jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Filosofiåret 1784

Filosofiåret 1784 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1784.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==
Immanuel Kant – Idee zu einer allgemeinen Geschichte in weltbürgerlicher Absicht og Beantwortung der Frage: Was ist Aufklärung?
Johann Gottfried von Herder – Ideen zur Philosophie der Geschichte der Menschheit (1784-1791)


== Fødsler ==
17. april – Luigi Chitti, italiensk økonom og filosof (død 1853)
15. august - Isacco Samuele Reggio, italiensk rabbiner, filosof og pedagog (død 1855)


== Dødsfall ==
8. februar - Francescantonio Grimaldi, italiensk jurist og filosof (født 1741)
28. februar – Angelius Johann Daniel Aepinus, tysk filosof og høyskolelærer (født 1718)
3. mai - Johann Trinius, tysk teolog og filosof (født 1722)
31. juli – Denis Diderot, fransk forfatter og filosof (født 1713)
I begynnelsen av oktober – Pierre Eugène du Simitière, sveitsiskamerikansk kunstner og filosof (født 1737)
13. desember – Samuel Johnson, engelsk filosof og ordbokforfatter (født 1709)
Le Quy Don, vietnamesisk filosof, poet, leksikonforfatter og embetsmann (født 1726)
Blå og hvit-porselen

Blå og hvit-porselen (kinesisk: 青花; pinyin: qīng-huā, ordrett «blå blomster») er en type kinesisk  porselen. Her er dekorasjonene under glasuren blitt utført med et blått pigment,  koboltoksid - fargen kalles da koboltblå. Dekorasjonen er håndmalt på antikke objekter. I nyere tid også ved sjablongbruk eller ved overføringstrykk, skjønt andre metoder også er blitt benyttet.
Koboltpigmentet er ett av ganske få pigmenter som klarer seg gjennom de høyeste brenningstemperaturer som trenges især for porselen, og dette er en viktig delforklaring til dets popularitet.  Historisk trengte andre andre farger overglasurdekorasjon og deretter en my brenneprosess ved en lavere temperatur for å få denne til å sitte.  
Det antas at opprinnelsen til denne dekorative stil var i det som i dag er Irak, da man i Basra prøvde å etterligne importert hvitt kinesisk steintøy med deres eget tynnglaserte hvite steintøy, og tilføyde dekorative motiver i blå glaseringer som var blitt utviklet lenge før i de gamle mesopotamiske kulturer. Slike «blå-og-hvit»artefakter fra den abbasidiske era er blitt funnet i Irak og er blitt daterte til 800-tallet e.Kr., etter et det var kommet i gang en regulær direkte skipstrafikk fra Irak til Kina.Senere ble det i Kina utviklet en dekorativ stil basert på buktende planteformer som brer seg ut over det objelt som utsmykkes; dette ble snart den mest populære stil. Blå-og-hvit porselen begynte å få stor utbredelse i Kina på 1300-tallet, etter at men hadde begynt å importere koboltpigment for blåfargen fra Persia. Denne ble eksportert til mange steder, og inspirerte imitasjoner i islangs keramikk, i Japan, og senere europeisk tinnglasert steintøy som Delftfajanse, og etter at teknikkene ble utviklet på 1700-tallet for europeisk porselen. Blå-og-hvit-varer av alle tradisjoner er fortsatt i produksjon, for det meste ved å etterligne eldre stilformer.


== Litteratur ==
Finlay, Robert, 2010, The Pilgrim Art. Cultures of Porcelain in World History. University of California Press ISBN 978-0-520-24468-9
Ford, Barbara Brennan, and Oliver R. Impey, Japanese Art from the Gerry Collection in The Metropolitan Museum of Art, 1989, Metropolitan Museum of Art, fully online
Kessler, Adam T., Song Blue and White Porcelain on the Silk Road, 2012, BRILL, ISBN 9789004231276
Medley, Margaret, The Chinese Potter: A Practical History of Chinese Ceramics, 3rd edition, 1989, Phaidon, ISBN 071482593X


== Referanser ==
Eistein Raabe

Eistein Raabe (født 22. januar 1908 i Lillehammer), norsk skiløper som representerte Lillehammer Skiklub. Han ble i 1933 den første norgesmester i spesielt hopp. Samme år ble han nummer 4 i det første spesielle hopprennet for senior i Holmenkollen. I VM i Oslo i 1930 ble han nummer 18. Han var skitrener i Tyskland i 1934.


== Kilder ==
Erling Ranheim (red.): Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Nord. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1955 (s. 255, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata
Elisabeth Helmer

Elisabeth Helmer (født 24. oktober 1854, død 10. april 1920) var en norsk fotograf virksom i Grimstad. Hun var utdannet hos fotograf Louise Abel i Christiania. Helmer hadde selv flere i lære, blant annet Gunhild Larsen, som senere ble hennes forretningspartner og etterhvert tok over firmaet i 1912.


== Politisk aktiv ==
Helmer var en aktiv kvinnesaksforkjemper. Hun var medlem av Grimstad bystyre og en av stifterne av Landskvindestemmeretsforeningen avdeling Grimstad.


== Fotosamling ==
Helmers fotografier befinner seg i dag ved Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Helmer tok både portrettbilder, samt by- og landskapsbilder fra Grimstad-området. Hennes fotografier er en del av Fløistadsamlingen, som omfatter arbeidene til flere Grimstad-fotografer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Fløistadsamlingen på Arkivportalen
Øivind Roos

Øivind Roos (født 27. august 1964 i Oslo) er en norsk teatersjef. 
Øivind Roos er bosatt i Kongsvinger, hvor han for tiden arbeider som teatersjef i Teater i Glåmdal. Han er utdannet i musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo. Han var i mange år knyttet til Hedmark Teater som musikalsk leder og regionleder. En periode var han kultursjef i Kongsvinger kommune, før han arbeidet som freelance teaterarbeider. 1. september 2010 ble han ansatt som sjef ved nystartede Teater i Glåmdal, som er et regionalt teaterverksted for de sju glåmdalskommunene.
Roos har en variert karriere som musiker, arrangør, komponist, dirigent, forfatter, produsent, instruktør, komiker og skuespiller. Mest kjent som komiker er han gjennom sitt alter ego Eda-Pelle. 
Roos er utdannet klassisk slagverker med piano, trekkspill og sang som biinstrumenter. Som arrangør har han gjort alt fra store musikaler til enkle bruksmusikkarrangementer for en rekke besetninger. Han har komponert musikken til show og teaterforestillinger i en flere genre. Han har dirgert kor, korps og en rekke teateroppsetninger. For tiden er han kunstnerisk leder for Drum Ladies, et 42 kvinners marsjerende slagverkensemble. Han har skrevet teatermanus, særlig for barn, og flere komiske show og revynumre. Som produsent har han blant annet gjort en rekke produksjoner for Instant Musical, KulTur i Kongsvinger, Forsvaret, avisen Glåmdalen og sitt eget produksjonsselskap, Øivind Roos Musikk og Underholdning.
Han har blant annet mottatt Kongsvinger kommunes kulturpris to ganger, samt Vardenprisen og Årets Glåmdøl.
Han er samboer med operasangerinnen Eva Vermundsberget


== Utvalgt diskografi ==
Eda-Pelle & Arvikingarna: Vita Äljen (2000) utgitt på Spinner records og produsert av Eldar Vågan.
VM-Trosserne: En skål i Heimebrent/Junikveld (2009) med tekster av Hans Børli.
Per Sannerud

Per Sannerud (født 7. juli 1921, død 15. desember 1979) var en norsk kombinertløper som representerte Selsbakk IF. Han ble norgesmester i 1948 og tok sølvmedalje året etter. I 1949 vant han også Holmenkollrennet i kombinert. I Svenska Skidspelen ble han nummer 2 i 1950 og nummer 3 i 1949. Han ble nummer 4 i VM i Lake Placid i 1950.
Sannerud ble tre ganger tildelt kongepokalen. Han fikk den for seier i NM i 1948, Holmenkollen i 1949 og Gjøvik Skiklubbs renn i 1949.


== Referanser ==


== Kilder ==
P.Chr. Andersen, Ragnar Wold (red.): Sport i navn og tall. Schibsted, Oslo 1950 (s. 487, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Hermann Hansen, Knut Sveen: VM på ski '97 Trondheim. Adresseavisens Forlag, Trondheim 1996. ISBN 82-7164-044-5 (s. 66, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Pristagare i Svenska Skidspelen 1947-2012
Norges Skiforbund: Kongepokaler NSF historisk oversikt (besøkt 6. november 2013)
Teater i Glåmdal

Teater i Glåmdal er et teater opprettet 1. september 2010 og er et prosjektteaterverksted med to fast ansatte. 
Teater i Glåmdal eies av Hedmark fylkeskommune og de sju Glåmdalskommunene. Flere kunstnere og produksjonsmedarbeidere har vært engasjert siden starten. Kongsvinger kommune er vertskommune for ordningen, som kom til som en følge av opprettelsen av Teater Innlandet. Teater i Glåmdal har fire hovedsatsningsområder: Profesjonelle egenproduksjoner, samarbeidsproduksjoner også med amatører, gjestespill og pedagogisk virksomhet.
Teater i Glåmdal liker å kalle seg «teatret der vi bor», og tar ofte utgangspunkt i lokale temaer og personer i sin virksomhet. De turnerer også i de sju kommunene, gjerne på små steder. Publikumstallene de tre første årene har ligget mellom 10000 og 11000 årlig.Av de som har vært engasjert de første årene nevner vi: Terje Mærli, Harald Engan, Guro Gjerstadberget, Sten Jensen, Nils Oscar Ottesen, Sten Bjørge Hansrud, Jonas Delerud, Anne Nyutstumo, Kristine Tunheim, Levi Henriksen, Hans Ludvig Fredheim, Anita Ihler, Rolf Arne Lie Holter, Eva Vermundsberget, Trond Lindheim, Pål Terje Antonsen, Odd Ragnar Lund, Mette Skogbakken, Kristin Skaare, Anki Larsson, Espen Furuseth og Leif Stinnerbom. 


== Eksterne lenker ==
Teater i Glåmdal på Origo
Løsørekompleks

Et løsørekompleks, også kalt tingsinnbegrep eller universitas rerum, er en samling gjenstander (løsøre) som utgjør en rettslig enhet. Et løsørekompleks består som enhet selv om enkelte gjenstander i komplekset forsvinner ut eller inn av komplekset. Et løsørekompleks kan pantsettes. Rettsvern for slike pantsettelser fåes vanligvis ved registrering i løsøreregisteret.Etter norsk panterett godtar panteloven følgende løsørekomplekser:
Næringsdrivendes driftstilbehør
Næringsdrivendes motorvogner
Næringsdrivendes flyttbare anleggsmaskiner som brukes i næringsdrivendes entreprenørvirksomhet
Næringsdrivendes jernbanemateriell som brukes i jernbanetrafikk
Landbruksløsøre som brukes i næringsvirksomhet i landbruket
Fiskeredskaper som brukes i næringsvirksomhet med fiske- eller fangstfartøy
Næringsdrivendes varelager


== Referanser ==
Thorvald Heggem

Thorvald Heggem (født 13. november 1907 i Rindal, død 30. juni 1976) var en norsk kombinertløper og langrennsløper. Han tok bronsemedalje i kombinert i hovedlandsrennet (NM) i 1936.
Heggem hadde også en rekke andre gode plasseringer i hovedlandsrennet og andre større renn. Blant annet ble han nummer 5 i kombinert, 6 på 30 km og 7 på 17 km i hovedlandsrennet 1937. I Holmenkollen ble han nummer 5 i kombinert i 1935 og nummer 6 i 1938, og fikk 5.-plass på 17 km i 1933. I Gråkallrennet vant han kombinert og fikk kongepokalen i 1929, 1933 og 1937, og han vant også 30 km i 1933 og 1937, og 17 km i 1937. Han ble tysk mester i kombinert og fransk mester i kombinert og på 17 km, alle i 1938. Han fikk også kongepokal for kombinertseier i Trønderrennet i 1936.
Thorvald Heggem representerte IL Nansen (til 1932), Orkanger IF (til 1945) og Løkken IF.


== Referanser ==


== Kilder ==
P.Chr. Andersen, Ragnar Wold (red.): Sport i navn og tall. Schibsted, Oslo 1950 (s. 432, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Løkken Idrettsforening: Løkken IFs historie fra 1896 Arkivert 21. september 2013 hos Wayback Machine. (23. mai 2008, besøkt 6. november 2013)
Norges Skiforbund: Kongepokaler NSF historisk oversikt (besøkt 6. november 2013)
Ringworld

Ringworld er en science fiction-roman skrevet av Larry Niven og gitt ut i 1970. Romanen  vant Nebulaprisen in 1970, og dessuten Hugoprisen og Locusprisen in 1971. Romanen regnes som en klassiker innen science fiction-sjangeren.
Ringworld fikk til sammen tre oppfølgere og fire «prequels».


== Handling ==
Ringworld følger en liten gruppe utforskere som sendes forbi «det kjente universet» for å undersøke en mystisk og nyoppdaget artefakt: en enorm ring en million engelske mil bred og 600 millioner engelske mil i omkrets, som omkranser en sol-lignende stjerne. På innsiden har ringen en flat og beboelig overflate tilsvarende arealet til tre millioner Jorden-lignende planeter. 
Gruppen består av Louis Wu (menneske), Teela Brown (menneske), Speaker-To-Animals (en krigersk utenomjordisk art kalt «kzin») og Nessus (en forsiktig utenomjordisk art kalt «Pierson's Puppeteer»). 
Ekspedisjonens romskip blir skutt ned av Ringverdenens forsvarssystemer og kræsjlander på den indre siden av ringen. Med ødelagt romskip har den lille gruppen ikke noe annet valg enn å legge ut på oppdagelsesferd i ruinene av sivilisasjonen som tilsynelatende en gang bygget Ringverdenen.


== Referanser ==
Farfantepenaeus aztecus

Farfantepenaeus aztecus er en rekeart. Den ble tidligere kalt Penaeus aztecus.
Den har en lysebrun farge. Hannene kan bli 195 mm lange og hunnene 236 mm. Den lever på bløt bunn i havet på dypde 4–160 m, de fleste mellom 27–54 m. Unge eksemplarer vandrer opp i elvemunninger. Utbredelsen omfatter USAs østkyst fra Massachusetts til Texas, og Mexicos østkyst fra Tamaulipas til Campeche. 
Det drives omfattende fiske etter arten i USA og Mexico. Global fangst i 2011 var 59 942 tonn, noe som er mye lavere enn rekordfangsten i 1990 på 79 400 tonn.


== Eksterne lenker ==
(en) Farfantepenaeus aztecus – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Farfantepenaeus aztecus i Encyclopedia of Life 
(en) Farfantepenaeus aztecus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Farfantepenaeus aztecus hos ITIS 
(en) Kategori:Farfantepenaeus aztecus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Penaeus aztecus i FAO FishFinder
Tyrkvisjonens sangkonkurranse 2013

Tyrkvisjonens sangkonkurranse 2013, eller Türkvizyon Şarkı Yarışması 2013, var den første utgaven av Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Konkurransen ble arrangert i byen Eskişehir i regionen Sentral-Anatolia i Tyrkia med en delfinale den 19. desember og en finale den 21. desember. 


== Bakgrunn og format ==
Tyrkvisjonens sangkonkurranse ble offisielt lansert den 21. september 2013 etter en seremoni i kulturhovedstaden Eskişehir. Den endelige listen over deltakerland og -regioner var klar den 17. desember, etter at Tsjuvasjia, Turkmenistan og Xinjiang trakk seg fra konkurransen mens Irak, Khakasia, Kosovo og Sjoria (Kemerovo) da var de siste til å melde seg på.Arenaen for konkurransen var Anadolu-universitetets idrettsvitenskapelige fakultets sportshall, og produksjonsselskapet var det tyrkiske radio- og TV-selskapet TRT i samarbeid med TMB TV. Konkurransen ble kringkastet i over 20 land til 300 millioner mennesker, og ble dekket av 120 representanter fra pressen.Til sammen 24 deltakere representerte 25 ulike land eller regioner i delfinalen, hvorav de tolv deltakerne med best plassering gikk videre til finalen. Vinneren av konkurransen mottok 20 000 euro og en 150 gram tung pokal i gull. Artistene på de to påfølgende plasseringene mottok 10 000 euro hver. Hver melodi ble introdusert med «postkort» som viste bilder fra hver av deltakerregionene.


=== Avstemning ===
Resultatene i delfinalen og finalen ble avgjort av en tilstedeværende jury som besto av én representant fra hver av deltakerregionene. Hvert jurymedlem avga mellom ett og ti poeng, på en personlig iPad, til alle deltakermelodiene, med unntak av sin egen regions representant. Alle de 24 jurymedlemmene stemte også i finalen.
Resultatene, og den innbyrdes plasseringen, i semifinalen har ikke blitt offentliggjort. I finalen ble den samlede poengsummen til alle deltakerregionene presentert, mens de enkelte poengsummene fra hvert jurymedlem ikke har blitt offentliggjort.


== Delfinale ==
Delfinalen ble arrangert 19. desember med Vatan Şaşmaz som programleder. 24 bidrag ble fremført, hvorav 12 kvalifiserte seg videre til finalen. Åpningsnummeret var med Arslanbek Sultanbekov og gruppa Deşt-i Kıpçak som fremførte melodien «Dombra». Melodiene ble fremført i alfabetisk rekkefølge med utgangspunkt i den tyrkiske stavemåten på deltakerregionene. 


== Finale ==
Ece Vahapoğlu og Engin Hepileri var programledere i finalen. Sendingen ble åpnet med det kulturelle innslaget «Dans Anadolu». Som pauseunderholdning fremførte den tyrkiske sangeren Burcu Güneş melodien «Gül kokusu».Finalebidrag og endelige resultater:


== Kringkastere og jurymedlemmer ==


== Se også ==
Eurovision Song Contest 2013
Junior Eurovision Song Contest 2013


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Türkvision Song Contest 2013 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tibetansk villesel

Tibetansk villesel eller kiang (Equus kiang) er et hestedyr som hører hjemme i Tibet og tilgrensende områder. Arten er nært beslektet med asiatisk villesel (Equus hemionus), og ble tidligere (før 1986) regnet som en underart av denne.
Kiangen finnes i hovedsak på Tibetplatået og trives i høyder på mellom 2700 og 5400 moh. Flesteparten finnes i Kina, men utbredelsen strekker seg også inn i det nordre Pakistan, India og Nepal. Kanskje finnes det også noen dyr i Bhutan. 
Kiangen er et fluktdyr som trives i åpent terreng, i hovedsak semitørt sletteland med tilgang på beitevekster og vann. Arten lever i løst sammensatte flokker og små grupper uten sterke bånd, der merr og føll utgjør den sterkeste sosiale enheten. Hunner og føll krysser fritt i terrenget, på tvers av hannenes territorier. Hannene har territorial atferd og kan okkupere et og samme område over flere måneder (opp mot 3 år har blitt registrert). Unge hanndyr danner gjerne såkalte ungkarsflokker.
Kiangen kan bli mer enn 140 cm i skulderhøyde og veier typisk 250 til 400 kg. Den er dermed størst blant eselartene. Kiangen har en karakteristisk rødbrun overside og en kremhvit/hvit underside, og skillet i utfarging er tydelig. Manen og ryggsømmen er sort og markert.
Fire underarter er beskrevet, men validiteten er uavklart. IUCN nevner kun tre underarter (nordlig kiang nevnes ikke). Noen hevder også at underartene trolig ikke er gyldige.
Equus kiang kiang (vestlig kiang)
Equus kiang holdereri (østlig kiang)
Equus kiang chu (nordlig kiang)
Equus kiang polyodon (sørlig kiang)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) tibetansk villesel i Encyclopedia of Life 
(en) tibetansk villesel i Global Biodiversity Information Facility 
(en) tibetansk villesel hos Fossilworks 
(en) tibetansk villesel hos ITIS 
(en) tibetansk villesel hos NCBI 
(en) Kategori:Equus kiang – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Equus kiang – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Equus kiang – detaljert informasjon på Wikispecies
Parapenaeus longirostris

Parapenaeus longirostris er en rekeart. Den har en rosa farge.
Hannene kan bli opptil 160 mm lange og hunnene 186 mm. Den lever på bløt bunn i havet, som regel på dypde 150–400 m, men er funnet mellom 20–700 m. Utbredelsen omfatter hele Middelhavet og den østlige atlanterhavskysten fra Portugal til Angola. Langs den vestlige atlanterhavskysten finnes den fra Massachusetts i USA til Fransk Guyana, inkludert hele Mexicogolfen og Det karibiske hav.
Den er den viktigste arten i rekefisket ved middelhavskystene til Spania, Frankrike og Italia. Et mindre viktig fiske blir drevet i Algerie, Tunisia, Hellas, Tyrkia og langs den afrikanske atlanterhavskysten. I 2011 var den globale fangsten 21 014 tonn.


== Kilder ==
K. Kapiris m.fl. (2013). «Contribution to the biology of Parapenaeus longirostris (Lucas, 1846) in the south Ionian and south Adriatic Sea». Turkish Journal of Fisheries and Aquatic Sciences. 13 (4): 647–656. ISSN 1303-2712. Sammendrag. 


== Eksterne lenker ==
(en) Parapenaeus longirostris – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Parapenaeus longirostris i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Parapenaeus longirostris hos Artsdatabanken 
(en) Parapenaeus longirostris hos ITIS 
(en) Parapenaeus longirostris hos NCBI 
(en) Kategori:Parapenaeus longirostris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Parapenaeus longirostris i FAO FishFinder
Filosofiåret 1786

Filosofiåret 1786 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1786.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
19. februar – Samuel Grubbe, svensk filosof og politiker (død 1853)
22. mai – Francesco Paolo Bozzelli, italiensk jurist, filosof og politiker (død 1864)
29. mai – Alexander Bryan Johnson, filosof fra USA (død 1867)
30. juli – Georg Andreas Gabler, tysk filosof (død 1853)


== Dødsfall ==
4. januar – Moses Mendelssohn, tysk-jødisk rasjonalistisk filosof, opplysningsfilosof og bibeloversetter (født 1729)
		


== Se også ==
Filosofi på 1700-tallet
Opplysningstiden
Solstjerner

Solstjerner (Solasteridae) er en familie sjøstjerner. De lever av andre sjøstjerner, kråkeboller og muslinger.
Rød solstjerne som lever på atlanterhavs- og stillehavskysten kan bli 25–35 centimeter i diameter og har vanligvis fra åtte til fjorten armer. Fargen varierer, men er vanligvis fra rosarødaktig til purpurrødaktig med lysere og mørkere bånd.


== Eksterne lenker ==
(en) Solasteridae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Solasteridae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Solasteridae hos Artsdatabanken 
(sv) Solasteridae hos Dyntaxa 
(en) Solasteridae hos Fossilworks 
(en) Solasteridae hos ITIS 
(en) Solasteridae hos NCBI 
(en) Kategori:Solasteridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Solasteridae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Solasteridae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Animal Diversity Web: Crossaster papposus
Kjell Gunnar Finstad

Kjell Gunnar Finstad (født 1939) er en forhenværende norsk forretningsmann og tidligere gründer i blant annet oljebransjen. Han var daglig leder i investeringsselskapet Norex. Selskapet gikk konkurs i 2002 med krav i boet på 363 millioner kroner.Ifølge revisors sluttberetning beløp de anmeldte bruttokravene i boet seg til 820 millioner kroner.I 2010 ble han dømt for grov økonomisk utroskap, brudd på straffeloven, verdipapirhandelsloven, regnskapsloven og aksjeloven.Han slapp imidlertid soning i fengsel, fordi etterforskningen tok så lang tid.Fire styremedlemmer, som alle er i familie med Finstad, økte formuene sine med over 150 millioner kroner rett før konkursen i 2002.. I etterkant av konkursen ble også Ernst & Young gransket for sin revisjon av Finstads selskap.Finstad eide en periode Ekebergrestauranten i Oslo.
Han er far til Hanne S. Finstad.


== Referanser ==
Kongsrudtjern naturreservat

Kongsrudtjern naturreservat ligger på åsen mellom Glomma og Leira i Lillestrøm kommune. Området er ulendt fra 148 til ca 230 meter over havet. Selve Kongsrudtjernet er grunt og ligger lavest nede i en myrkledd dalbunn omkranset av bratte fjellvegger, sentralt i reservatet. 
Ved etablering av beverhytte ved utløpet like utenfor reservatet i sør, har tjernet blitt hevet og bredt seg utover myrområdene rundt. Området er en kjent zoologisk lokalitet med fem amfibiearter og et rikt insektliv, særlig når det gjelder øyenstikkere. I nordvest utgjør Breimosen med Breimosetjern en verdifull lokalitet for storsalamander.
Området er særdeles variert og med uvanlig mange vegetasjonstyper. Foruten spesielle mose- og lavarter er det registrert over 300 arter karplanter.  Under den marine grense, som ligger ca 205 moh, finnes velutviklet lågurtgranskog og forekomster av småbregneskog, storbregneskog og gråor-heggeskog. 
Berggrunnen består av grunnfjellbergarter, hovedsakelig glimmerskifer og gneiser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over naturreservatet på miljostatus.no
Kongsrudtjern på Store norske leksikon