jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Incalidia

Incalidia er en gruppe (slekt) av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Incalidia gestroi er en middelsstor, svart gullbasse. Hodet er forholdsvis stort, fremstrakt med tydelig "hals", fasettøynene er runde og noe utstående, "nuten" litt innbuktet i midten. Pronotum er avrundet firkantet, mye smalere enn dekkvingene, som har rader av grove punkter.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda. 


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Vest-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien Trichiinae Fleming, 1821
Stammen Trichiini Fleming, 1821
Slekten Incalidia Janson, 1907
Incalidia amongoui Antoine, 1996
Incalidia gestroi Janson, 1907


== Eksterne lenker ==
Bilde av Incalidia gestroi
(en) Incalidia i Encyclopedia of Life 
(en) Incalidia i Global Biodiversity Information Facility 
Incalidia – detaljert informasjon på Wikispecies
Slavenka Drakulić

Slavenka Drakulić (født 4. juli 1949 i Rijeka) er en kroatisk forfatter og journalist, dels bosatt i  Wien, dels i Stockholm. 


== Bibliografi (på norsk) ==
Balkanekspressen : fragmenter fra den andre siden av krigen, oversatt av Ginni Schulstock Henriksen (1994)
Hvordan vi overlevde kommunismen - og kunne le av den, oversatt av Elsa Frogner (1995)
Guddommelig sult, oversatt av Kirsten Korssjøen (1998)
Som om jeg ikke fantes, oversatt av Kirsten Korssjøen (1999)
Ikke en flue fortred, oversatt av Hilde Sophie Plau (2005)
Frida -- et selvmords anatomi, oversatt av Kirsten Johanne Korssjøen, Gyldendal (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Presentasjon på Gyldendal Norsk Forlags nettsider Arkivert 5. mars 2014 hos Wayback Machine.
(en) Slavenka Drakulićs nettsider
Aslans land

Aslans land er landet som alle de trofaste skapningene i Narnia kommer til når de er døde. Når Narnia går til grunde (i den siste striden) kommer alle skapningene til Aslans land, og møter der de som tidligere levde i Narnia. Der lever de for alltid.
Nomark

Nomark var en lokal hersker eller guvernør av et distrikt eller nome i oldtidens Egypt. Landet var inndelt i 42 nomer (gammelegyptisk: sepat). Nome er avledet fra gresk νομός nomos («distrikt»), og tittelen nomark er avledet fra den greske tittelen nomarkes (νομάρχης), herskeren av en nomos. Inndelingen av det egyptiske kongedømmet i nomer kan bli dokumentert tilbake det gamle rike, det vil si perioden ca. 2630–2151 f.Kr. og fortsatte selv opp til romersk tid.


== Historie ==
Nomarken ble utnevnt av farao og fungerte som faraos forlengede autoritet. Systemet fungerte så lenge kongemakten var sterk og sentralt styrt, men i knappe tider eller med svake konger, økte nomarkenes personlige makt. I den første mellomepoke i Egypt ble den stadig økende makten til nomarkene et problem for Egypts sentrale autoritet. Mot slutten av foregående epoke hadde nomarkene klart å presse seg til at deres posisjoner var blitt arvelige, og ikke utnevnt på personlig basis av farao. Av den grunn ble det viktig å holde fast på sine maktposisjoner og etter hvert som deres makt økte, med egne inntekter og egne soldater, ble de mer og mer uavhengige overfor farao. De opprettet egne storstilte graver i sine besittelser og opprettholdt egne hærer. Framveksten av disse mektige nomarkene førte uunngåelig til konflikter med naboprovinsene, ofte med omfattende rivalisering og krigføring.
Hieroglyfsymbolene for nomarken var:

(Heri-tep aa sepat, «den store lederen for nome»)
Ved begynnelsen av mellomriket gikk makten tilbake den sentrale autoriteten hos farao og under det tolvte dynasti under Senusret III ble det igjen innført at nomarken skulle utnevnes, ikke arves. Under det nye rike var nomarken helt underlagt farao og hans forvaltning.


== Hellas ==
Tittelen nomark er også kommet i bruk i moderne Hellas som overhode for de greske prefekturer, som også er kalt for nomos (flertall νομοί, nomoi; νομαρχία, nomarkia er benyttet for å referere til området under nomarks sfære).


== Referanser ==
Henitsjesk

Henitsjesk (ukrainsk: Гені́чеськ) er en havneby som ligger like ved Krim-halvøya og Azovhavet i Kherson oblast (fylke) sør i Ukraina. Den er det administrative senteret i Henitsjesk rajon og (kommune). Selve byen har også status som et eget, separat rajon i oblasten. Befolkningstallet var i 2011 20 487.


== Klima ==
Ifølge Köppens klimaklassifisering har Henitsjesk enten et fuktig subtropisk klima eller fuktig kontinentalklima som grenser inn til steppeklima med kalde vintre og varme somre.


== Se også ==
Arabatneset


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Henichesk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Svetoslav Georgiev

Svetoslav Georgiev (født 14. februar 1988) er en bulgarsk funksjonshemmet langrennsløper. Han er synshemmet, og konkurrerer i klassen B2. 


== Karriere ==
Georgiev deltok ved VM i friidrett for funksjonshemmede i 2006. Dette mesterskapet ble arrangert i Assen i Nederland.
Han deltar i langrenn under Paralympiske vinterleker 2014, med Ivan Birnikov som ledsager. 


== Eksterne lenker ==
Sotsji 2014 - Svetoslav Georgiev
Profil hos IPC
Saky

Saky, eller Saki (ukrainsk: Саки, krimtatarsk: Saq), er en by på Krimhalvøya i Ukraina. Byen har omkring 25.000 innbyggere (2012). 
Saky har vært en kurby siden tidlig 1800-tall, kjent for sitt lindrende mudder (slam). Noen viktige mineralvannsprodusenter har også tilhold her. 
En av Den ukrainske marines større baser ligger i byen. Andre baser ligger i Odessa, Novoozerne og Sevastopol.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Saky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Saky – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Aud Wilken

Aud Saskia Wilken (født 1965 i Øst-Berlin i Øst-Tyskland, bosatt i Danmark siden 1974) er en dansk sanger og låtskriver, som fikk sitt nasjonale gjennombrudd i 1995, da hun vant Dansk Melodi Grand Prix med melodien «Fra Mols til Skagen». I den internasjonale finalen samme år endte bidraget på en femteplass, med blant annet 12 poeng fra den norske juryen.


== Bakgrunn ==
Wilkens første plateutgivelse var med gruppen The Overloads og albumet Midnight at the Grooveyard II, som ble gitt ut i 1988. I 1999 ga hun ut sitt første soloalbum, Diamond in the Rough, og hun bidro på den danske støttesangen for ofrene i krigen i Kosovo, Selv en dråbe.I 2007 deltok Aud Wilken i en av semifinalene i Melodi Grand Prix med melodien «Husker du». Låten kvalifiserte seg ikke til finalen.


== Diskografi ==
Aud Wilken har gitt ut følgende album og singler:
1995: Fra Mols til Skagen, CD-single, Pladecompagniet.
1999: Diamonds in the Rough, CD-album, Universal
1999: Beauty Spoils the Boy CD-single/promo, Universal Music DanmarkWilken har bidratt på følgende album:

1988: The Overloads album Midnight at the Grooveyard.
1990: The Poets album The Poets
1991: Read Only Memorys album Read Only Memory.
1996: Soundtrack fra filmen Pusher, The Prisoner feat. Aud Wilken med sangen Summers got the Colour.
1999: Singelen Selv en dråbe
2004: På danske læber - 16 Leonard Cohen sange.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aud Wilken på Internet Movie Database 
(en) Aud Wilken på Discogs 
(en) Aud Wilken på MusicBrainz 
(en) Aud Wilken på Spotify 
(en) Aud Wilken på Genius — sangtekster
Lisbeth Dreyer

Lisbeth Dreyer (født 1962) er en norsk forfatter og filmskaper.Dreyer har gått medielinje og dokumentarfilmlinje ved Møre og Romsdal distriktshøgskole, og er Cand. mag. fra Universitetet i Bergen med fagene nordisk, antropologi og spansk.Hun har arbeidet både som regissør, som produsent og som lydansvarlig i en rekke filmprosjekter. Hun har laget både kortfilmer, novellefilmer og dokumentarfilmer. Dreyer har også regissert rene informasjonsfilmer. Hun arbeider i og er medeier i selskapet Ibis Film AS.


== Bibliografi ==
Øystein Øyenstikker. illustrert av Evy M. Sørensen. Bergen: Vigmostad og Bjørke. 2008. ISBN 9788241905094. 
David og regnmesteren. illustrert av Gustav Kvaal. Oslo: Gyldendal. 2011. ISBN 9788205406612. Luisa & Ugla (nynorsk). illustrert av Gustav Kvaal. Leikanger: Skald. 2013. ISBN 9788279591948. Konrad Kråkebolle og andre fjærefantar (nynorsk). illustrert av Per Ragnar Møkleby. Leikanger: Skald. 2014. ISBN 978-82-7959-212-9. Vestlandshagen (nynorsk). Leikanger: Skald. 2014. ISBN 9788279592105. 
Knud Knudsens album, bildebok, Skald forlag 2015


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Lisbeth Dreyer i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(en) Lisbeth Dreyer på Internet Movie Database 
(en) Lisbeth Dreyer hos The Movie Database 
(no) Presentasjon på Gyldendal Norsk Forlags nettsider
E. B. White

Elwyn Brooks White (født 11. juli 1899 i Mount Vernon i New York, død 11. oktober 1985 i Brooklin i Maine) var en amerikansk essayist, poet og forfatter.


== Bibliografi ==
The Lady is Cold – Poems by E.B.W. (1929)
Is Sex Necessary? Or, Why You Feel the Way You Do (1929, med James Thurber)
Subtreasury of American Humor (1941)
One Man's Meat (1942)
The Wild Flag (1943)
Stuart Little (1945)
Here Is New York (1949)
Charlotte's Web (1952)
The Second Tree From The Corner (1954)
The Elements of Style (med William Strunk, Jr.) (1959, utgitt igjen 1972, 1979, 1999, 2005)
The Points of My Compass (1962)
The Trumpet of the Swan (1970)
Letters of E.B. White (1976)
Essays of E.B. White (1977)
Poems and Sketches of E.B. White (1981)
Writings from «The New Yorker» (1990)
In the Words of E. B. White (2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elwyn Brooks White – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) E. B. White på Internet Movie Database 
(sv) E. B. White i Svensk Filmdatabas 
(en) E. B. White på AllMovie 
(en) E. B. White hos The Movie Database 
(en) E. B. White hos Internet Broadway Database 
(en) E. B. White på Discogs 
(en) E. B. White på MusicBrainz 
(en) E. B. White hos American National Biography
Auduns borg

Auduns borg (også kjent som Audunsborg og Hegrenes-borgen) er ruinene av et borganlegg og slott i stein ved Hegranes i Sunnfjord kommune i Vestland. Ruinene stammer fra baron Audun Hugleikssons borg på Ålhus. Borgen ble trolig oppført på slutten av 1200-tallet, men det er usikkert om det ble ferdigbygget. I dag er kun fundamentene bevart, under et torvlag i en forhøyning ved Jølstervatnets bredder.


== Beskrivelse ==
Borgruinene ligger i strandkanten ytterst ute på et nes på nordsiden av Jølstravatnet. Den har vannkanten mot tre sider og var således lett å forsvare. Ruinene viser at bygningen har vært ca. 22 meter lang og 13 meter bred, med indre mål på 18 meter i lengde og 9 meter i bredde. Den var sannsynligvis modellert etter Håkonshallen i Bergen, som var dobbel så lang og bred. Dersom dette stemmer, ville borgen ha hatt tre etasjer i massive murer, med et lager i første etasje, oppholdsrom i andre og festsal i øverste.
Ved Ålhus kirke som ligger noen hundre meter mot nordøst, er det oppbevart en gammel dør i våpenhuset. Denne har smijernsbeslag i form av liljer og skal visstnok stamme fra borgen, selv om det er vel så sannsynlig at den stammer fra en tidligere stavkirke som skal ha stått i nærheten.


== Antikvariske og arkeologiske undersøkelser ==
Borgruinen er nevnt i skriftlige kilder allerede fra 1600-tallet, og beskrevet av bergensbispen Jacob Neumann i 1823.

Borganlegget ble første gang utgravd av Arne Tolf Egge som sto for kostnaden ved utgravingen; også dokumentert av Gerhard Fischer i 1934. Året før hadde grunneieren på Hegrenes observert vekstspor i gresset over murene, og iverksatt egne utgravninger. Under disse gravearbeidene ble det påtruffet murverk så vel som skjelettrester. Professor Haakon Shetelig ved universitetet i Bergen ble varslet, og Fischer ble sendt for å dokumentere det som var gravd fram. 
I 1949 fikk Foreningen til Norske Fortidsmindesmerkers Bevaring melding fra Finn Krafft om igangsatte byggearbeider kloss inn på borgtuften. Det ble hastevedtatt foreløpig byggeforbud, men da nybygget alt var under tak, og selve ruinen ikke var direkte berørt, fant direksjonen å måtte heve byggeforbudet.

I 1960 ble det reist en minnestein på Ålhus. Hovedmotivet er hentet fra baron Auduns segl. Steinen er hugget av Jørgen P. Solheimsnes fra Jølster.
I 2010 gjennomførte Norsk institutt for kulturminneforskning (NIKU) en geofysisk undersøkelse av borgen og de nærliggende områdene. Resultatene fra disse undersøkelsene bekrefter i stor grad opplysningene fra Neumann


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Auduns borg». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Om Audun Hugleiksson i NRKs fylkesleksikon
Om Auduns borg i NRKs fylkesleksikon
Algeries ambassade i Oslo

Algeries ambassade i Oslo er Den demokratiske folkerepublikken Algeries diplomatiske representasjon i Norge, i Sigurd Syrs gate 2.
Algerie åpnet ambassade i Inkognitogata 37 i 2008, etter at Norge åpnet ambassade i Alger året før. Per 2019 holder imidlertid ambassaden til i Sigurd Syrs gate, like ved Brasils ambassade.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Oslo Diplomatic List på UDs nettside Diplomatiske forbindelser
Embassypages.com om ambassaden
Thomas Stryken

Thomas Stryken (født 20. februar 1894, død 23. juli 1973) var en norsk syklist som ble uttatt til OL og deltok i fire nordiske mesterskap.
Han var sammen med sin bror Thorstein Stryken, en av seks i sykletroppen til Norge under Sommer-OL 1920 i Antwerpen, utvalgt etter å ha blitt blant de seks beste i det 150 km lange Ridtet om Kongens vandrepræmie avholdt den 11. juli 1920. Men, han var ikke blant de fire som faktisk tok del i konkurransene. Stryken representerte Cykleklubben Ørn på sykkel og  satte norsk rekord på 120 km i 1915, 70 km i 1917 (ble stående i tretten år), og 60 km i 1919. 
Han var sønn av Tron Thomassen (født 1851) og Marte Olsdatter (født 1861) som drev gården Stryken ved Harestua på Hadeland.. Han er ofte benevnt Th. Stryken i likhet med sin bror, OL-syklisten Thorstein Stryken (1900–1964) Thomas overtok farsgården i 1925. Som skiløper hadde han gode resultat i det 37 km lange skiløpet Vidarløpet (etablert 1933) som var verdens største og startet ved Stryken der han holdt til.


== Meritter ==
Kongens vandrepokal av 1914 i 1914 (juniorklassen), 1915, 1916 og 1917 (til odel og eie).
Nordisk mesterskap: Nr. 3 i 1915 (det første han deltok i)
Mälaren Runt, 320 km og del av det nordiske Svenska Spelen den 9. juli 1916 med inngang på Stockholm stadion: Seier i 1916  (norsk dobbeltseier med Paul Henrichsen).
Norgesmesterskapet på landevei 100 km, seier i 1919


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Stryken – Cycling Archives
Midtre Egypt

Midtre Egypt (arabisk: مصر الوسطى‎, Misr al-Wista) kalles de sentrale områdene av dagens Egypt, et område mellom Nedre Egypt (Nildeltaet i nord) og Øvre Egypt (i sør). Områdene strekker seg oppover elven fra Asyut i sør til Memfis i nord.


== Beskrivelse ==
I førdynastisk tid i Egypt, før etableringen av det første dynasti ca 3100 f.Kr., var oldtidens Egypt delt mellom Nedre og Øvre Egypt, skjønt Midtre Egypt var teknisk sett en underinndeling av Øvre Egypt. Det var ikke før på 1800-tallet at arkeologer følte behovet for å dele Øvre Egypt i to områder. Som et resultat av dette behovet opprettet de begrepet «Midtre Egypt» for elvestrekningen mellom Kairo og Qena Bend.Midtre Egypt kan i dag bli identifisert som den delen av Nildalen som, mens den geografisk er en del av Øvre Egypt, er den kulturelt nærmere Nedre Egypt. Eksempelvis i språket, egyptisk arabisk til folket i Beni Suef og nordover, som deler trekk med folket i Kairo og særskilt med ruralt arabisk på Nildeltaet framfor med sa'idisarabisk som snakkes lengre sør og er ofte ikke betraktet som sa'idis.
I motsetningen til Nedre og Øvre Egypt hadde Midtre Egypt aldri noen egentlig hovedstad, i alle fall ikke i noen lengre tid; byen Amarna i nærheten av Hermopolis hadde rollen som hovedstad i en tiårsperiode. Flere av de betydningsfulle personer fra epoken under mellomriket ble gravlagt i området. Her finnes også pyramidene i Zawyet el-Amwat og Dara.


== Betydelige byer ==
6. oktoberbyen
Beni Suef
Kairo
Giza
Faiyum


== Referanser ==


== Se også ==
Øvre Egypt
Nedre Egypt
Nomer (historiske distrikter)i Egypt
Egypts geografi


== Eksterne lenker ==
(en) Middle Egypt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Xiphoscelidus

Xiphoscelidus er en gruppe (slekt) av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster. Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra Sør-Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Slekten har blitt regnet som synonym med Brachagenius.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien Trichiinae Fleming, 1821
Stammen Trichiini Fleming, 1821
Slekten Xiphoscelidus Péringuey, 1907
Xiphoscelidus lugubris (Péringuey, 1888)


== Eksterne lenker ==
(en) Xiphoscelidus i Global Biodiversity Information Facility
Salsnes

Salsnes er en bygd i Namsos kommune i Trøndelag. Bygda ligger på en smal landtunge mellom Foldafjorden i vest og Salvatnet (Salen) i øst. Fylkesvei 769 går gjennom bygda i retning nord–sør. Kjøreavstanden fra Salsnes til Namsos er 38 km.
Salsnes ligger på en endemorene og strandavsetning fra siste istid som har muliggjort tidlig bosetting og jordbruk. Det er gjort flere oldtidsfunn på Salsnes. Jordbruket er en viktig næringsvei, og grunneierforetaket Albert Collett har sitt hovedbøl på Mo. Salsnes Filter produserer mekaniske filtreringssystemer og har produksjonsanlegg på Salsnes og hovedkontor i Namsos. Ved Strandstua på Salsnes, hvor det drives kro, er det småbåthavn med gjesteplasser.Med formannskapslovene av 1837 ble Salsnes en del av Fosnes formannskapsdistrikt (kommune). For statistiske formål utgjør Salsnes/Salen en grunnkrets i Fosnes kommune med 89 innbyggere den 1. januar 2017. Kretsen utgjør den østlige delen av kommunen, som øst for Salsnes er ubebodd, og måler til sammen 478 km², herav 451 km² land og 68 km² innsjøer.Salsnes hører til Fosnes sogn i Namdal prosti, men har hatt sitt eget kapell siden 1899. Det nåværende Salen kapell ble oppført i 1953, etter at det forrige brant ned etter et lynnedslag.Salsnes oppvekstsenter består av barnehage, barneskole, skolefritidsordning og folkebibliotek.Strandstua på Salsnes var et av tre tusenårssteder i Fosnes.


== Referanser ==
Argentinas ambassade i Oslo

Argentinas ambassade i Oslo er Republikken Argentinas diplomatiske representasjon i Norge, i Drammensveien 39.
Ambassaden holder til i en villa som ble oppført for grosserer Chr. Andersen i 1896 ved arkitekt Hagbarth Schytte-Berg. Fasadene har gul tegl, og bygget har karakteristiske svungne gavler.


== Eksterne lenker ==
The Oslo Diplomatic List på UDs nettside Diplomatiske forbindelser
Utenriksdepartementet om bilaterale forbindelser mellom Argentina og Norge (arkivert nettside)
Embassypages.com om ambassaden
Arkitekturhistorie.no om bygningen
«Argentinas ambassade i Oslo». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Paragnorimus

Paragnorimus er en gruppe (slekt) av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.


== Utseende ==
Nokså små (gjerne 5-6 millimeter), hårete og langbeinte gullbasser. Hodet og pronotum er gjerne matt metallisk grønne, dekkvingene rødlige. Dekkvingene er rundede i spissen og dekker ikke hele bakkroppen.


== Levevis ==
Disse artene er livlige biller som flyr i solskinn. De besøker blomster for å ete pollen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien Trichiinae Fleming, 1821
Stammen Trichiini Fleming, 1821
Slekten Paragnorimus Becker, 1910
Paragnorimus aenescens (Bates, 1887)
Paragnorimus atratus Smith, 2010
Paragnorimus glaseri (Howden, 1971)
Paragnorimus guatemalensis Howden, 1970
Paragnorimus hondurensis Smith, 2010
Paragnorimus howdeni Smith, 2010
Paragnorimus linea (Burmeister, 1841)
Paragnorimus sambucus Howden, 1970
Paragnorimus velutinus Becker, 1910


== Eksterne lenker ==
Bilde av Paragnorimus sambucus
(en) Paragnorimus i Encyclopedia of Life 
(en) Paragnorimus i Global Biodiversity Information Facility 
Paragnorimus – detaljert informasjon på Wikispecies
Caprella carinata

Caprella carinata er en art i slekten Caprella innenfor spøkelseskreps-familien (orden Caprelloidea eller «spøkelsestanglopper») - en type amfipoder. Larvene er planktoniske. De er relativt små, med to store og to små antenner. De lever bare i havet (saltvann), og er utbredt i farvannene ved Japan.
Arten kan bli 25 mm lang, og lever ned til 280 meters dyp.


== Taksonomisk plassering ==
Slektens systematikk er i nyere tid beskrevet og oppdatert i 2003.
Artens moderne tilhørighet i Caprella-krepsenes systematikk gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.

Rekke: KREPSDYR (Crustacea) - 67 000 arter
KLASSE storkreps (Malacostraca) - +25 000 arter Latreille, 1802
Underklasse Eumalacostraca Grobben, 1892
Overorden Peracarida Calman, 1904
Orden amfipoder (Amphipoda) - 9 000 arter, 1 900 i ferskvann Latreille, 1816
Underorden Senticaudata - 4 overfamilier, 59 familier Lowry & Myers, 2013
Infraorden Corophiida
Parvorden Caprellidira Leach, 1814 (sensu Lowry & Myers, 2013)
Overfamilie Caprelloidea  Leach, 1814
Spøkelseskreps (Caprellidae) Leach, 1814 = Pariambidae Laubitz, 1993
Underfamilie Caprellinae Leach, 1814
Slekt Caprella Lamarck, 1801
Caprella carinata Arimoto d.e., 1934


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caprella carinata – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Caprella carinata i Global Biodiversity Information Facility 
Beskrivelse og bilder av Caprella carinata - hos Life Desks. Besøkt 4. mars 2014.
Caprella corallina

Caprella corallina er en art i slekten Caprella innenfor spøkelseskreps-familien (orden Caprelloidea eller «spøkelsestanglopper») - en type amfipoder. Larvene er planktoniske. De er relativt små, med to store og to små antenner. De lever bare i havet (saltvann), og er utbredt i farvannene ved Japan (Ogasawara).


== Taksonomisk plassering ==
Slektens systematikk er i nyere tid beskrevet og oppdatert i 2003.
Artens moderne tilhørighet i Caprella-krepsenes systematikk gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.

Rekke: KREPSDYR (Crustacea) - 67 000 arter
KLASSE storkreps (Malacostraca) - +25 000 arter Latreille, 1802
Underklasse Eumalacostraca Grobben, 1892
Overorden Peracarida Calman, 1904
Orden amfipoder (Amphipoda) - 9 000 arter, 1 900 i ferskvann Latreille, 1816
Underorden Senticaudata - 4 overfamilier, 59 familier Lowry & Myers, 2013
Infraorden Corophiida
Parvorden Caprellidira Leach, 1814 (sensu Lowry & Myers, 2013)
Overfamilie Caprelloidea  Leach, 1814
Spøkelseskreps (Caprellidae) Leach, 1814 = Pariambidae Laubitz, 1993
Underfamilie Caprellinae Leach, 1814
Slekt Caprella Lamarck, 1801
Caprella corallina Arimoto, 1980


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caprella corallina – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Caprella corallina i Global Biodiversity Information Facility 
Beskrivelse og bilder av Caprella corallina - hos Life Desks. Besøkt 4. mars 2014.