jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stettin-traktaten i 1715

Stettin-traktaten ble underskreven 28. april 1715 under den store nordiske krigen i den prøyssiske leiren Stettin (i dag Szczecin). Georg I av Storbritannia som kurfyrste av Hannover ble alliert med Kongedømmet Preussen mot Det svenske imperiet.


== Kilder ==
Hartmann, Stefan. Veröffentlichungen aus den Archiven Preussischer Kulturbesitz (tysk). 14. Böhlau. ISBN 3412003832.  


== Eksterne lenker ==
Kommentert utgave av avtalen i IEG Mainz
Debian Pure Blend

En Debian Pure Blend er en Linuxdistribusjon som er basert på Debian, og som blir levert på et installasjonsmedium (DVD) for en bestemt gruppe brukere. Eksempler på slike distribusjoner er Skolelinux for undervisningsformål, Debian-Med for medisinsk personell og Debian Science for vitenskapelige miljø.
Distribusjonene tilsvarer det som Red Hat kaller et spin, og som lanseres i tillegg til de ordinære utgavene av Fedora.


== Eksterne lenker ==
DebianPureBlends, wiki.debian.org
Amin Asikainen

Amin «Idi» Asikainen (født 21. januar 1976 i Kyrkslätt) er en finsk profesjonell bokser i mellomvekt. Han var finsk mester i amatørboksing fire ganger før han debuterte som proffbokser i desember 2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Amin Asikainen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Amin Asikainen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Amin Asikainen på Internet Movie Database 
(en) Amin Asikainen – BoxRec
Prut-traktaten

Prut-traktaten ble undertegnet ved bredden Den russisk-tyrkiske krig (1710–1711) av elven Prut mellom Det osmanske riket og Det russiske tsardømmet den 21. juli 1711 og avsluttet den russisk-tyrkiske krigen (1710–1711). Krigen ble et nederlag for Russland, men avtalen innebar at osmanene trakk seg fra den store nordiske krigen, slik at russerne kunne konsentrere seg om andre motstandere (hovedsakelig Sverige).
Avtalen ga Azov tilbake til osmanene, Taganrog og flere russiske festninger skulle ødelegges, og tsaren måtte love ikke å blande seg inn i sakene til Det polsk-litauiske samveldet, som russerne i økende grad klarte å påvirke.
Dyson (operativsystem)

Dyson er en avart av det frie og åpne operativsystemet Illumos, som igjen baserer seg på OpenSolaris. Operativsystemet prøver å være så lik Debian som mulig, og de fleste programvarepakkene for Debian kan installeres på Dyson uten modifikasjoner.Systemet benytter libc fra Illumos-kjernen og Service Management Facility som erstatning for Init.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Freden i Stockholm

Stockholm-traktaten var to avtaler som ble undertegnet i 1719 og 1720. Den endte krigen mellom Sverige på den ene siden og Hannover og Preussen på den andre. Da Karl XII av Sverige døde i 1718 ble det tydelig at den store nordiske krigen nærmet seg slutten. Etterfølgeren Fredrik I begynte å forhandle frem avtalene. De siste restene av konflikten ble løst da Frederiksborg-traktaten med Danmark-Norge ble undertegnet i 1720 og freden i Nystad med Russland i 1721.


== Avtalen med Hannover ==
I avtalen med Hannover fra den 9. november 1719 avsto Sverige Bremen-Verden.


== Avtalen med  Preussen ==
Den 21. januar 1719 avsto Sverige Svensk Pommern sør for elven Peene og øst for elven Peenestrom til Preussen, inkludert øyene Usedom og Wollin og byene Stettin (Szczecin), Damm og Gollnow. Avtalen ble formalisert i 1720 og trådte i kraft da Fredrik Wilhelm I av Preussen ga en forsikring som erklærte at de avståtte områdene ble en del av Preussen den 29. mai 1720. Delene av Svensk Pommern som forble en del av Sverige var da under dansk okkupasjon og ble gitt tilbake til Sverige i Frederiksborg-traktaten den 3. juli 1720.


== Kilder ==
Heitz, Gerhard; Rischer, Henning (1995). Geschichte in Daten. Mecklenburg-Vorpommern (tysk). Münster-Berlin: Koehler&Amelang. ISBN 3733801954.
Freden i Rastatt

Freden i Rastatt fra 7. mars 1714 endte fiendskapen mellom Frankrike og Østerrike mot slutten av den spanske arvefølgekrigen. Fredsavtalen inngått i Rastatt, supplerte freden i Utrecht, som året før hadde endt fiendskapen mellom Frankrike på den ene siden og Storbritannia og De forente Nederlandene på den andre. En tredje avtale, freden i Baden, måtte til for å avslutte krigen mellom Frankrike og Det tysk-romerske riket.
I 1713 og 1714 ble freden i Rastatt forhandlet frem av den franske marskalken Claude Louis Hector de Villars og den østerrikske prinsen Eugene av Savoie.


== Kilder ==
Malmö Yllefabriks AB

Malmö Yllefabriks AB (MYA) var en tekstilselskap for ullbaserte tøyer. Opprinnelig bestod det av én fabrikk i det sentrale Malmö i Skåne, men virksomheten ble utbygd til andre steder. 


== Historie ==
Den startet sin virksomhet i Malmö i Sverige i 1867, og fra 1874 var konsul August Schmitz sjef for fabrikken, som lå i kvarteret Lybeck i det sentrale Malmö. På folkemunne ble fabrikken kalt «Doffeln» ettersom et av dens produkter var en form for ulltøy av en type ulltøy som kalles dyffel.
Den 7. mars 1888 ble fabrikken totalt ødelagt i en brann. Fabrikken ble imidlertid raskt gjenoppbygd, og da med helt moderne maskiner, og kunne starte produksjonen igjen allerede i 1889. Den sysselsatte 1.600 personer på det meste. År 1892 startet MYA dessuten en fabrikk i Furulund, som senere også ble utbygd med veveri. Da Manufaktur AB (MAB) flyttet sin virksomhet fra kvarteret Spinneriet til Trelleborgsvägen overtok MYA også deres gamle fabrikk. Etter at Skandinaviska Textil Fabriks AB gikk i likvidasjon i 1912 tok MYA over dens fabrikk, som lå i Varberg og hadde drøyt 200 ansatte.
I 1931 ble ledelsen overtatt av August Schmitz jr. og 1943 ble MAB & MYA-konsernet dannet. I år 1952 ble MYAs kamgarnsspinneri konsentrert helt til Furulund og i 1953 ble hele det utrømte kvarteret Spinneriet solgt. Dette ble revet i sin helhet for å gi plass til Arkaden-komplekset, som ble innviet i 1957.  
Krisen innen tekstilbransjen førte til at MYA ble nedlagt i 1958 og 700 personer ble oppsagt. Bygningen ble revet i 1960 for å gi plass til NK, nåværende Hansacompagniet. Fabrikken i Varberg ble nedlagt i 1962.


== Litteratur ==
Sven Olof Arlebäck: August Schmitz: Sydkraft AB's dynamiske företagsledare 1906-1931 (2005)
Arbetarna vid Malmö Yllefabriks Aktiebolag: intensivundersökning av åren 1884 och 1888. [Lund: Lunds universitet. 197?-????.  
MAB och MYA: koncern eller fusion? : några synpunkter med anledning av auktoriserade revisorn Hugo Mårtenssons yttranden över styrelsens i Manufaktur Aktiebolaget i Malmö (MAB) åtgärder i förhållande till Malmö Yllefabriks Aktiebolag (MYA) samt styrelsens i MYA åtgärder i förhållane till MAM. [Malmö]: s.n. 1950. 
Malmö yllefabriks aktiebolag: MYA : En rundvandring genom fabrikerna. Malmö: MYA. 1946. 
Malmö yllefabriks aktiebolag: till minne af 50-årsjubilieet 1867-1917. Malmö: Malmö yllefabriks aktiebolag. 1917. 
Några ord om vårt arbete. Malmö: Malmö Yllefabriks AB. 1946. 


== Referanser ==
Kongedømmet Valencia

Kongedømmet Valencia (Regn de Valencia på valenciansk) var et kristent kongedømme på østkysten av Den iberiske halvøya og lå under kongemakten Aragón. Da kongemakten Aragón oppsto som en personalunion med kongemakten Castilla og dannet Kongedømmet Spania, ble Kongedømmet Valencia en del av Det spanske monarkiet. 
Kongedømmet Valencia ble formelt dannet  i 1237 da den mauriske taifaen.Kongedømmet Valencia oppstod  under gjenerobringen av 
Valencia. Kongedømmet ble avskaffet av Filip V av Spania i 1707 med Nueva Plantete-resolusjonen etter den spanske arvefølgekrigen. 
Mens det eksisterte hadde Kongedømmet Valencia sine egne lover og institusjoner (Furs de València) som gav de bredt selvstyre både i kongemakten Aragón og senere i Kongedømmet Spania. 
Grensene og identiteten til dagens spanske autonome region, regionen Valencia, er i stor grad basert på det tidligere kongedømmet. 


== Litteratur ==
Robert Ignatius Burns. The Crusader Kingdom of Valencia: Reconstruction on a Thirteenth-Century Frontier. Harvard University Press, 1967.
Mal:Es Vicente Coscollá Sanz, La Valencia musulmana
Bophuthatswana

Bophuthatswana var en av de bantustaner ("hjemland") som Sør-Afrikas apartheidstyre hadde opprettet for at de opprinnelige sørafrikanske beboerne kunne bo og arbeide i disse land og disse områdene som var under kontroll av hvite afrikanere, men unngå å være egentlige sørafrikanske borgere.
I 1961 hadde den sørafrikanske regjeringen etablert Bophuthatswana, som besto av en rekke spredte landområder, og tildelt det til setswana⁠talende afrikanere som deres hjemland. I 1971 fikk området nominelt selvstyre, innen det i 1977 av afrikanerne ble oppnevnt som en  selvstendig stat. Staten ble ikke anerkjent av  andre land enn Sør-Afrika og den første bantustan, Transkei. Staten eksisterte til apartheidstyret falt  i 1994, da de enkelte landområdene ble integrerte deler av de nye provinsene Freistata, Noord-Kaap og Bokone Bophirima.


== Se også ==
Bophuthatswanas president


== Eksterne lenker ==
Time-Magazin zur Unabhängigkeit 1977 Arkivert 7. desember 2012 hos Wayback Machine. (engelsk)
Landrus ti ekteskap

Landrus ti ekteskap (britisk og amerikansk tittel: Bluebeard's Ten Honeymoons) er et britisk-amerikansk krim-melodrama fra 1960 regissert av W. Lee Wilder. Manuset ble skrevet av Myles Wilder. Landru blir spilt av George Sanders.


== Handling ==
Kunst-handler Henri Landru blir forelsket i en burlesk artist Odette, som allerede har en elsker og bare er interessert i Landru på grunn av alle pengene hans. Hun lurer Landru til å tro at moren hennes er syk, og behøver penger på grunn av en veldig viktig medisinsk operasjon. Landru forsøker å finne møbler som han kan selge. Han møter en ung enke, Vivienne, som håper å selge vintage-møbler. Han sjarmerer raskt Vivienne. Men når han senere oppdager at hun allerede har solgt møblene sine til noen andre, begynner de å krangle - noe som ved et uhell fører til Viviennes død. Landru forsøker deretter å dekke over drapet.
Landru begynner å ta i bruk flere forskjellige alias, og han sjarmerer flere velstående, middelaldrende kvinner en etter en, og beiler dem til ekteskap før han dreper dem, vanligvis ved å dope dem ned og deretter knivstikke dem. Landru får senere øye på Odette sammen med kjæresten hennes. Han lokker henne hjem til seg, hvor han myrder henne. Men Viviennes søster har blitt mistenksom over søsterens forsvinning, men politiet kan ikke hjelpe henne uten bevis.


== I rollene ==
George Sanders - Henri Landru
Corinne Calvet - Odette
Jean Kent - Mme. [Julienne] Guillin
Patricia Roc - Mme. [Vivienne] Dureaux
Greta Gynt - Jeanette
Maxine Audley - Cynthia
Ingrid Hafner - Giselle
Selma Vaz Dias - Mme. Boyer
Peter Illing - Commissaire Lefèvre
George Coulouris - Lacoste


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Landrus ti ekteskap på Internet Movie Database 
(sv) Landrus ti ekteskap i Svensk Filmdatabas 
(fr) Landrus ti ekteskap på Allociné 
(nl) Landrus ti ekteskap på MovieMeter 
(en) Landrus ti ekteskap på AllMovie 
(en) Landrus ti ekteskap på Turner Classic Movies 
(en) Landrus ti ekteskap på Rotten Tomatoes
Yvonne Hjerting

Yvonne Hjerting (født 1939 i Gøteborg) er en norsk billedkunstner som i hovedsak arbeider med grafikk, men også tegning. Hun har vært bosatt i Svolvær og senere på Jeløya i Moss. 
Hjerting er utdannet ved Valand Konsthøgskola, Gøteborg og Det Kongelige Danske Kunstakademi, København, med eksamen i 1965. I København traff hun billedkunstneren Dag Arnljot Rødsand fra Svolvær, de ble senere gift og flyttet til Svolvær i 1970. I Svolvær etablerte de et grafikkverksted i den gamle realskolen. Verkstedet var åpent for besøkende kunstnere.
Hennes motiv er inspirert av dagliglivet, naturen, menneskene og dyrene og sin egen drømmeverden. Disse inntrykkene overfører hun til grafiske dyptrykk. Hun arbeidet som grafiker frem til 1990-tallet. Senere har det blitt tegninger.
Hjerting har deltatt på en rekke utstillinger og er innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Norsk Kulturråd og Oslo kommunes samlinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Yvonne Hjerting - Norsk kunstnerleksikon
Nicholas Haddock

Nicholas Haddock (født 1686, død 26. september 1746) var en britisk admiral og parlamentpolitiker.
Som sønn av admiral Sir Richard Haddock var det nærmest selvsagt at Nicholas Haddock skulle inn i marinen, og han utmerket seg allerede som 16-åring som sjøkadett i Slaget ved Vigobukta i 1702. Han ble forfremmet til løytnant og var med i slaget ved Barcelona i 1706. I slaget ved Kapp Passaro i 1718 var han kaptein på «Grafton», som hadde 70 kanoner, og ledet angrepet. I 1732 ble han kommandant av Nore. Han var øverstkommanderende i Middelhavet fra 1738 til 1742, hvor han med suksess blokkerte spanskekysten og erobret to spanske skatteskip. Han klarte derimot ikke å få den spanske flåten ut i kamp. Han ble forfremmet til viseadmiral i 1741 og til admiral i 1744.
Haddock var paralamentsmedlem for Rochester fra 1734 til han døde.


== Referanser ==


== Kilder ==
Concise Dictionary of National Biography (1930)
Robert Beatson, A Chronological Register of Both Houses of Parliament (London: Longman, Hurst, Res & Orme, 1807)[1]
The History and Topographical Survey of the County of Kent: Volume 5 (1798)[2]


== Eksterne lenker ==
(en) Nicholas Haddock – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Portrett av Nicholas Haddock ved National Maritime Museer
Portrett av Nicholas Haddock ved National Portrait Gallery
Åse Rangnes Søvik

Åse Rangnes Søvik (født 1935 i Vågan, Lofoten, død 3. desember 2010) var en norsk pedagog og billedkunstner født og oppvokst i Lofoten, bosatt i Isfjorden siden 1963. Hun arbeidet særlig med grafikk i teknikkene tresnitt, linosnitt, etsning og collografi, men også noe tegning. Som pedagog arbeidet hun ved Isfjorden barneskole i en årrekke Søvik har hatt flere separatutstillinger og deltatt på flere kollektive utstillinger, blant annet kunstnerjuryerte utstillinger, som Møreutstillinga,  Vestlandsutstillingen og Nordnorsken. Hun var medlem av Norske Billedkunstnere (NBK). Hun var med på å etablere Rauma Grafikkgruppe i Isfjorden, et verksteds samarbeide mellom henne, Halvard Hatlen og Gunn Morstøl. Utover ett felles verksted ble det en ganske aktivt utstillingsvirksomhet og møtepunkt for kunstinteresserte. Verkstedet hadde overnattingsmulighet og ble besøkt av mange tilreisende kunstnere fra hele Norden .
Søvik illustrerte boken om Nordlandshandelen fra Isfjorden med mange tegninger, samt omslagsbilde. Denne handelsvirksomheten var årsaken til at Isfjorden har blitt konfeksjonsindustriens vugge i Norge Søvik hadde sine røtter i nordnorsk landskap og lynne, noe hennes bilder bar preg av. Foruten landskapsbilder kom den særegne nordnorske humor og ironi til uttrykk, ofte med en alvorlig undertone .
Åse Rangnes Søvik gikk bort den 3. desember 2010 og ble gravlagt fra Hen kirke i Isfjorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Minneutstilling - Rauma grafikkgruppe - Åndalsnes Avis, september 2011
Åpner atelieret sitt - Romsdals Budstikke, 9. september 2003
Song Binbin

Song Binbin (kinesisk: 宋彬彬; pinyin: Sòng Bīnbīn; født 1949), også kjent som Song Yaowu (kinesisk: 宋要武; pinyin: Sòng Yàowǔ), var en høyere leder innen de kinesiske  rødegardistene under kulturrevolusjonen. Hun ble notorisk kjent etter at hun hadde enført en studentergruppe i en ansjon som førte til drapet av Bian Zhongyun, den første læreren som måtte bøte med livet under kulturrevolusjonen. Dette var en aksjon hun hørste offentlig anerkjennelse for av Mao Zedong. Song Binbin har senere tatt avstand fra og bedt om unnskyndning for sine handlinger.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Song Binbin var datter av Song Renqiong, en av de grunnleggende veteranene i det kommunistiske Kina - en av gruppen som skulle bli æret som «de åtte udødelige» (kommunisiske veteraner).


=== Rødegardist under kulturrevolusjonen ===
Hun var i 1966 en hovedleder for de venstreorienterte rødegardistene ved den pikeskolen hun studerte ved i Beijing. Rødegardistene gikk inn for å kullkaste Kinas institusjonelle rammeverker ut av uoppslutning om og beundring for Mao." Song Binbin anførte en oppstand ved  Forsøkshøyskolen tilknyttet Beijings læreruniversitet i Beijing. Hun deltok med en trekjepp med å slå til døde skolens skolens rektor, Bian Zhongyun, i august 1966. Bian Zhongyun var den første lærer som ble drept under kulturrevolusjonen, og dette drapet ble fulgt av et aksellererende antall drap utført av rødegardister.
Etter få dager - den 18. august 1966 - ble en drøy million rødegardister forsamlet på Den himmelske freds plass. Her fremstod Mao i uniform foran de mange unge studentene, og de ble utstyrt med røde silkearmbånd til erstatning for sine selvlagede bomullsbånd, og ble oppildnet av ham og andre til å ødelegge de fire gamle. Der ble Song Binbing kalt frem og fikk feste et slikt rødt armbånd på Maos arm. Hendelsen er fastholdt på et berømt fotografi. Foran blinkende kameraer spurte Mao henne hva navnet hennes betøs. Da hun fortalte at Binbin betød «myk, mild», foreslo han at Yaowu, «vær krigersk», var et mer passende navn. Hennes berømmelse skjøt til himmels.


=== Etter kulturrevolusjonen ===
Etter kulturrevolusjonen dro Song til USA for studier og tok der et doktorgrad ved Massachusetts Institute of Technology. Hun arbeidet så for Massachusetts Department of Environmental Protection. I 2003 flyttet hun tilbake til Kina.Hun har senere bedt om unnskyldning for sine gjerninger under kultuirrevolusjonen.


== Referanser ==
Windsor-uniform

Windsor-uniform er en klesdrakt båret av mannlige medlemmer av den britiske kongefamilien (og de øverste medlemmene av hoffet) ved Windsor Castle. 
Uniformen ble innført av Georg III i 1779. Den formelle varianten, som hadde en god del gulldekorasjoner, overlevde ikke etter 1936, men den uformelle typen bæres fortsatt: en mørk blå jakke med røde facings. Den bæres nå kun ved Windsor Castle, og siden kong Edward VIIs tid har den generelt kun blitt brukt som kveldsantrekk (men Charles, fyrste av Wales har båret en versjon av den som rideantrekk.
Bernt Alaborg

Bernt Gudbrandr Alaborg  (født 1954 i Oslo) er en norsk dikterfilosof.


== Bibliografi ==
2009 Diktsamling (Kolofon) ISBN 9788230005552
2011 Dimensjoner (Kolon) ISBN 9788230008577
2014 Eksistens=væren: spørsmålet om meningen med væren (Kolofon) ISBN 9788230010723 (filosofibok)


== Referanser ==
Budalselva kraftverk (Kinn)

Budalselva kraftverk er et vannkraftverk ved Sunndalsvatnet i Kinn kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 107 meter i Budalselva.
Installert effekt er 540 kW fra en peltonturbin. Antatt årsproduksjon er 3 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Ulovlig last

Ulovlig last (britisk tittel: Forbidden Cargo) er et britisk politidrama fra 1954 regissert av Harold French. Manuset ble skrevet av Sydney Box. I rollene ses blant annet Nigel Patrick, Elizabeth Sellars og Terence Morgan.


== I rollene ==
Nigel Patrick - Politibetjent Michael Kenyon
Elizabeth Sellars - Rita Compton
Terence Morgan - Roger Compton
Greta Gynt - Madame Simonetta
Joyce Grenfell - Lady Flavia Queensway
Theodore Bikel - Max
Eric Pohlmann - Steven Lasovich
Jack Warner - Alec White


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ulovlig last på Internet Movie Database 
(no) Ulovlig last hos Filmfront 
(sv) Ulovlig last i Svensk Filmdatabas 
(nl) Ulovlig last på MovieMeter 
(en) Ulovlig last på AllMovie 
(en) Ulovlig last på Turner Classic Movies
Caroline Marton

Caroline Marton (født 14. april 1984) er en australsk taekwondoutøver. Hun har ingen større internasjonale titler, men tok gull under Stillehavslekene 2015, samt sølv i det asiatiske mesterskapet i 2004. Hun er søsteren til verdensmester i taekwondo, Carmen Marton.


== Eksterne lenker ==
(en) Caroline Marton – Olympics.com 
(en) Caroline Marton – Olympic.org 
(en) Caroline Marton – Olympedia 
(en) Caroline Marton – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Caroline Marton – Australian Olympic Committee 
(en) Caroline Marton – Taekwondo Data
Scotland Yards overmann

Scotland Yards overmann (britisk tittel: Whispering Smith Hits London – amerikansk tittel: Whispering Smith vs. Scotland Yard) er et britisk-amerikansk detektivdrama fra 1952 regissert av Francis Searle. I rollene ses blant annet Richard Carlson, Greta Gynt, Rona Anderson og Herbert Lom.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn fra slutten av mai til midten av juni 1951 i Bray Studios i Windsor i England.


== I rollene ==
Richard Carlson - Stephen «Whispering» Smith
Greta Gynt - Louise Balfour, tidligere kjent som Sylvia Garde
Rona Anderson - Anne
Herbert Lom - Roger Ford
Alan Wheatley - Hector Reith
Reginald Beckwith - Manson
Dora Bryan - Miss La Fosse
Daniel Wherry - Dr. Taren
Michael Ward - Resepsjonist
Danny Green - Cecil Fleming


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Scotland Yards overmann på Internet Movie Database 
(sv) Scotland Yards overmann i Svensk Filmdatabas 
(nl) Scotland Yards overmann på MovieMeter 
(en) Scotland Yards overmann på AllMovie
Kimia Alizadeh

Kimia Alizadeh Zonouzi (persisk: کیمیا علیزاده زنوزی‎; født 10. juli 1998) er en iransk taekwondoutøver. Hun har ingen større internasjonale titler og hennes beste resultat i verdensmesterskapet i taekwondo er en bronsemedalje fra 2015. Under sommer-OL i Rio i 2016 ble hun historisk da hun ble den første kvinnelige utøveren fra Iran som tok medalje i et OL, da hun i bronsefinalen slo svenske Nikita Glasnovic.
I januar 2020 opplyste hun at hun hadde hoppet av fra regimet i Iran. Hun flyktet til Tyskland og fortsatte treningen. Hun ble tatt ut av IOC til det olympiske flyktninglaget under Sommer-OL 2020, hvor hun ble utslått i bronsefinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kimia Alizadeh – Olympedia 
(en) Kimia Alizadeh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kimia Alizadeh – Taekwondo Data
He Xinyin

He Xinyin (tradisjonell kinesisk: 何心隱; pinyin: Hé Xīnyǐn, w=Ho Hsin-yin; født 1517 i Yongfeng i dagens provins Jiangxi i Kina, død 1579) var en ledende representant for den av Wang Gen grunnlagte  Taizhouskolen (Taizhou xuepai 泰州学派) innen neokonfucianismen i Ming-dynastiets tid. Han er forfatter av He Xinyin ji 何心隐集.
Alternative navn eller romaniseringsmåter: Ho Hsin-yin; Liang Ruyuan; He Zhuqian; He Fushan; Liang Ju-yüan; 何心隐.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ronald G. Dimberg: The Sage and Society: The Life and Thought of Ho Hsin-yin (Honolulu: University of Hawai'i. Press, 1974)
Andrea-Mercedes Riegel: Das Streben nach dem Sohn: Fruchtbarkeit und Empfängnis in den medizinischen Texten Chinas von der Hanzeit zur Mingzeit. 1999
Eva Calvo

Eva Calvo Gómez (født 29. juli 1991) er en spansk taekwondoutøver. Hun tok gull i EM i taekwondo 2014, bronse i Europalekene 2015, bronse i VM i taekwondo 2013 og sølv i VM i taekwondo 2015.


== Eksterne lenker ==
(en) Eva Calvo – Olympics.com 
(en) Eva Calvo – Olympic.org 
(en) Eva Calvo – Olympedia 
(en) Eva Calvo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eva Calvo – Taekwondo Data
Nikita Glasnović

Nikita Glasnović (født 17. januar 1995) er en svensk taekwondoutøver. Hun har ingen større internasjonale titler og hennes beste resultat i verdensmesterskapet i taekwondo er en kvartfinale. I EM har hun en bronsemedalje fra 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikita Glasnović – Olympics.com 
(en) Nikita Glasnović – Olympic.org 
(en) Nikita Glasnović – Olympedia 
(en) Nikita Glasnović – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Nikita Glasnović – Sveriges olympiske komité 
(en) Nikita Glasnović – Taekwondo Data
Hakima El-Meslahy

Hakima El-Meslahy (født 17. mars 1988) er en marokkansk taekwondoutøver. Hun har ingen større internasjonale titler, men har vunnet det afrikanske mesterskapet to ganger.


== Eksterne lenker ==
(en) Hakima El-Meslahy – Taekwondo Data 
(en) Hakima El-Meslahy – TheSports.org