jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sado (øy)

Sado (japansk: 佐渡島 – Sadogashima) er en øy i Japanhavet utenfor vestkysten av Honshū i Japan. Administrativt er øya en del av prefekturet Niigata. Hovedbyen på øya heter også Sado, og byens areal omfatter hele øya, men kun en mindre del er urbanisert. Øya er den sjette største i Japan.


== Geografi ==
Sado ligger 45 kilometer vest for byen Niigata i den nordlige delen av Chūburegionen. Øya består hovedsakelig av to parallelle fjellkjeder delt av et eid, Kuninaka, der Sado og brakkvanns-innsjøen Kamo-ko ligger. Den nordlige fjellkjeden, Osado og den sørlige, Kosado, utgjør brorparten av øya. Sado er blitt dannet av tektoniske prosesser de siste tre millioner år. På grunn av bevegelsene i jordskorpa er landskapet og kysten på øya svært variert. Her kan man finne nesten alle landskapsformer som finnes i Japan.


== Historie ==
Arkeologiske funn viser at Sado var bebodd allerede for 10 000 år siden. Øya var en av de uavhengige provinsene som utgjorde Japan i Naraperioden på 700-tallet, og Sado ble utpekt som et sted for eksil. Utover i middelalderen ble adelsfolk og intellektuelle som mistet gunst forvist til øya. På slutten av Heianperioden, på 1200-tallet, ble øya også kjent for gull- og sølvfunnene som ble gjort der. Dette førte senere til at øya ble satt under direkte administrasjon av Tokugawa-shōgunatet. Gruvedriften, som først ble avsluttet i 1989, trakk til seg mange andre næringsgreiner. For å sikre tømmer og kull til gruvene, ble skogene satt under offentlig administrasjon. Den gode skjøtselen var en av grunnene til at Sado inntil nylig var det siste habitatet for Japanibis i Japan.


== Klima ==
Klimaet på Sado er relativt mildt; mildere enn på tilsvarende breddegrad på «fastlandet», men det er tydelige forskjeller mellom de fire årstidene. Somrene er varme og fuktige. Vintrene kommer med snøfall, men siden øya ligger i Tsushimastrømmen er mengdene mindre enn på Honshu.

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sado, Niigata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Coptosia

Coptosia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore, slanke trebukker, oftest mørke på farge, kroppen mer eller mindre tett kledt med små, lyse skjell. Noen av artene er glissent kledt med oppstående hår. Antennene er litt kortere enn kroppen. Pronotum har rundede sider. Dekkvingene er kraftig punkterte. Beina er middels lange.


== Levevis ==
Larvene lever vanligvis i stammene på storvokste urter.


== Utbredelse ==
Slekten har flest arter i det sørlige og sørøstlige Europa, men finnes også i Nord-Afrika og østover til Sentral-Asia.


== Systematisk inndeling ==
Slekten blir ofte plassert som en underslekt av Phytoecia.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Phytoeciini (inkludert Obereini)
Slekten Coptosia Fairmaire, 1868 - 17 arter
Underslekten Barbarina
Coptosia behen (Sama & Rejzek, 1999)
Coptosia chehirensis (Breuning, 1943)
Underslekten Coptosia (i snever forstand)
Coptosia albovittigera (Heyden, 1863)
Coptosia antoniae (Reitter, 1889)
Coptosia bithynensis (Ganglbauer, 1884)
Coptosia brunnerae Sama, 2000
Coptosia compacta (Ménétriés, 1832)
Coptosia demelti (Breuning, 1973)
Coptosia drurei (Pic, 1909)
Coptosia ganglbaueri Pic, 1936
Coptosia gianassoi Sama, 2007
Coptosia minuta (Pic, 1892)
Coptosia nigrosuturata Heyrovský, 1950
Coptosia schuberti (Fuchs, 1965)
Coptosia tauricola (Breuning, 1943)
Underslekten Pseudocoptosia
Coptosia cinerascens (Kraatz, 1882)
Coptosia elyandti (Semenov, 1891)


== Kilder ==
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Coptosia i Encyclopedia of Life 
(en) Coptosia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Coptosia hos Fauna Europaea 
Coptosia – detaljert informasjon på Wikispecies
Slaget ved Kunersdorf

Slaget ved Kunersdorf under Syvårskrigen var det største nederlaget til Fredrik den store noen gang. Den 12. august 1759, nær Kunersdorf (Kunowice), øst for Frankfurt an der Oder, ble 5 900 prøyssere slått av en samlet armé på 41 000 russere og18 500 østerrikere under Pjotr Saltykov. Bare 3 000 fra den prøyssiske arméen kom seg tilbake til Berlin etter slaget, men mange flere hadde bare blitt spredt.
Slaget startet med et prøyssisk angrep på flanken til den russiske posisjonen. Dette angrepet var en suksess, og om Fredrik hadde stoppet der (som broren krevde), hadde Kunersdorf fått en prøyssisk seier. Men den prøyssiske lederen ønsket å fortsette kampen. Da det prøyssiske angrepet var i ferd med å svinne hen kom det østerrikske kavaleriet inn i slaget. De hadde så langt bare vært reserver. Kong Fredrik II klarte å omgruppere og holde presset mot de allierte.
Slaget kulminerte tidlig på kvelden med et massivt prøyssisk kavalleriangrep under Friedrich Wilhelm von Seydlitz mot det russiske sentret og artilleriet. Det prøyssiske kavaleriet led store tap og måtte ta retrett i fullstendig uorden. Det allierte kavalieret, inkludert tungt russisk kavaleri, kroater og kalmukker gikk til motangrp og spredte venstreflanken til den prøyssiske arméen. Fredrik II klarte så vidt å unngå å bli fanget, men ble skadet av geværskudd. Han sto alene på en liten ås med kården sin i bakken foran ham og var fast bestemt på å, enten holde linjen mot hele den fiendtlige arméen alene, eller dø. Kavalerikapteinen Ernst Sylvius von Prittwitz kom og reddet kongen med en 200 mann sterk skvadron og overtalte Fredrik til å rømme.
Russerne og østerrikerne mistet færre enn 15 000 mann (om lag 5 000 drepte og 10  sårede). Prøysserne gikk på et alvorlig tap og tapte 172 kanoner, 6 000 drepte menn, 13 000 skadde og 26 000 mann kom bort fra hverandre. Fire dager etter slaget dukket de fleste av de 26 000 mennene opp igjen og Fredrik klarte å stable opp igjen en armé på 32 000 mann og 50 kanoner.
Slaget ved Kunersdorf var det første slaget der regulære enheter av hesteartilleri ble benyttet. De var i virkelighetenen en blanding av et kavaleri og et artilleri, hvor hele mannskapet red på hester i slaget. Enheten hadde nylig blitt opprettet og kjempet på prøyssisk side. Tross i at de ble utslettet under slaget, ble batteriene omorganisert samme året og deltok i slaget ved Maxen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kungliga artilleriet: Det riende artilleriet (1987) editor: Jo/nas Hedberg (summary in English) ISBN 91-85266-39-6
Kjærlighetens forunderlige veie

Kjerlighetens forunderlige veie (med undertittelen Et muntert jagtparti, svensk: Kärlekens irrfärder) er et svensk stumfilmdrama fra 1916 i regi av danske Edmond Hansen. Manuset ble skrevet av landsmannen Fritz Magnussen. Produksjonsleder var norskfødte Eilif Skaar. Norske Nicolay Johannsen spiller den mannlige hovedrollen som kaptein Weiden.


== Innspillingsfakta ==
Filmen ble spilt inn i AB Svenska Biografteaterns studio på Lidingö.


== Handling ==
Ungdomskameratene kaptein Weiden og godseier Born er forelsket i samme jente, Lucille. Weiden er den som til slutt får henne. Etter bryllupet blir Weiden beordret til å innfinne seg på sitt regimente. Før han drar ber han sin venn og rival Born om å sørge for at Lucille ikke får det altfor kjedelig når han er borte. Born lover «for gammel vennskaps skyld» å gjøre dette. Han får et bestemt nei når han - under en ridetur noen dager senere - framfører sin kjærlighetserklæring til Lucille.Vel hjemme lar Born sitt misnøye gå ut over tjeneren. Born møter kort tid etterpå Lucilles selskapsdame, Dorette, som lenge har beundret ham. De forelsker seg raskt i hverandre. Tjeneren bevitner et møte mellom Born og Dorette. Han er overbevist om at han har vært vitne til et kjærlighetsmøte mellom Born og Lucille. Tjeneren sender et anonymt brev til Weiden med visse antydninger om Lucille og Born. Weiden viser hustruen brevet, men hun bedyrer sin uskyld. Han drar henne med ut i parken, hvor Born går og venter på sin Dorette. Overbevist om hustruens utroskap skyter han Born. Da kommer Dorette fram og Weiden skjønner at han har mistrodd sin hustru.Born tilfriskner raskt. Det hele ordnes opp i all vennskapelighet.


== Rolleliste (i utvalg) ==
Nicolay Johannsen - Weiden, kaptein
Greta Pfeil - Lucille Weiden, hans hustru
Maj Brisman - Dorette, hennes selskapsdame
William Larsson - Born, godseier
Simon Hälsig - Hans, tjener


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kjærlighetens forunderlige veie på Internet Movie Database 
(no) Kjærlighetens forunderlige veie hos Filmfront 
(sv) Kjærlighetens forunderlige veie i Svensk Filmdatabas
Slaget ved Maxen

Slaget ved Maxen (21. november 1759) medførte at en hel prøyssisk armé ble utslettet av en langt større østerriksk styrke ved Maxen i Sachsen i dagens Tyskland. Slaget var en del av syvårskrigen  
Den prøyssiske arméen på 14 000 mann var kommandert av Friedrich August von Finck, en av de beste generalene til Fredrik den store. Han var sendt bak den østerrikske arméen for å kutte kommunikasjonslinjene deres med Böhmen. Fredrik forventet at den østerrikske generalen, Leopold von Daun skulle trekke seg tilbake da linjene hans var truet, men i stedet tok han bruk av at Finck var isolert og omringet ham med tre separate arméer. Den 20. november gikk østerrikerne til angrep og tvang Finck bort fra den sterke posisjonen sin ved Maxen. Retretten hans ble blokkert av keiserarméen og 21. november måtte Finck overgi seg og hele arméen sin, en knusende seier til Østerrike, selv om Daun ikke klarte å følge opp suksessen.


== Kilder ==
Rickard, J. Slaget ved Maxen 20. november 1759
Sadiq Khan

Sadiq Aman Khan (født 8. oktober 1970) er en pakistansk-britisk muslimsk politiker for Labour. Han ble i mai 2016 valgt til borgermester i London. Khan har vært medlem av Underhuset siden 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sadiq Khan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Sadiq Khan på Twitter 
Sadiq Khan på Facebook 
Sadiq Khan på YouTube 
(en) Sadiq Khan hos Hansards parlamentsdebatter
Friedrich August von Finck

Friedrich August von Finck (født 25. november 1718 i det nordtyske Strelitz i Mecklenburg-Strelitz, død 22. februar 1766 i København) var en prøyssisk og dansk offiser.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Friedrick August von Finck var sønn av jegermester og kjøgemester senere stallmester hos keiserinne Anna av Russland, Johann Wilhelm von Finck (1686-1742) og Juliane Elisabeth von Maltzahn (1688–1756). 


=== Militær ===
Han gikk som ganske ung først i østerriksk og senere 1738 i russisk tjeneste. Da han hadde ervervet seg krigserfaring, trådte han 1743 inn i den prøyssiske hær som major og kgl. adjutant i den andre schlesiske krig hvor han kommanderte en grenadérbataljon og ble ved en rask beordring allerede i 1759 generalløytnant, da han ved sin dyktighet og energi var høyt verdsatt av Frederik II og prins Henrik. 
Da ble han samme år rammet av en hård skjebne, i det han etter et utmerket ført forsvar med sitt korps på 13 000 mann mot en tredobbelt så stor styrke måtte strekke våpen ved kapitulasjonen i det kjente Slaget ved Maxen (21. november 1759). Da han vendte tilbake fra krigsfangenskapet i 1763  måtte han bøte hardt under Frederik IIs unåde ved en ettårig festningsstraff og degradering. 

DanmarkHan dro da til Danmark, hvor han 7. november 1764 ble utnevnt til general. Man søkte å dra nytte av den krigserfarne manns innsikter, og han ble 6. april 1765 under Claude-Louis de Saint-Germains ledelse ble  utnevnt til 1. deputert i General-Krigsdirektoriet og samme år til sjef for det  Holstenske gevorbne Regiment. Ved Direktoriets oppløsning ble han i 1766 Ridder av Dannebrog, men lidelser og gremmelser hadde tæret på hans liv, og han døde allerede 22. februar samme år i København.
Han er begravet i Garnisons Kirken i København.
Frederik II av Preussen synes å ha angret på sin behandling av Finck og viste senere hans barn stor nåde.


=== Familie ===
Han ble gift 16. januar 1755 med Ulrica Henriette (Regetta) Buckenhagen (ca. 1736 – 13. mars 1766 i København), d. av landsråd i Cottbus,  Julius Adolph


== Erindringer ==
Finck var forfatter av skriftet Gedanken über militärische Gegenstände,  som utkom posthumt i 1788.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Friedrich Bülau: Geheime Geschichten und räthselhafte Menschen, Sammlung verborgener oder vergessener Merkwürdigkeiten. Band 7, S. 275, Digitalisat
Dansk biografisk Lexikon. Band V. S. 148, Digitalisat Friedrich August von Finck
Joachim Engelmann, Günter Dorn: Friedrich der Große und seine Generale. Podzun-Pallas-Verlag, Friedberg 1988, ISBN 3-79-090340-X.
(de) ADB:Finck, Friedrich August von: «Finck, Friedrich August von». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 7, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, s. 12.
Kurt von Priesdorff: Soldatisches Führertum. Band 1, Hanseatische Verlagsanstalt Hamburg, ohne Jahr, S. 443–445.
Leopold von Zedlitz-Neukirch: Neues preussisches Adels-Lexicon. Band 5, S. 167, Digitalisat Herren von FinkFinck, Friedrich August i Carl Frederik Bricka, Dansk biografisk Lexikon (1. utgave, 1891)P.F. Rist
Eilif Skaars filmografi

Eilif Skaars filmografi. Skaar ble født 27. november 1886 i Fana i Norge og døde 7. august 1954 i Stockholm. Han ble ansatt som eksportsjef ved AB Svenska Biografteatern og var også dette ved AB Svensk Filmindustri 1913-1923. Skaar ble direktør for Svensk Filmexport AB i 1924. Han ble studiosjef ved Europa Studio i 1935.


== Som regissør ==


== Som produsent ==


== Som produksjonsleder ==


== Referanser ==
Austvass Kraft As kraftverk

Austvass Kraft As kraftverk er et vannkraftverk ved Storsjøen i Nord-Odal kommune i Innlandet.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 14 meter i Austvassåa.
Installert effekt er 120 kW fra en kaplanturbin. Årsproduksjon er 0,2 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Hemsøboerne (TV-serie)

Hemsøboerne (orig: Hemsöborna) er en svensk dramaserie fra 1966 basert på August Strindbergs roman med samme navn fra 1887. Handlingen er lagt til et gårdsbruk på et lite svensk øysamfunn på 1800-tallet. En ny gårdsarbeider kommer til gården og skaper en ny giv, men også irritasjon hos arvingen. De ledende rollene spilles av Allan Edwall, Sif Ruud og Sven Wollter. Regi er ved Bengt Lagerkvist. Serien er i sort-hvitt. 
Serien ble vist på NRK i 1966 og 1984. Den ble meget populær, både Norge og Sverige, og bidro til en økt interesse for Strindbergs verker i det brede lag av folket.


== Handling ==
Hemsö er ei lita bygd som ligger i den svenske skjærgården. Hit kommer Carlsson for å hjelpe til med å drive gården til enkefru Flod. Hans inntreden som gårdbestyrer går imidlertid ikke knirkefritt, og det skjærer seg raskt mellom ham og enkefru Flods sønn Gusten, som synes Carlsson er hovmodig. Carlsson er imidlertid flink til å drive gården, og får i tillegg ideen om å ved å leie ut en av boligene til en professorfamilie i sommerhalvåret. Det tilfører gården ekstra inntekter. Carlsson forelsker seg i en av tjenestejentene på gården, men forholdet skjærer seg og han ender isteden med å gifte seg med enkefru Flod. Det ekteskapet har imidlertid ikke mye å gi Carlsson, og snart innleder han et forhold til en av de yngre tjenestejentene på gården. Hans kone fatter mistanke om at ikke alt er som det skal være, og en vinterkveld smyger hun seg etter de to og får stadfestet sine mistanker. Ekteskapet får et tragisk utfall.


== Om serien ==
Serien ble innspilt vinteren og sommeren 1965. Produksjonen hadde base på Dalarö hotell i Haninge kommune, Stockholms län. Øya Kymmendö i Haninge kommune var inspirasjonskilde for Strindberg da han skrev Hemsøboerne.


== Rollebesetning ==
Allan Edwall - Carlsson
Sif Ruud - Madam Flod
Sven Wollter - Gusten
Hilding Gavle - Rundqvist
Håkan Serner - Norman
Anna Schönberg - Clara
Åsa Brolin - Lotten
Edvin Adolphson - Erik Nordström, presten
Veronica Björnstrand - datter
Julia Cæsar - Tjenestepiken hos presten
Gregor Dahlman - Dreng
Håkan Jahnberg - Professor
Helena Reuterblad - Ida
Thomas Svanfeldt - Sønn
Fylgia Zadig - Professorens hustru
Åke Fridell - Rapp
Ulf Palme - Fortellerstemmen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hemsøboerne på Internet Movie Database 
(sv) Hemsøboerne i Svensk Filmdatabas
Hofkvern kraftverk

Hofkvern kraftverk er et vannkraftverk ved Hukusjøen i Åsnes kommune i Innlandet.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 7 meter i Auståa.
Installert effekt er 60 kW fra to kaplanturbiner. Årsproduksjon er 275 MWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Bjørnebykverna kraftstasjon

Bjørnebykverna kraftstasjon er et vannkraftverk ved Flisa i Åsnes kommune i Innlandet.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 8 meter i Hasla.
Installert effekt er 90 kW fra en kaplanturbin. Årsproduksjon er 0,5 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Strandfossen Minikraftverk

Strandfossen Minikraftverk er et vannkraftverk i Elverum kommune i Innlandet.
Installert effekt er 130 kW. Årsproduksjon er 0,6 GWh.
Kraftverket er bygget inn i dammen til Strandfossen kraftverk. Det utnytter den pålagte minstevannføringen forbi dammen.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Wu Lengxi

Wu Lengxi (kinesisk: 吴冷西, pinyin: Wú Lěngxī; født 14. desember 1919, død 16. juni 2002 i Beijing) var en ledende kinesisk maoistisk kommunist med en rekke verv i kommunistpartiets medier og propagandaapparat, blant annet som leder av nyhetsbyrået Xinhua (Det nye Kina). Wu var også sjefredaktør for Partiets vittigste avis, Folkets dagblad, og viseminister for propaganda. 
Wu Lengxi sluttet seg til kommunistpartiet i 1938 i dens daværende krigstidsbase i byen Yan'an i Shaanxi. Han begynte som journalist for Xinhua og Frigjøringsdagbladet, forløperen til Folkets dagblad. Tidlig etter at kommunistene var kommet til makten og Folkerepublikken Kina var blitt proklamert i 1949, ble han utnevnt til å lede disse to medieorganene.  
Til tross for sin troskap til Mao Zedong ble han drevet fra sine stillinger i 1966 ved begynnelsen av kulturrevolusjonen. Han dukket opp igjen i 1972, og ble etter en tid gjort til ærespresident for det regjeringskontrollerte all-kinesiske journalistforbund, statskringkastingen og fjernsynsinstituttet. 


== Referanser ==
Madagaskarhærfugl

Madagaskarhærfugl (Upupa marginata) er en art i hærfuglfamilien, som kun består av en slekt (Upupa) med to arter. Arten er endemisk for Madagaskar og monotypisk. 


== Biologi ==
Hærfugl (U. epops), som aldri har vært bekreftet som en migrant på Madagaskar, er artens nærmeste slektning. De to er svært like, men madagaskarhærfugl er fysisk sett noe større, noe som kommer best til uttrykk gjennom den lengre stjerten. Artene skiller seg dessuten gjennom ulik sang.Madagaskarhærfuglen blir cirka 32 cm lang og veier normalt 57–91 g. Fjærdrakten er gråere og mørkere enn hærfuglens. Den kanelfargede fjærtoppen, nakken og fremre del av ryggen er blekere pigmentert. Fjærtoppen kan reises.
Madagaskarhærfuglen er standfugl og utbredt over nesten hele Madagaskar, opp til cirka 1 000 moh (av og til opp mot 1 500 moh i det sentrale Madagaskar). Den trives i tørt, åpent landskap og tilbringer mye tid på bakken, der den nesten eksklusivt forskyner seg av et bredt utvalg insekter.
Redet bygges i en hul trestamme, typisk {{standfugl|1,5–3 m}} over bakken.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til del Hoyo (2016) og Krištín & Kirwan (2016).

Upupidae, hærfuglfamilien
Upupa, hærfugler
U. epops, hærfugl
U. marginata, madagaskarhærfugl


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Madagaskarhærfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Madagaskarhærfugl hos Artsdatabanken 
(en) Madagaskarhærfugl hos Fossilworks 
(en) Kategori:Upupa marginata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Upupa marginata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Upupa marginata – detaljert informasjon på Wikispecies
Sado (Niigata)

Sado (japansk: 佐渡市 – Sado-shi) er en by i Niigata-prefekturet. Byens areal omfatter hele øya Sado i Japanhavet 45 kilometer vest for byen Niigata på Honshū. Bykjernen ligger innerst i bukta Mano sørvest på øya.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Sado, Niigata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vinne skole

Vinne skole er en barneskole i bygda Vinne i Verdal kommune i Trøndelag.  
Skolen hører til Vinne og Ness oppvekstområde, et av fem oppvekstområder i Verdal kommune. Vinne skole er en ren barneskole og hadde 210 elever i skoleåret 2010/2011. Skolens hovedbygning ble tatt i bruk i 1976. 
Nybygget som huser 1. klasse, en av 2.-klassene og skolefritidsordningen ble tatt i bruk i 1997. Vinne skole ønsker å være en aktiv skole som benytter naturen i nærmiljøet med Trollmorskogen som naturleikeplass. Skolen har også en samlingsplass ute, den har blant annet blitt brukt under elevforestillinger.
Kommunen planlegger pr. februar 2019 å slå Vinne skole sammen med Ness skole. Den nye «Vinne og Ness skole» ble ferdig og klar til bruk til første skoledag etter sommerferien 2021. Offisiell åpning av skolen er fredag 24. September, her skal Vinne skolemusikkorps spille noen sanger.


== Referanser ==


== Kilder ==
Vinne skole på Verdal kommunes nettsted
Fra London til Lofoten

Fra London til Lofoten er en norsk dokumentarfilm fra 1946.


== Handling ==
Filmen viser Tysklands invasjon av Norge 9. april 1940. Den inneholder også opptak av den frie handelsflåtens innsats, oppbyggingen av den norske hær, treningen av fallskjermtroppene og norske kvinner i uniform. Filmen inneholder en reportasje fra marinens støttepunkt på Shetland. For første gang får man se  kommandoraidene mot Vågsøy, Måløy og Lofoten med Kompani Linge i full aktivitet.


== Referanser ==
Vi seiler

Vi seiler er en norsk dokumentarfilm fra 1948, i regi av Toralf Sandø, som også skrev manus sammen med Egil Hjorth-Jenssen og Asbjørn Barlaup. Filmmusikken var komponert av Gunnar Sønstevold.


== Innhold ==
Filmen skildrer en seilas med Oslo Sjømannsskoles skip «Christian Radich» sommeren 1947. Skipet besøker havner i Lisboa, Casablanca, Madeira og Azorene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vi seiler på Internet Movie Database 
(no) Vi seiler i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Vi seiler hos Filmfront 
(no)  Vi seiler hos Filmweb