jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gylne ungdom

Gylne Ungdom er en norsk film fra 1956


== Handling ==
Gymnasiasten Tom Polden har det ikke lett hjemme. Moren lever i minnene om sin mann, advokat Ernst Polden. Det går dårlig med hattebutikken hennes, og økonomien er skral. Tom får hele tiden høre om den storartede faren, og det treffer han derfor som et slag da han en dag får høre at faren i sin tid skjøt seg fordi han hadde underslått et betydelig pengebeløp. Samtidig trues moren med utkastelse fra leiligheten fordi hun skylder husleie for flere måneder. I sin fortvilelse finner Tom den desperate utvei å gjøre innbrudd i kolonialbutikken for å skaffe penger. Fra nå av snører nettet seg sammen om han. En kynisk unggutt får Tom i sin makt, og imot sin vilje tvinges han med på plyndring, hyttetyverier og frekke innbrudd. Men Toms lyspunkt i tilværelsen er hans forelskelse, Eva, som går i klassen hans. 
Filmen ble sett på som den norske versjonen av Rotløs ungdom (Rebel Without A Cause) med James Dean. 


== I rollene ==
Odd Borg ...  Tom Polden
Urda Arneberg ...  Eva
Tom Tellefsen ...  Carl-Otto Harling
Randi Brænne ...
Turid Haaland ... Carl-Ottos mor
Joachim Calmeyer ...
Tore Foss ...
Gretelill Fries ...
Dan Fosse ...
Egil Hjorth-Jenssen ...
Willie Hoel ...
Ella Hval ... butikkdame
Berit Kullander ...
Per Lillo-Stenberg ...


== Eksterne lenker ==
(en) Gylne ungdom på Internet Movie Database 
(no) Gylne ungdom i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Gylne ungdom hos Filmfront 
(sv) Gylne ungdom i Svensk Filmdatabas
Magnus - en vårdag

Magnus - en vårdag er en norsk dokumentarfilm (kortfilm) fra 2013. Den er laget av filmskaperen, multikunstneren og heroinisten Magnus Lilleberg. 
Filmens regi er av Magnus Lilleberg og den er produsert av Munin Film ved Christoffer Næss og Per Kristian Lomsdalen.
Kortdokumentaren er en deltakende dokumentar som handler om Magnus sitt liv som selvmedisinerende heroinist i Oslo. Ved hjelp av et håndholdt kamera tar Magnus med seerne på en intimreise inn i hans egen hverdag uten å kreve medfølelse tilbake. Filmen har vunnet en rekke priser inkludert Amandaprisen for beste kortfilm i 2013.


== Priser ==
2013 Amandaprisen for beste kortfilm


== Kilder ==
tv.nrk.no: Magnus - en vårdag


== Eksterne lenker ==
(en) Magnus - en vårdag på Internet Movie Database 
(no) Se filmen på NRK her
Jacques Rabelais

Jacques Rabelais (født ca. 1547 – død ca. 1622) var en fransk forfatter og lærd i fransk renessanse av mindre betydning. Han er hovedsakelig kjent grunnet hans bånd til sin berømte bestefart François Rabelais. Sønnesønn Jacques skrev flere essayer og en bok som nedtegnet litteraturens historie.


== Liv og virke ==
Det meste av livet til Jacques Rabelais er ukjent. Hans fødselsdato er tilnærmet plassert på midten av 1574, og er basert på et brev datert 5. mars 1574 fra hans far Auguste Rabelais hvor han skrev at hans hustru hadde erfart «framskyndingen av Jacques» en uke før. Basert på verkene han skrev er det sannsynlig at han tilbrakte det meste av livet sitt i sørlige Frankrike. Et udatert brev dokumenterer at Jacques Rabelais døde da han var 75 år gammel.


== Bibliografi ==
Bok uten tittel (1612), en diskusjon om klosteret Thélème, en utopi oppfunnet av hans bestefar François Rabelais, og dens relevans i endringen av Frankrike.
History Vivante (1618), en samling essayer og diskusjoner om fransk litteratur og evolusjonen av folkelige fortellinger, mye av det er fokusert på fortellingene til hans nevnte bestefar.


== Litteratur ==
Holt, Mack P. (September 2007): Renaissance and Reformation France: 1500-1648, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-873166-5
Putnam, Samuel (1929): Francois Rabelais. Man of the Renaissance. A Spiritual Biography, Cape and Smith, New York
L’art pour l’art

L’art pour l’art (uttales omtrent lar purlar) er en fransk talemåte og et estetisk slagord som betyr «kunsten for kunsten», eller på norsk heller «kunst for kunstens skyld». Dette kunstsynet oppstod på 1800-tallet og innebærer at et kunstverk er seg selv nok og ikke har annen hensikt enn «det skjønne i seg selv». Mottoet brukes også i den latinsk formen ars gratia artis.  


== Mening og bakgrunn ==
Meningen med L’art pour l’art er at kunsten har sin egen begrunnelse og verdi - den trenger ikke å begrunnes eller rettferdiggjøres av noen ytre hensikt, det vil si mer eller mindre tilfeldige moralske, religiøse eller sosiale tendenser i samtiden. Prinsippet om kan på den ene side utarte til virtuositet, på den annen side danne en motvekt mot tendensdiktning og tendenskunst som bedrives for å moralisere.
I kunsthistorisk forskning har synet medført at en legger mer vekt på det formalistiske og ikke det litterære innholdet i for eksempel billedkunst.Uttrykket er oppstått som del av en fransk kunstteori på 1800-tallet. Det var ikke minst de såkalte parnassiens som stod for dette. Det er uklart hvem som først preget uttrykket. Både dikteren Théophile Gautier (1811–1872) og filosofen og politikeren Victor Cousin (1792–1867) nevnes. 
Noen fremtredende representanter for denne kunstoppfatning var i Frankrike Gustave Flaubert og Charles Baudelaire, i England Oscar Wilde og i Tyskland Stefan George. Fra USA kan nevnes maleren Ad Reinhardt.
Filmene fra det amerikanske studioet Metro-Goldwyn-Mayer, begynner med MGM-løven og teksten ars gratia artis, et varemerke overtatt fra The Goldwyn Company på 1920-tallet.


== Se også ==
Formalisme (kunst)


== Litteratur ==
Wolfgang Ullrich: «L’art pour l’art. Die Verführungskraft eines ästhetischen Rigorismus.» I: Wolfgang Ullrich: Was war Kunst? Biographien eines Begriffs. Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 2005, ISBN 3-596-16317-X, s. 124–143 (Fischer-Taschenbücher 16317).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gjøviks Blad (1877–1920)

Gjøviks Blad er en avis som ble utgitt på Gjøvik fra 1877 til 1920. 
Forløperen til Gjøviks Blad var Vestopplands første avis, Oplandets Budstikke, som ble utgitt på Lena på Østre Toten fra 1856 til 1860. Denne avisa ble startet av boktrykker Halvor Rasmus Lange fra Christiania. Oplandets Budstikke utkom to ganger i uka, var på fire sider og abonnementet kostet 2 spesidaler, 48 skilling. I 1859 blir avisa overtatt av den ansatte typografen Jens Christian Christensen. 
I 1860 flytter Jens Christian Christensen trykkingen til Gjøvik, hvor han den 9. oktober utgir det første nummeret under navnet Kristians Amtstidene med undertittelen Gjøvik Avertissementsblad. Men den nye avisa var så dårlig som det nesten gikk an. Det meste av stoffet var avskrift av andre. I tillegg var redaktøren ikke så nøye om han tok inn innlegg, mot betalig, fra mektige personer. Trass økonomiske problemer hele tiden besto avisen med sine opptil 50 abonenter fram til 1877.
Boktrykker Fredrik Olsen Lange tok i 1877 over den vaklende avisen. Han forandret navnet til Gjøviks Blad, og nå med undertittlen Christians Amtstidene. Den dyktige avismannen hadde snart 500 abonenter. Avisen begynte snart å ta inn politiske artikler og referater fra Stortinget. Dette økte også interessen for bladet. Redaktør Martin Nordbye proklamerte at avisen skulle holde en ren og klar venstrekurs. Men aviseieren Lange ble beskyldt for i det skjulte å gå Høyres ærender. 
Landmandsforbundet besluttet i 1920 å kjøpe Gjøviks Blad og deres konkurrent, avisa Samhold, for å slutte dem sammen til et organ for bøndene. Det nye bladet kom ut fra nyttår 1921 under navnet Vestopland.I 2002 ble gratisavisa Gjøviks Blad utgitt på Gjøvik.


== Referanser ==
Vinaigrette

Vinaigrette er en emulsjon av eddik og en form for matolje, slik som soyaolje, rapsolje, olivenolje, maisolje, solsikkeolje, peanøttolje eller druekjerneolje, og i blant smakstilsatt med urter, krydder og andre ingredienser. Den anvendes ofte som dressing, men også som en kald saus eller marinade.
I utgangspunktet består vinaigrette av 3 deler olje til 1 del eddik, pisket til en emulsjon. Salt og pepper blir ofte tilført, og det samme blir urter og sjalottløk dersom den brukes som saus for kokte grønnsaker og lignende.


== Kilder ==
Gyldendals nye store kokebok, utgave av 1965, side 397
8. serierunde i Tippeligaen 2014

8. serierunde i Tippeligaen 2014 startet lørdag 10. mai med to kamper. Bodø/Glimt mot Haugesund klokken 15.30, og Aalesund mot Brann klokken 18. Runden fortsatte med fem kamper søndag 11. mai. Odd mot Lillestrøm klokken 15.30, tre kamper klokken 18, og Molde mot Strømsgodset klokken 19. Runden avsluttet mandag 12. mai med Sarpsborg 08 mot Rosenborg klokken 19.


== Kampfakta ==
Lørdag 10. mai 2014

Søndag 11. mai 2014

Mandag 12. mai 2014
U19-EM i fotball for kvinner 2014

U19-EM i fotball for kvinner 2014 ble arrangert i Norge fra 15. til 27. juli 2014.


== Arenaer ==


== Program ==
Sigrid Undset - et kvinneliv

Sigird Undset – et kvinneliv er en norsk dokumentarfilm om Sigrid Undset sitt liv og forfatterskap. Filmen er skrevet og regissert av Maria Fuglevaag Warsinski og hadde premiere 29. april 1993.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sigrid Undset - et kvinneliv på Internet Movie Database 
(no) Sigrid Undset - et kvinneliv i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Sigrid Undset - et kvinneliv hos Filmfront
Lavik prestegård

Lavik prestegård ligger i Høyanger kommune i Sogn og Fjordane i nærheten av Lavik kirke. Hovedbygningen og Bispestova på gården er fredet av Riksantikvaren.


== Eksterne lenker ==
(no) Lavik prestebustad - Opplysningsvesenets fond
«Lavik prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ellenelva (Sør-Varanger)

Ellenelva (kvensk: Ellijoki) er ei elv i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Pasvikelva og er 16,2 kilometer lang, eller 33,0 km regnet fra fjerneste kilde på finsk side av grensa.
Selve Ellenelva har utspring fra Ellenvatnet (120 moh.) i Øvre Pasvik nasjonalpark, mens vassdragets øverste kildeområder ligger på finsk side av grensa. Fra Ellenvatnet renner elva mot nordøst, gjennom et relativt flatt landskap preget av myr og vidstrakt furuskog. Elva passerer underveis gjennom flere mindre innsjøer, og munner ut i innsjøen Vaggatem (51 moh.). Den eneste større sideelva er Føllelva, som kommer inn fra vest.
Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag. Vernet gjelder ned til samløpet med Føllelva.


== Referanser ==
Ødevassbekken

Ødevassbekken (også kalt Ødevasselva, kvensk: Evettijoki) er ei elv i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Pasvikelva og er 4,45 kilometer lang, eller 13,9 km medregnet Hallerbekken.
Vassdraget har utspring fra et tjern nordøst for Hallerfjellet. Herfra renner Hallerbekken (også kalt Lille Ødevassbekken) mot sør, gjennom Lille Ødevatnet, og videre til Ødevatnet (88 moh.) Fra Ødevatnet renner Ødevassbekken mot øst gjennom et relativt flatt og myrlendt landskap, til munningen i Pasvikelva fire kilometer nord for Grensefoss.
Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag. De sentrale delene av vassdraget ligger i Øvre Pasvik nasjonalpark.


== Referanser ==
Ragnar Stoud Platou

Ragnar Stoud Platou (født 8. april 1897 på Vang (Hamar), død 1. april 1979 i Oslo) var en av de største norske skipsmeglerne.Han var aktiv partner i Platou Investments A/S frem til 1972, og fortsatte som honorær styreformann i selskapet frem til sin død i 1979. 
I 1936 startet han, sammen med nevøen Hans Thomas Gram (1913–2005), skipsmeglingsfirmaet «R. S. Platou A/S».
Selskapets vrksomhet ble lammet under den andre verdenskrig. Men i 1950 startet han «Platou Shipping», og etter oljefunnene utenfor Norge på 1960-tallet lyktes han, med sin lange erfaring fra å ha drevet tankskipsfart siden 1934, å finne en nisje der med egen offshore-avdeling. 
I 1967 finansierte han byggingen av en redningsskøyte som ble oppkalt etter ham selv, RS «R.S. Platou». Fra før hadde Redningsselskapet fått midler fra Platous selskap til å bygge redningsskøyta RS «Ingeborg Platou», som var oppkalt etter Ragnar Stoud Platous mor.
Han var sønn av Gabriel Andreas Stoud Platou (1858–1911) og  Ingeborg Sophie Falck (1864–1958). Faren var kjøpmann og banksjef på Hamar.  Broren Frithjof Stoud Platou (1903–1980) ble arkitekt. —se ellers Platou for mer om farsslekta.


== Ordener og utmerkelser ==
Ragnar Stoud Platou fikk Deltagermedaljen etter annen verdenskrig.
Han ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 1975.


== Referanser ==
Amandaprisen 1995

Amandaprisen 1995 var den 11. utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 19. august 1995 i forbindelse med den 23. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske filmer i perioden 1. juli 1994 til 30. juni 1995.
Det ble delt ut elleve priser i totalt ni klasser. Filmen Eggs fikk flest priser med totalt tre, hvor to av prisene var i kategorien beste mannlige skuespiller til de to hovedrolleinnehaverne Sverre Hansen og Kjell Stormoen. Det ble også delt ut to ærespriser til Ivo Caprino og hans samarbeidspartner Bjarne Sandemose. 
Hovedutdelingen ble overført på NRK TV og ble ledet av Petter Nome mens Trond Nagell-Dahl var kapellmester. Prisen for beste nordiske film endret navn til nordisk Amanda og ble delt ut sammen med andre to andre nordiske priser uken etter under en egen prisutdeling. Denne utdelingen ble overført på TV 2 og ledet av Kjersti Bergesen.


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Amanda med 100 år i norsk film». vg.no. 19. august 1995. Besøkt 7. juli 2020. 
«Amandavinnere». Stavanger Aftenblad. 21. august 1995. s. 11.  CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
«Nordisk Amanda». Romerikes blad. 25. august 1995. s. 22.  CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
«Amandaprisen 1995 i NRKs nett-TV». 19. august 1995. Besøkt 7. juli 2020. 
«Amandas historie med lenke til prisvinnere». filmfestivalen.no. Besøkt 7. juli 2020.
Amandaprisen 1994

Amandaprisen 1994 var den tiende utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 27. august 1994 i forbindelse med den 22. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske filmer i perioden våren 1993 til 30. juni 1994.
Etter å ha vært en nordisk filmpris med 12 kategorier året før, gjaldt prisen dette året igjen kun norske produksjoner og bestod av åtte kategorier. Som året før var det ingen kategorier for fjernsynsprogrammer og prisen var fortsatt en ren filmpris. Filmregissørene Edith Carlmar og Unni Straume fikk henholdsvis æresprisen og gullklapperen. Vinneren i seks av kategoriene ble plukket ut av norske juryer mens vinneren av kategorien beste nordiske kinofilm ble plukket ut av en internasjonal jury. Vinneren i kategorien beste utenlandske film ble stemt fram av filmkritikere i fellesskap med TV-seerne gjennom telefonavstemning.Utdelingen ble overført på NRK TV og ble ledet av Ivar Dyrhaug mens Geir Langslet var orkesterleder. 


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Amanda uten glamour». vg.no. 27. august 1994. Besøkt 7. juli 2020. 
«Gaup & August kan bli nytt radarpar». vg.no. 28. august 1994. Besøkt 7. juli 2020. 
«Amandaprisen 1994 i NRKs nett-TV». 27. august 1994. Besøkt 7. juli 2020. 
«Amandas historie med lenke til prisvinnere». filmfestivalen.no. Besøkt 7. juli 2020.
Amandaprisen 1988

Amandaprisen 1988 var den fjerde utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 13. august 1988 i forbindelse med den 16. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske film- og TV-produksjoner i perioden 1. juli 1987 til 1. juli 1988. 
Det ble delt ut elleve priser i ni klasser, like mange klasser som året før, men to flere priser da det ble delt ut tre priser i klassen for beste faglige innsats. Klassen beste barne- og ungdomsfilm var tilbake, mens klassen for beste kortfilm var blitt slått sammen med beste dokumentarfilm. Vinnere av klassen beste utenlandske kinofilm ble kåret av kinopublikum, og var den første hvor det ble brukt publikumsavstemning for å kåre en vinner. Filmen Nattseilere og TV-serien Av måneskinn gror det ingenting fikk flest priser med to hver.
Utdelingen ble overført på NRK TV og ledet av Rolv Wesenlund, mens Helge Iberg var kapellmester.


== Vinnere ==
Vinnere står først i tabellen og er merket med tykk skrift.


== Kilder ==
«Mer heder til Veiviseren?». Stavanger Aftenblad. 13. august 1988. s. 46.  CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
«Amandaprisen i NRKs nett-TV». 13. august 1988. Besøkt 4. juli 2020. 
«Amandas historie med lenke til prisvinnere». filmfestivalen.no. Besøkt 4. juli 2020.
Amandaprisen 1999

Amandaprisen 1999 var den 15. utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 28. august 1999 i forbindelse med den 27. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske film- og TV-produksjoner i perioden 1. juli 1998 til 1. juli 1999.
Det ble delt ut priser i ti klasser, seks færre enn året før. Ingen av de fem prisklassene som kom til under utdelingen i 1998 ble delt ut dette året, heller ikke debutantprisen. Filmen Absolutt blåmandag fikk flest priser med to, mens Toralv Maurstad fikk æresprisen.
Utdelingen ble overført på NRK1 og ble ledet av Hilde Hummelvoll med Ingrid Bjørnov som musikalsk leder. 


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.


== Kilder ==
«Aukrust-film ikke nominert». vg.no. 2. juli 1999. Besøkt 9. juli 2020. 
«Amanda vinnerne». dagbladet.no. 29. august 1999. Besøkt 9. juli 2020. 
«Amandas historie med lenke til prisvinnere». filmfestivalen.no. Besøkt 9. juli 2020.
Kanonprisen 2013

Kanonprisen 2013 var den 10. utdelingen av Kanonprisen og ble delt ut under filmfestivalen Kosmorama i Trondheim torsdag 29. april 2014. Prisen gjaldt alle norske filmer med ordinær kinodistribusjon som hadde premiere i 2013.
Det ble delt ut tretten priser i tolv prisklasser, med to vinnere i klassen birolle. Publikumsprisen for å kåre beste film ble gjeninnført etter fem års fravær under navnet Filmwebs kanonpris, mens klassen beste nyskaper som var blitt delt ut de syv foregående årene, ble fjernet som prisklassene. Vinnerne i alle klassene bortsett fra Filwebs kanonpris ble kåret av medlemmene i fagforbundene tilknyttet filmbransjen mens lesere av Filmweb kåret vinneren i den siste klassen. Filmene Jag etter vind, Eventyrland og Gåten Ragnarok fikk alle to priser hver. De nominerte ble offentliggjort 17. mars og filmene Eventyrland og Tusen ganger god natt fikk flest nominasjoner med syv hver samt Filmwebs kanonpris hvor alle filmer var nominert.
Utdelingen fant sted på Clarion Hotel & Congress i Trondheim og ble ledet av Sigrid Bonde Tusvik.


== Vinnere og nominerte ==
Vinnere står først i listen og er merket med fet skrift.

Beste kvinnelige hovedrolleMarie Blokhus for Jag etter vind
Juliette Binoche for Tusen ganger god natt
Silje Salomonsen for EventyrlandBeste mannlige hovedrolleEspen Klouman Høiner for En som deg
Aksel Hennie for Pionér
Nikolaj Coster-Waldau for Tusen ganger god nattBeste birolleHerbert Nordrum for Pornopung
Per Schaanning for Detektiv Downs
Sven-Bertil Taube for Jag etter vind(To vinnere)

Beste regiArild Østin Ommundsen for Eventyrland
Erik Poppe for Tusen ganger god natt
Iram Haq for Jeg er dinBeste manusIram Haq for Jeg er din
Arild Østin Ommundsen for Eventyrland
Erik Poppe og Harald Rosenløw-Eeg for Tusen ganger god nattBeste produsentArild Østin Ommundsen og Gary Cranner for Eventyrland
Cornelia Boysen for Solan og Ludvig – Jul i Flåklypa
Maria Ekerhovd for Jeg er dinBeste fotoMarius Matzow Gulbrandsen for Før snøen faller
Arild Østin Ommundsen for Eventyrland
John Christian Rosenlund for Tusen ganger god nattBeste klippRobert V. Stengård for Optimistene
Anders Teigen og Marius Smit for Søsken til evig tid
Karsten Meinich for En som degBeste lyddesignChristian Schaanning for Gåten Ragnarok
Petter Fagelund og Håkon Lammetun for Kill Buljo 2
Tormod Ringnes for Solan og Ludvig – Jul i FlåklypaBeste filmmusikkOla Kvernberg for Jag etter vind
Ginge Anvik, Kate Havnevik, Stein Johan Grieg Halvorsen, Nils Petter Mørland og Eyvind Andreas Skeie for Mormor og de åtte ungene
Jan Bang, Erik Honoré, Gaute Storaas og Arve Henriksen for VictoriaBeste produksjonsdesignPeter Bävman og Are Sjaastad for Victoria
Karl Júlíusson for Pionér
Martin Gant for Gåten RagnarokFilmwebs kanonprisGåten Ragnarok


== Referanser ==


== Kilder ==
«De nominerte til årets Kanonpris». rushprint.no. 17. mars 2014. Besøkt 4. juli 2020. 
«Kanonprisen: Småfilmenes triumf». p3.no. 29. april 2014. Besøkt 4. juli 2020. 
«Eventyrland ble årets store Kanonpris-vinner». montages.no. 29. april 2014. Besøkt 7. mars 2021.
Kristoffer Andreas Holmboe

Kristoffer Andreas Holmboe (født 16. juni 1871 i Lesja, død 6. oktober 1956 i Oslo) var en norsk ingeniør som konstruerte Tinnosbanen.Etter examen artium 1890 og avtjent førstegangstjeneste, ble han i 1894 ingeniør utdannet fra Bergen tekniske skole (etablert 1875), og enda en gang ingeniør i 1897, denne gang fra den tekniske høgskolen i Berlin, som i dag er kjent som Technische Universität Berlin (etablert 1770).  Han jobbet også i et tysk ingeniørfirma på den tiden, men meldte i 1899 overgang til Sam Eyde (1866–1940) sitt ingeniørkontor i Kristiania, før han i 1905 fikk jobb hos Norsk Hydro som Eyde og Kristian Birkeland (1867–1917) akkurat hadde startet opp.
Fra 1907 til 1909 var han leder for planlegging og bygging av Tinnosbanen som skulle frakte kunstgjødsel fra Hydro sitt anlegg på Rjukan til utskipningen i Skien.  Fra 1912 til 1929 var han driftssjef for Rjukanbanen, som sammen med nevnte Tinnosbane var de to første elektriske jernbanene i landet.  Fra 1913 til 1927 var han i Notoddens bygnings- og reguleringstekniske kommisjoner, og satt også en tid i bystyret.
Han var sønn av sogneprest Jens Gerhard Holmboe (1837–1908) og Erasmine Johanne Wraamann (1837–1911).  Broren Jens Gerhard Holmboe (1880) ble ingeniør i det militære og bygde festninger. Kristoffer ble gift med legedatter Hanna Høegh (1873–1953) fra Molde.

Se ellers Platou for mer om farsslekta


== Referanser ==
Lister sorenskriveri

Lister sorenskriveri var et sorenskriveri i Lister og Mandals amt. Det ble trolig opprettet i 1598 med Laurits Thomesen som første sorenskriver. Fram til 1694 var Lister sorenskriveri sammenfallende med Lister fogderi. I vest var jurisdiksjonsområdet begrenset av elva Sira, slik at alle gårder på vestsida av elva hørte til Jæren og Dalane sorenskriverembete helt fram til 1837. Dette var gårdene med gnr 1-25 i Bakke, gnr 4-5, 9-18, 22, 24-25 i Sirdal og gnr 26-39 i Tonstad. Lister sorenskriveri ble nedlagt ved resolusjon 25. september 1809 og distriktet delt mellom nyopprettede Lyngdal og Flekkefjord sorenskriverier. Førstnevnte distrikt ble tillagt de fire tinglagene Foss, Berg, Vats og Helvig, mens Feda tinglag utgjorde hele Flekkefjord sorenskriverdistrikt.


== Arkiv ==
Arkivet etter Lister sorenskriveri er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet har et omfang på 11 hyllemeter.


== Kilder ==
Statsarkivet i Kristiansand, arkivkatalog for Lister sorenskriveri
Næss, Hans Eyvind (red.) (1991). For rett og rettferdighet i 400 år. Sorenskrivere i Norge 1591-1991. Utgitt av Justisdepartementet i samarbeid med Fabritius Forlag.


== Eksterne lenker ==
Arkivkatalog for Lister sorenskriveri hos Statsarkivet i Kristiansand
Skannede pantebøker for Lister sorenskriveri hos Digitalarkivet
Skannede skifteprotokoller fra Lister sorenskriveri hos Digitalarkivet.
Skannede tingbøker og ekstrarettsprotokoller fra Lister sorenskriveri hos Digitalarkivet.
Lightstorm Entertainment

Lightstorm Entertainment er en amerikansk filmselskap, som er kjent for å ha produsert to av de mest innbringende filmene i verden: Titanic og Avatar.


== Filmografi ==
Terminator 2: Judgment Day (1991)
The Abyss: Special Edition (1993)
Sanne løgner (1994)
Strange Days (1995)
T2 3-D: Battle Across Time (1996)
Titanic (1997)
Solaris (2002)
Avatar (2009)
Titanic 3D (2012)


=== Oppkommene ===
Avatar 2
Avatar 3
Avatar 4
The Informationist
Dragon Tale
Console Warz: The Movie (med Nickelodeon Movies, Ubisoft Motion Pictures, Weed Road Pictures, Warner Animation Group, Warner Bros. Pictures, RatPac-Dune Entertainment, Vertigo Entertainment, Lin Pictures & Silver Pictures)


== Referanser ==