Nicanor Parra

Nicanor Parra Sandoval (født 5. september 1914 i San Fabián de Alico i BioBío i Chile, død 23. januar 2018) var en chilensk poet og selvutnevnt antipoet. Hans verk har hatt stor innflytelse i den spanskspråklige litteratur. Parra krediteres for antipoesien, et litterært uttrykk som bryter mot de tradisjonelle reglene innen lyrikken. Et av hans mest kjente verker er «Poemas y Antipoemas», der han bryter mot syntaks og metaforer ved å ha et hverdagslig og direkte språk.
Nicanor Parra var medlem i familien Parra, som består av kjente chilenske folkloreartister, deriblant Roberto, Violeta og Eduardo (Lalo).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Nicanor Parra var sønn av Clara Rosa Sandoval Navarrete. Han vokste opp i et kunstnerisk miljø. Fra barndommen bodde han vekselvis i Santiago, Lautaro, Ancud og Chillán. I 1932 flyttet han til Santiago, der han avsluttet sine studier i gymnasiet takket være et bidrag fra fattige studenters fond. Der lærte han kjenne Jorge Millas, Luis Oyarzun og Carlos Pedraza, med hvem han hadde stor kunstnerisk samhørighet.
I 1933 begynte Parra på studier ved det pedagogiske institutt ved Universidad de Chile for å studere matematikk og fysikk.


=== Karriere og diktning ===
Han finansierte sine studier ved å arbeide som inspektør i en skole og det var der han i 1935 publiserte sitt første antidikt kalt «Gato en el camino» (Katt på veien) i en avis som han hadde grunnlagt sammen med Millas og Pedraza. Fortellingen ble sendt ut til alle kolleger, lærere og elever ved skolen.
Han avsluttet sine studier ved det pedagogiske institutt i 1937, få så å virke som lærer i matematikk og fysikk i Chillan. Samme år publiserte han sin første diktsamling Cancionero sin nombre (sangbok uten navn) som hadde influenser fra García Lorca.
I 1938 ble han tildelt han Santiagos kommunale pris for sitt bidrag i fysikk og matematikk.
I 1943 reiste han til USA for å studere avansert mekanikk ved Brown University. Tilbake i Chile i 1946 sluttet han seg til universitetet i Chile som dosent i mekanikk. I 1948 ble han tilforordnet direktør for ingeniørsutdannelsen ved Universidad de Chile. I 1949 dro han til England takket være et stipendium fra British Council i den hensikt å studere kosmologi ved universitetet i Oxford. Etter sin tid i USA og England samt poetens motstand mot tradisjonelle dikt av Pablo Neruda, er alt dette av betydning for utformingen av hans antipoesi.
Tilbake i Chile i 1951 giftet han seg med svensken Inga Palmén. I universidad de Chiles annaler finnes et utvalg av hans antidikt. Fra 1952 gjorde han ytterligere fremskritt i ikke-tradisjonell poesi.
I 1954 utkom hans andre bok: «Poemas y Antipoemas». Antipoesisystemet omfatter blant annet en antihelt, humor, ironi, sarkasme og versemål hvis ordforråd og syntaks ikke følger den klassiske litterære modell. I Chile fikk den nye stilen i poesi offentlig støtte av litteraturkritikeren Ignacio Valente, som senere ble en av dens viktigste talsmenn.
I 1959 ble Nicanor Parra innbudt til verdensfredskongressen i Beijing i Kina. For å komme dit dro han via Stockholm. Der besøkte han Artur Lundkvist. Hjemme hos ham lærte han å kjenne forfatterinnen Sun Axelsson. Det følelsesmessige båndet skulle att motivere hennes reise til Chile.
I 1969 mottok han Chiles nasjonale litteraturpris for sitt litterære verk og for sin ferskeste bok som var blitt publisert samme år.
I 1991 ble han tildelt Juan Rulfo-prisen i Mexico. Samme år ble han utnevnt til æresdoktor ved Brown University. Andre universiteter skulle også utnevne ham til æresdoktor: Universitetet i Concepción i 1996, Universidad Biobío og universitetet i Oxford i 2000. I 2001 fikk Nicanor Parra Dronning Sofía-prisen i iberoamerikansk poesi. Samme år fikk han Bicentennial-prisen av Chiles kulturelle fond og Universidad de Chile.
I 2006 presenterte Parra sin bok «Obras completas y algo mas», som ble den bestselgende boken på Santiagos bokmesse i 2006.
Nicanor Parra ble nominert til Nobelprisen i litteratur flere ganger. Den første offisielle nomineringen var i 1995, av New Yorks universitet. Det andre offisielle forsøket ble anført av universitetet i Concepción i 1997 og tre år senere av Machitún-2000, som formidlet nomineringen med hjelp av Universidad de Chile. I 2011 ble han belønnet med Cervantesprisen, ansett som dem gjeveste litterærpris for spanskspråklige forfattere.


== Bibliografi ==
Cancionero sin nombre,  1937.
Poemas y antipoemas,  1954.
La cueca larga,  1958.
Versos de salón, 1962.
Manifiesto, 1963.
Canciones rusas, 1967.
Obra gruesa, 1969.
Los profesores, 1971.
Artefactos, 1972.
Sermones y prédicas del Cristo de Elqui, 1977.
Nuevos sermones y prédicas del Cristo de Elqui, 1979.
El anti-Lázaro, 1981.
Plaza Sésamo, 1981.
Poema y antipoema de Eduardo Frei, 1982.
Cachureos, ecopoemas, guatapiques, últimas prédicas, 1983.
Chistes para desorientar a la policía, 1983.
Coplas de Navidad, 1983.
Poesía política, 1983.
Hojas de Parra, 1985.
Poemas para combatir la calvicie, 1993.
Páginas en blanco, 2001.
Lear Rey & Mendigo, 2004.
Obras completas I & algo +, 2006.
Discursos de Sobremesa, 2006 (English transl. by Dave Oliphant "After Dinner Declarations", 2009, Host Publications, Inc.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
macondo.nu Macondo.nu
Nicanor Parra Offisielt nettsted
Sida om Nicanor Parra på Universidad de Chiles nettsted
Nicanor Parra | In Konvergencias
El proyecto de la Antipoesía de Nicanor Parra Arkivert 13. september 2007 hos Wayback Machine.
Nicanor Parra en Biblioteca Virtual Cervantes