jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Praktlyrehale

Praktlyrehale (Menura novaehollandiae Latham, 1802) er en art i lyrehalefamilien, som kun teller to arter i slekten Menura. Arten er endemisk for det sørøstre Australia og kjent sin lyreformede stjert og for sin bemerkelsesverdige evne til å herme lyder.


== Beskrivelse ==
Lyrehalene har kraftige lemmer og store føtter med sterke klør. Praktlyrehale er den største av de to lyrehalene. Den andre er smålyrehale. Hannene måler cirka 103 cm og veier typisk omkring 1 100 g. Hunnen måler cirka 76–80 cm og veier typisk omkring 890 g.Fjærdrakten til nominatformen er mørk grå til gråbrun på oversiden med dus rødbrune vinger og bakpart. Undersiden er lysere grå. Hannen og hunnen er like, med unntak for lengden på stjerten. Den måler cirka 54–71 cm hos hannen og cirka 25–41 cm hos hunnen. Underartene varierer noe i fargene.


== Habitat ==
Praktlyrehalen trives i fuktig skog, spesielt i temperert og subtropisk regnskog og fuktig eviggrønne hardbladvekster (sclerophyllous, en type eviggrønn australsk bush som holder spesielt godt på fuktigheten, for eksempel i områder der eukalyptusen danner et naturlig tak over skogbunnen). I subtropisk regnskog trives arten best der det er tett, fuktig underskog.


== Underarter og utbredelse ==
Tre underarter er beskrevet.
M. n. edwardi Chisholm, 1921, utbredt i det ekstremt sørøstre Queensland (Stanthorpe-Killarney regionen) og det nordøstre New South Wales
M. n. novaehollandiae Latham, 1802, (nominatformen), utbredt fra det sørøstre New South Wales til grensen mot Victoria
M. n. victoriae Gould, 1865, utbredt i Australian Capital Territory og det ekstremt sørøstre New South Wales, vest for Monaro Tablelands og sør til det østre Victoria. Introdusert til Tasmania på 1930-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Josep del Hoyo, Andrew Elliott, David A. Christie, red. (2004–209). Handbook of the Birds of the World (Engelsk). Volume 9, Cotingas to Pipits and Wagtails. Barcelona, Spania: Lynx Edicions. s. 863. ISBN 978-84-87334-69-6. HBW0009.  CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link) [redaktør for Menuridae (lyrehaler) er Alan Lill]
David W. Winkler, Shawn M. Billerman, Irby J. Lovette, red. (desember 2015). Bird Families of the World (Engelsk) (A Guide to the Spectacular Diversity of Birds utg.). Barcelona, Spania: Lynx Edicions and Cornell Lab of Ornithology. s. 600. ISBN 978-84-941892-0-3. MON0033. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) praktlyrehale i Global Biodiversity Information Facility 
(no) praktlyrehale hos Artsdatabanken 
(en) praktlyrehale hos ITIS 
(en) praktlyrehale hos NCBI 
(en) Kategori:Menura novaehollandiae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Menura novaehollandiae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Menura novaehollandiae – detaljert informasjon på Wikispecies 
BBC David Attenboroughs prisvinnende video på Youtube lyrehale imiterer fotoapparat, alarmar, motorsag og andre fuglar
Lyrebirds (Menuridae). Internet Bird Collection (IBC).
Smålyrehale

Smålyrehale (Menura alberti Bonaparte, 1850) er en art i lyrehalefamilien, som kun teller to arter i slekten Menura. Arten er endemisk for et svært begrenset område i det østre Australia og kjent for sin bemerkelsesverdige evne til å herme.


== Beskrivelse ==
Smålyrehalen er den minste av lyrehalene. Den har ikke like spektakulære halefjær, men er ellers ganske lik praktlyrehalen. Arten er dessuten noe mer lavmælt. Den måler cirka 86–93 cm og veier omkring 930 g. Stjerten måler cirka 47–57 cm. Hunnen er ganske lik hannen, men har kortere stjert (36–42 cm).. Artens vitenskapelige navn er etter dronning Victorias ektemann, prins Albert. Kun nominatformen  (M. a. alberti) anerkjennes.


== Utbredelse ==
Arten finnes kun i et meget begrenset område, med subtropiske montane regnskoger med tett og fuktig underskog, i det ekstremt sørlige Queensland og det ekstremt nordøstre New South Wales, hovedsakelig i høyder over 300 moh. Arten har størst tetthet der eukalyptusen (Eucalyptus) danner et naturlig tak som beskyttelse.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Josep del Hoyo, Andrew Elliott, David A. Christie, red. (2004–209). Handbook of the Birds of the World (Engelsk). Volume 9, Cotingas to Pipits and Wagtails. Barcelona, Spania: Lynx Edicions. s. 863. ISBN 978-84-87334-69-6. HBW0009.  CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link) [redaktør for Menuridae (lyrehaler) er Alan Lill]
David W. Winkler, Shawn M. Billerman, Irby J. Lovette, red. (desember 2015). Bird Families of the World (Engelsk) (A Guide to the Spectacular Diversity of Birds utg.). Barcelona, Spania: Lynx Edicions and Cornell Lab of Ornithology. s. 600. ISBN 978-84-941892-0-3. MON0033. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) smålyrehale i Global Biodiversity Information Facility 
(no) smålyrehale hos Artsdatabanken 
(en) smålyrehale hos ITIS 
(en) smålyrehale hos NCBI 
(en) Kategori:Menura alberti – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Menura alberti – detaljert informasjon på Wikispecies 
Lyrebirds (Menuridae). Internet Bird Collection (IBC).
Fekteren

Fekteren (finsk: Miekkailija, estisk: Vehkleja) er en finsk-tysk-estisk film fra 2015 skrevet av Anna Heinämaa og med regi av Klaus Härö. Den bygger på livet til den estiske fekteren Endel Nelis. Filmingen begynte i Estland i februar 2014.


== Handling ==
I løpet av andre verdenskrig ble Estland okkupert av Nazi-Tyskland, og de fleste menn fra Estland ble rekruttert til det tyske militæret. Senere ble Estland okkupert av Sovjetunionen, som betraktet soldater fra det tyske militæret som kriminelle. Etter verdenskrigen ble Estland en del av Sovjet. En ung mann, Endel Nelis, ankommer Haapsalu, Estland (den gang en del av Sovjetunionen) på begynnelsen av 1950-tallet, etter å ha forlatt Leningrad i håp om å unnslippe det hemmelige politiet.
Han får arbeid som lærer, og grunnlegger en idrettsklubb for studentene sine. Men skolens rektor begynner å undersøke Endels bakgrunn. I mellomtiden advarer Endels venn Aleksei ham om ikke å komme tilbake til Leningrad under noen omstendigheter. Endel blir snart et forbilde og en farsfigur for studentene sine, hvorav mange av dem var foreldreløse. Når studentene ønsker å delta i en nasjonal turnering i Leningrad, må Endel ta et valg; Risikere alt for å ta med studentene til Leningrad. Eller sette hans egen sikkerhet først, og skuffe alle studentene sine.


== Roller ==
Märt Avandi – Endel
Ursula Ratasepp – Kadri
Hendrik Toompere – skolens rektor
Liisa Koppel – Marta
Joonas Koff – Jaan
Lembit Ulfsak – Jaans bestefar
Piret Kalda – Jaans mor
Egert Kadastu – Toomas
Ann-Lisett Rebane – Lea
Elbe Reiter – Tiiu
Jaak Prints – rektors assistent
Kirill Käro – Aleksei


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fekteren på Internet Movie Database 
(no) Fekteren hos Filmfront 
(sv) Fekteren i Svensk Filmdatabas 
(da) Fekteren i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Fekteren på Allociné 
(nl) Fekteren på MovieMeter 
(en) Fekteren på AllMovie 
(en) Fekteren på Rotten Tomatoes 
(en) Fekteren på Metacritic
Einar Vaardal-Lunde

Einar Vaardal-Lunde (født 20. juni 1915 i Tana, død 14. september 2003) var en norsk sivilarkitekt.
Vaardal-Lunde var utdannet fra NTH. Fra 1948 var han i kompaniskap med Torgeir Alvsaker, og fra 1970 fikk arkitektkontoret navnet E. Vaardal-Lunde.Vaardal-Lunde tegnet offentlige bygg i store deler av Norge, og var spesielt kjent for hoteller, handikapsentre, sykehjem og hjem for utviklingshemmede. Han var også kjent for utviklingen av de såkalte «Sande-hus» sammen med ingeniør Arne Sande. Han var også aktiv i mange andre land, spesielt Tanzania og Portugal. Vaardal-Lunde var fortsatt styreformann i Arkitektkontoret Vaardal-Lunde A/S til langt inn på 1990-årene, og hadde Høyteknologisenteret i Bergen som et av de siste større oppdragene.Vaardal-Lunde var Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og - siden studietiden - av Polyhymnia. Han hadde også tunge verv i bergensk og norsk kultur- og organisasjonsliv, og var blant annet styreformann for Festspillene i Bergen, medlem av styret i Den Nationale Scene og styret for Grieghallen og ordfører i representantskapet i Norske arkitekters landsforbund.


== Referanser ==
Medgidia

Medgidia (tyrkisk: Mecidiye) er en by i fylket Constanța, Dobrudsja, Romania. 


== Historie ==
Før 1850 var Medgidia kjent som omsetningssted for korn i osmansk-styrt Dobrudsja. Byen fikk sitt navn etter sultan Abdülmecid. Som følge av Berlin-kongressen kom byen under rumensk kontroll i 1878.


== Demografi ==
I 2011 hadde Medgidia 43 841 innbyggere. De fleste var rumenere (71,48%). Andre etniske grupper:  tyrkere (8,4%), tatarer (8,07%) og roma (1,52%). For 10,31% av befolkningen var den etniske tilhørigheten ikke kjent. Når det gjelder religion, var de fleste innbyggerne ortodokse (72,11%), og noen var muslimer (16,65%). For 10,33% av befolkningen var religiøs tilhørighet ikke kjent.


== Kjente personer fra Medgidia ==
Lucian Grigorescu (1894 - 1965), kunstmaler
Dan Spătaru (1939 - 2004), sanger
Mircea Cruceru (1943 - 2010), håndballtrener
Cristian Teodorescu (f. 1954), forfatter
Nicu Gheară (f. 1965), fotballspiller
Titus Corlățean (f. 1968), politiker, tidligere utenriksminister
Elena Vlădăreanu (f. 1981), dikter
Ana Claudia Grigore (f. 1989), sangerinne


== Litteratur ==
România. Ghid turistic, editura Sport-turism, București 1983


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Medgidia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Illaena

Illaena er en slekt av biller som tilhører den store underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små (4-5 millimeter), lyst brune trebukker. Antennene er lengre enn kroppen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Desmiphorini J. Thomson, 1860
Gruppen "Apodasyini" Lacordaire, 1872
Slekten Illaena Erichson, 1842
Illaena i snever forstand
Illaena dawsoni Breuning, 1970
Illaena exilis Erichson, 1842
Arter ofte ført til slekten Neissa Pascoe, 1866
Illaena albertisi Breuning, 1956
Illaena exigua (Gahan, 1893)
Illaena nigrina (Pascoe, 1866)
Illaena occidentalis Breuning, 1974


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 7. april 2014 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Illaena i Encyclopedia of Life 
(en) Illaena i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Illaena hos NCBI 
Illaena – detaljert informasjon på Wikispecies
KV34

KV34 i Kongenes dal utenfor Luxor i Egypt var begravelsesstedet for farao Thutmosis III under 18. egyptiske dynasti.
Graven er uthugd over en klippe i lengst sør ut i slutten av hovedwadien i dalen mellom KV42 og KV37. Gravkammeret er dekorert i en, for Kongenes dal, uvanlig stil med scener fra Re-litaniet og Amduat. Thutmosis IIIs mumie ble senere flyttet til TT320 ved Deir el-Bahri. KV34 ble oppdaget i 1898 av Victor Loret.


== Referanser ==
Palmevin

Palmevin er en alkoholdrikk laget av gjæret palmesaft (sevje fra ulike palmetyper). Drikken er utbredt i en rekke tropiske områder hvor det vokser palmer.
En kan destillere palmevin til et brennevin kjent som arak.


== Kilder ==
«Palmevin» (16. mars 2012). Store norske leksikon.
Kfar HaNassi

Kfar HaNassi (hebraisk כְּפַר הַנָּשִׂיא, «Presidentlandsbyen») er en kibbutz nord i Israel. Den ligger 35 km nord for Genesaretsjøen, og 6 km øst for Rosh Pinnet (nær høydene ved Jordanelven), og hører administrativt inn under Øvre Galilea regionale kommune.


== Historie ==
Kibbutzen ble grunnlagt i 1948 av en gruppe britiske jødiske immigranter, som alle var medlemmer av Habonim Dror-bevegelsen («Frihetsbyggerne»). Den ble først kalt Kibbutz HaBonim, men navnet ble siden endret til Kfar HaNassi, etter Chaim Weizmann, den første presidenten i Israel.I 2007 hadde Kfar HaNassi 300 innbyggere, mange av disse var barn som var født i kibbutzen, og en stor gruppe beboere innenfor områdene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
«Habonim ball valves & actuators»
Beleiringen av Barcelona i 1705

Beleiringen av Barcelona fant sted mellom 14. september og 19. oktober 1705 under den spanske arvefølgekrigen da en alliert armé som støttet den østerrikske tronpretendenten til den spanske tronen ledet av jarlen av Peterborough erobret byen Barcelona fra de fransk-spanske bourbounske forsvarerne.
Et forsøk på å gå i land hadde blitt drevet tilbake rett før i slaget ved Barcelona i 1704. Etter at byen ble erobret av Peterborough, prøvde franskmennene og spanjolene å gjenerobre byen året etter under beleiringen av Barcelona i 1706 som ble mislykket. Byen forble hos de allierte frem til 1714.


== Litteratur ==
Hans Eggert, Willibald von der Lühe: Militair-Conversations-Lexikon Bd.1. Leipzig 1833 S. 403f.
Heinrich Kuenzel: Das Leben und der Briefwechsel des Landgrafen Georg von Hessen-Darmstadt. Friedberg, London 1859.
Johann Rechberger von Reichkron: Spanischer Successions-Krieg. Feldzug 1705. Wien 1881, S. 507–513.
Tony Jaques: Dictionary of battles and sieges. Vol. 1 –  A –E. Westport 2007, S. 108.
David Eggenberger: An encyclopedia of battles : accounts of over 1,560 battles from 1479 B.C. to the present. New York 1985, S. 44.
Nemaschema

Nemaschema er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, lange og smale, mørke trebukker, noen ganger med metallisk glans. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum lengre enn bredt, uten pigger på sidene. På beina er lårene noe fortykkede. 


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Ny-Caledonia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Enicodini J. Thomson, 1860
Slekten Nemaschema J. Thomson, 1860
Nemaschema baladicum (Montrouzier, 1861)
Nemaschema chlorizans Fauvel, 1906
Nemaschema collarti Breuning, 1958
Nemaschema flavovittatum Breuning, 1976
Nemaschema griseum Fauvel, 1906
Nemaschema lamberti (Montrouzier, 1861)
Nemaschema limbicolle (Fauvel, 1906)
Nemaschema lineatum Fauvel, 1906
Nemaschema macilentum Fauvel, 1906
Nemaschema mulsanti Perroud, 1864
Nemaschema nitidulum Fauvel, 1906
Nemaschema ochreovittatum Breuning, 1978
Nemaschema olivaceum Breuning, 1950
Nemaschema parteflavoantennatum Breuning, 1969
Nemaschema puberulum (Montrouzier, 1861)
Nemaschema quadrisulcatum Breuning, 1940
Nemaschema sanguinicolle (Chevrolat, 1858)
Nemaschema viridipes (Fauvel, 1906)


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 12. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Nemaschema i Encyclopedia of Life 
(en) Nemaschema i Global Biodiversity Information Facility 
Nemaschema – detaljert informasjon på Wikispecies
Dysthaeta

Dysthaeta er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Nokså store (gjerne 20-25 millimeter), slanke trebukker med antenner som er omtrent dobbelt så lange som kroppen. På farge er de grå- eller brunaktige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia inkludert Norfolk Island.


== Systematisk inndeling ==
Disse artene blir noen ganger regnet til Desmiphorini.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Epicastini J. Thomson, 1864
Slekten Dysthaeta Pascoe, 1859
Dysthaeta anomala  Pascoe 1859 - New South Wales, Queensland
Dysthaeta incerta  Breuning 1939 - ? Australia
Dysthaeta naevia  Olliff 1888 - Norfolk Island


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 7. april 2014 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Dysthaeta i Encyclopedia of Life 
(en) Dysthaeta i Global Biodiversity Information Facility 
Dysthaeta – detaljert informasjon på Wikispecies
Here for You

«Here for You» er en sang av den norske DJ-en og produsenten Kygo, utgitt 4. september 2015. Ella Henderson er vokalist på låta, som er en versjon av den tidligere instrumentale Kygo-låta «ID».


== Musikkvideo ==
Musikkvideoen til «Here For You» ble gitt ut 29. september 2015. Den er regissert av Michael Maxxis og filmet på location i Palm Springs California. Per april 2016 har videoen fått over nitten millioner visninger på YouTube.


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Here for You på MusicBrainz 
(en) Here for You på MusicBrainz
MS «Lance II»

MS «Lance II» var en ishavsskute fra Gratangen kommune i Troms. Skuten gikk ned i 1974, og 11 av mannskapet på 13 omkom. Båten var en selfangstbåt og snurpenottråler, og var et av flaggskipene i lokalsamfunnet.


== Havariet ==
Den 11. februar 1974 gikk båten på grunn ved fuglefjellet Syltfjordstauran på Finnmarks-kysten. Det var midt i loddefisket, så mange båter var i nærheten og kom til for å hjelpe. M/S «Artus» fra Herøy på Sunnmøre var først ute og prøvde å skyte over en redningsline. Grunnet tung sjø lyktes de ikke med det. Redningsskøyta som kom til, lyktes heller ikke. Et minnemerke over de omkomne står ved Gratangen kirke.


== Litteratur ==
Boken Kald morgen fra Orkana forlag omhandler forliset og er skrevet av Harald Hansen som skulle ha vært med på turen, og journalisten Gunnar Sætra.


== Referanser ==
Synspunkt (medlemsblad)

Synspunkt er medlemsbladet til Norges Blindeforbund. Bladet byttet navn fra Norges Blinde fra første nummer i januar 2016, og kommer ut med seks nummer i året.
Bladet gis ut i flere formater, trykket tekst, punktskrift (braille) og lyd.
William Otis

William Smith Otis (20. september 1813–13. november 1839) var en amerikansk ingeniør og oppfinner. Otis fant opp en dampdrevet framskuffemaskin – den første motoriserte anleggsmaskinen og en forløper til gravemaskinen. 
Otis ble født i Pelham i Massachusetts. Det var i Massachusetts han bygde sin første maskin i 1835 til byggingen av jernbanelinjen mellom Norwich og Worcester. Maskinen utførte gravearbeid som til da hadde blitt gjort for hånd med bøtter og spader. Maskinen gjorde arbeidet på en liknende måte som ved kroppsarbeid, med en bøtte som gravde ut jord og deretter roterte 90 grader og tømte innholdet et passende sted, for eksempel en vogn. Selve bøttene ble løftet ved hjelp av dampkraft, men den skinnegåande maskinen måtte dras fremover av hester og utliggeren måtte svinges ved hjelp av menn med tau.
Etter dette dro Otis til Philadelphia hvor han utviklet maskinen videre. Han overtalte formannen ved lokomotivselskapet Garrett and Eastwick, Joseph Harrison, til å utvikle en prototyp. Denne ble tatt i bruk i 1837 til å bygge Western Railway. Selskapet Harrison & Eastman bygde etterhvert seks dampgravemaskiner til. Disse kostet 6 000 dollar hver, og flere ble solgt utenlands, til Russland og England. Selskapet Carmichael, Fairbanks and Otis kjøpte to maskiner, en av dem var prototypen. 
I 1839 fikk William Otis patent på dampgravemaskinen sin. Samme året døde han av tyfoidfeber, bare tjueseks år gammel. Det ble ikke bygd noen flere dampgravemaskiner de neste tyve årene, men de som allerede var laget ble tatt i bruk. Oppfinnelsen ble lovprist i avisene som nyttig og arbeidssparende, men noe tungvint å bruke. Rundt borgerkrigstiden startet selskaper som John Souther å konstruere nye, forbedrede gravemaskiner.


== Kilder ==
Stueland, Samuel, «The Otis Steam Excavator», Technology and Culture (The Johns Hopkins University Press on behalf of the Society for the History of Technology) 


== Eksterne lenker ==
Patent 1089 til William S. Otis
The Otis Crane Excavator i Steam Shovels av Peter Manktelow.
Haukeskjeggslekta

Haukeskjegg (Crepis) er en planteslekt i korgplantefamilien.
De er ettårige, toårige eller flerårige urter, som regel med pælerot. De har en opprett stengel med lateksganger, den har som regel spredte blad, men kan være bladløs. Det er ofte en grunnstilt bladrosett. Bladene er enkle, helrandete, tannete eller flikete. Kurvene sitter i en kvast, eller mer sjeldent en klase. Kurvene er gule, eller mer sjeldent oransje, rosa eller hvite. Kurvdekkbladene sitter i to rekker; de innerste er jevnhøye og de ytterste er kortest og ofte utstående. Kurvdekkbladene er et godt kjennetegn for å skille haukeskjegg fra sveve (Hieracium). Alle enkeltblomstene er tvekjønnede tungekroner. Frøet har ribber og en hvit fnokk.
Det er omtrent 200 arter av haukeskjegg, og de er utbredt i Nord-Amerika, Eurasia og Afrika. Tyngdepunkt for utbredelsen er middelhavslandene, og i Europa og middelhavsområdet er det mer enn 120 arter.
Det vitenskapelige navnet Crepis kommer av gresk krepis, «tøffel» eller «sandal». Linné tenkte kanskje på formen til frøet da han ga planten dette navnet.


== Arter som er funnet i Norge ==
altaihaukeskjegg (Crepis multicaulis)
brakkhaukeskjegg (Crepis capillaris)
enghaukeskjegg (Crepis praemorsa)
fransk haukeskjegg (Crepis nicaeensis)
sumphaukeskjegg (Crepis paludosa)
takhaukeskjegg (Crepis tectorum)
veghaukeskjegg (Crepis biennis)


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding. Teknologisk Forlag. s. 438–441. ISBN 82-512-0355-4. 
«Fibblor». Den virtuella floran. Besøkt 7. august 2017. 
Haukeskjeggslekta i Artsdatabanken. Besøkt 7. august 2017.
«Crepis». Flora of North America. Besøkt 7. august 2017. 
«Crepis». Flora of China. Besøkt 7. august 2017. 
W. Greuter (2006). «Crepis: Compositae (pro parte majore).». Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 7. august 2017. 


== Eksterne lenker ==

(en) Haukeskjeggslekta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Haukeskjeggslekta i Encyclopedia of Life 
(en) Haukeskjeggslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Haukeskjeggslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Haukeskjeggslekta hos Dyntaxa 
(en) Haukeskjeggslekta hos Fossilworks 
(en) Haukeskjeggslekta hos ITIS 
(en) Haukeskjeggslekta hos NCBI 
(en) Haukeskjeggslekta hos The International Plant Names Index 
(en) Haukeskjeggslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Crepis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons