jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Husmorfilm

Husmorfilm var betegnelsen på en serie norske filmer som ble produsert på 1950-, 1960- og begynnelsen av 1970-tallet.
Inspirasjonskilden til de norske husmorfilmene kom fra Sverige. Det ble laget i alt 28 husmorfilmer i Norge. De første årene ble det laget én film i året, men fra 1962 kom det én film hvert halvår. Filmenes målgruppe var norske husmødre, derav betegnelsen. De ble tilbudt publikum som gratis formiddagsvisninger på kinoer rundt om i landet, og var langfilmer – komedier – der handlingen innimellom ble avbrutt av reklameinnslag på noen minutters varighet. De fleste husmorfilmene ble regissert av Jan-Erik Düring og Ola Winger, som også i de fleste tilfellene hadde skrevet manus. Filmene ble laget av ulike produksjonsselskaper; først Starfilm, deretter Centralfilm og til sist Informasjonsfilm A/S (også kalt I-film A/S). Rollene, også i reklameinnslagene, ble spilt av datidens mest populære skuespillere og kjendiser.Rolf Kirkvaag, som var en stor stjerne fra NRK Radio, filmdebuterte i husmorfilmen Slik vil vi ha det i 1955.


== Husmorfilmer ==
1954 – Slik kan det gjøres
1955 – Slik vil vi ha det 
1956 – Slik blir det lettere 
1957 – Hjemme hos oss. Husmorfilmen 1957
1958 – Husmor før og nå
1959 – Mannen som skulle stelle hjemme
1960 – Vi som går kjøkkenveien
1961 – To må man være. Husmorfilmen 1961
1962 – Nå gjør vi så...! 
1963 – Tips om trivsel 
1964 – Husfarvikaren
1964 – Husmorfilmen høsten 1964 
1965 – Nytt og nyttig
1965 – Moro for mor
1965 – Hjelp – vi får leilighet! 
1966 – Bli ny
1966 – Glad hverdag Høsten 1966
1967 – Glad hverdag Våren 1967
1967 – Gjør det lettere
1968 – Bo bedre
1968 – Gjør som vi
1969 – Lev lettere 
1969 – Tipp topp. Husmorfilmen 1969 
1970 – Nå lager vi også husmorfilm 
1970 – Fritimen – husmorfilmen høsten 1970 
1971 – Hjemme hos oss – husmorfilmen våren 1971 
1971 – Husmorfilmen høsten 1971 
1972 – Kjære Husmor 


== Forskning ==
Anne Marit Myrstad ved NTNUs Institutt for kunst- og medievitenskap forsket midt på 2000-tallet på fenomenet husmorfilmer. Forskningsprosjektet het "Slik kan det gjøres. Husmorfilmen som populærkultur".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Børster støv av husmorfilmene – Aftenposten 19. oktober 2004 (besøkt 14. april 2017)
Du og jeg og husarbeidet. En diskusjon av Husmorfilmens konferansier Politiken.se 2005 (besøkt 14. april 2017)
Husmoro – Dagbladet 10. mars 2008 (besøkt 14. april 2017)
Episphenus

Episphenus er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det gjerne en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.


== Utbredelse ==
Slekten har er utbredt på Sri Lanka og i India.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Macrolininae
Slekten Episphenus Kaup, 1871
Episphenus annamensis Gravely, 1919
Episphenus comptoni (Kaup, 1868)
Episphenus flachi (Kuwert, 1891)
Episphenus moorei Kaup, 1871


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Episphenus i Global Biodiversity Information Facility
Catron & Fisk CF-10

Catron & Fisk CF-10 eller International CF-10 var en triplane, et passasjerfly med tre sett vinger utviklet av Catron & Fisk Fly and Motor Co. 
på begynnelsen av 1920-tallet. Ett eksemplar av typen ble konvertert til bruk i Dole Air Race i 1927.


== Utvikling ==
Catron & Fisk Fly og Motor Co. ble grunnlagt i 1917 og bygget flere fly i serien, inkludert CF-10, et 22 seters passasjerfly. Selskapet ble omorganisert som Internasjonalt av hensyn til å kunne gi flyet dobbel identitet som International CF-10 «Spirit of Los Angeles» som ble bygget for lang rekkevidde med støre drivstofftanker og støre Wright Whirlwind motorer for å konkurrere i Dole Air Race.


== Konstruksjon ==
CF-10 var et stort tomotors triplane opprinnelig drevet med Curtiss OX-5-motorer. Flyet hadde vanlig understell-arrangement  med sammenkoblede hovedhjul (to hjul på hver side). De to motorene var montert på hver side av skroget mellom midtre og nedre vingepar. Midt-vingen hadde ikke fullt vingespenn. Skroget var åttekantet i form med et store vinduer i kabinen, og en to-seters åpen cockpit plassert høyt bak på flyet. Ett eksemplar ble senere kjent som «Pride of Los Angeles», malt lys oransje.


== Operativ historie ==
I 1927 sponset skuespiller Hoot Gibson og fem forretningsmenn i California bygingen av «Pride of Los Angeles» en modifisert versjon av International CF-10 i et forsøk på å vinne Dole Air Race. Gibson fikk sitt navn malt på nesen og ansiktet malt på sidene for publisitet. Den 12. august 1927 forlot piloten James L. Giffin, navigatøren Ted Lundgren, og passasjeren Lawrence Wiell  Los Angeles og havarerte i San Francisco-bukta bare 300 meter før sin destinasjon, Oakland internasjonale flyplass etter å ha svingt til side for å unngå et annet fly. Alle ombord ble kastet ut fra flyet og landet trygt .


== Referanser ==
Gonatas

Gonatas er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det gjerne en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra Java i vest til øyene i det vestlige Stillehavet i øst, inkludert Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Macrolininae
Slekten Gonatas Kaup, 1871
Gonatas altidens Heller, 1910
Gonatas brevis Kuwert, 1898
Gonatas carolinensis Gravely, 1918
Gonatas cetioides Zang, 1905
Gonatas germari (Kaup, 1868)
Gonatas hebridalis Boucher, 1991
Gonatas intermedius Hincks, 1938
Gonatas minimus Kuwert, 1891
Gonatas minor Gravely, 1918
Gonatas naviculator (Percheron, 1844)
Gonatas odiosus Kuwert, 1891
Gonatas pumilio (Kaup, 1868)
Gonatas schellongi Kuwert, 1891
Gonatas tenimbrensis Gravely, 1918
Gonatas vanuatuensis Boucher, 1991


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Gonatas i Encyclopedia of Life 
(en) Gonatas hos NCBI 
Gonatas – detaljert informasjon på Wikispecies
Labienus

Labienus er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det gjerne en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Molukkene, Ny-Guinea og i Queensland.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Macrolininae
Slekten Labienus Kaup, 1871
Labienus aberrans Hincks, 1938
Labienus cavifrons Hincks, 1935
Labienus cheesmanae Hincks, 1935
Labienus compergus (Boisduval, 1835)
Labienus crassus (Kaup, 1868)
Labienus dohrni (Kuwert, 1891)
Labienus elisae (Kuwert, 1898)
Labienus gigas (Kaup, 1868)
Labienus glaber (Gravely, 1913)
Labienus glabricepsDoesburg, 1956
Labienus gracilis Heller, 1910
Labienus horrelli Hincks, 1932
Labienus impar (Kuwert, 1898)
Labienus inaequalis Gravely, 1918
Labienus kjellanderi Endrodi, 1967
Labienus moluccanus (Percheron, 1835)
Labienus opalus Boucher, 1993
Labienus protomocoeloides Hincks, 1933
Labienus proximus Hincks, 1933
Labienus ptox (Kaup, 1868)
Labienus ptoxoides Gravely, 1918
Labienus toxopeusi Doesburg, 1956
Labienus trigonophorus (Zang, 1905)
Labienus truncatus Hincks, 1938


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Labienus i Global Biodiversity Information Facility
Plesthenus

Plesthenus er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det gjerne en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.


== Levevis ==
Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Sulawesi og Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae - totalt 70 slekter
Underfamilien Macrolininae
Slekten Plesthenus Kaup, 1871
Plesthenus anneae Boucher, 1996
Plesthenus invitus Kuwert, 1891
Plesthenus lottini (Boisduval, 1835)
Plesthenus sanghiensis Boucher, 1996
Plesthenus scutellopunctatus Zang, 1903


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
(en) Plesthenus i Encyclopedia of Life 
(en) Plesthenus i Global Biodiversity Information Facility
Ogyges

Ogyges er en slekt av store, tropiske, biller som lever i død ved. De tilhører familien Passalidae.


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store (22-48 millimeter), blanke, kraftige passalider. Hodet er blankt, mye bredere enn langt, med et kort horn i pannen og kraftige kjever. Pronotum er bredere enn langt med en skarp midtfure. Dekkvingene har fine punktstriper, ofte ganske utydelige. Artene mangler flygevinger og kan ikke fly. Forleggene har små tenner langs det meste av yttersiden.


== Levevis ==
Disse artene lever i tropisk skog, der de gnager i død ved. De finnes helst i tåkeskog mellom 900-2400 meter over havet.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien Passalidae
Underfamilien Passalinae Leach, 1815
Stammen Proculini
Slekten Ogyges Kaup, 1871
Ogyges adamsi Schuster & Reyes-Castillo, 1990
Ogyges aluxi Schuster, Cano & Boucher, 2005
Ogyges cakchiqueli Schuster & Reyes-Castillo, 1990
Ogyges cavei Cano, 2014
Ogyges championi (Bates, 1886)
Ogyges coxchicopi Schuster, Cano & Boucher, 2005
Ogyges crassulus (Casey, 1897)
Ogyges furcillatus Schuster & Reyes-Castillo, 1990
Ogyges granulipennis Zang, 1905
Ogyges handali Cano, 2014
Ogyges hondurensis Schuster & Reyes-Castillo, 1990
Ogyges kekchii Schuster & Reyes-Castillo, 1990
Ogyges laevissimus (Kaup, 1868)
Ogyges laurae Cano, 2014
Ogyges llama Cano, 2014
Ogyges marilucasae Reyes-Castillo & Castillo, 1986
Ogyges menchuae Cano, 2014
Ogyges monzoni Schuster, Cano & Boucher, 2005
Ogyges mutenroshii Cano, 2014
Ogyges nahuali Schuster, Cano & Boucher, 2005
Ogyges politus (Hincks, 1953)
Ogyges ratcliffei Cano, 2014
Ogyges sandinoi Cano, 2014
Ogyges quichensis Schuster & Reyes-Castillo, 1990
Ogyges toriyamai Cano, 2014
Ogyges tzutuhili Schuster & Reyes-Castillo, 1990


== Eksterne lenker ==
Cano, E. (2014) Ogyges Kaup, a flightless genus of Passalidae (Coleoptera) from Mesoamerica: nine new species, a key to identify species, and a novel character to support its monophyly. Zootaxa 3889(4): 451–484. [1]
Schuster, J.C., Cano, E.B. & Boucher, S. (2005) Ogyges and Veturius (Coleoptera: Passalidae) in Central America: synonymies, range extensions and new species. Acta Zoologica Mexicana 21 (2) [2]
(en) Ogyges i Encyclopedia of Life 
(en) Ogyges i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ogyges hos NCBI 
(en) Kategori:Ogyges – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ogyges – detaljert informasjon på Wikispecies Generic Guide to New World Scarab Beetles(på engelsk):[3]

Sjekkliste over Passalidae fra Mexico
Oversikt over artene
Hafgeirs saga Flateyings

Hafgeirs saga Flateyings er en fiktiv islendingesaga skrevet etter mønster fra Hálfdanar saga Brönufóstra i København av den islandsk studenten Thorlákur Magnússon Ísfjord, mellom 1774 og 1776.Selv om manuskriptet («Additamenta 6, fol.» i det Kongelige Bibliotek) er usignert, kan skriften knyttes til Thorlákur, en produktiv skriver som kopierte mange middelaldertekster for velstående danske samlere. Thorlákur kjente fornaldarsagaen Hálfdanar saga Brönufóstra godt, etter å ha kopiert den flere ganger for P.F. Suhm. Et forsatsblad, også i hans håndskrift, hevder at sagaen er en transkripsjon av et pergamentmanuskript fra 1100-tallet som kom til København i 1774. Det er sannsynlig at kjøperen av Hafgeirs Saga var Bernhard Møllmann, en kjent skikkelse i danske akademiske kretser. 
Thorlákur var venn og samarbeidspartner med medstudenten Þórleifur Arason Adaldahl. Þórleifur regnes for å ha skrevet den like u-autentiske Þjóstólfs saga hamramma, etter mønster fra Grettes saga.


== Referanser ==
Elin Tinholt

Elin Tinholt (født 13. september 1962 i Asker) er norsk dramatiker, manusforfatter og forfatter.
Tinholt er utdannet cand. mag fra Universitetet i Oslo og har studert ved Forfatterstudiet i Bø. Hun debuterte med hørespillet Duchas dans i 2002 for NRK radioteatret og har senere skrevet flere teaterstykker inspirert av historisk og biografisk materiale. Stykkene settes ofte opp på autentiske spillesteder. Direktøren (2008) ble spilt i en nedlagt industrihall på Raufoss. Storm og silke (2010) ble spilt i den store salen på Billerud gård ( i dag Peder Balke-senteret) i Østre Toten hvor Peder Balkes veggmalerier pryder veggene. Stenbergmonologene (2017) ble utviklet som unikt lytteteater på Stenberg amtmannsgård i Vestre Toten. I 2019 ble lytteteaterkonseptet utviklet ytterligere med stykket Fattigfolk.  
Tinholt  debuterte som skjønnlitterær forfatter med Søstrene på Stenberg i 2019. 
I 2020 mottok hun Innlandet fylkeskommune kunstnerstipend for etablerte kunstnere. 
Tinholt er daglig leder for Nordisk poesifestival som arrangeres i mars hvert år på Hamar. 


== Verk ==
Søstrene på Stenberg – roman (Oplandske Bokforlag 2019 / Solum Bokvennen, 2020)
Fattigfolk – lytteteater (Peder Balke-senteret, 2019)
Stenbergmonologene – lytteteater  (Mjøsmuseet, 2017)
Prøysen x 4 – fire kortfilmer om Alf Prøysens liv og forfatterskap, (Fabelativ, 2017)
Storm og silke – teater (Teater Innlandet , 2010, 2011)
Direktøren – teater (Vestre Toten kommune, 2008)
En kvinne som Nora – hørespill (NRK Radioteatret, 2007)
PRØYSEN – tv-dokumentar, (Fabelaktiv/NRK, 2004)
Duchas dans – hørespill (NRK Radioteatret, 2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
https://www.dramatiker.no/manusbanken/forfattere/57447
https://forfatterkatalogen.no/forfattere/elin-tinholt/
https://www.elintinholt.com/
Moses Dinekere Pelaelo

Moses Dinekere Pelaelo er en botswansk økonom, som siden oktober 2016 har vært sentralbanksjef i Botswanas bank (Banka ya Botswana).Han er født i landsbyen Maunatlala i Central District vest i Botswana.


== Utdanning og yrkeserfaring ==
Pelaelo er utdannet ved University of Swaziland, der han har en Bachelor of Commerce-grad fra 1983, og han tok Master in Business Administration ved University of Miami i USA i 1983. I tillegg har han tatt et kortere program innen makroøkonomi ved Harvard Institute for International Development i 1996.Etter seks år som foreleser innen regnskap og ledelse ved Botswana Institute of Administration and Commerce og University of Botswana begynte han å jobbe i Botswanas bank i 1990 som senior bankinspektør (Senior Bank Examiner) i avdelingen for tilsyn med banknæringen. Han ble leder for sentralbankens administrative tjenester i 1996, men gikk raskt tilbake til banktilsynsavdelingen, der han var sentral i oppbyggingen av et nytt rammeverk for banktilsyn etter at valutakontrollen ble opphevet. I 2003 forlot han sentralbanken for tre år, for å jobbe ved Financial Stability Institute i Den internasjonale oppgjørsbanken (BIS) i Sveits. Her jobbet han videre med bankreguleringer, banktilsyn og økonomisk stabilitet, og han koordinerte og ledet flere konferanser og seminarer innen banktilsyn.Han ble utnevnt til visesentralbanksjef i 2006, med ansvar for regulering av banknæringen og tilsyn med bankene, samt bl.a. betalingsinfrastruktur, sikkerhet og valuta. Fra 2012 til 2016 ledet han også flere komiteer, bl.a. komiteen som utarbeidet en ny strategi for utvikling av finansnæringen (High-Level Inter-Agency Committee for the Financial Sector Development Strategy), Valutadesignkomiteen, arbeidsgruppen for nasjonale betalingssystemer og komiteen for reguleringspolitikk (Regulatory Policy Committee). Han jobbet også sammen med Det internasjonale pengefondet og Verdensbanken for å utvikle effektive banktilsynsprinsipper i enkelte afrikanske land.Den 21. oktober 2016 overtok han som sentralbanksjef, og overtok da etter Linah Mohohlo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på sentralbankens hjemmeside Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
Ny presentasjon på sentralbankens hjemmeside
O.P. Effersøe

Må ikke forveksles med nevøen Oliver Effersøe.Oliver Petræus Effersøe (født 22. juni 1830 i Tórshavn, død 7. januar 1897) var en færøysk realskolelærer, avisredaktør og politiker. Han var valgt til både det færøyske Lagtinget og det danske Folketinget fra Færøyene som moderat høyremann.


== Familie og yrke ==

Han vokste opp i Færøyenes dansktalende embedsmannsstand som sønn av Jón Guðmundsson Effersøe og Súsanna Ólavsdóttir. Farsslekten var islandsk og hentet sitt navn fra Örfirisey ved Reykjavík. Faren kom til Tórshavn som regnskapsfører ved den danske monopolhandelen. Moren var av færøysk bondeslekt fra Vestmanna. O.P. Effersøe var farbror til Rasmus, Oliver og Poul Effersøe. Han giftet seg med Margrethe Elisabeth Djurhuus, datter av lagtingsmann Hans Olaus Djurhuus.Effersøe drog til København i 1847 og tok studentereksamen i 1851 og filosofikum i 1852. Deretter studerte han jus ved Københavns Universitet og tok 1. avdeling i 1856. I 1864 var blant mange studenter som meldte seg til militærtjeneste i den andre slesvigske krig. Effersøe ble dekorert for sin innsats ved Dybbøl, men ble hardt såret ved Als og tatt til fange av prøysserne. Resten av livet hadde han en lammelse som gjorde ham halt. Fra 1871 til sin død underviste han ved realskolen i Tórshavn. Han satt i direksjonen (styret) i Færø Amts Sparekasse og i Færøyenes skoledireksjon fra 1881 til 1886. Han var også redaktør i den danskspråklige Amtstidene for Færøerne (nå Dimmalætting) fra 1881 til 1882 og fra 1892 til 1893.


== Politisk arbeid ==
Effersøe stilte som kandidat ved begge folketingsvalgene som ble holdt i 1866, men tapte begge ganger for Færøyenes tidligere landfogd Jacob Andreas Lunddahl. I 1869 stilte Effersøe på nytt mot Lunddahl, og ble valgt. Effersøe kalte seg «en liberal høyremann» og ble regnet til Folketingets såkalte mellomparti, som stod mellom venstregruppene og de nasjonalliberale. Effersøe satt frem til 1871. Tidlig i 1880-årene fant mellompartiet og de nasjonalliberale sammen til et nytt høyreparti. Ved valget i 1884 utfordret han sittende folketingsmedlem Bærent Bærentsen, men tapte for den radikale venstremannen Johan Henrik Schrøter. Efferøe var medlem av Tórshavns borgerrepresentasjon fra 1873 til 1878. Effersøe var også innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Norðurstreymoy fra 1871 til 1875, fra Suðurstreymoy fra 1875 til 1889 og fra Eysturoy fra 1891 til 1895.


== Referanser ==
Rushdy Abaza

Rushdy Said Bughdady Abaza (født 3. august 1926 i Al-Mansura i Egypt; død 27. juli 1980 i Egypt) var en egyptisk skuespiller.
Rushdy Abaza, sønn av en italiensk mor, Tereza Luigi, og en egyptisk dar, Said Abaza, gikk i ungdommen på Collège Saint Marc i Alexandria. Han var gift fem ganger, blant annet i 1977 i en kortere tid med den libanesiske sangerinne Sabah, og hadde én datter.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rushdy Abaza på Internet Movie Database 
(en) Rushdy Abaza hos The Movie Database