos Artsdatabanken 
(sv) lys sandhopper hos Dyntaxa 
(en) lys sandhopper hos ITIS 
(en) lys sandhopper hos NCBI 
(en) Kategori:Talitrus saltator – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Talitrus saltator – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Talitrus saltator – detaljert informasjon på Wikispecies 
Informasjon hos Marine Life Information Network, Storbritannia. Besøkt 26. mai 2015.
John G. Mattesons vei (Oslo)

John G. Mattesons vei (3-13, 4) er en vei på Ulsrud i bydel Østensjø i Oslo. Den går som blindvei sørover fra Østmarkveien og ender i en snuplass foran den lokale adventkirken.
Veien fikk navn i 1982 etter den dansk-amerikanske forkynneren John Gottlieb Matteson (1835–1896), som bidro til stiftelsen av adventistisamfunnet i Norge, og det står altså en adventkirke i nr. 11. I nr. 13 er Østmarka skole, som menigheten driver.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «John G. Mattesons vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 285. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (J)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.