jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Regien Cox

Regien Catharina J. M. Cox (født 17. august 1977 i Nederland) er en nederlandsk/norsk tekstil-, objekt- og installasjonskunstner, bosatt på Saltrød i Arendal kommune. Hun arbeider med objekter i ulike materialer og uttrykk.
Cox har utdannelse fra Kunsthøgskolen i Bergen, med hovedfag i tekstil (1996-2001). Etter endt utdanning, bosatte hun seg i Arendal hvor hun har eget atelier. Av separatutstillinger kan nevnes Hordaland kunstnersenter i Bergen (2004), Bomuldsfabriken Kunsthall, Arendal (2010), Soft galleri, Oslo (2012), Galleri Parken, Risør (2013), Kristiansand Kunsthall (2014) og KRAFT Bergen (2014). Hun har også en rekke gruppe/kollektivutstillinger i inn- og utland  bak seg, og har blant annet deltatt på Sørlandsutstillingen (2010), Kunstindustrimuseet i Oslo (1999), Carte Blanch, Galerie Triangle Bleu, Belgia (2007), Gustavsberg Konsthall (2013) og KODE og Kunstmuseene i Bergen (2014-2015).
I november 2014 var Regien Cox kunstkurator ved Adventsutstillingen på Sørlandets kunstmuseum i Kristiansand. Oppgaven bestod i iscenesettelse av en stor og stemningsfull installasjon sammen med barnhagebarn og skoleelever. Tema for utstillingen var fossiler, som et stille rom der tiden stopper opp og ting er pakket inn i hvite klumper. Over 500 lekebiler ble pakket inn i leirer av barn til kunstprosjektet.
Cox er innkjøpt av KODE, Kunstmuseene i Bergen (2013) og Nordenfjeldske kunstindustrimuseum (2014). I 2010 mottok hun Aust-Agder fylkeskommunes kunstnerstipend. I 2013 vant hun en utsmykningskonkurranse i Rommensletta skulpturpark med installasjonen «Portalen, piren og Skyggen av en gravemaskin»..
Regien Cox er medlem i Norske billedkunstnere (NBK) og Norske Tekstilkunstnere (NTK). I 2015 var hun jurymedlem i Sørlandsutstillingen..


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Regien Cox' hjemmesider
Macraspis

Macraspis er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Middelsstore (10-20 millimeter), kraftige, mer eller mindre metallisk blanke skarabider. Oversiden er glatt og blank, litt avflatet. Scutellum er påfallende stort og trekantet.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien Praktskarabider, (Rutelinae) MacLeay, 1819
Stammen Rutelini MacLeay, 1819
Gruppen Rutelina
Slekten Macraspis MacLeay, 1819
Macraspis andicola Burmeister, 1844
Macraspis assimilis Ohaus, 1908
Macraspis aterrima (Waterhouse, 1881)
Macraspis bicincta Burmeister, 1844
Macraspis bouchardi Soula, 1998
Macraspis catomelaena (Dohrn, 1885)
Macraspis chalcea Burmeister, 1844
Macraspis chloraspis Laporte de Castelnau, 1840
Macraspis chrysis (Linnaeus, 1764)
Macraspis cincta (Drury, 1782)
Macraspis clavata (Olivier, 1789)
Macraspis costaricensis Soula, 1998
Macraspis cribrata (Waterhouse, 1881)
Macraspis cupripes (Kirsch, 1870)
Macraspis dechambrei Soula, 1998
Macraspis desmaresti (Waterhouse, 1881)
Macraspis dichroa Mannerheim, 1829
Macraspis dottaxi Soula, 2005
Macraspis faurei Soula, 2006
Macraspis festiva Burmeister, 1844
Macraspis forsteri Soula, 1998
Macraspis gagatina (Waterhouse, 1881)
Macraspis grossii Soula, 1998
Macraspis guyanensis Soula, 1998
Macraspis hirtiventris (Bates, 1888)
Macraspis jamesi Soula, 1998
Macraspis laevicollis (Waterhouse, 1881)
Macraspis lateralis (Olivier, 1789) 
Macraspis lepiouffi Soula, 1998
Macraspis lucida (Olivier, 1789)
Macraspis maculata Burmeister, 1844
Macraspis maculicollis Ohaus, 1905
Macraspis maesi Soula, 2005
Macraspis magnoi Soula, 2002
Macraspis martinezi Soula, 1998
Macraspis melanaria (Blanchard, 1851)
Macraspis morio Burmeister, 1844
Macraspis nazareti Soula, 1998
Macraspis nitidissima Burmeister, 1844
Macraspis oblonga Burmeister, 1844
Macraspis olivieri (Waterhouse, 1881)
Macraspis patriciaae Soula, 2005
Macraspis pauliani Soula, 2005
Macraspis peruviana Ohaus, 1898
Macraspis plagiicollis Ohaus, 1898
Macraspis plicipennis Ohaus, 1922
Macraspis pseudochrysis Landin, 1956
Macraspis pubiventris (Blanchard, 1851)
Macraspis ratcliffi Soula, 2005
Macraspis rufonitida Burmeister, 1844
Macraspis smithi Soula, 2005
Macraspis xanthosticta Burmeister, 1844


== Eksterne lenker ==
Bilde av Macraspis chrysis
Bilde av Macraspis sp.
(en) Macraspis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Macraspis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Macraspis Macleay – detaljert informasjon på Wikispecies
Erling Storrusten

Erling Storrusten (født 28. september 1923 på Tretten, død 10. juni 2018) var en norsk forretningsmann og reiselivsmann.
Storrusten vokste opp på farens arbeidssted på Brennhaug stasjon og fullførte examen artium på Lillehammer skole i 1943. Under krigen deltok han i motstandsbevegelsen som kurér for Milorg i deres 23. distrikt i Gudbrandsdalen og spion for XU med fokus på Wehrmachts militære hovedkvarter på Lillehammer. I mars 1945 ble han tvunget til å flykte til Sverige via Engerdal. I 1946 ble Storrusten ansatt som assistent i trafikkavdelingen hos Det Norske Luftfartselskap (DNL). Han gikk videre til planleggingsavdelingen i 1947, og ble forfremmet til bookingsjef hos DNL i 1948. Han ble med i selskapsfusjonen over til Scandinavian Airlines System (SAS) og fortsatte som bookingsjef først i København i 1949, og deretter i Stockholm i 1950. I 1954 ble han sjef for salgsopplæring, og deretter distriktsjef i SAS for Kairo og Libya i 1958.I 1960 ble Storrusten ansatt som kontorsjef hos Landslaget for Reiselivet i Norge, før han i perioden 1963 til 1970 fungerte som administrerende direktør. Fra 1971 til 1984 var han administrerende direktør i Norges Automobil-Forbund (NAF), med en medlemsmasse som doblet seg under hans ledelse fra drøyt 200 000 medlemmer i 1971 til 400 000 medlemmer i 1979. Storrusten var med på å bygge opp NAF som en slagkraftig forbrukerorganisasjon med produkter og tjenester som bilistene selv etterspurte. Etter at han gikk av som direktør for NAF ble han redaktør av NAFs veibok.Storrusten mottok Deltagermedaljen.  I 1983 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.


== Bibliografi ==
Hurtigruten - verdens vakreste sjøreise. Hurtigruten ved Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskap. Narvik, 1994. ISBN 82-993154-0-9


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Erling Storrusten i BIBSYS
Erling Storrusten hos NSD Norsk senter for forskningsdata
Den sørlige kjegle

Den sørlige kjegle (spansk: Cono Sur; portugisisk: Cone Sul) er tradisjonelt et begrep for den geografiske regionen som utgjøres av de tre republikkene i det sørlige Sør-Amerika: Argentina, Chile og Uruguay. Den kollektive betegnelsen «sørlige kjegle» reflekterer den kulturelle likheten og de ​​sterke historiske og sosiale bånd som knytter disse landene sammen til tross for hvert lands politiske selvstendighet. Spansk er det offisielle språket. De søramerikanske landene Paraguay og Brasil (Sul og São Paulo) blir iblant ansett som deler av den sørlige kjegle.Chile, Uruguay og Argentina har den høyeste HDI i Latin-Amerika og høyest forventet levealder. Uruguay er kjent for sine avanserte utdannings- og velferdssystemer. Chile og Uruguay er de minst korrupte landene i Latin-Amerika.


== Landområder og byområder ==


== Definisjoner ==

Blant land utenfor den sørlige kjegle, og kanskje spesielt på spansk og engelsk, blir den sørlige kjegle ofte oppfattet som synonymt med Mercosur, det vil si at man i tillegg til de tre republikkene Chile, Argentina og Uruguay også inkluderer Paraguay og Brasil (Sul og São Paulo). Disse landene har begge en lang historisk og kulturell tilknytning til Argentina, Chile og Uruguay, og deler av Brasil er også en del av den sørlige kjegle.
Paraguay har både spansk og guarani som offisielle språk. Guarani er ubeslektet med språkene som snakkes i de andre sørlige landene.


== Demografi og etnografi ==
Den sørlige kjegle har en befolkning på over 60 millioner innbyggere (67 % i Argentina, 28 % i Chile og 5 % i Uruguay). De fleste av innbyggerne har europeisk opphav, hovedsakelig fra Spania, Italia og Portugal, men også fra Storbritannia, Tyskland, Polen, Armenia, Ukraina, Russland, Sveits og Frankrike.Det finnes også etterkommere av afrikanske slaver, mestiser og amerikanske urfolk og stammefolk (aymara, mapuche og guarani).


== Statshistorie ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Southern Cone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alien: Oppstandelsen

Alien: Oppstandelsen (originaltittel: Alien: Resurrection) er en amerikansk science fiction-grøsser fra 1997, regissert av Jean-Pierre Jeunet. Manuset ble skrevet av Joss Whedon.


== Handlingsreferat ==
I år 2379, 200 år etter hendelsene til Alien 3, opprettet forskere på romfartøyet USM Auriga en klone av Ellen Ripley, som kallenavnet Ripley 8, ved hjelp av DNA fra blod-prøver tatt før hennes død. Xenomorph-dronningens DNA blir blandet inn med Ripleys blod, så klonen vokser opp med et embryo inni seg. Forskerne trekker ut embryoet, og samler eggene mens de holder Ripley 8 i live for videre studier. Som et resultat av Xenomorph-DNA inne i henne, har klonen forbedret styrke og reflekser, og en psykisk kobling med Xenomorphs. I tillegg tillater Xenomorphs genetiske minne at klonen beholder noen av Ripleys tidligere minner.
En gruppe leiesoldater bestående av Elgyn, Johner, Christie, Vriess, Hillard og Call ankommer Auriga med romfartøyet Betty. De leverer flere kidnappede mennesker som forskerne bruker som vert for romvesenene, og de oppdrar flere voksne Xenomorphs for videre studier. Xenomorphene, etter å ha modnet, unnslipper fangenskap, og dreper Dr. Jonathan Gediman og en annen forsker. Forsker Dr. Wren avslører at skipets standardkommando i en nødsituasjon er å returnere til jorden. Men dette risikerer å slippe Xenomorphs løs på jorden. Underveis oppdager Ripley 8 et laboratorium som inneholder groteske resultater fra de forrige syv mislykkede forsøkene på å klone Ellen Ripley.
Gruppen tar seg gjennom det nå ødelagte skipet, svømmer gjennom et oversvømmet kjøkken, og blir jagd av to Xenomorphs. Den ene blir drept, mens den andre dreper flere ansatte. En annen ansatt, Christie, ofrer seg selv for å drepe en Xenomorph slik at de andre kan unnslippe. Call blir avslørt som en auton, en forbedret versjon av et menneske produsert av syntetiske stoffer. Ved å bruke sin evne til å samarbeide med Aurigas datasystemer, setter Call skipet på kollisjonskurs med jorden, i håp om å ødelegge Xenomorphs i et voldsomt krasj. Alien Queen, som har utviklet en livmor som et resultat av hennes genetiske blanding med Ripley 8, føder en Xenomorph med åpenbart menneskelige egenskaper. En hybrid av Xenomorph anerkjenner Ripley 8 som sin mor.


== Medvirkende ==
Sigourney Weaver som Ellen Ripley (8)
Winona Ryder som Call
J.E. Freeman som Dott. Wren
Dominique Pinon som Vriess
Ron Perlman som Johner
Gary Dourdan som Christie
Dan Hedaya som Gen. Perez
Brad Dourif som Dott. Gediman
Raymond Cruz som DiStefano
Michael Wincott som Elgyn
Kim Flowers som Hillard
Leland Orser som Larry Purvis


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alien: Oppstandelsen på Internet Movie Database 
(no) Alien: Oppstandelsen hos Filmfront 
(sv) Alien: Oppstandelsen i Svensk Filmdatabas 
(da) Alien: Oppstandelsen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Alien: Oppstandelsen på Allociné 
(nl) Alien: Oppstandelsen på MovieMeter 
(en) Alien: Oppstandelsen på AllMovie 
(en) Alien: Oppstandelsen på Turner Classic Movies 
(en) Alien: Oppstandelsen på Rotten Tomatoes 
(en) Alien: Oppstandelsen på Metacritic
Tolja

Tolja er ei elv i Tolga kommune i Innlandet. Den er ei sideelv til Glåma, og renner fra Øver Tallsjøen via Nedre Tallsjøen til munningen i Glåma ved Tolga sentrum. Elva er 14,4 km lang, og har et nedbørfelt på 41,69 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,29 m³/s.Elvas fjerneste kilde er Letjønna, i skog- og myrområdene øst for Milskiftet. Herfra renner Letjønnbekken mot vest og møter Milskiftbekken, som fortsetter mot vest til den løper sammen med Storolåa og Veslolåa og danner Olåa. Olåa renner mot sør gjennom myrområdet Olafloen til den munner ut i Øver Tallsjøen. For å verne myrområdene nord for Øver Tallsjøen ble Olafloen naturreservat opprettet i 2001. Tolja renner ut fra østenden av sjøen, og strekningen ned til Nedre Tallsjøen går i et krokete og ganske rolig løp. Fra Nedre Tallsjøen er elva ganske stri på det første stykket, før den snur mor sør og renner rolig gjennom jordbruksområdene ned mot Glåma. Før munningen renner elva gjennom bebyggelsen i tettstedet Tolga, og faller her sterkere igjen på de siste par hundre meterne.


== Referanser ==
Kausen

Kausen er ei øy like utafor Øra på vestkysten av Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Den har et areal på rundt 1,5 dekar. På øya står det ei fyrlykt, med fyrnummer 380.
Øya og et lite område rundt utgjør Kausen biotopvern, som til sammen dekker 3,8 dekar. Det ble oppretta i 2009 for å beskytte sjøfugl i hekketida.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Naturbase – Kausen
Jardín Ramón López Velarde

Jardín Ramón López Velarde er en park i Mexico by. Den befinner seg i den sørøstlige enden av Colonia Roma, foran Centro Médico Siglo XXI. Parken ble oppført på stedet hvor den tidligere Estadio Nacional sto fra 1923 til 1949, og deretter et leilighetskompleks fra 1949 fram til dette ble ødelagt av jordskjelvet i 1985.
Parken er oppkalt etter poeten Ramón López Velarde (1888–1921).
Chasmodia

Chasmodia er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Middelsstore, nokså brede, blanke skarabider. Oversiden er naken og glatt. I likhet med slekten Macraspis har disse artene et påfallende stort scutellum, men ulikt de fleste Macraspis-artene har de ikke antydning til metalliske farger.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien Praktskarabider, (Rutelinae) MacLeay, 1819
Stammen Rutelini MacLeay, 1819
Gruppen Rutelina
Slekten Chasmodia MacLeay, 1819
Chasmodia aequatorialis
Chasmodia amazona Thunberg, 1822
Chasmodia andicola
Chasmodia anophrys
Chasmodia badia
Chasmodia bipunctata MacLeay, 1819
Chasmodia boliviana
Chasmodia brunnea
Chasmodia cachectica
Chasmodia ciliata
Chasmodia circumdata
Chasmodia collaris (Blanchard, 1851)
Chasmodia dilatata
Chasmodia divisa
Chasmodia elinguis
Chasmodia emarginata
Chasmodia frontalis
Chasmodia jamesonae
Chasmodia lateralis
Chasmodia mystacophora
Chasmodia peruana
Chasmodia puncticeps
Chasmodia scutellaris
Chasmodia steinbachi
Chasmodia tibialis
Chasmodia tridentata
Chasmodia venezolana
Chasmodia wiengreeni
Chasmodia vitticollis
Chasmodia zikani


== Eksterne lenker ==
Bilde av Chasmodia amazonica
Bilde av Chasmodia circumdata
Bilde av Chasmodia collaris
(en) Chasmodia i Encyclopedia of Life 
(en) Chasmodia i Global Biodiversity Information Facility
Otto von Schlieben

Hans August Otto von Schlieben (født 14. januar 1875 i Groß-Rinnersdorf i Landkreis Lüben i Schlesien, død 22. juli 1932 i Halle) var en tysk jurist og politiker (Deutschkonservative Partei og senere Deutschnationale Volkspartei). Han var i 1925 Tysklands riksfinansminister. Den Schlieben-Popitzske finansreform ble utviklet i hans periode som minister. Johannes Popitz var von Schleiens statssekretær.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Internettside Leman, med bilde
Sjammar

Sjammar (arabisk: شمّر) eller shammar er en av de største stammene i Nejd i Saudi-Arabia, med anslagsvis fire millioner medlemmer i Irak, Saudi-Arabia, Kuwait og Syria og et ukjent antall i det nordligste Jordan.
Gruppen stammer fra Jemen og vandret derfra nordover. Emiratet Jabal Shammar, med sitt hovedsete i byen Ha'il, ble annektert i 1921 av Abd al-Aziz Ibn Sa'ud og ble dermed del av Saudi-Arabia.
I Irak tilhører nesten halvparten av den arabiske befolkning stammegruppen sjammar, det vil si over 30 prosent. Noen av storfamiliene blant dem har utgjort Iraks sosiale elite, såvel som under osmanene, britene og under Saddam Hussein. Der den tradisjonelle levemåte fremdeles holdes i hevd, regnes sjammarene blant de rikeste og mer konservative folkegrupper. For det meste er de sunnier, men det er også mange sjiitter og en liten kristen minoritet.


== Litteratur ==
Amer Aladhadh: A comprehensive history of Shammar
Abbas Alazzawi: The Tribes of Iraq
Alfudaily: The Days of the Arabs before Islam


== Referanser ==
Ha’il

Ha'il (arabisk: حائل, Ḥā'il), også transkribert Hail, Ha'yel eller Hayil, er en oaseby i Saudi-Arabia, midt på Den arabiske halvøy, cirka 640 kilometer nordvest for hovedstaden Riyadh. 
Byen er administrativ hovedstad for provinsen ved samme navn, og hadde 310 897 innbyggere ved folketellingen i 2010. Den ligger ved pilegrimsveien mellom Bagdad og Mekka, og har en gammel bymur med befestninger.
Befolkningen har tradisjonelt beskjeftiget seg primært med landbruk, særlig korn, dadler og frukt.
Ha'il var frem til tidlig på 1900-tallet hovedstad for en viktig del av stammen sjammar under Beni Rashid. Så ble området med krigsmakt integrert i erkefiendens områder, og ble slik innlemmet i Saudi-Arabia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ha'il – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Krumgata (Oslo)

Krumgata (1A–7, 2–10) er en gate på Bislett i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Den går fra Dovregata til Sofies gate. I enden mot Dovregata er det gatetun.
Navnet ble vedtatt i 1896 og henspiller på gatens form.
Gaten går over et høydedrag der hovedhuset på løkkeeiendommen Dauelsbergløkken lå i sin tid. Denne har gitt navn til Dalsbergstien. Gaten har leiegårdsbebyggelse.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Krumgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 320. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Dvergspolebusk

Dvergspolebusk (Euonymus nanus) er en løvfellende busk i spolebuskfamilien. 
Den har en krypende eller opprett vekst og blir én til to meter høy. Kvistene er grønne og firkantede. Bladene er nåleformede til lansettformede. Blomstene er firetallige og hvitgrønne. Arten vokser i skyggefulle skoger i Kina, Mongolia, Sentral-Asia og vestover til de østlige Karpatene, Kaukasus og Tyrkia. Den dyrkes som hagebusk i Norge og er funnet forvillet noen få steder.


== Kilder ==
«Euonymus nanus dvergspolebusk». FremmedArt2012. Artsdatabanken. Besøkt 23. januar 2015. 
«Euonymus nanus». Flora of China. Besøkt 23. januar 2015. 
«Euonymus nanus». Germplasm Resources Information Network. Besøkt 23. januar 2015. 
«Intra-Carpathian elongated sedge alder swamp woods». EUNIS. Besøkt 24. januar 2015. 
«Intra-Carpathian grey willow carrs». EUNIS. Besøkt 24. januar 2015. 
«Moldavian spindle oak-hornbeam forests». EUNIS. Besøkt 24. januar 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Dvergspolebusk i Encyclopedia of Life 
(en) Dvergspolebusk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Dvergspolebusk hos Artsdatabanken 
(sv) Dvergspolebusk hos Dyntaxa 
(en) Dvergspolebusk hos ITIS 
(en) Dvergspolebusk hos NCBI 
(en) Dvergspolebusk hos The International Plant Names Index 
(en) Dvergspolebusk hos Tropicos 
(en) Kategori:Euonymus nanus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euonymus nanus – detaljert informasjon på Wikispecies
Cnemida

Cnemida er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Middelsstore (8-17 millimeter), mørke, blanke skarabider, dekkvinger, bakkropp og bein kan være gulbrune. Kroppen er høyt hvelvet og omtrent så høy som bred. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene, ved bakkanten er det trukket ut til to utskudd som omrammer det kileformede scutellum. Dekkvingene har markerte lengdefurer og dekker ikke de bakerste bakkroppsleddene. Baklårene er kraftige.


== Levevis ==
De voksne billene finnes ofte på blomster og annen vegetasjon. De kan legge seg ned på siden og ligner da på planterester eller rusk. Larvene lever i råtnende ved.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra det midtre Mexico i nord til det sørlige Brasil og nordligste Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien Praktskarabider, (Rutelinae) MacLeay, 1819
Stammen Rutelini MacLeay, 1819
Gruppen Rutelina
Slekten Cnemida Kirby, 1827
Cnemida aterrima Bates, 1888
Cnemida ephippiata Ohaus, 1912
Cnemida gigantea Jameson, 1996
Cnemida intermedia Bates, 1888
Cnemida lacerata (Germar, 1824)
Cnemida leprieuri Arrow, 1899
Cnemida retusa (Fabricius, 1801)
Cnemida tristriata Jameson, 1996


== Kilder ==
Jameson, M.L. (1996): Revision and Phylogeny of the Neotropical genus Cnemida (Coleoptera: Scarabaeidae: Rutelinae). Insecta Mundi 10: 285-315. [1] Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilde av Cnemida lacerata
Bilde av Cnemida retusa
Bilde av Cnemida sp.
(en) Cnemida i Encyclopedia of Life 
(en) Cnemida i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Cnemida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cnemida – detaljert informasjon på Wikispecies
Oskar Veldeman

Oskar Veldeman (også skrevet Veldemann, født 8. desember 1912 i Viljandi, død 24. desember 1942 i Gorkij oblast, Russland) var en estisk skihopper og motorsportsutøver.
Han ble i 1933 første estiske mester i skihopping, og vant det nasjonale mesterskapet også i 1936, 1937 og 1940. Han forbedret den estiske rekorden i skihopping seks ganger mellom 1931 og 1936, sist til 38,5 meter. Veldeman deltok i Lahtisspelen i 1934, da han falt og skadet kneet, og i 1937. I VM i 1938, også det i Lahtis, hoppet han 50 og 52,5 meter, men falt i begge omgangene og ble bare nummer 90 av de 97 som deltok.
Veldeman var en dyktig motorsykkelracer. Han ble blant annet estisk mester i speedway i 1934 og 1935, og vant et internasjonalt, estisk landeveisløp foran ca. 20 000 tilskuere i 1934 og 1938. Han satte flere estiske fartsrekorder, og ble kåret til Årets motorsykkelkjører i Estland i 1934, 1935 og 1938.
Av yrke var han sportsjournalist og karikaturtegner i avisa Rahvaleht, under pseudonymet Ove. Etter at Sovjetunionen okkuperte Estland i juni 1940, viste Veldeman sin motstand mot okkupantene, blant annet etter en fotballandskamp 18. juli mellom Estland og Latvia på Kadriorg stadion i Tallinn, da han kjørte på motorsykkel rundt fotballbanen og viftet til publikum med et estisk flagg. Han ble arrestert 3. september 1940 og anklaget for å ha drevet kontrarevolusjonær virksomhet.
Veldeman satt en tid i Lasnamäe-fengselet i Tallinn, men ble i 1941 sendt til Russland, der han 16. desember 1941 ble dømt til 10 års straffarbeid. Han døde i en arbeidsleir i Gorkij oblast 24. desember 1942.


== Referanser ==


== Kilder ==
Maaleht: Mees, kes tõi Eestisse suusahüpped (skrevet av Tiit Lääne, 7. desember 2012, besøkt 23. januar 2015)
Veldemani Puhkemaja: Oskar Veldemani visiitkaardiks oli hulljulgus (skrevet av Tiit Lääne, 12. desember 2007, besøkt 23. januar 2015, opprinnelig publisert på Neljas)
Eesti Spordi Biograafiline Leksikon: Oskar Veldemann (31. desember 2010, besøkt 23. januar 2015)
Sport24: Oskar Veldemann (resultater, besøkt 23. januar 2015)
Lahden Kaupunginmuseo (Lahtis bymuseum): Salpausselän kisat - Lahti Ski Games Arkivert 10. november 2013 hos Wayback Machine. (resultater, hopp, VM 1938)


== Eksterne lenker ==
Eesti filmi andmebaas: Film fra det estiske mesterskapet i skihopping i Tallinn i 1937