jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kjetil Søreide

Kjetil Søreide (født 3. april 1977) er en norsk kirurg og forsker.
I 2011 ble han Norges yngste professor i kirurgi i en alder av 34 år med sin stilling som professor II ved Klinisk institutt 1 (tidligere Institutt for kirurgiske fag) ved Universitetet i Bergen.Han studerte medisin ved Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg i Tyskland. Han er ansatt som overlege og spesialist i generell og gastroenterologisk kirurgi ved Stavanger universitetssjukehus. Hans forfatterskap omfatter over 200 publikasjoner og bokkapitler innen kreftforskning, akuttkirurgi og traumatologi. Søreide har hatt redaksjonelle verv i flere medisinske tidsskrift, først i Tidsskrift for Den norske legeforening fra 2002 til 2007. I 2005 var han med på lansere tidsskriftet Scandinavian Journal of Trauma, Resuscitation and Emergency Medicine som en av de ansvarshavende redaktørene med Hans Morten Lossius, en stilling han innehadde i elleve år frem til 2015. Fra 2008/2009 var han assisterende redaktør i British Journal of Surgery før han ble tilbudt stilling som redaktør i 2010, en stilling han fortsatt innehar.
Han ble i 2017 valgt inn i International Surgical Group (ISG) og European Surgical Association (ESA). I tillegg er han medlem av en rekke kirurgiske foreninger innen kirurgiske fag, inkludert ESSO, ISS, SSAT, EAHPBA/IAHPBA og WSES. Han er også «primary investigator» for prosjektet ACROBATICC ( («Assessment of clinically related outcomes and biomarker analysis for translational integration in colorectal cancer») på molekylære biomarkører ved kolorektal kreft og kolorektale levermetastaser.


== Priser og utmerkelser ==
2002: 3rd Prize as Medical Student Essay Contest; Journal of the Norwegian Medical Association.
2006: Best experimental research paper; Norwegian Surgical Association annual conference, Oslo; November, 2006.
2008: Stavanger University Hospital Researcher of the Year prize for 2008.
2010: Journal of the Norwegian Medical Association; 2nd prize for best review paper of the year.
2013: Recipient of the “Falch Young Research Investigator of the Year Award” from the Medical Faculty, University of Bergen, Norway. [4]
2015: Recipient of the ESSO-SSO international exchange programme travel stipend. Visits to MDACC, Houston and MGH, Boston, USA.
2016: Recipient of the James IV Association Travelling Fellowship for 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Scandinavian Journal of Trauma, Resuscitation and Emergency Medicine
British Journal of Surgery
Semnornithidae

Semnornithidae (tukanskjeggfuglfamilien) er en familie av spettefugler (Piciformes) som består av kun to arter (tre taxa) og er endemiske for den neotropiske faunaregionen. Familien har tradisjonelt blitt inkludert i skjeggfuglfamilien (Capitonidae), men nyere forskning har demonstrert at gruppen var parafyletisk og at disse artene snarere danner ei gruppe som er søstergruppen til både tukanfamilien (Ramphastidae) og skjeggfuglfamilien.


== Etymologi ==
Det vitenskapelige familienavnet følger av slektsnavnet Semnornis, som er satt sammen av de to greske uttrykkene semnos (σεμνος = høytidelig eller nobel) og ornithos (ορνιθος = fugl).


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle norske navn. Alle arter har nødvendigvis ikke rukket å bli navngitt på norsk.

Piciformes, spettefugler, 484 arter
Galbuli, (jakamarfugler), 57 arter
Pici, (egentlige spettefugler), 427 arter
Ramphastides, 157 arter
Ramphastidae, tukanfamilien, 50 arter
Capitonidae, skjeggfuglfamilien, 18 arter
Semnornithidae, (tukanskjeggfuglfamilien), 2 arter
Semnornis, 2 arter
S. frantzii, klonebbskjeggfugl
S. ramphastinus, tukanskjeggfugl
Megalaimidae, (asiaskjeggfuglfamilien), 35 arter
Lybiidae, (afrikaskjeggfuglfamilien), 52 arter
Picides, 270 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Semnornithidae i Encyclopedia of Life 
(en) Semnornithidae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Semnornithidae hos Artsdatabanken 
(en) Semnornithidae hos ITIS 
(en) Semnornithidae hos NCBI 
(en) Kategori:Semnornis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Semnornis – detaljert informasjon på Wikispecies
Inga Sparboe

Inga Sparboe (født Johandatter) (23. oktober 1879 i Tromsø, død 24. desember 1951) var en norsk foreningskvinne. Sparboe var svært aktiv i arbeidet med døveforeningen i Tromsø, og var formann for Tromsø Døveforening fra 1915. Døveforeningen i Tromsø arrangerte blant annet møter og gudstjenester og skaffet fribilletter (reise) slik at døve fra Troms og Finnmark kunne delta på møtene. Hun var også aktiv i arbeidet med vanførehjemmet i Tromsø, som på denne tiden (ca. 1919) ble ledet av Tora Harildstad. 
Sparboe bodde en periode i Narvik hvor hun tok initiativet til å opprette en døveforening i 1930. Sparboe var også engasjert i døvesaken på nasjonalt plan og var en av grunnleggerne av Norske Døves Landsforbund som hadde stiftelsesmøte i 1918 i Trondheim. Hun satt flere år i forbundsstyret. I bladet «Organ for norske döves landsforbund» kunne man i 1934 lese at «Med fru Inga Dahl-Sparboe innen rekkene av de mennesker som arbeider for døvesaken kan de døve føle sig trygge på at deres sak ikke glemmes». 
I 1921 etablerte Inga Dahl Sparboe «Dahls Kafé og Restaurant» som benevnte seg selv som «folkerestaurant». I Tromsø er Inga Sparboes veg oppkalt etter henne.  


== Referanser ==
Jérôme Tharaud

Jérôme Tharaud (født 18. mai 1874 i Saint-Junien i Frankrike, død 28. januar 1953 i Varengeville-sur-Mer) var en fransk forfatter som i 1906 fikk Goncourtprisen sammen med sin bror Jean for romanen Dingley, l'illustre écrivain. Han ble innvalgt i Det franske akademi i 1938, som den femtende på stol nummer 31.


== Verker ==
Brødrene Tharauds verker
La reine de Palmyre, 1898
Le Coltineur débile, 1898
La lumière, 1900
Dingley, l'illustre écrivain, 1902
Contes de la Vierge, 1902
Les Hobereaux, 1904
L'ami de l'ordre, 1905
Les frères ennemis, 1906
La ville et les champs (1870-1871), 1907
Bar-Cochebas, 1907
Déroulède, 1909
La maîtresse servante, 1911
La fête arabe, 1912
La bataille à Scutari d'Albanie, 1913
La tragédie de Ravaillac, 1913
La mort de Déroulède. Paul Déroulède. La vie et la mort de Paul Déroulède, 1914
L'ombre de la croix, 1917
Rabat, ou les heures marocaines, 1918
Une relève, 1919
Un royaume de Dieu, 1920
Marrakech ou les seigneurs de l'Atlas, 1920
Quand Israël est roi. Paris : Plon-Nourrit et cie 1921
L'invitation au voyage, 1922
La randonnée de Samba Diouf, 1922
La maison de Mirabeau, 1923
Le Chemin de Damas, 1923
Un drame de l'automne, 1923
Au mur des pleurs, 1924
Un grand maître n'est plus, 1924
L'an prochain à Jérusalem, 1924
Rendez-vous espagnols, 1924
Monsieur France, Bergeret et Frère Léon, 1925
Causerie sur Israël, 1926
Notre cher Péguy, 1927
Petite histoire des Juifs, 1927
L'âme de Péguy. Pour les fidèles de Péguy, 1927
En Bretagne, 1927
Noël au Deux-Magots, 1927
La Semaine Sainte à Séville, 1927
La rose de Sâron, 1927
Mes années chez Barrès, 1928
La promenade de Sion-Vaudémont, 1928
La séduction provençale, 1928
La chronique des frères ennemis, 1929
L'Empereur, le Philosophe et l'Évêque, 1930
Fès ou les bourgeois de l'Islam. La nuit de Fès, 1930
L'oiseau d'or, 1931
Les bien-aimées, 1932
Paris-Saïgon dans l'azur, 1932
Histoires vraies, 1933
La fin des Habsbourg, 1933
La jument errante, 1933
Quand Israël n'est plus roi, 1933
Versailles, 1934
Vienne la Rouge, 1934
Les mille et un jours de l'Islam I : Les cavaliers d'Allah, 1935
Le passant d'Éthiopie, 1936
Cruelle Espagne, 1937
Alerte en Syrie, 1937
Les mille et un jours de l'Islam II : Les grains de la grenade, 1938
L'envoyé de l'Archange, 1939
Les contes de la Vierge, 1940
Les mille et un jour de l'Islam III : Le rayon vert, 1941
Contes de Notre-Dame, 1943
Il était un petit navire, 1944
Pour les fidèles de Barrès, 1944
Vers d'almanach, 1945
Le miracle de Théophile, 1945
Fumées de Paris et d'ailleurs, 1946
Vieille Perse et jeune Iran, 1947
Le chemin d'Israël, 1948
Les enfants perdus, 1948
Pour les fidèles de Péguy, 1949
Les mille et un jours de l'Islam IV : La chaîne d'or, 1950
La double confidence 1951


== Referanser ==
Jean Tharaud

Jean Tharaud (født 9. mai 1877 i Saint-Junien i Frankrike, død  8. april 1952 i Paris) var en fransk forfatter som i 1906 fikk Goncourtprisen sammen med sin bror Jérôme for romanen Dingley, l'illustre écrivain.
Etter at broren i 1938 var blitt medlem av Det franske akademi, ble Jean også valgt til medlem den 14. februar 1946 (med 13 stemmer mot syv som gikk til forfatteren Maurice Bedel). Han fikk stol nummer 4, etter avdøde Louis Bertrand. Brødrene Tharaud ble dermed, etter Maurice de Broglie og Louis de Broglie, som var blitt medlemmer i 1934 og i 1944, det andre brødrepar som på 1900-tallet ble medlemmer av Académie française.


== Verker ==
La reine de Palmyre, 1898
Le Coltineur débile, 1898
La lumière, 1900
Dingley, l'illustre écrivain, 1902
Contes de la Vierge, 1902
Les Hobereaux, 1904
L'ami de l'ordre, 1905
Les frères ennemis, 1906
La ville et les champs (1870-1871), 1907
Bar-Cochebas, 1907
Déroulède, 1909
La maîtresse servante, 1911
La fête arabe, 1912
La bataille à Scutari d'Albanie, 1913
La tragédie de Ravaillac, 1913
La mort de Déroulède. Paul Déroulède. La vie et la mort de Paul Déroulède, 1914
L'ombre de la croix, 1917
Rabat, ou les heures marocaines, 1918
Une relève, 1919
Un royaume de Dieu, 1920
Marrakech ou les seigneurs de l'Atlas, 1920
Quand Israël est roi, 1921
L'invitation au voyage, 1922
La randonnée de Samba Diouf, 1922
La maison de Mirabeau, 1923
Le Chemin de Damas, 1923
Un drame de l'automne, 1923
Au mur des pleurs, 1924
Un grand maître n'est plus, 1924
L'an prochain à Jérusalem, 1924
Rendez-vous espagnols, 1924
Monsieur France, Bergeret et Frère Léon, 1925
Causerie sur Israël, 1926
Notre cher Péguy, 1927
Petite histoire des Juifs, 1927
L'âme de Péguy. Pour les fidèles de Péguy, 1927
En Bretagne, 1927
Noël au Deux-Magots, 1927
La Semaine Sainte à Séville, 1927
La rose de Sâron, 1927
Mes années chez Barrès, 1928
La promenade de Sion-Vaudémont, 1928
La séduction provençale, 1928
La chronique des frères ennemis, 1929
L'Empereur, le Philosophe et l'Évêque, 1930
Fès ou les bourgeois de l'Islam. La nuit de Fès, 1930
L'oiseau d'or, 1931
Les bien-aimées, 1932
Paris-Saïgon dans l'azur, 1932
Histoires vraies, 1933
La fin des Habsbourg, 1933
La jument errante, 1933
Quand Israël n'est plus roi, 1933
Versailles, 1934
Vienne la Rouge, 1934
Les mille et un jours de l'Islam I : Les cavaliers d'Allah, 1935
Le passant d'Éthiopie, 1936
Cruelle Espagne, 1937
Alerte en Syrie, 1937
Les mille et un jours de l'Islam II : Les grains de la grenade, 1938
L'envoyé de l'Archange, 1939
Les contes de la Vierge, 1940
Les mille et un jour de l'Islam III : Le rayon vert, 1941
Contes de Notre-Dame, 1943
Il était un petit navire, 1944
Pour les fidèles de Barrès, 1944
Vers d'almanach, 1945
Le miracle de Théophile, 1945
Fumées de Paris et d'ailleurs, 1946
Vieille Perse et jeune Iran, 1947
Le chemin d'Israël, 1948
Les enfants perdus, 1948
Pour les fidèles de Péguy, 1949
Les mille et un jours de l'Islam IV : La chaîne d'or, 1950
La double confidence 1951


== Referanser ==
Administration canadienne de la sûreté du transport aérien

Administration canadienne de la sûreté du transport aérien (fransk, ACSTA) eller Canadian Air Transport Security Authority (engelsk, CATSA) er et canadisk statlig selskap som utfører sikkerhetskontroll av passasjerer og baggasje, og forvaltning av adgangskort, ved 89 av landets lufthavner. Selskapet er underlagt det canadiske transportdepartementet.
Selskapet ble stiftet 1. april 2002, i kjølvannet av terrorangrepet 11. september 2001 i USA. Den canadiske staten overtok da ansvaret for sikkerhetskontroll fra flyselskapene, som inntil da hadde hatt ansvaret under regelverket gitt av transportdepartementet.
Selskapet kjøper sikkerhetskontrolltjenester fra underleverandører.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Émile Moselly

Émile Moselly (egentlig: Émile Chénin; født 12. august 1870 i Paris, død 2. oktober 1918 mellom Lorient og Quimper) var en fransk romanforfatter.


== Liv og virke ==
Émile Moselly tok eksamen i 1895 (han var da 25 år gammel). Han underviste i Montauban, Orleans, i Paris (Lycée Voltaire) og Neuilly-sur-Seine (Lycée Pasteur). Han var sammen med Charles Péguy blant de første som bidro til Cahiers de la Quinzaine (grunnlagt i 1901 av Peguy).
Han var regionalistisk forfatter, med dype røtter i det landlige Lorraine der han var meget på farens hjemsted i Chaudeney-sur-Moselle (ved Toul).  Ham mottok Prix Goncourt i 1907 for Le Rouet d'Ivoire. 
Han døde brått av hjerteslag på togreise mellom Lorient og Quimper, på Quimper-Paris-toget på vei hjemover fra ferie i Lesconil.
Hans arkiver (manusskriptre og korrektur) ble i 2007 skjenket av familien til byen Nancy; de er deponert i Bibliothèque municipale de Nancy.


== Verker ==
L'Aube fraternelle,
Contes de guerre pour Jean-Pierre,
Les Etudiants,
Fils de gueux,
Les Grenouilles dans la mare,
La Houle,
Jean des Brebis ou le livre de la misère,
Joson Meunier : histoire d'un paysan lorrain,
Le Journal de Gottfried Mauser ,
Le Rouet d'ivoire : enfances lorraines ,
Terres lorraines.
La Charrue d'Érable.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
La Bibliothèque Municipale Nancy
Francis de Miomandre

Francis de Miomandre (pseudonym for François Félicien Durand: født 22. mai 1880 i Tours i Frankrike, død 1. august 1959 i Saint-Brieuc) var en fransk forfatter som i 1908 fikk Goncourtprisen for romanen Écrit sur de l'eau....


== Referanser ==


== Litteratur ==
Remi Rousselot: Francis de Miomandre, un Goncourt oublié, Paris, Éditions de la Différence, 2013, 256 p. ISBN 978-2-7291-2047-4


== Eksterne lenker ==
(en) Francis de Miomandre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Francis de Miomandre på Internet Movie Database
Louis Pergaud

Louis Pergaud (født 22. januar 1882 i Belmont i departementet Doubs i Frankrike, død 8. april 1915 i Marchéville-en-Woëvre) var en fransk forfatter som i 1910 fikk Goncourtprisen for romanen De Goupil à Margot.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jean-Pierre de Beaumarchais, Daniel Couty, Alain Ray: Dictionnaire des littératures en langue française, 4 bind, Paris: Bordas, 1994 (artikkelen Pergaud)
Jean-Pierre de Beaumarchais, Daniel Couty, Dictionnaire des œuvres littéraires de langue française, 4 bind, Paris: Bordas, 1994 (artikkelen La Guerre des boutons og De Goupil à Margot)


== Eksterne lenker ==
(en) Louis Pergaud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Louis Pergaud på Internet Movie Database 
(sv) Louis Pergaud i Svensk Filmdatabas 
(fr) Louis Pergaud på Allociné 
(en) Louis Pergaud hos The Movie Database
Svein Bruun

Svein Bruun (født 3. mars 1917, død 7. april 1988) var operasanger ved Den norske opera og senere inspisient samme sted. Han var tidligere Olavsgutt, og endte opp med å starte opp sitt eget kor, Sanct Johannes-Guttene.
Han var dirigent for Sanct Johannes-Guttene fra han etablerte koret i 1965 helt frem til sin død i 1988, da koret også opphørte.Bruun ble tildelt Kongens Fortjenstmedalje i gull den 1. juli 1981.


== Referanser ==
Alphonse de Châteaubriant

Alphonse de Châteaubriant (født 25. mars 1877 i Rennes i Frankrike, død 2. mai 1951 i Kitzbühel) var en fransk forfatter.
Etter noen mindre fortellinger i Revue bleue mottok Châteaubriant i 1911 Goncourtprisen med sin roman Monsieur de Lourdines og Det franske akademis store pris i 1923 med romanen Brière. De Châteaubriant ble inspirert av Romain Rolland. I sitt forfatterskap er de Châteaubriant landsbygdsromantiker.
Han sympatiserte med nasjonalsosialismen og kollaborerte med den tyske okkupasjonsmakt under annen verdenskrig.


== Verker ==
1908 : Le Baron de Puydreau (novelle)
1909 : Monsieur de Buysse (novelle)
1911 : Monsieur des Lourdines (roman - Prix Goncourt)
1923 : La Brière (novel - Grand prix du roman de l'Académie française)
1927 : La Meute
1928 : Locronan
1933 : La Réponse du Seigneur
1937 : La Gerbe des forces
1937 : Le bouquet fané
1938 : Les pas ont chanté
1953 : ...Des saisons et des jours... Journal de l'auteur, 1911-1924
2004 : Fragments d'une confession – La sainteté


== Noter og referanser ==


== Litteratur ==
Kay Chadwick: Alphonse de Châteaubriant. Catholic collaborator. Modern French identities, 14. Peter Lang, Oxford 2002, ISBN 3-906766-94-2.
Louis-Alphonse Maugendre: Alphonse de Chateaubriant 1877 – 1951. Editions André Bonne, Paris 1977.
Barbara Berzel: Die französische Literatur im Zeichen von Kollaboration und Faschismus. Gunter Narr, Tübingen 2012 ISBN 3-8233-6746-3 insbes. S. 93–182 (Kapitel Châteaubriant).
Sebastian Liebold: Kollaboration des Geistes. Deutsche und französische Rechtsintellektuelle 1933 – 1940. Beiträge zur politischen Wissenschaft, 170. Duncker & Humblot, Berlin 2013 ISBN 978-3-428-13741-1.
Rezension: Gérard Foussier: Collaboration et fiction. Intellectuels de droite pendant le Troisième Reich. I: "Dokumente – Documents. Zeitschrift für den deutsch-französischen Dialog." H. 4, Bonn, Winter 2013 ISSN 0012-5172 S. 47–50.
Faktasjekken

Faktasjekken er en norsk radioserie om litteratur som gikk på NRK Radio i 2017. Programmet hadde til hensikt å kåre etterkrigstidens beste norsk sakprosabøker. Avstemningen av bøkene ble gjort i samarbeid med Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening. Programmet ble sendt på P2 og ble ledet av Hans Olav Brenner.


== Programmer, kategorier ==
Kultur og underholdning, medvirkende Fredrik Wandrup, Ingar Sletten Kolloen, Sindre Hovdenakk, Mari Grinde Arntzen
Biografier og selvbiografier, medvirkende Knut Olav Åmås, Roy Jacobsen, Bodil Stenseth, Marta Breen
Sakprosa for barn og unge, medvirkende Gro Jørstad Nilsen, Anniken Bjørnes, Hilde Slåtto. Intervjuet Jostein Gaarder.
Krigshistorie, medvirkende Guri Hjeltnes, Hallvard Tjelmeland, Mari Jonassen. Intervjuet Ulf Andenæs
Reiseskildringer, medvirkende Helge Baardseth, Ragnar Kvam og Sigri Sandberg
Debatt og samfunn, medvirkende Stian Bromark, Jørn Øyrehagen Sunde og Mathilde Fasting. Intervjuet Ottar Brox, Maria Amelie.
Mat, drikke og håndverk, medvirkende Yngve Ekern, Lars Røtterud, Maria Berg Reinertsen
Essay, medvirkende Tore Rem, Preben Jordal og Eivind Tjønneland
Lærebøker, medvirkende Dagrun Skjelbred, Egil Børre Johnsen og Svein Sjøberg
Populærvitenskap, samfunnsvitenskap og humaniora, medvirkende Nina Kristiansen, Henrik Svensen, Johan L. Tønnesson intervjuet: Erik Dammann


== Vinnere i kåringen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
radio.nrk.no Faktasjekken
André Savignon

André Savignon (født 1. januar 1878 i Tarbes i Hautes-Pyrénées i Frankrike, død  10. januar 1947 i London) var en fransk forfatter.


== Liv og virke ==
Hans foreldre var (Eugène) Michel Savignon og (Louise) Isabelle Varanguien de Villepin. Han giftet seg med Marie-Josèphe Monzelun den 29. juli 1902 i Paris. Mellom  1908 og 1914 foretok han en rekke reiser til England, særlig til Plymouth. Etter første verdenskrig flyttet han til Saint-Malo (Ille et Vilaine). Den 27. september 1919 giftet han seg med Berthe Desgranges i Ambérac (Charentes).
Han etterlot seg ingen etterkommere fra sine ekteskap.
Som forfatter vant han Prix Goncourt i 1912 med sin roman Les filles de la pluie, som beskriver dagliglivet på øya Ouessant. Blant hans øvrige bøker kan nevnes Une femme dans chaque port, Le secret des eaux, La tristesse d'Elsie, La dame de la Ste Alice, Tous les trois og St Malo nid de corsaires.
Som journalist for flere aviser fortsatte han å besøke England. Han var i London da andre verdenskrig brøt ut i 1939, i Plymouth under blitzen der og forble så i London til sin død i en alder av 69 år, på The French Hospital, av lungebetennelse den 10. januar 1947.


== Referanser ==
Marc Elder

Marc Elder (pseudonym for Marcel Tendron, født 31. oktober 1884 i Nantes, død  16. august 1933 i Saint-Fiacre-sur-Maine) var en fransk forfatter som i 1913 fikk Goncourtprisen for romanen Le Peuple de la mer.


== Referanser ==
Bioenergetikk

Bioenergetikk eller biologisk termodynamikk er et fagområde som bruker termodynamikk for å studere kvantitativ energioverføring i og mellom levende organismer, samt beskrive de bakenforliggende kjemiske prosessene. Fagområdet ligger under cellebiologi og biokjemi, og har en historie som går tilbake til Hans Adolf Krebs' bok Energy Transformations in Living Matter fra 1957 (skrevet sammen med Hans Kornberg).
Ikke-likevektstermodynamikk er brukt for å forklare hvordan (ordnede) biologiske organismer kan utvikle seg fra uorden. Ilya Prigogine utviklet metoder for termodynamisk behandling av slike systemer, som han kalte dissipative systemer, fordi de er dannet og vedlikeholdt av dissipative prosesser som utveksler energi mellom systemet og dets miljø, og fordi de forsvinner hvis denne utvekslingen opphører. Det kan sies at de lever i symbiose med sitt miljø.
De fleste biologiske prosesser er direkte eller indirekte avhengig av fotosyntese. Fotosyntese i grønne planter fanger opp rundt 2 x 1023 joule per år, ca 4 % av den totale solinnstrålingen. Et unntak fra regelen er hydrotermiske skorsteiner, som henter energi fra kjemosyntese i stedet for fotosyntese.


== Referanser ==
René Benjamin

René Benjamin (født 20. mars 1885 i Paris, død 4. oktober 1948 i Tours) var en fransk forfatter som i 1915 fikk Goncourtprisen for romanen Gaspard.  I 1938 ble han den første Goncourtprisvinner som ble medlem av Académie Goncourt, det vil si den juryen som bestemmer hvem som skal vinne denne prisen.


== Referanser ==
Skjeggfuglfamilien

Skjeggfuglfamilien (Capitonidae) er en familie av spettefugler (Piciformes) som består av 18 arter i to slekter. Artene er endemiske for den neotropiske faunaregionen.


== Etymologi ==
Det vitenskapelige familienavnet følger av slektsnavnet Capito, som kommer av det latinske uttrykket capitonis og betyr storhodet.


== Taksonomi ==
Familien inkluderte tidligere også arter som i dag inngår i familiene Semnornithidae, Megalaimidae og Lybiidae, men gruppen viste seg parafyletisk og ble splittet i dagens fire familier.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle norske navn. Alle arter har nødvendigvis ikke rukket å bli navngitt på norsk.

Piciformes, spettefugler, 484 arter
Galbuli, (jakamarfugler), 57 arter
Pici, (egentlige spettefugler), 427 arter
Ramphastides, 157 arter
Ramphastidae, tukanfamilien, 50 arter
Capitonidae, skjeggfuglfamilien, 18 arter
Capito
C. aurovirens, gullbrystskjeggfugl
C. dayi, amazonskjeggfugl
C. maculicoronatus, flekkroneskjeggfugl
C. squamatus, ildpanneskjeggfugl
C. hypoleucus, hvitryggskjeggfugl
C. wallacei, rødbelteskjeggfugl
C. fitzpatricki, rødflankeskjeggfugl
C. quinticolor, femfargeskjeggfugl
C. brunneipectus, brunbrystskjeggfugl
C. niger, auroraskjeggfugl
C. auratus, gyllenpanneskjeggfugl
Eubucco
E. richardsoni, sitronstrupeskjeggfugl
E. aurantiicollis, (ikke navngitt)
E. tucinkae, inkaskjeggfugl
E. bourcierii, rødhodeskjeggfugl
E. steerii, (ikke navngitt)
E. glaucogularis, (ikke navngitt)
E. versicolor, flerfargeskjeggfugl
Semnornithidae, (tukanskjeggfuglfamilien), 2 arter
Megalaimidae, (asiaskjeggfuglfamilien), 35 arter
Lybiidae, (afrikaskjeggfuglfamilien), 52 arter
Picides, 270 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) amerikaskjeggfuglfamilien – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) amerikaskjeggfuglfamilien i Encyclopedia of Life 
(en) amerikaskjeggfuglfamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) amerikaskjeggfuglfamilien hos Artsdatabanken 
(en) amerikaskjeggfuglfamilien hos Fossilworks 
(en) amerikaskjeggfuglfamilien hos ITIS 
(en) Kategori:Capitonidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Capitonidae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Capitonidae – detaljert informasjon på Wikispecies