Roberta Flack

Roberta Cleopatra Flack (født 10. februar 1937 i Black Mountain, Nord-Carolina) er en amerikansk sanger, sangskriver og musiker, som særlig er kjent for musikk i sjangerne jazz, soul, R&B og folk.
Blant Roberta Flacks mest kjente sanger er hitsinglene «The First Time Ever I Saw Your Face», «Killing Me Softly with His Song» og «Feel Like Makin' Love». Hun har dessuten spilt inn et utall av sanger, både egne og andres komposisjoner, som for eksempel «The Impossible Dream».
Flack var den første artisten som vant en Grammy Award for Record of the Year to år etter hverandre, "The First Time Ever I Saw Your Face" vant i 1973 og "Killing Me Softly with His Song" vant i 1974.


== Tidlig liv ==
Flack ble født i Nord-Carolina. Hun vokste opp i Arlington, Virginia sammen med foreldrene Laron Flack og Irene Council) Flack, en organist i kirken. Flack vokste opp i en stor musikalsk, familie. Hun fikk tidlig interesse for å spille piano. Hun akkomagnerte The Choir of Lomax African Methodist Episcopal Zion Church ved å spille hymner og "spirituals" på piano, men hun likte også å besøke Baptistkirken i nabølaget for å høre gospel-musikk, slik som den som ble sunget av Mahalia Jackson og Sam Cooke. Flack begynte å spille piano da hun var ni år og da hun var femten,, begynte hun på "Howard University", som en av de yngste studentene der noensinne. Etter hvert byttet hun hovedundervisningen fra piano til sang og ble assisterende dirigent for universitetets kor. Hennes ledelse av en produksjon av operaen Aida ga henne stående applaus fra ledelsen av "Howard University".
Flack ble lærer ved en skole ved Chevy Chase, Maryland. Hun fullførte studiene ved Howard Universitet da hun var 19 år og begynte videre studier av musikk, men hennes far døde plutselig, så hun ble tvunget til å ta seg en jobb der hun underviste i musikk og engelsk i Farmville i Nord-Carolina.


== Karriere ==
Tidlig karriere
Før hun ble en profesjonell sanger og låtskriver, returnerte Flack til Washington, D.C., og begynte som pianolærer ved Banneker, Browne og Rabaut Junior High Schools. Hun gav også privat pianoundervisning fra hjemstedet sitt på Euclid Street. NW Washington. I denne perioden begynte den musikalske karrieren hennes å ta form på kveldstid og i helgene i Washington, D.C. på nærliggende arenaer. På "Tivoli Club", akkompagnerte hun operasangere på piano. I pausene ssang hun blues, folk og popsanger på bakrommet, der hun akkompagnerte seg selv på piano. Senere, opptrådte hun flere dager i uken på the 1520 Club, der hun igjen akkompagnerte seg selv på piano. På denne tiden, fortalte hennes sanglærer, Frederick "Wilkie" Wilkerson, at han trodde hun ville få en framtid med popmusikk than enn med klassisk musikk. Hun forandret dermed repertoaret sitt og ryktet spredde seg. Flack begynte å synge profesjonelt da hun ble ansatt til å opptre fast ved Mr. Henry's Restaurant, på Capitol Hill i Washington, D.C. i 1968.
1970-tallet

Les McCann oppdaget Flack da hun sang og spilte jazz i en nattklubb i Washington. Han skrev senere noen ord på coveret til hva som ble hennes første album, First Take: "Her voice touched, tapped, trapped, and kicked every emotion I've ever known. I laughed, cried, and screamed for more...she alone had the voice." Han ordnet raskt en prøvespilling ved Atlantic Records, der hun spilte 42 sanger i løpet av 3 timer for produsenten Joel Dorn. I november 1968, sspilte hun inn 39 demosanger på mindre enn 10 timer. Tre måneder senere, meddelte Atlantic at de hadde spilt inn Flack's debutalbum, First Take, i løpet av 10 timer.
I 1971, deltok Flack i den legendariske konsertfilmen Soul to Soul av Denis Sanders, der hovedartisten var Wilson Pickett, sammen med Ike & Tina Turner, Santana, The Staple Singers, Les McCann, Eddie Harris, The Voices of East Harlem og andre. Dette utvalget av amerikanske musikkartister ble invitert til å på 14-årsfeiringen av uavhengigheten til Ghana. Filmen nyutgitt digitalt på DVD og CD i 2004' Men Flack nektet av ukjente årsaker å la sine innspillinger være med på DVD og CD-utgavene. Hennes a cappella med den tradisjonelle spiritual «Oh Freedom» retitulert «Freedom Song» på den originale Soul to Soul LP'n, finnes bare på VHS-versjonen av filmen.
1980-tallet
Roberta Flack hadde i 1982 en hitsingel med «Making Love», skrevet [[Burt Bacharach[]] (tittelsporet på filmen med samme navn i 1982), som klatret til #13 på hitlistene. Hun begynte å arbeide sammen med Peabo Bryson med mer begrenset suksess, men klatret til #5 på R&B-hitlistene (og til #16 på Poplistene og til #4 på Adult Contemporary) med «Tonight, I Celebrate My Love» i 1983.
I 1986, sang Flack temasangen med tittelen «Together Through the Years» for TV-serien Valerie til NBC, senere kjent som The Hogan Family. Sangen gjennom hele showets seks sesonger. I 1987 supplerte Flack stemmen til Michael Jacksons mor i den 18-minutter lange kortfilmen "Bad". Albumet Oasis ble utgitt i 1988 og gjorde ikke så sterkt inntrykk på poppmusikk-publikumet, selvom tittelsporet nådde helt til #1 på R&B hitlisten og en remiks av låten «Uh-Uh Ooh-Ooh Look Out (Here It Comes)"» toppet the dansemusikklisten i 1989. Flack havnet igjen på US Top 10 med hitsangen «Set the Night to Music», en 1991-duett med den Jamaikanske sangeren Maxi Priest som nådde til #6 på Billboard Hot 100.
Senere karriere
I 1999 ble en stjerne med Roberta Flack's navn plassert på Hollywood Walk of Fame. Samme år turnerte hun i Sør-Afrika. Den siste av hennes opptredener der ble besøkt av President Nelson Mandela. I 2010, opptrådte hun på den 52. Annual Grammy Awards, der hun sang en duett, «Where Is The Love» med Maxwell.
I Februar 2012, ga Flack ut albumet Let it Be Roberta, et album med cover-låter av The Beatles med blant annet «Hey Jude» og «Let It Be». Det var hennes første innspilling på over åtte år. Flack kjente John Lennon og Yoko Ono, fordi de alle i 1975 hadde flyttet inn Dakota-bygningen i New York City, og hadde leiligheter rett over gangen for hverandre. Flack har fortalt at hun allerede hadde blitt spurt om å spille inn et andre album med The Beatles-covere. I 2013 ble det rapportert at Flack var involvert i en innspilling av et album med The Beatles' klassikere.
Da Flack var 80 år, gjorde hun inn sin til å siste innspilling, albumet Running, med sanger som ble med i dodokumentaren 3100: Run and Become med tekst og musikk av Michael A. Levine.


== Privatliv ==
Flack er meldem av "the Artist Empowerment Coalition", som vokter over retten til artister til å kontrollere sine kreative eiendeler. Hun er også talskvinne for "American Society for Prevention of Cruelty to Animals". Hennes deltagelse i reklamer for ASPCA inneholdt låten "The First Time Ever I Saw Your Face". I Bronx sektoren av New York City, "Hyde Leadership Charter School's after-school music program" er kalt "The Roberta Flack School of Music" og er ie et partnerskap med Flack, som grunnla skolen, og tilbyr gratis musikkundervisning til underpriviligerte studenter.
Mellom 1966 og 1972 var Roberta Flack gift med Steve Novosel. Flack er tante til skøyteløperen Rory Flack. Hun er også gudmor til musikeren Bernard Wright, som døde i en ulykke 19. mai 2022.
Ifølge en DNA-analyse, er Roberta Flack av Kamerunsk avstamning.
Helse
20. april 2018, opptrådte Flack på scenen i "Apollo Theater" til inntekt for "Jazz Foundation of America". Hun ble dårlig, gikk av scenen og ble kjørt til Harlem Hospital Center. I en uttalelse fra hennes manager, ble det fortalt at Flack hadde fått et slag noen år tidligere og følte seg ikke helt bra enda, men hun følte seg bedre og lå natten over på sykehuset for medisinsk observasjon natten over.
14. november 2022, ble det annonsert at Flack hadde blitt diagnostisert med ALS (Amyotrofisk lateralsklerose) og hadde trukket seg fra all opptreden på grunn av sin sykdom.


== Diskografi ==
Studioalbum

First Take (1969)
Chapter Two (1970)
Quiet Fire (1971)
Roberta Flack & Donny Hathaway (1972)
Killing Me Softly (1973)
Feel Like Makin' Love (1975)
Blue Lights in the Basement (1977)
Roberta Flack (1978)
Roberta Flack Featuring Donny Hathaway (1980)
I'm the One (1982)
Born to Love (med Peabo Bryson) (1983)
Oasis (1988)
Set the Night to Music (1991)
Stop the World (1992)
Roberta (1994)
The Christmas Album (1997)
Friends: Roberta Flack Sings Mariko Takahashi (1999)
Holiday (2003)
Let It Be Roberta: Roberta Flack Sings the Beatles (2012)
Running (2018)Livealbum

Live & More (med Peabo Bryson) (1980)
At Her Best – Live (2008)Soundtrack album

Bustin' Loose (1981)Singler (topp 10 på Billboard Hot 100)

«The First Time Ever I Saw Your Face» / «Trade Winds» (#1) (1972)
«Where Is the Love» / «Mood» (#5) (1973)
«Killing Me Softly with His Song» / «Just Like a Woman» (#1) (1973)
«Feel Like Makin' Love» / «When You Smile» (#1) (1974)
«The Closer I Get to You» (med Donny Hathaway) / «Love Is the Healing» (#2) (1978)Samlingsalbum

The Best of Roberta Flack (1981)
Greatest Hits (1984)
Softly with These Songs: The Best of Roberta Flack (1993)
The Very Best of Roberta Flack (2006)
Love Songs (2011)


== Priser ==
Roberta Flack har fått flere priser og har blitt hedret, blant annet:

1973 vant hun en Grammy for «The First Time Ever I Saw Your Face»
1974 vant hun en Grammy for «Killing Me Softly with His Song»
1999 fikk hun en stjerne på Hollywood Walk of Fame.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roberta Flack – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Roberta Flack på Internet Movie Database 
(en) Roberta Flack hos The Movie Database 
(en) Roberta Flack på Apple Music 
(en) Roberta Flack på Discogs 
(en) Roberta Flack på MusicBrainz 
(en) Roberta Flack på Spotify 
(en) Roberta Flack på Songkick 
(en) Roberta Flack på Last.fm 
(en) Roberta Flack på AllMusic 
Roberta Flack på Twitter 
Roberta Flack på Facebook 
Roberta Flack på Instagram 
Roberta Flack på YouTube 
Roberta Flack på Myspace