jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Via Oslo

Via Oslo er en roman av den norske forfatteren Knut Meling, utgitt i 1983. 


== Handling ==
En 53 år gammel og bokhandler opplever et nederlag i yrkeslivet og spør seg selv om han er kommet på kollisjonskurs med sitt eget liv, sin karrière og sin familie. Hvor står han egentlig, og hvordan skal han møte det som nå skjer?
Det er dyptgripende spørsmål som melder seg:  Har han noen egentlig innflytelse på sin situasjon? Eier han styrke og identitet til å hevde noen egen livsstil å motstå moteriktige tendenser og oppfatninger? Og han ser tilbake: Har han fått være seg selv, eller har han spilt den rollen de andre forlangte å blitt fremmedgjort i forholdet til barn og hustru, ja til omgivelsene i sin helhet?
I løpet av noen få dager – mens utviklingen går sin ubønnhørlige  gang – veksler tankene hans raskt og temperamentsfullt. Han gjenopplever sitt voksne liv – ømhet og glede, utfordring, kjærlighet, men også unnfallenhet og svik, og han ser foran seg en truende tomhet og en frustrerende resignasjon. Likevel er det stadiet glimt av humor og menneskelig varme i det livet han lever VIA OSLO.


== Omtaler ==
«Det er en roman skrevet av en kunstner. Den er bitter i all den grublende erkjennelse som mange menn må vite noe om.» Ragnar Kvam i Stavanger Aftenblad
«Det gjelder en mann i begynnelsen av 50-årene, en bokhandler som har gått seg fast i en personlig krise…forfatteren legger det fram for oss med usentimental innføling og klokskap, likefrem, rammende, knapt.» Jo Ørjasæter i Nationen
Jarand Felland

Jarand Felland (født 7. mai 1970) er en norsk politiker som representerer Senterpartiet. Fra 2015 er han ordfører i Tokke kommune i Telemark.
Felland var fylkesleder for Telemark Senterungdom fra 1998 til 2000 og leder for Oslo Senterparti fra 2010 til 2011. Han har også vært politisk rådgiver for statsråd Terje Riis-Johansen i Olje- og energidepartementet fra 2010 til 2011 og seksjonssjef i Statkraft.Felland har juridisk embetseksamen (cand.jur.) fra Universitetet i Bergen. Han var advokat i Tokke før han ble ordfører.


== Referanser ==
Søster hat

Søster hat er en roman av den norske forfatteren Knut Meling, utgitt på Gyldendal i 1987 med omslag av Brian Albers. Romanen ble utgitt i ung pocket-serien til Gyldendal i 1989 med omslag-illustrasjon av Hilde Kramer.


== NRK hørespill ==
I 1991 ble Søster hat dramatisert av Tor Fretheim og satt opp som hørespill ved Ungdomsteateret i NRK. Hørespillet ble i 2021 gjort tilgjengelig på NRK Radio i 3 episoder. I rollene finner vi Anders Hatlo, Andreas Kolstad, Bab Christensen, Bjørn Skagestad, Eli Anne Linnestad, Gisken Armand, Janne Kokkin, Kari Onstad, Marianne Krogh, Paul Ottar Haga. Produsent er Jan Erik Hoel. Regissert av Lise Fjeldstad.


== Handling ==
Knut Melings roman gjengir i jeg-form en 19 år gammel pikes brutale virkelighet, hennes reaksjoner og hennes følelser. Tidlig forstår leseren at hun har flyktet fra noe som var i ferd med å bli en katastrofe for henne, og etter hvert blir det klart at det hun har unnsluppet, er hennes egen ansette familie og hjemmet deres på beste Oslos vestkant. Gradvis – og med en ulmende spenning – avdekker hennes betroelser den livssituasjonen og de begivenhetene som hun ikke kunne leve videre med. Søster hat er en roman om retten til frihet og uavhengighet, og om de både åpne og skjulte kreftene som holder dem nede.


== Omtaler ==
«Knut Meling’s fascinating new novel is written with skill and vision; it combines literary and psychological scrutiny.» Read it and you will find a twisted humanity living in fear and waiting for redemption.» Nobel Fredspris Vinneren og forfatteren Elie Wiesel
«Og det underlige skjer at leseren sitter fanget fra først til siste side. Det er umulig å rive seg løs. Og dette skjer fordi Knut Meling har forstått at en forfatters viktigste evne er evne til innlevelse, til medlidenhet i ordet dypeste forstand.» Erik Fosnes Hansen i Aftenposten.


== Oppsetninger ==
«Søster Hat» – Radioteatret 3 deler, NRK, 1991
«Søster Hat» – Bergen Unge Teater, 1993


== Referanser ==
Al-Musta’sim

al-Musta'sim bi-'llah (arabisk: المستعصم بالله عبد الله بن المستنصر, al-Musta'sim bi-'llah 'Abd Allah ibn al-Mustansir; født 1212, død 20. februar 1258 i Bagdad) var den 37. kalif for abbasidene (1242–1258).


== Liv og virke ==
Abu Ahmad Abd Allah ibn al-Mustansir etterfulgte kalif al-Mustansir (1226–1242). Han var en ineffektiv hersker, og hans manglende politiske sans stilt overfor den mongolske trussel skulle få skjebnesvangre følger.Han var motstander av Shajar al-Durrs tronbestigelse i Egypt under det syvende korstog. Han sendte da et budskap fra Bagdad til mamelukkene i Egypt: «Hvis dere ikke har menn der, så si fra så skal jeg sende dere menn».De mongolske angrepene rettet seg først primært mot rum-seldsjukkenene i Anatolia. Hen det forekom til stadighet mongolske streiftog inn i Irak. Ved siden av de ødeleggende oversvømmelser som fant sted på samme tid, førte disse angrepene til at folk flyktet unna, og dermed gikk det dårligere med landets økonomi. Det var hyppige sulteperioder, og dette førte så til uroligheter i byene, også i hovedstaden Bagdad. De forskjellige reformer som ble innført hadde knapt noen lindrende virkning, og kostet mange penger. Hæren kunne ikke lenger finansieres godt nok, og den ble redusert fra 60.000 mann til 10.000 mann.Da det samtidig kom til skarpere spenninger mellom sunnitter og sjiitter var forholdende til tider borgerkrigslignende. Folket var dypt splittet. Mange av de høyere embedsmenn under al-Musta'sim var mest opptatt med å sjalte ut sine konkurrenter.I denne innenrikspolitiske situasjonen viste det seg vanskelig å tenke på et effektivt forsvar mot de mongolske horder i nord. Under Hülegü angrep de i 1258 selve hovedstaden Bagdad. Al-Musta'sim var ute av stand til realistisk erkjennelse av faren og nektet å underkaste seg mongolene, noe som ville ha sikret kalifatets fortsatte eksistens. Mongolene hadde ikke til hensikt å styrte kalifatet. Dermed ble Bagdad erobret i februar 1258, etter en kort beleiring, og byen ble plyndret og ødelagt.Kalif Al-Musta'sim ble fanget, og tvunget til å se på at sine undersåtter ble drept og sine skatter plyndret. Ifølge de fleste beskrivelser ble han så trampet ihjel av hester - han ble rullet inn i tepper og så red mongolene over ham. Det skal ha vært fordi de ikke ville krenke jorden ved at det kongelig blod fløt ned over den. Det skal ha skjedd den 20. februar. Den venetianske reisende Marco Polo påstod at Al-Musta'sim ble innelåst i et tårn der det var intet å spise, bare gull, og der «døde han som en hund».Alle av Al-Musta'sims sønner ble drept, med unntak av én som ble sendt til Mongolia, der han skal ha giftet seg og fått barn. Han spilte ingen rolle i islams historie etter Bagdads fall.
Dermed var det slutt på abbasidenes dynasti i Bagdad. Et slags abassidisk skyggekalifat kunne imidlertid fortsette, under mamelukkene i Kairo fra 1261 til 1517.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Al-Maqrizi:  Al Selouk Leme'refatt Dewall al-Melouk, Dar al-kotob, 1997.
Erikstein

Erikstein er en matrikkelgård og en grend i Bø kommune i Telemark. Bebyggelsen ligger like under det bratte Eriksteinfjellet. Både navnet og gravfunn tyder på at den opprinnelige gården Erikstein ble grunnlagt en gang i vikingtiden (800–1000 e.Kr.). Det ble funnet et femtitall gravhauger fra vikingtiden i 1879/80. Ifølge sagn skal det ha bodd en konge på gården, kanskje en småkonge eller stormann fra vikingtiden eller middelalderen. Alt i middelalderen var Erikstein delt i tre gårder: søndre, midtre og nordre Erikstein.


== Referanser ==
Anatole de Baudot

Anatole de Baudot (født 14. oktober 1834 i Sarrebourg i Frankrike, død 28. februar 1915 i  Paris) var en fransk arkitekt.  
Anatole de Baudot var elev til Henri Labrouste og Eugène Viollet-le-Duc. Han var inspirert av sine læreres rasjonelle og konstruktivistiske tenkning. Hans mest kjente verk er kirken St. Jean de Montmartre i Paris, en av de første bygninger oppført med en konstruksjon av armert betong. Dertil utførte han en lang rekke restaureringer av kirker og han underviste i arkitekturhistorie ved Musée des Monumentes Historiques i 25 år.


== Bygninger ==
l'église Saint Jean de Montmartre, Paris 1894-1903.
l'église Saint-Lubin i Rambouillet 1862
Lycée Lakanal, Sceaux
Lycée Victor-Hugo i Paris 3e arr 1894


== Referanser ==


== Litteratur ==
Michel Ragon: Histoire de l'architecture et de l'Urbanisme Modernes, 1. Idéologies et Pionniers 1800 - 1910, Paris, 1986, Casterman.
National Archives and Records Administration

National Archives and Records Administration (NARA) er en amerikansk føderal etat med ansvar for arkivering av føderale offentlige dokumenter, publisering av føderale lover, forskrifter og dekreter, og drift av presidentbiblioteker. NARA publiserer blant annet Federal Register, Code of Federal Regulations og United States Statutes at Large.
Under presidentvalg har NARA dessuten ansvar for å overføre Valgmannskollegiets stemmer til Kongressen.
Lederen for NARA har tittelen Archivist of the United States.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
National Archives and Records Administration
Rørelse

Rørelse eller bevegelse, på samisk kalt lihkadus ('rørelse, bevegelse')  og finsk liikkutuksia, er en religiøs, ekstatisk tilstand som forekommer under gudstjenesten i enkelte retninger av læstadianismen, en luthersk vekkelsesbevegelse som oppstod blant samer i Sverige på 1840-tallet. De sterke følelsene opptrer gjerne i forbindelse med nattverdshandlingen og omfatter offentlig syndsbekjennelse, høylytt tilgivelse og omfavnelse.


== Praksis og begrunnelse ==
Rørelse skjer på religiøse møter og under kirkelige handlinger når deltakerne angivelig blir grepet av Den hellige ånd. Felles åndelig sinnsbevegelse bryter gjerne ut under nattverdshandlingen mot slutten av en forsamling, det vil si en gudstjeneste med ofte langvarig preken. Da begynner noen få eller nesten alle å bevege seg rundt. De beklager syndene sine høylytt for Gud, gjerne med rop og gråt, eller bekjenner synder de har begått mot andre som også er tilstede. Tilgivelse blir i begge tilfeller stadfestet ved fysisk omfavnelse og trøst ut fra Bibelens ord. De som er grepet av rørelsen, sørger over egen urett og ugjerninger, men gleder seg også over syndenes forlatelse.
Rørelse skiller seg fra vanlig liturgi i Den norske statskirken og er det som utenforstående vanligvis oppfatter som mest fremmed ved læstadianske gudstjenester. Grunnleggeren av læstadianismen, den svenske presten Lars Levi Læstadius (1800–1861), var usikker på om ekstasen skyldtes Den hellige ånd. Han skal likevel ha godtatt fenomenet som del av den religiøse opplevelsen.
Medisinske eksperter betegnet tidligere rørelse som Mania Religiosa, en diagnose som i gamle dager kunne helbredes blant annet med årelating. Enkelte ikke-læstadianske prester skal på 1800-tallet også ha sørget for politivakt i kirken for å forhindre omfavnelser ved altergang. Andre har seinere tolket den transeliknende rørelsen som en rest etter sjamanistiske ritualer i den samiske tradisjonen.Antallet læstadianere i Norge er beregnet til ca. 50 000.


== Se også ==
Ekstase, sinnstilstand preget av intens begeistring og ofte innsnevret bevissthet
Religiøs ekstase, religiøs bevissthetsendring preget av guddommelig hengivenhet og henrykkelse
Syndenes forlatelse, guddommelig tilgivelse for menneskers overtredelser av Guds bud
Læstadianisme, teologisk konservativ vekkelsesbevegelse startet av Lars Levi Læstadius i samiske områder på 1840-tallet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Troens Bekjennere – Kontinuitet og endring i en læstadiansk menighet, Øyvind Eggens hovedfagsoppgave i sosialantropologi 1998
‘’Vårt Land’' 19. august 2007: Biskop vil ha åndelig ekstase
Henri Labrouste

(Pierre François) Henri Labrouste (født 11. mai 1801 i Paris, død 24. juni 1875 i Fontainebleau) var en fransk arkitekt som var pioner innen byggingen med støpjern.


== Liv og virke ==
Vwd 18 års alder begynte Labrouste å studere ved École des Beaux-Arts i Paris for Antoine-Laurent-Thomas Vaudoyer og Louis-Hippolyte Lebas. I 1824 fikk Labrouste Grand Prix de Rome og han var så i seks år i Roma.
Hans mest kjente verk er Bibliothèque Sainte-Geneviève i Paris (1838-50) og lesesalen i Bibliothèque nationale de France i Paris (1858-68). Labrouste er kjent for sin innovative måte å arbeide med støpjernskonstruksjoner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Corinne Bélier o.a. (utg.): Henri Labrouste. Structure brought light. MOMA, New York 2012, ISBN 978-0-87070-839-8 (zugl. Katalog der gleichnamigen Ausstellung, Museum of Modern Art, 10. März bis 24. Juni 2013).
Renzo Dubbini (utg.): Henri Labrouste. 1801–1875. Electa, Mailand 2001, ISBN 88-435-9634-9.
Frédéric Edelmann: Baltard et Labrouste. Orfévres de la fonte. In: Le Monde vom 28. Oktober 2012.
Giselher Hartung: Eisenkonstruktionen des 19. Jahrhunderts. Schirmer/Mosel, München 1985, ISBN 3-9213-7570-3.
Neil A. Levine: Architectural reasoning in the age of positivism. The Neo-Grec idea of Henri Labrouste's „Bibliothèque Sainte-Geneviève“. Dissertation, University of Yale, New Haven 1975 (4 Bde.)
Renée Plouin: Henri Labrouste. Sa vie, son œuvre. Dissertation, Universität Paris 1965.
Pierre Saddy (utg.): Labrouste, architecte. 1801–1875. CNMHS, Paris 1977 (zugl. Katalog der gleichnamigen Ausstellung, Hôtel de Sully, Paris 1976)
David van Zanten: Designing Paris. The architecture of Duban, Labrouste, Duc et Vaudoyer. MIT Press, Cambridge 1987, ISBN 0-262-22031-8.
Sainte-Geneviève (kloster i Paris)

Sainte-Geneviève var et kloster som ble bygget i begynnelsen av 500-tallet av den frankiske kong Klodvig I og hans gemal Clotilda. Opprinnelig hadde klosteret navnet Saints-Apôtres (De hellige apostler) men fikk senere navnet Sainte-Geneviève, etter den hellige Genoveva av Paris.
På stedet for middelalderens kloster oppførte man på 1700-tallet Panthéon etter Jacques-Germain Soufflots tegninger. Panthéon ligger ved Place du Panthéon i 5. arrondissement.


== Litteratur ==
Michael Pezet (1961). Soufflots Sainte-Geneviève und der französische Kirchenbau des 18. Jahrhunderts. Berlin: de Gruyter. s. 183. «Dissertation Universität München 1961» 


== Eksterne lenker ==
(en) Abbaye Sainte-Geneviève de Paris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hôtel de Sully

Hôtel de Sully i Paris er et hôtel particulier i Louis XIII-stil. Det står i Marais i 4. arrondissement i Rue Saint-Antoine 62.


== Historie ==
Contrôleur des Finances Mesme Gallet lot bygge anlegget fra 1625 og 1630, med hage, orangerie og tilgang til Place Royale (nå Place des Vosges). Hôtel de Sully ble reist etter tegninger av arkitekten Jean Androuet du Cerceau.
Maximilien de Béthune, første hertug av Sully, kjøpte huset den 23. februar 1634 og tilbragte sine siste leveår her. Hans barnebarn Maximilien, annen hertug av Sully, lot i 1660 bygge en sidefløy på vestsiden, mot haven. Familien Sullyeide eiendommen til inn på 1700-tallet, senere har eierskapet vekslet på.
På 1800-tallet ble Hôtel de Sully oppdelt i selveierleiligheter (Immeuble de rapport). Det fulgte mange ombygginger, også for å gi rom for håndverkere og forretninger. Fra 1862 har det hatt status som monument historique. Det ble så tilbakeført til utformingen før den siste ombyggingsperioden. I 1944 ble den statseiendom. Det ble utført omfattende restaureinger, som ble sluttført med orangeriet i 1973.
Siden 1967 har Hôtel de Sully vært sete for Caisse nationale des monuments historiques et des sites, som siden 2000 heter Centre des monuments nationaux.


== Litteratur ==
Alexandre Gady: L’hôtel de Sully (Collection Itinéraires). Édition du Patrimoine, Paris 2002, ISBN 2-85822-344-0.


== Eksterne lenker ==
(en) Hôtel de Sully – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hôtel de Sully
Louis-Hippolyte Lebas

Louis-Hippolyte Lebas (født 31. mars 1782 i Paris, død 12. juni 1867 i Paris) var en fransk arkitekt.
Lebas studerte blant annet for Charles Percier. Lebas fremste verk er kirken Notre-Dame-de-Lorette i Paris, oppført 1823-26. Kirken er av basilikatypr med en klassisk portico med kolonner av korintisk type. Han tegnet også fengselet La Petite Roquette i Paris, som senere er blitt revet.
Blant Lebas elever var Charles Garnier og Henri Labrouste, men også svenskene Axel Fredrik Nyström og Fredrik Wilhelm Scholander.En gate i Paris 9. arrondissement er oppkalt etter Lebas.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Louis-Hippolyte Lebas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Notre-Dame-de-Lorette

Notre-Dame-de-Lorette er en kirke i Paris, som ligger til Rue de Châteaudun i 9. arrondissement. Frisen bærer inskripsjonen BEATAE•MARIAE•VIRGINI•LAVRETANAE.
Byggetiden strakk seg fra 1823 til 1836. Arkitekt var Louis-Hippolyte Lebas, dom også var med på byggingen av Pariserbørsen, Palais Brongniart. 


== Litteratur ==
Notre Dame de Lorette. Lyon: M. Lescuyer et Fils.


== Eksterne lenker ==
(en) Église Notre-Dame-de-Lorette (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bcache

Bcache, en forkortelse for block cache, er et virtuelt hurtigminne i Linux-kjernens blokk-lag, som blir brukt for å aksessere utstyr som fungerer som sekundært minne. Den gjør det mulig for et eller flere lagringsmedia, slik som flashminne-baserte solid-state drives, å fungere som et hurtigminne for tregere lagringsmedia, slik som harddisker. Bcache skaper på dette viset, på samme måte som dm-cache, hybrid volumer i Linux.
Bcache ble en del av Linuxkjernen i versjon 3.10, som ble lansert 30. juni 2013.


== Referanser ==
Théodore Ballu

Théodore Ballu (født 8. juni 1817 i Paris, død der 22. mai 1885) var en fransk arkitekt.


== Referanser ==


== Kilder ==
Ballu, Théodore i Nordisk familjebok (2. utgave, 1904)
Étienne-Jean Delécluze

Étienne-Jean Delécluse (født 26. februar 1781 i Paris, død 12. juli 1863 i Versailles) var en fransk maler og forfatter.
Delécluse var elev under Antoine Jean Gros og Jacques-Louis David. Han forlot i 1816 maleriet for å virke som kunstkritiker i tidsskriftet Lycée français, senere i Moniteur, og så i Journal des Débats, men han var også virksom som romanforfatter. I 1862 utgav han sine memoarer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.


== Litteratur ==
Robert Baschet: E.- J. Delécluze, témoin de son temps. 1781-1863. Boivin, Paris 1942


== Eksterne lenker ==
(en) Étienne-Jean Delécluze – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Historikk over europamesterskapsrekorder på 800 m

Dette er en liste over utviklingen av mesterskaprekorder for 800 meter ved EM i friidrett utendørs.


== Menn ==


== Kvinner ==


== Referanser ==


== Andre mesterskapsrekorder ==
Djurs Sommerland

Djurs  Sommarland er en fornøyelsespark og badeland i Nimtofte på Djursland. Parken har årlig 800 000 besøkende, noe som gjør parken til den fjerde største fornøyelsesparken i Danmark.
Blant Djurs Sommerlands mest kjente aktiviteter er Piraten, Danmarks største berg- og dalbane. Den er flere ganger kåret til en av verdens beste. Berg- og dalbanen Juvelen er Danmarks lengste bane og den eneste med dobbel akselerasjon. Djurs Sommerland har også et stort badeland, store grøntarealer og over 60 andre aktiviteter fordelt på åtte ulike temaområder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Djurs Sommerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Den glade enke (1934)

Den glade enke (originaltittel The Merry Widow) er en amerikansk film fra 1934.
Filmen er regissert av Ernst Lubitsch, og basert på operetten Den glade enke av Franz Lehár. Hovedrollene spilles av Jeanette MacDonald og Maurice Chevalier. Parallelt med den engelskspråklige produksjonen ble det spilt inn en franskspråklig versjon som samme år ble lansert i Frankrike under tittelen La Veuve Joyeuse.


== Handling ==
Når den største skattebetaleren i et lite kongerike planlegger å snart reise til Paris, forsøker kongen å sende kaptein Danilo for å sjarmere henne - i håp om å vinne henne tilbake.


== Rolleliste ==


=== Engelskspråklig versjon ===
Maurice Chevalier: Captain Danilo
Jeanette MacDonald: Madame Sonia/Fifi
Edward Everett Horton: Ambassadør Popoff
Una Merkel: Dronning Dolores
George Barbier: Kong Achmed
Minna Gombell: Marcelle
Ruth Channing: Lulu
Sterling Holloway: Mischka
Donald Meek: En tjener
Herman Bing: Zizipoff
Akim Tamiroff: Maxim's direktør


=== Franskspråklig versjon ===
Maurice Chevalier: Prins Danilo
Jeanette MacDonald: Missia
Marcel Vallée: Ambassadøren
Danièle Parola: Dronningen
André Berley: Kongen
Fifi D'Orsay: Marcelle
Pauline Garon: Lola
George Davis: En ordonnans
Jean Perry: En tjener
Akim Tamiroff: En tyrker


== Priser ==
Ved Oscar-utdelingen i 1935 vant filmens scenografer Cedric Gibbons og Fredric Hope «Academy Award for Best Art Direction». Denne prisen ble i 2012 omdøpt til «Academy Award for Best Production Design».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Merry Widow (1934 film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Den glade enke på Internet Movie Database 
(sv) Den glade enke i Svensk Filmdatabas 
(fr) Den glade enke på Allociné 
(nl) Den glade enke på MovieMeter 
(en) Den glade enke på AllMovie 
(en) Den glade enke på Turner Classic Movies 
(en) Den glade enke på Rotten Tomatoes
Terje Lervik

Terje Lervik (født 23. oktober 1977 i Molde) er en norsk regissør, dokumentarist, manusforfatter og produsent bosatt i Oslo. Lervik var ansatt i NRK fra 2007 til 2015, og før dette, fra 2004, virket han som dokumentarist. I dag er han uavhengig film- og programskaper.
Lervik er cand. mag. fra Universitetet i Oslo med fagene psykologi, sosiologi og engelsk. Han har bachelor i journalistikk og et årsstudium i dokumentarfilm fra Høgskolen i Volda.
Han var også medforfatter av Filmhåndboka.


== Filmografi ==
På veien. Sendt i Megafon, NRK Super, 10. februar 2011.
Dansehjerte. Sendt i Megafon, NRK Super, 4. november 2010.
Venner tapt, venner vunnet. Sendt i Megafon, NRK Super, 28. oktober 2010.
Hjernevask. 7 programmer á 42 minutter. Sendt på NRK1 fra 1. mars 2010 til 19. april 2010.
Det femte element. Sendt i Lydverket på NRK1 6. november 2006 og SVT1 13. april 2007.
Med gull i blikket. Sendt på TV 2 7. januar 2006.
Alt å vinne. Sendt på NRK1 10. april 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Terje Lervik – Transfermarkt 
(no) Profil hos Norges Fotballforbund
Stockholm Marathon 2015

Stockholm Marathon 2015 ble arrangert 30. mai 2015.
Løpet telte også som svensk mesterskap i maraton 2015, og for første og siste gang ble det arrangert en nordisk landskamp i maraton, der de tre beste utøverne fra hvert land telte, og tidene dere ble summert.


== Resultater Stockholm Marathon, senior ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Resultater Stockholm Junior Marathon ==
Junior Marathon er på 4,2 km, og er for utøvere fra 14 til 19 år gamle.


=== Gutter 18-19 år (1996-1997) ===


=== Gutter 16-17 år (1998-1999) ===


=== Gutter 14-15 år (2000-2001) ===


=== Jenter 18-19 år (1996-1997) ===


=== Jenter 16-17 år (1998-1999) ===


=== Jenter 14-15 år (2000-2001) ===


== Resultater, rullestol ==


=== Menn ===

Kun én utøver deltok.


=== Kvinner ===

Kun én utøver deltok.


== Resultater, nordisk landskamp ==


=== Menn ===

Kun to av Norges tre deltakere fullførte løpet. 


=== Kvinner ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stockholm Marathon 2015 resultater
Kondis.no - God norsk løping i Stockholm da Isabellah Andersson vant for 7. gang (med resultater lagkonkurranse)