jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tour of Guangxi 2017

Tour of Guangxi 2017 var den første utgaven av sykkelrittet Tour of Guangxi og ble arrangert fra 19. til 24. oktober 2017. Det kinesiske etapperittet, med start i Beihai og målgang i Guilin, var inkludert på WorldTour-kalenderen som det 37. og siste arrangementet på 2017-kalenderen.


== Lag og ryttere ==


== Etappene ==


=== Etappe 1 ===


=== Etappe 2 ===


=== Etappe 3 ===


=== Etappe 4 ===


=== Etappe 5 ===


=== Etappe 6 ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Tour of Guangxi 2017 - ProCyclingStats
Pseudochalcotheomima

Pseudochalcotheomima er  en gruppe av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.


== Utseende ==
Middelsstore, glatte og blanke, mer eller mindre metallisk fargede gullbasser. De er vanligvis grønne, beina gjerne rødlige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Taenioderini
Slekten Pseudochalcotheomima Mikšic, 1985
Pseudochalcotheomima allardi Antoine, 1990
Pseudochalcotheomima compacta (Janson, 1912)
Pseudochalcotheomima sammananni Legrand & Chew, 2010


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudochalcotheomima i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudochalcotheomima i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudochalcotheomima – detaljert informasjon på Wikispecies
Skogsivaks

Skogsivaks (Scirpus silváticus) er en art i starrfamilien. Den kan bli mellom 50 til 120 cm høy og har gulgrønne, relativt brede og lange blad. Hovedutbredelsen i Norge er på østlandet, i Trøndelag og på vestlandet. Det er også gjort noen spredte funn i Nordland, men også lenger nordover. I verden er den utbredt i Eurasia, med en tydelig hovedutbredelse i de vestlige områdene. Den vokser likevel i et smalt belte helt til Japan. Det er rapportert noen få funn i nordøst-Amerika.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) skogsivaks i Encyclopedia of Life 
(en) skogsivaks i Global Biodiversity Information Facility 
(no) skogsivaks hos Artsdatabanken 
(sv) skogsivaks hos Dyntaxa 
(en) skogsivaks hos ITIS 
(en) skogsivaks hos NCBI 
(en) skogsivaks hos The International Plant Names Index 
(en) skogsivaks hos Tropicos 
(en) Kategori:Scirpus sylvaticus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Scirpus sylvaticus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Scirpus sylvaticus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Status er: «spiselig» ifølge Nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
Eliteserien i volleyball for kvinner 2017/18

Mizunoligaen 2017–18 er det øverste nivået i volleyball i Norge for kvinner sesongen 2017-18.
Seriespillet startet 7. oktober 2017 og avsluttet 4. mars 2018. Åtte lag deltok i eliteserien 2017–18 - se tabellen nedenfor. 


== Poengsystemet ==
3 poeng ved seier med settsifrene 3–0 eller 3–1
2 poeng ved seier 3–2
1 poeng ved tap 2–3
0 poeng ved tap 1–3 eller 0–3.


== Tabellen ==


== Kilder ==
Mizunoligaen for kvinner 2017/18
Uta Frith

Uta Frith (født 25. mai 1941 i Rockenhaus i Landkreis Rockenhausen i Tyskland), født som Uta Aurnhammer, er en tysk utviklingspsykolog som arbeider ved institutt for nevrovitenskap ved University College London. Hun har vært en pioner innen mye av den nåværende forskningen på autisme og dysleksi og har skrevet flere bøker om disse emnene.Hennes bok Autism: Explaining the Enigma gir en innledning i autismens kognitive nevrovitenskap. Blant hennes elever er Tony Attwood, Margaret Snowling, Simon Baron-Cohen og Francesca Happé.


== Referanser ==
Lollipop (TV-serie)

Lollipop var et norsk musikk- og talk show med Rune Larsen og Tor Endresen som gikk på NRK1 i fire sesonger; to i 1989-90, en i 1995 og en siste i 2009. Programmet ble spilt inn i «Lollipopbaren», laget for anledningen i NRKs studio, hvor Larsen og Endresen intervjuet gjester og fremførte sanger fra 1950- og 60-årene. Husbandet, "Lollipopbandet", var ledet av Trygve Thue, som også var en av produsentene og arrangørene av programmet. Programmet ble sendt på fredagskvelder i 1989-90 og 2009, og lørdagskvelder i 1995.
I alt ble 36 episoder laget, inkludert tre spesialepisoder som ble vist i 1989, 90 og 91.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Lollipop hos Filmfront 
(no) Lollipop på NRK TV
Ole Olsen Aaset

Ole Olsen Aaset (født 25. mars 1767, død 22. mai 1825) var en norsk gårdbruker, trelasthandler, landhandler og stortingsrepresentant fra Åmot i Hedmark.
Aaset var sønn av gårdbruker Ole Olsen Aaset og Valborg Pedersdatter Dieset. Han tok over farsgården i 1788. I tillegg drevv han trelasthandel i hele Østerdalen, for en stor del for trelasthandler Holm i Christiania. Han kjøpte opp store skogeiendommar, i 1812 eide han 400 000 dekar skog inn mot svenskegrensa. Sammen med Holm eide han fem skip. Til et av de, som ble bygd i Fredrikstad i 1810 og kosta 121 000 riksdaler, leverte han alt skipstømmeret. Han drev landhandel på Åmot, der han blant annet grodde tobakk for salg noen år.
Aaset var stortingsmann fra Hedemarkens amt i 1821 og på overordentlige Stortinget året etter. I 1821 var han medlem av fem komitear, blant annet om utskiftingsloven og om gasjer, pensjoner og budsjett.
Han døde på Aaset i Åmot i 1825.


== Referanser ==


== Kilder ==
Lindstøl, Tallak (1857-1925) (1914). Stortinget og statsraadet: 1814-1914. Kristiania: Steen'ske bogtrykkeri. s. 110. 
Biografisk informasjon om    Ole Olsen Aaset   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Olsen Aaset hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Ole Olsen Aaset på NLIs Lokalhistoriewiki.
«Ole Olsen Aaset». Virksomme ord. Besøkt 1. desember 2019.
Willys Americar

Willys Americar var en serie med biler bygget av Willys-Overland Motors fra 1937 til 1942, enten som sedan, coupe, stasjonsvogn eller pickup. Coupeversjonen var et meget populært hot rod valg, enten som donor car eller som en fiberglass modell.


== Historie ==
Bilen ble bygget fra 1937 med en ellers tradisjonell styling, et produkt av den interne reorganisering fra Willys-Overland Motor Company til Willys Overland Motors. Det var i seg selv en utvikling i det aldrende  Willys. Da Joseph W. Frazer sluttet seg til selskapet i 1938 bestemte han en mer moderne og rimelig kompakt bil, var svaret for Willys som slet hardt. Modellne 37, 38 og 39 utviklet seg gradvis til mer Ford-lignende biler som kuliminerte i 1937 med Ford DeLuxe-lignende'40 modell.


== Americar ==
Bare 1941-1942 modellene ble kallt "Americar" (441 and 442 modellene respektivt) fulgte en  patriotisk trend i tiden. Den solgte 22 000 enheter i 1941 og 7 000 mer i 1942. Prisen var om lag 630 dollar.
De krigen brøt ut opphørte all sivil bygging i alle amerikanske bilfabrikker for å assistere de militære og Americar ble ikke unntatt. Likevel, Willys var ett av de selskaper som fikk kontrakt på å bygge den meget vellykkede Jeep. Etter krigens slutt klarte de å sikre seg varenerket på navnet Jeep og den sivile CJ version hjalp Toledo til å bevare førkrigsmodeller og sikre Americars skjebne. Tross mislykkede forsøk i 1940 og 1945 (begge gsnger med Frazer's 6/66 prototype) ble 1942 Americar Willys-Overlands siste "sivile" passasjermodell frem til Willys Aero, ti år senere.


== Modeller ==
Tre varianter — Speedway, DeLuxe og Plainsman — ble tilbudt, hver med coupe og sedan, plus en DeLuxe tre-dør stasjonsvogn. USHCO/USB&F bygde et mindre antall stasjonsvogner for Willys. Fem varianter ble bygget av modell 440 coupe chassis i 1940, og en annen gruppe på fem i 1941 på 441 coupe chassis. 1941 modellene var ulik de bygget i 1940.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willys Americar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Willys history
Currently the 41 Willys body is being manufactured as a street rod or hot rod
An aborted concept car that would succeed the Americar
The Americar at Internet Modeler
VHV Gruppe

VHV er en multinasjonal forsikringsgruppe basert i Hannover. De viktigste selskapene ble grunnlagt i Hannover i 1875 og 1919. VHV sysselsetter cirka 3 100 personer. I dag er VHV et av de ledende 20 forsikringsselskapene i Tyskland og et av de fem største bilforsikringsselskapene i Tyskland. VHV er assurandør av store byggeprosjekter som Elbphilharmonie i Hamburg. Siden 1973 har VHV jobbet med forsikringsselskapet VAV i Østerrike. 
I 2006 ble Wave Management AG overtatt.
Fra 2003 er Uwe Reuter styreformann. I 2007 etablerte VHV Al Ahli Takaful Company, et joint venture med FWU i Saudi-Arabia, å selge hovedsakelig livsforsikring i Shariah. På grunn av voksende kunde-og Ansattnumre, ble det bygget en ny bygning på VHV-Platz 1, som ble fullført i 2009. I 2011 flyttet Wave Management AG sitt hovedkvarter fra Hamburg til Hannover. Siden 2012 har VHV samarbeidet med det italienske forsikringsselskapet ITAS. I 2014 grunnla VHV et fundament, og dermed fremme prosjekter innen vitenskap, integrasjon og kultur.
Siden 2015 har VHV vært aktiv i Tyrkia med gjenforsikringsselskapet VHV Reasürans AŞ. I 2016 ble over 10 millioner kontrakter signert for første gang.
For første gang ble det foretatt mer enn 3 milliarder bidrag i regnskapsåret 2017. I tillegg ble det største digitaliseringsprosjektet i selskapets historie igangsatt.
Datterselskaper inkluderer:

Hannoversche Lebensversicherung AG
Wave Management AG, Hannover
VHV Allgemeine Versicherung AG, Hannover
VAV Versicherungs-AG, Wien
VHV Reasürans AŞ; Istanbul
VHV solutions GmbH


== Nøkkeltall ==


== Produkter og salg ==
Den VHV tilbyr blant annet forsikringer på områdene eiendom, ansvar, ulykke og teknisk forsikring og motorvognforsikring. I tillegg tilbyr VHV valgfritt og obligatorisk dekning innen gjenforsikring.
VHV bruker følgende salgskanaler:

via formidlere. VHV og VAV arbejder sammen med mere end 14.000 agenter.
gennem en særlig distribution for byggebranchen
via direkte salgI 2015 og 2017 var VHV et av de mest populære tyskerne i forsikringskategorien.


== Betydelige aksjonærer ==
VHV er involvert som aksjonær med 34,02% i NRVs juridiske beskyttelse i Mannheim.


== Referanser ==
Sklinnabanken

Sklinnabanken er en grunne og fiskebanke som ligger i Norskehavet, vest for Trøndelag. I forhold til andre fiskeområder ligger Sklinnabanken nordøst for Haltenbanken og sørvest for Trænabanken.


== Eksterne lenker ==
Kart over fiskebanke fra met.no
David González Giraldo

David González Giraldo (født 20. juli 1982) er en kolombiansk fotballspiller som spiller for den kolombianske klubben Independiente Medellín.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David González – Transfermarkt 
(en) David González – national-football-teams.com 
(en) David González – WorldFootball.net 
(en) David González – Soccerbase.com 
(en) David González – FootballDatabase.eu 
(en) David González – Soccerway 
(en) David González – Tyrkias fotballforbund 
(en) David González – FBref 
(es) David González – as.com
Daniel Bocanegra

Daniel Eduardo Bocanegra Ortiz (født 23. april 1987) er en kolombiansk fotballspiller som spiller for den kolombianske klubben Atlético Nacional.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel Bocanegra – Transfermarkt 
(en) Daniel Bocanegra – national-football-teams.com 
(en) Daniel Bocanegra – Soccerway 
(en) Daniel Bocanegra – PlaymakerStats.com 
(en) Daniel Bocanegra – FBref 
(es) Daniel Bocanegra – as.com
Francisco Meza

Francisco Javier Meza Palma (født 29. august 1991) er en kolombiansk fotballspiller som spiller for den meksikanske klubben Tigres de la UANL.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Francisco Meza – Transfermarkt 
(en) Francisco Meza – Soccerway 
(en) Francisco Meza – FBref 
(es) Francisco Meza – as.com
Yerry Mina

Yerry Fernando Mina González (født 23. september 1994) er en kolombiansk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Everton FC.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Colombias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Yerry Mina – LÉquipe 
(en) Yerry Mina – Transfermarkt 
(en) Yerry Mina – national-football-teams.com 
(en) Yerry Mina – WorldFootball.net 
(en) Yerry Mina – Soccerbase.com 
(en) Yerry Mina – FootballDatabase.eu 
(en) Yerry Mina – Soccerway 
(en) Yerry Mina – FBref 
(es) Yerry Mina – as.com
Catherine O’Hara

Catherine Anne O'Hara OC (født 4. mars 1954 i Toronto i Canada) er en kanadisk-amerikansk skuespiller, skribent og komiker.
Hun har blant annet medvirket i filmene Beetlejuice, Heartburn – I gode og onde dager, Alene hjemme, Alene hjemme 2: Forlatt i New York, The Nightmare Before Christmas og Temple Grandin.
Hun er søster til singer-songwriter Mary Margaret O'Hara.


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
Den 28. februar 2010 holdt hun en av talene under avslutningsseremonien for vinter-OL i Vancouver.
I 2015 utga det kanadiske postvesenet et frimerke med portrett av Catherine O'Hara. Hun var en av fem kanadiske komikere som ble hedret på denne måten; de øvrige var Jim Carrey, Mike Myers, Olivier Guimond og Martin Short.Den 30. juni 2017 ble hun tildelt Order of Canada, klasse Officer. Hun fikk dermed retten til å sette bokstavene OC bak navnet sitt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Catherine O’Hara på Internet Movie Database 
(sv) Catherine O’Hara i Svensk Filmdatabas 
(da) Catherine O’Hara på Filmdatabasen 
(da) Catherine O’Hara på Scope 
(en) Catherine O’Hara på AllMovie 
(en) Catherine O’Hara hos Rotten Tomatoes 
(en) Catherine O’Hara hos The Movie Database
Junior-VM på skøyter 1973

ISU-mesterskap på skøyter junior 1973, det 2. uoffisielle juniorverdensmesterskapet for menn og det 1. uoffisielle juniorverdensmesterskapet for kvinner i ISU-regi, ble arrangert på Kunstijsbaan Drenthe i Assen, Nederland den 20. og 21. januar 1973.


== Medaljevinnere – sammenlagt ==


== Resultater ==


=== Sammenlagt kvinner ===


=== Sammenlagt menn ===


== Litteratur ==
Trond Eng, red. (november 2002). «World championships junior 1973–2002, ladies – 1973 ( ISU Championsship ) Assen / Kunstijsbaan Drenthe». All time international championships – Complete results 1889–2002 (engelsk). Askim: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Skøytenytt. s. 17. 
Trond Eng, red. (november 2002). «World championships junior 1972–2002, men – 1973 ( ISU Championsship ) Assen / Kunstijsbaan Drenthe». All time international championships – Complete results 1889–2002 (engelsk). Askim: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Skøytenytt. s. 129. 
Thorleiv Teigen, red. (mai 2013). «Årsstatistikk for Norge sesongen 1972/73 – VM junior allround». Norges beste skøyteløpere – 1972–1974 (norsk). Hokksund: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Norge. s. 150. «I junior-VM allround hadde Norge fire megetgode løpere, hvor alle gikk seg inn blant de seks beste sammenlagt.  Men ingen klarte å hamle opp med hollenderen Jan Heida og sovjetrusseren Nikolaj Kuzmenko. Kay Arne Stenshjemmet tok bronse sammenlagt selv om han ikke var på pallen på noen av de fire distansene. Eneste nordmann på pallen utenom Kay Arnes bronse sammenlagt var Ivar Aarnes som imponerte med å vinne halvmila på 8.03,57, drøye sekundet bedre enn juniorverdensmesteren Jan Heida. Mesterskapet gikk i Assen, Nederland.» 
Thorleiv Teigen, red. (februar 2014). «Norges beste kvinner 1972/73». Norges beste kvinnelige skøyteløpere – 1905–1974 (norsk). Hokksund: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Norge. s. 206. «I 1973 ble det også arrangert et ISU-mesterskap for juniorer, men ingen norske deltok, Løpene i Assen ble vunnet av Sylvia Burka, Canada foran Froukje Jongsma, Nederland og Kay Lunda, USA.» 


== Eksterne lenker ==
(en) Junior-VM på skøyter 1973, kvinner – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
(en) Junior-VM på skøyter 1973, menn – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl. for kvinner
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl. for menn
(en) Junior-VM på skøyter 1973 resultatmeny for både kvinner og menn på www.ISU.html.infostradasports.com
Arbeiderbladet 1973.01.22. Norge;Oslo: Arbeiderbladet. 22. januar 1973. s. 14 og 15.
Vesterdalselva

Vesterdalselva er ei elv i Berlevåg kommune i Finnmark. Den har utspring i fjellene vest for Kongsfjorddalen og renner først mot nord via Kløftvatnet til Vesterdalen, hvor den snur mot øst ned til munningen i Austerbotn i Kongsfjorden. Elva er 11,9 kilometer lang.


== Referanser ==
Seipfjellet

Seipefjellet er et fjell med to topper på 726 m og 718 m som ligger på Svalbard og er oppkalt etter Karl Seip.

Koordinater: 77.92456°N,14.14346°Ø


== Referanser ==
Seamus Blake

Seamus Blake (født 8. desember 1970) er en canadisk tenorsaksofonist og komponist for tiden bosatt i New York.


== Biografi ==
Blake ble født i London, England og vokste opp i Vancouver, British Columbia, Canada. Hans mor introduserte ham for jazz når han var barn, og det ledet til at han senere gikk på Berklee College of Music i Boston. Etter eksamen der, flyttet han til New York City. I februar 2002 vant han Thelonious Monks internasjonale saksofon-konkurranse. Han spiller for tiden med sin egen kvintett (med David Kikoski, Lage Lund, Bill Stewart, og Matt Clohesy), og har blitt et fast medlem av Mingus Big Band og spiller også regelmessig med mange andre musikere basert i New York.


== Diskografi ==
Som en Leder

The Call (Criss Cross Jazz, 1993)
The Bloomdaddies (Criss Cross Jazz, 1995)
Four Track Mind (Criss Cross Jazz, 1994)
Echonomics (Criss Cross Jazz, 1999)
Stranger Things Have Happened (Fresh Sound, 1999)
Way Out Willy (Criss Cross Jazz, 2006)
Live in Italy (Jazz Eyes, 2008)
Bellwether (Criss Cross Jazz, 2008)
Live at Smalls (Smalls Live, 2009)
Reeds Ramble (Criss Cross Jazz, 2013)
Superconductor (5Passion, 2015)
Bridges with Seamus Blake (AMP Music & Records, 2016)Med Dave Douglas

Freak In (RCA, 2003)Med Wycliffe Gordon

Dig This!! (Criss Cross, 2003)Med Opus 5

Introducing Opus 5 (Criss Cross, 2011)
Pentasonic (Criss Cross, 2012)
Progression (Criss Cross, 2014)
Tickle (Criss Cross, 2015)Med Antonio Sanchez

Meridian Suite (CAM Jazz, 2015)Med Bill Stewart

Space Squid (Pirouet Records, 2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Seamus Blake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Seamus Blake på Discogs 
(en) Seamus Blake på MusicBrainz 
(en) Seamus Blake på Songkick 
(en) Seamus Blake på AllMusic
David Kikoski

Dave Kikoski (født 29. september 1961) er en amerikansk jazzpianist og keyboardist.


== Biografi ==
Kikoski ble født i New Brunswick, New Jersey, og lærte å spille piano av sin far som han spilte med i barer da han var tenåring. Han studerte ved Berklee College of Music i begynnelsen av 1980-årene, og flyttet til New York City i 1985. Der turnerte og spilte han senere inn musikk med Roy Haynes (fra 1986), Randy Brecker (1986-88), Bob Berg (1988) og Billy Hart (1989). Han har også spilt og gjort opptak med George Garzone, Barry Finnerty, Red Rodney, Craig Hendig, Ralph Moore, Didier Lockwood, Joe Locke, Olivier Ker Ourio og Mingus Big Band. Kikoski vant i 2011 en Grammy Award med Mingus Big Band for Det Beste Live-Jazz Ensemble Album, "Live at the Jazz Standard". Han ble også nominert til en Grammy med Roy Haynes for albumet ''Birds of a Feather''.
Kikoski har vært bosatt i Jersey City, New Jersey.


== Diskografi ==


=== Som leder ===
Presage (Freelance, 1989)
Persistent Dreams (Triloka, 1991)
Dave Kikoski (Epicure, 1994)
Inner Trust (Criss Cross, 1998)
Maze (Criss Cross, 1999)
Almost Twilight (Criss Cross, 2000)
Surf's Up (Criss Cross, 2001)
Comfortable Strange (DIW, 2002)
The Five (DIW, 2002)
Combinations (Criss Cross, 2002)
Details (Criss Cross, 2004)
Lighter Way (Apria, 2006)
Limits (Criss Cross, 2006)
Mostly Standards (Criss Cross, 2009)
Live at Smalls (Smalls Live, 2010)
Consequences (Criss Cross, 2012)


=== Som sidemann ===
Med Roy Haynes

True or False (Evidence, 1986)
Homecoming (Red Baron, 1992)
Birds of a Feather: A Tribute to Charlie Parker (with Roy Hargrove, Dave Holland and Kenny Garrett, 2001)Med Pe De Boi

Power Samba Band (Arkadia Jazz, 1998)Med Billy Hart

Amethyst (Arabesque, 1993)
Oceans of Time (Arabesque, 1997)Med Toninho Horta:

From Ton To Tom (VideoArts Musikk, 1998)Med Dave Lisik:

Bonnie and Clyde (SkyDeck Musikk, 2017)


=== Som co-leder ===
med Opus 5

Introducing Opus 5 (Criss Cross 2011)
Pentasonic (Criss Cross 2012)
Progression (Criss Cross 2013)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
David Kikoskis offisielle nettsted
Mark Gilbert, "Dave Kikoski". Grove Jazz på nett.
Diskografi på Allmusic
Klaffetrompet

Klaffetrompet er et messingblåseinstrument utstyrt med klaffer, omtrent som saksofon, klarinett og lignende.
Klaffetrompet et overgangsinstrument mellom naturtrompet og moderne ventiltrompet. De første forsøkene med å sette klaffer på trompeter stammer fra tidlig på 1700-tallet, men tekniske problemer og endret klangfarge førte til at disse versjonene ikke slo an. Mot slutten av århundret konstruerte trompetisten Anton Weidinger (1766–1852) fra Wien en klaffetrompet som kunne spille kromatisk, og som dermed åpnet for nye uttrykksmuligheter. Omkostningen var en svakere og mindre gjennomtrengende tone – klangen ble gjerne sammenlignet med obo og klarinett.
Joseph Haydn og Johann Nepomuk Hummel skrev hver sin kjente konsert for klaffetrompet. Weidinger brukte klaffetrompet fram mot rundt 1845, men instrumentet forsvant fort ut av bruk da den nye ventiltrompeten kom. Klaffetrompeten ble likevel brukt i østerriksk og italiensk militærmusikk en god stund etter at ventiltrompeten var blitt nær enerådende.
Rundt 50 originale klaffetrompeter oppbevares i ulike muséer.
Klaffehorn er et beslektet instrument med videre mensur. Den fagott-formede ofikleiden er klaffetrompetens bass-variant.


== Litteratur ==
Edward Tarr: Die Trompete. Ihre Geschichte von der Antike bis zur Gegenwart. 2. opplag. Schott, Mainz/London/New York/Tokio 1984, ISBN 978-3-7957-2353-8.
John Henry van der Meer: Musikinstrumente von der Antike bis zur Gegenwart. Prestel, München 1983, ISBN 978-3-7913-0656-8.
Oryctes rhinoceros

Oryctes rhinoceros er en bille som tilhører gruppen hornbiller (Dynastidae). Denne store arten er vidt utbredt i Asia.


== Utseende ==
En stor (35-50 millimeter), avlang, halvmatt, brunsvart hornbille. Kroppsformen er sylindrisk. Hannen har et langt, krumt horn i pannen, og tre knøler på thorax. Hunnen har også horn hos denne arten, men det er mindre enn hos hannen. Larven er gulhvit og opptil 10 centimeter lang når den er utvokst.


== Levevis ==
Larvene lever av råtnende plantedeler ned i jorda, og er regnet som harmløse. De voksne billene kan derimot gjøre betydelig skade på ulike dyrkede palmer, ved at de eter skuddene på unge planter og slik kan drepe dem. Særlig er arten et problematisk skadedyr ved dyrking av kokospalmer.


== Utbredelse ==
Arten er vidt utbredt i Asia, fra Pakistan i vest til Filippinene i øst. Den forekommer også på mange av øyene i Stillehavet (funnet så langt øst som Hawaii), men er trolig innført dit med mennesker. Artene forekommer også på Mauritius og Réunion i Indiahavet.


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Scarabaeoidea Latreille, 1806
Familien skarabider (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae (eventuelt familien Dynastidae)
Stammen Oryctini
Slekten Oryctes Illiger, 1798
Neshornbille, Oryctes rhinoceros (Linnaeus, 1758)


== Eksterne lenker ==
Nettside om arten, med oversikt over skadevirkninger, kontrolltiltak etc.
(en) Oryctes rhinoceros i Encyclopedia of Life 
(en) Oryctes rhinoceros i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Oryctes rhinoceros hos NCBI 
(en) Kategori:Oryctes rhinoceros – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Oryctes rhinoceros – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Oryctes rhinoceros – detaljert informasjon på Wikispecies 
Dynastidae du Monde - sjekkliste over verdens hornbiller med liste over underartene Arkivert 5. august 2013 hos Wayback Machine.