jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Inga Breder

Inga Breder (født 1855 i Bodø, død 28. desember 1933) var en aktiv amatørfotograf og medlem i Oslo Kamera Klubb.
Breder var født i Bodø, men flyttet tidlig til Drammen og senere til Kristiania (Oslo) i 1895. Hun ble medlem i Oslo Kamera Klubb allerede fra begynnelsen i 1921 og var en aktiv utstiller og svært aktiv i konkurransene. Hun var også avholdt som jurymedlem.
Breder fotograferte både landskap, bymotiver, portretter, interiører og stilleben. Spesielt hennes stilleben fikk stor oppmerksomhet og ble premiert på utstillinger. De speiler hennes interesse for kunst og evne til komposisjon. Hennes stilleben «Krystall» ble publisert i katalogen for «Första Internationella Utställningen» som ble holdt i Stockholm i 1926.
Preus museum eier en samling fotografier etter henne.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rolf Mortensen: Bildet Lever, 1946
Tone Svinningen: Forenkler vi våre motiver for meget? Synet på fotografi i Oslo Kamera Klubb 1921-40, NFHF Oslo 2002
Kunst eller Kitsch? Piktorialisme i Preus museums samling, katalog 2010 ISBN 978-82-92999-03-5


== Eksterne lenker ==
(en) Inga Breder – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Inga Breder på Arkivportalen
(no) Inga Breder på NLIs Lokalhistoriewiki.
(no) Inga Breder i Fotografregisteret.
Liste over Den demokratiske republikken Kongos statsministre

Dette er en liste over Den demokratiske republikken Kongos regjeringsjefer.


== Eksterne lenker ==
Congolite Histoire du Congo (RDC) (fransk)
Congo (Kinshasa) : Chronology (engelsk)
Asbjørn Mortensen

Asbjørn Mortensen (født 4. juni 1888, død 1957) var en norsk fotograf og Stortingsstenograf. Han hadde sitt virke fra 1920 til 1926.


== Referanser ==
Henry Rosling

Henry Rosling (født 1828, død 1911) var en engelsk fotograf. Rosling besøkte Norge flere ganger i 1860- og 70-årene. Han kom både som turist og handelsreisende, og brukte tittelen "Patent Stone Manufacturer". Han var svoger til den renommerte fotografen Francis Frith og det ble trolig Roslings oppgave å fotografere norske landskaper for Friths arkiver. Henry Rosling var en meget habil fotograf og er representert blant annet ved Museum of Modern Art.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henry Rosling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Henry Rosling i Fotografregisteret.
Agnes Nyblin

Agnes Nyblin (født 25. januar 1869, død 20. august 1945) var en norsk fotograf. Hun var datter av fabrikkeier Jacob Neumann og Marthe Helene Schuman. 
Nyblin var utdannet hos Johan von der Fehr og Marcus Selmer i Bergen og i Stockholm. Hun fotograferte først en stund under navnet Agnes Janson, traff så Karl Anton Dyrendahl Nyblin i Stockholm, giftet seg og tok navnet Nyblin. I 1893 slo de seg ned i Storjohanns hus på Torvet i Bergen. Året etter døde mannen. Agnes Nyblin fortsatte firmaet som hun drev opp til å bli ett av Bergens største. Hun hadde blant annet eneretten til fotografering på Bergensutstillingen i 1898. Fra 1897 var hun også politifotograf. I 1911 overlot hun firmaet til sin yngre bror Helmich Janson, som drev det til sin død i 1949. Deretter ble firmaet oppløst. 


== Litteratur ==
Bonge, Susanne (1980). Eldre norske fotografer: fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920. Bergen: Universitetsbiblioteket i Bergen. s. 307. ISBN 8271300148. 


== Eksterne lenker ==
(no) Agnes Nyblin i Fotografregisteret.
John Strickert

John (Jon) Strickert  (født 7. august 1912, død 5. desember 1989) var en norsk langrennsløper med NM-gull fra 1940. Han gikk for laget Brekkeguten fra bygda Brekken noen mil fra Røros, og ble først kjent i landsdekkende medier da han gjennomførte det trønderske birkebeinerritt, det 55 kilometer lange Rensfjellrennet fra Selbu til Støren i 1935 med seier i normalklassen 20 til 32 år foran Henry Strickert (født 1913).  Han jobbet som tømmerhugger.


== Meritter ==
Norgesmesterskapet på ski 1938 på Mo i Rana: Bronse på 17 km. Sjettepremie på 30 km.
Norgesmesterskapet på ski 1939 i Kristiansand: Bronse på 18 km og femtepremie på 30 km.
Norgesmesterskapet på ski 1940 på Raufoss: Seier på 4x10 km stafett for "Nord-Østerdal" sammen med Kristian Lillegjelten (1914–1999) fra Os i Østerdal,  Hallvard Eggset (1915–1999) fra Alvdal og VM-vinneren fra 1937, han Annar Ryen (1909–1985) fra Dalsbygda.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jakob Vaage m.fl. (1955). Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind. Østlandet Nord. Oslo: Skiforlaget - Erling Ranheim. s. 393.
Marie Magdalene Bull

Marie Magdalene Bull (født Midling 25. oktober 1827 i Bergen, død 17. juli 1907 samme sted) var en norsk skuespillerinne og fotograf.


== Familie ==
Marie Magdalene Bull var datter av kontorbetjent, senere auksjonarius Wilhelm Christian Midling og Maria Magdalena Herlufsen. 
Hun ble den 6. januar 1851 gift med teaterets kapellmester, Edvard Storm Bull (19. mars 1814 - 7. september 1907), som var yngre bror av Ole Bull. De fikk 7 barn.


== Liv og virke ==
Marie Magdalene Bull vokste opp i Bergen, og var blant dem som fikk ansettelse som skuespiller ved det første norske teater siden prøvene til premiereforestillingen 2. januar 1850 startet tidlig på høsten 1849.
Etter den første sesongen ved teatret, ble hennes innsats spesielt godt omtalt: «[…] vi tro fornemmelig at kunne fremheve Jfr. Midling, som den, der røper Talent og medgiver i sine Præstationer mere end hvad blot Instruction kan tilveiebringe, nemlig det indre Liv, som selv skaber».Til tross for sin stilling ved teateret tvang ektemannen henne etter datidens konvensjoner til å slutte som skuespiller, og i november 1850 hadde hun sin siste opptreden. Men hun beholdt sine teaterinteresser, og var aktivt tilstede i teateret. Hun har selv skildret hvor sårt skillet med scenen fortonet seg for henne. I sin erindringsbok har hun blant annet også gitt en levende skildring av skuespillernes første turné, som gikk til Kristiansund sommeren  1850.
Etter å ha Marie Bull begynte derfor å fotografere. Atelieret ble inntil 1867 bestyrt av Max Behrends. Hun drev også logi for skuespillere, og i 1887 hadde hun også en delicatessehandel i kjelleren i huset i Jonsvoldsgaten. 
En verdifull kilde til teatervirksomheten i Bergen på midten av 1800-tallet er boken Minder fra Bergens første nationale Scene, Marie Magdalene Bulls erindringer ble utgitt av Hans Wiers-Jenssen.


== Roller i utvalg ==
Pernille i Den Vægelsindede av Ludvig Holberg (Bergen)
Sigrid i Til Sæters av C. P. Riis (Bergen, 1850)
Kari i Fjeldstuen av Henrik Wergeland (Bergen, 1850)
Ane Kjistine i monologen Ane Kjistine (Bergen, 1850)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Registre over norske fotografer og fotografiske samlinger.
Bonge, Susanne: Eldre norske fotografer: fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920. Bergen: Universitetsbiblioteket i Bergen. ISBN 8271300148.
Bull, Marie (1905). Minder fra Bergens første Nationale scene. Grieg. 
Jensson, Inger: Biografisk skuespillerleksikon. Norske, danske og svenske skuespillere på norske scener særlig på 1800-tallet. Oslo, Bergen, Tromsø. Universitetsforlaget.
Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. s. 115-116. ISBN 8200056228. 


== Eksterne lenker ==
(en) Marie Magdalene Bull – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Marie Magdalene Bull hos Sceneweb
Johanna Ullricka Bergstrøm Skagen

Johanna Ullricka Bergstrøm Skagen (født 1839 i Eskilstuna i Sverige, død 1882) var en svensk fotograf som etablerte eget atelier på Voss i løpet av 1860-årene, da hun giftet seg med Max Emilian Arnaldus Skagen. Hun var aktiv som fotograf fram til hun døde 1882 og er mest kjent som portrettfotograf. Johanna Bergstrøm Skagen fotograferte først og fremst portretter av bygdefolket både i moderne klær og i folkedrakter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Johanna Ullricka Bergstrøm Skagen i Fotografregisteret.
Ivar Øiesvold

Ivar Øiesvold (født 14. juli 1919 i Bodø, død 1978) var en norsk fotograf.  Han var sønn av Georg og Marie Øisevold. Han giftet seg med Marit Bjerke.


== Øiesvolds arkiv ==
Øiesvolds arkiv ble gitt til Preus Museum i 2006. Det består av et papirarkiv og fotografier. Fotoarkivet inneholder ca. 6000 positiver, negativer og dias. Fotografiene har Øiesvold tatt i perioden fra 1950- til 1970-tallet.


== Referanser ==
Hildegard Goss-Mayr

Hildegard Goss-Mayr (født i Wien 22. januar 1930) er en østerriksk ikke-voldsaktivist og teolog.


== Liv og engasjement ==
Hildegard Goss-Mayr er datter av Kaspar Mayr som grunnla den østerrikske grenen av International Fellowship of Reconciliation (IFOR). Hun studerte filosofi i Wien og New Haven, og tok en Ph.D ved Universitetet i Wien i 1953. Samme år begynte hun å jobbe i IFOR. I 1958 giftet hun seg med den franske fredsaktivisten Jean Goss (1912–1991), og de fikk to barn sammen.
Sammen med ektemannen jobbet hun for forsoning mellom øst og vest i Europa på 1950-tallet. Hun organiserte blant annet en konferanse for ortodokse, katolske og evangeliske kirker fra både øst og vest om ikkevold. Under Andre Vatikankonsil var de i Roma og drev lobbyvirksomhet for å få Den katolske kirke til å anerkjenne totalnektelse av verneplikt. På 1960- og 70-tallet bodde og jobbet de i Sør-Amerika. De trente grupper i ikke-vold, og hjalp til under stiftelsen av Servicio Paz y Justicia SERPAJ, som fikk Adolfo Pérez Esquivel som sin første president.
De trente også opp grupper i ikke-vold i mange land i Europa, Asia, Midtøsten og Afrika. De deltok også i forberedelsene til den ikke-voldelige revolusjonen på Filippinene i 1986.Jean Goss og Hildegard Goss-Mayr fikk flere fredspriser sammen, blant annet Bruno Kreiskys menneskerettspris, i Østerrike i 1979 og Pax Christi USA Pope Paul VI Teacher of Peace Award i 1986. De ble også nominert til Nobels fredspris i 1979, 1981 og 1987.
I 1991 fikk Hildegard Goss-Mayr den japanske Niwano-prisen og i 2009 Pacem in Terris Award fra det katolske bispedømmet i Davenport, Iowa. I 1988 ble hun utnevnt til æresdoktor i «divinity» ved Kalamazoo, Michigan.
Hun er nå ærespresident i IFOR.


== Bibliografi ==
Une autre révolution. Violence des non-violents, Paris, Cerf, 1969.
Der Mensch vor dem Unrecht. Spiritualität und Praxis. Gewaltlose Befreiung, Vienna, 1976.
Gérard Hoover, Jean et Hildegard Goss-Mayr, La non-violence, c'est la vie, Arudis, Utovie, 1986.
Évangile et luttes de paix, Paris, Bergers et Mages, 1989.
Friede braucht Bewegung. Analysen und Perspektiven der Friedensbewegung in Österreich, med Thomas Roithner og Pete Hämmerle.
Oser le combat non-violent aux côtés de Jean Goss, Paris, Cerf, 1998, forord av kardinal Franz König.
Sammen med Jo Hanssens, Jean Goss. Mystique et militant de la non-violence, Namur, Fidélité, 2010, forord av Adolfo Pérez Esquivel.


== Biografi ==
Richard Deats, Marked for life. The story of Hildegard Goss-Mayr, Hyde Park (NY), New City Press, 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel av Catholic Peace Fellowship om henne og ektemannen
Hildegard Goss-Mayr: The greatest living peacemaker av John Dear, SJ, i National Catholic Reporter, 3. februar 2009
KNM «Utstein»

KNM «Utstein» kan vise til:

KNM «Utstein» (1965), en undervannsbåt av Kobben-klassen
KNM «Utstein» (1991), en undervannsbåt av Ula-klassen
Trøkhals

Trøkhals er en eplesort. Eplesorten var kun kjent gjennom eldre kilder og på folkemunne før det på nytt ble oppdaget et over 200 år gammelt trøkhalstre på Valle i Bamble julen 2013. Representanter fra Norsk genressurssenter podet treet våren 2014. Trøkhals er heller ikke omtalt i den siste norske eplesorttellingen som fant sted i 1946.


== Referanser ==
Liste over Marokkos regenter

Dette er en liste over Marokkos herskere. Før 1957 var tittelen sultan, deretter konge.


== Marokkos herskere ==


=== Idrisid-dynastiet 787-827 ===
Idrīs I (787–793)
Idrīs II (807–827)


=== Almoravid-dynastiet 1061-1147 ===
Yusuf ibn Tashfin (1061–1106)
Ali ibn Yusuf (1106–1142)
Tashfin ibn Ali (1142–1146)
Ibrahim ibn Tashfin (1146)
Is'haq ibn Ali (1146–1147)


=== Almohad-dynastiet 1145-1269 ===
'Abdul-Mu'min 1145–1163
Abu Yaqub Yusuf I 1163–1184
Aby Yusuf Yaqub al-Mansur 1184–1199
Muhammad an-Nasir 1199–1213
Abu Yaqub Yusuf II 1213–1224
Abdul-Wahid I 1224
Abdallah 1224–1227
Yahya 1227–1235
Idris I 1227–1232
Abdul-Wahid II 1232–1242
Ali 1242–1248
Umar 1248–1266
Idris II 1266–1269


=== Marīnid-dynastiet ===
Abdalhaqq I. (1195-1217)
Uthman I. (1217-1240)
Muhammad I. (1240-1244)
Abu Yahya Abu Bakr (1244 - 1258)
Umar (1258 - 1259)
Abu Yusuf Yaqub (1259 - 1286)
Abu Yaqub Yusuf (1286 - 1306)
Abu Thabit (1307 - 1308)
Abu l-Rabia (1308 - 1310)
Abu Said Uthman II. (1310 - 1331)
Abu l-Hasan (1331 - 1348)
Abu Inan Faris (1348 - 1358)
Muhammad II. as Said (1359)
Abu Salim Ali II. (1359 - 1361)
Abu Umar Taschufin (1361)
Abu Zayyan Muhammad III. (1362 - 1366)
Abu l-Fariz Abdul Aziz I. (1366 - 1372)
Abu l-Abbas Ahmad (1372 - 1374)
Abu Zayyan Muhammad IV. (1384 - 1386)
Muhammad V. (1386 - 1387)
Abu l-Abbas Ahmad (1387 - 1393)
Abdul Aziz II. (1393 - 1398)
Abdullah (1398 - 1399)
Abu Said Uthman III. (1399 - 1420)
Abdalhaqq II. (1420 - 1465)


=== Wattasid-dynastiet ===


=== Saʿdi-dynastiet 1554-1659 ===
Mohammed I (1554–1557)
Abdallah al-Ghalib (1557–1574)
Abu Abdallah Mohammed II (1574–1576)
Abu Marwan Abd al-Malik I (1576–1578)
Ahmad I al-Mansur (1578–1603)
Abdul Abdallah Mohammed III (1603–1607)
Zaidan Al Nasir (1607–1628)
Abu Marwan Abd al-Malik II (1628–1631)
Al-Walid (1631–1636)
Mohammed IV (1636–1654)
Ahmad II (1654–1659)


=== ʿAlawit-dynastiet 1666-idag ===


==== Sultaner 1666-1957 ====
Al-Raschid (1666–1672)
Muhammad I (1672)
Al-Harrani, Abu'l Abbas Ahmad I, og Ismail (1672–1684)
Ismail (1684–1727)
Abu'l Abbas Ahmad II (1727–1728) (første gang)
Abdalmalik (1728)
Abu'l Abbas Ahmad II (1728–1729) (andre gang)
Abdallah (1729–1735) (første gang)
Ali (1735–1736)
Abdallah (1736) (andre gang)
Mohammed II 1736–1738
Al-Mostadi (1738–1740)
Abdallah III (1740–1745)
Zin al-Abidin (1745)
Abdallah IV (1745–1757)
Mohammed III (1757–1790)
Yazid (1790–1792)
Slimane av Marokko (1792–1822)
Abderrahmane (1822–1859)
Mohammed IV (1859–1873)
Hassan I (1873–1894)
Abdelaziz (1894–1908)
Abdelhafid (1908–1912)
Yusef (1912–1927)
Mohammed V (1927–1957)


==== Konger 1957-idag ====
Mohammed V (1957–1961)
Hassan II (1961–1999)
Mohammed VI (1999–)


== Eksterne lenker ==
The Alawi Dynasty Royal Ark
Sea of Love (sang)

«Sea of Love» er en amerikansk sang, skrevet av John Phillip Baptiste (alias Phil Phillips) og George Khoury. Phillips' innspilling av sangen fra 1959 lå på en førsteplass på den amerikanske Billboard R&B-listen og en andreplass på Billboard Hot 100-listen I Storbritannia spilte Marty Wilde inn en coverversjon, og Philips lyktes ikke å komme på listen der. Det var den eneste Top 40-låten for Phillips, som aldri spilte inn flere hits.Tallrike artister har spilt inn coverversjoner av sangen siden da, mest notabelt av The Honeydrippers, hvis versjon (fra albumet The Honeydrippers: Volume One) lå på en tredjeplass på Billboard Hot 100-listen tidlig i 1985 og en førsteplass på Billboard Adult Contemporary-listen i 1984.


== Bakgrunn ==
Baptiste, som jobbet som pikkolo i Lake Charles, Louisiana, skrev «Sea of Love» til en [love interest]. Han ble introdusert for den lokale plateprodusenten George Khory, som tok med seg Baptiste inn i sitt studio for å spille inn sangen. På Khoursys anmodning tok Baptiste navnet Phil 
Phillips. Sangen, som opprinnelig var kreditert Phil Phillips med The Twilights, ble utgitt på en single på et lite platemerke eid av Khoury, men grunnet suksessen ble den til slutt leaset til Mercury Records. Tross sangens suksess påstod Phillips at han han bare har mottatt US$ 6.800 for å spille inn sangen


== Referanser ==
A. T. Ariyaratne

Ahangamage Tudor Ariyaratne (født 5. november 1931) er en buddhistleder fra Sri Lanka. Han er grunnleggeren av- og lederen for Sarvodaya Shramadana-bevegelsen. Bevegelser når rundt 11 millioner mennesker med sine programmer.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
A.T. Ariyaratne ble født i den sørlige delen av Sri Lanka. Han tok en utdannelse, og begynte å jobbe som lærer i 1953. Samme år begynte han også med frivillig arbeid for lokalsamfunnet. Han ville bygge opp samfunnet gjennom buddhistiske og hinduistiske idealer som han mente var glemt. Han reiste i de følgende årene rundt i landet og studerte rurale lokalsamfunn og jobbet for utvikling der. Han dro også til India og studerte Gandhiske aktiviteter og lære.


=== Buddhistisk sosial innsats ===
På 1960-tallet grunnla han, som en del av Sarvodaya Shramadana-bevegelsen, hundervis av leirer over hele landet der mennesker med ulike etnisiteter, religioner og aldre kom sammen for å bedre lokalsamfunnet. Da det brøt ut et ungdomsopprør i 1971, jobbet han mot volden og for reintegrering i etterkant. Han sluttet etterhvert å undervise, og brukte all sin tid i Sarvodaya Shramadana-bevegelsen, der han jobbet for å bedre lokalsamfunnene. Organisasjonen jobbet for å bedre vilårene for de kasteløse, noe som var kontroversielt, men vant etterhvert gjennomslag og tillit hos buddhister, kristne og hinduer.
På 1980-tallet tok han to ulike doktorgrade i 1981 og 83. I 1983 brøt det ut opptøyer på Sri Lanka, og Ariyaratne brukte de påfølgende årene på å jobbe for fred gjennom marsjer, seminarer, meditasjon, konferanser og lignende.
Han har hatt en rekke verv i internasjonale organisasjoner som jobber for fred og utvikling, gitt ut flere bøker som har blitt oversatt til mange språk, og blitt tildelt flere priser, blant annet Niwano-prisen som han fikk i 1992. 


== Eksterne lenker ==
Brief Personal History of Dr. A. T. Ariyaratne - Niwano Peace Foundation.
Our Founder - sarvodaya.org
XCOM: Enemy Unknown

XCOM: Enemy Unknown er et turbasert taktisk videospill utviklet av Firaxis Games og utgitt av 2K Games. Spillet er sterkt inspirert av UFO: Enemy Unknown fra 1994 (kalt X-COM: UFO Defense i USA) og er en gjenooplivning av X-COM serien som MicroProse gav ut på 90-tallet.
En utvidelse, XCOM: Enemy Within kom i november 2013, og en oppfølger XCOM 2 kom 5. februar 2016.


== Plot ==
I 2015 blir jorden invadert fra verdensrommet, og en multinasjonal paramilitær organisasjon, X-COM, får oppgaven med å beskytte jorden. X-COM må samle verdens fremste forskere og soldater, og spilleren må lede gruppen i konflikt med en utenomjordisk fiende som er teknologisk overlegen. Nedskutte romskip, obduksjon av døde romvesner og etterhvert forhør av levende romvesner fører til at X-COMs forskere gjør store sprang fremover.


== Spillet ==
Spilleren gir ordre til soldatene i kamp mot de utenomjordiske fiendene, og de taktiske kampene er det viktigste elementet i spillet. Kampene er turbaserte og skjer i et isometrisk perspektiv. Opp til seks soldater eller roboter kan bidra på hvert oppdrag. Soldatene blir bedre for hver kamp, så erfarne soldater kan ha spesielle egenskaper
Mellom oppdragene må spilleren prioritere hva det skal forskes på og hva som skal bygges. Begrensede finanser, lokaler og bemanning gjør det utfordrende å prioritere. De underjordiske basen må også utvides etterhvert som organisasjonen vokser. Situasjoner rundt i forskjellige deler av verden øker frykten og reduserer støtten til X-COM, så hvilke oppdrag man velger og hvordan de utføres påvirker landenes tillit til X-COM. Blir det ille nok trekker nasjonene seg ut av prosjektet.


== Utviklingen ==
Utviklingen av spillet begynte i 2008 med et stort budsjett . Spillet var først en gjenskaping av UFO: Enemy Unknown fra 1994  men gjennom mange revisjoner ble noe av det originale fjernet mens noe ble lagt til. Spillet ble utviklet uavhengig av 2K Marin's XCOM (som ble til The Bureau: XCOM Declassified).


== Mottagelse ==
Spillet fikk svært gode kritikker, og ble kåret til årets spill av flere publikasjoner. Spillet ble kåret til  "Best Strategy Game" av GameSpy, Game Informer, Spillet vant også "Best PC Game" og "Best Strategy Game" på E3's Game Critics Awards i 2012.


== XCOM: Enemy Within ==
Utvidelsen XCOM: Enemy Within kom 15. november 2013. Den legger til nye våpen, spesielle oppdrag samt muligheten til å gi soldatene genetiske eller kybernetiske implantater.


== XCOM 2 ==
XCOM 2 kom 5. februar 2016. Oppfølgeren ble laget av Firaxis Games og foregår 20 år senere, og romvesnene har tatt over jorden. Spilleren kontrollerer motstandsbevegelsen som, fra en ombygd versjon av romskipet Avenger, vil fordrive okkupantene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) XCOM: Enemy Unknown på Steam 
(en) XCOM: Enemy Unknown på GOG.com 
(en) XCOM: Enemy Unknown hos MobyGames 
(en) XCOM: Enemy Unknown hos MobyGames 
(en) XCOM: Enemy Unknown hos MobyGames 
(en) XCOM: Enemy Unknown på Metacritic 
(en) XCOM: Enemy Unknown på Metacritic 
(en) XCOM: Enemy Unknown på Metacritic 
(en) XCOM: Enemy Unknown på Metacritic 
(en) XCOM: Enemy Unknown på Metacritic
Jonas Knutsen

Jonas Knutsen (født 2. april 1993) er en norsk tidligere ishockeyspiller og nå trener. Han er født og oppvokst på Skedsmokorset på Romerike utenfor Oslo. Han spilte juniorhockey i Björklöven og Timrå. Han har også spilt i WHL for kanadiske Prince Albert Raiders. Han spiller pr. 2014 i Vålerenga Ishockey. Han er med sin 183 cm høyde og 82 kg en typisk kraftspiller som er kjent for sin hurtighet. Knutsen la opp i 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jonas Knutsen – Hockeydb.com 
(en) Jonas Knutsen – Eliteprospects.com
Eigil Olaf Liane

Eigil Olaf Liane (født 7. mai 1916 i Tinn i Telemark, død 17. juni 1994) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Sannidal og satt på Stortinget fra 1954 til 1973. 
Liane var fra 1934 anleggsarbeider på Sørlandsbanen. Etter å ha vært linjearbeider og banevokteraspirant, ble han i 1943 banevokter og i 1960 baneformann. Han tok Jernbaneskolen i 1947.


== Politikk ==
Liane var aktiv i AUF og Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Sannidal kommune fra 1945 til 1955. 
I 1954 ble Liane første gang innvalgt på Stortinget fra Telemark. Han ble gjenvalgt i  1958,  1961 , 1965 og 1969 og var stortingsrepresentant til 1973.


== Annet ==
Eigil Liane var en personlig kristen og aktiv i Norges Kristne Arbeideres Forbund fra 1945. I periodene 1972-75 og 1976-79 var han leder i forbundet.


== Biografi ==
Ove Lunde: «Ordfører og stortingsmann Egil O. Liane», Telemark Historie, nr. 18, 1997


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Eigil Olaf Liane hos Stortinget 
(no) Eigil Olaf Liane hos Norsk senter for forskningsdata
Isabella Lövin

Isabella Signe Maria Lövin (født 3. februar 1963) er en svensk journalist, forfatter og politiker fra Miljöpartiet de Gröna. Fra 2009 til 2014 var hun representant i Europaparlamentet. Fra 3. oktober 2014 til 21. januar 2019 var hun bistandsminister i Stefan Löfvens første regjering. Fra 21. januar 2019 til 4. februar 2021 var hun miljø- og klimaminister i Stefan Löfvens andre regjering.  Fra 25. mai 2016 til 5. februar 2021 var hun også visestasminister.
Isabella Lövin er datter av kunstneren Björn Lövin. Hun har lest filmvitenskap, statsvitenskap, sosiologi og italiensk ved Stockholms universitet og tok radioproducentutdanning ved Dramatiska institutet.
Som europaparlamentariker arbeidet Isabella Lövin først og fremst med EUs fiskeripolitikk og ble etter sitt inntrede i parlamentet etterhvert ansett å være en av Sveriges mest innflytelserike innen miljøspørsmål.Hun var fra 13. mai 2016 til 31. januar 2021 partiets talsperson. Hun var det sammen med Gustav Fridolin til 4. mai 2019 og deretter sammen med Per Bolund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Isabella Lövin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Isabella Lövin på Twitter 
Isabella Lövin på Facebook 
Isabella Lövin på Instagram 
(sv) Isabella Lövin hos Sveriges riksdag 
(en) Isabella Lövin hos Europaparlamentet