jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
George Ernest Morrison

George Ernest Morrison (født 4. februar 1862 i Geelong i Australia, død 30. mai 1920 i Sidmouth i Devon i Storbritannia) var en australsk eventyrer, pressemann og politiker. Han ble populært ofte omtalt som Morrison of Peking eller Chinese Morrison.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hans far George Morrison (bror til Alexander Morrison) var overlærer ved The Geelong College, der gutten fikk sin utdannelse. I en ferieperiode før han begynte på høyere utdannelse, gikk han fra Geelong til Adelaide, sen strekning på 960 km. Han gjorde seg senere i ung alder bemerket ved et par djerve forskningsreiser tvers gjennom Australia fra Carpentariabukten til Melbourne 1882–83 og til Ny-Guinea i 1883.


=== Reisende, journalist, China Hand, politisk rådgiver ===
Han ble i 1887 doktor i medisin fra Universitetet i Melbourne, og ble etter vidstrakte reiser i flere verdensdeler i 1896 avisen The Times' korrespondent i Beijing. Avisen så etterhvert på ham som en særdeles god kjenner av Kinas politikk og øvrige samfunnsforhold. Hans fremstillinger av kinesiske forhold fikk betydelig gjennomslagskraft i Vesten - på godt og på vondt: Han kunne ikke kinesisk og hadde sterk fantasi ble derfor tidvis offer for feiloppfatninger og regelrett manipulasjon. Under bokseropprøret var han med på forsvaret av legasjonskvarteret i Peking da det ble beleiret i 55 dager i 1900. Han ble feilaktig meldt drept i britisk presse, og fikk den glede å lese en svært rosende nekrolog om seg selv og sin innsats.Etter Xinhairevolusjonen ble han i 1912 en av president Yuan Shikais politiske rådgivere, med særlig henblikk på Kinas relasjoner til stormaktene. Han fikk en gasje for dette på tilsvarende 4.000 pund i året, og dro tidlig til London for der å assistere med å få i stand et kinesisk lån på 10 millioner pund. I Kina hadde han deretter en utfordrende tid som rådgiver, idet det her var mange og uoversiktlige politiske intriger på gang.Han besøkte Australia igjen i desember 1917 og returnerte til Peking i februar 1918. 
Han ble sendt som del av den kinesiske delegasjonen til fredskonferansen i Versailles i 1919, men måtte snart melde pass på grunn av sviktende helse. Han trakk seg tilbake til England og døde snart etter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lo Hui-min: The Correspondence of G.E. Morrison, 2 vols, Cambridge U. Press, 1976.
Frank Clune: Sky High to Shanghai, Angus & Robertson, Sydney 1941.
Cyril Pearl: Morrison of Peking, Penguin Books, Victoria, Australia, 1970
Sterling Seagrave: Dragon Lady: The Life and Legend of the Last Empress of China, Vintage Books, 1993.
Peter Thompson and Robert Macklin: The man who died twice: the life and adventures of Morrison of Peking, Allen & Unwin, 2004. ISBN 1-74114-012-9


== Eksterne lenker ==
(en) George Ernest Morrison – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ruan

Ruan (kinesisk: 阮, pinyin: Ruǎn) er et tradisjonelt kinesisk klimpreinstrument. Det er en lutt med tverrbåndshals, rund resonanskasse og fire strenger. Strengene var tidligere av silke, men har siden 1900-tallet vært av stål. 
Den moderne ruan har 24 tverrbånd med 12 halvtoner på hver streng, noe som har utvidet instrumentets melodiske spennvidde fra den gang da det var 13 tverrbånd vesentlig. Tverrbåndene er av elfenben, eller i mer moderne tid av metall satt i tre. Metalltverrbåndene gir en noe klarere lyd enn elfenbenstverrbånd.
Instrumentet kalles også ruanqin (阮琴), særlig på Taiwan.


== Størrelser ==
Ruan kommer i en familie på fem størrelser:

Sopran: Gaoyinruan (高音阮, «høyt stemt ruan»; G3-D4-G4-D5)
Alt: Xiaoruan (小阮, «liten ruan»; D3-A3-D4-A4)
Tenor: Zhongruan (中阮, «medium ruan»; G2-D3-G3-D4)
Bass: Daruan (大阮, «stor ruan»; D2-A2-D3-A3)
Kontrabass: Diyinruan (低音阮, «lavt stemt ruan»; G1-D2-G2-D3)Instrumentet brukes i kinesisk opera og i kinesisk orkester.


== Eksterne lenker ==
(en) Ruan family instruments – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Seven Sages of the Bamboo Grove
Ruan hos MelodyofChina.com
ruan på kinesisk
Ruan photographs (femte, sjette og syvende rekke)
Audio of zhongruan
Axel Middelthon

Axel Middelthon (født 24. februar 1911 i Oslo, død 12. november 1998) var en norsk advokat og motstandsmann, kjent for sitt arbeide for torturofre.
Etter middelskole-eksamen fra Vestheim skole 1927, examen artium 1930 og cand.jur. 1938 jobbet han litt som sakfører og lagmannsrettssakfører. Fra sommeren 1940 tok han del i Illegale aviser, etterhvert i Whispering times utgitt i Oslo fra høsten 1941. Frem til sin arrestasjon den 7. mai 1943 var han under Hjemmefrontens sentralledelse, men ble fengslet på Grini og undergikk tortur på Victoria Terrasse under Siegfried Wolfgang Fehmer (1911–1948), og ble sendt med fangeskipet «Isar» til den polske havnebyen Stettin og videre med jernbane til fengsling i Natzweiler og Dachau konsentrasjonsleir som Nacht und Nebel-fange (politiske aktivister som skulle ryddes ut av veien, i det stille). Han ble reddet ut av Hvite busser-aksjonen i mars 1945.Etter frigjøringen fortsatte han som overrettssakfører på farens kontor. Han stiftet også Sambandet for politiske fanger (Norsk Fangesamband) sammen med Hans Cappelen (1903–1979) og magister Odd Thorson (1909–1978).   Han ivret for krigsinvalide og krigsenker, og var med på å stifte Krigsinvalideforbundet 1954, som han også var med på å drive og som formann fra 1970 til 1979. I  1948 var han sentral i utformingen av Det internasjonale Røde Kors sitt bidrag til den 4. Genèvekonvensjon av 1949 (om beskyttelse av sivile i krigstid), som blant annet la grunnlaget for De forente nasjoner sin Konvensjonen mot Tortur av 1984.  Fra 1960 jobbet han også for Norsk rikskringkasting.Han var sønn av høyesterettsadvokat Johan Schønning Middelthon (1882–1949) og kunstmaleren Marie Louise Petersen (1883–1976), som frem til 1920 var litteraturanmelder i Dagbladet og forøvrig oldebarnet til eidsvollsmannen Nicolai Wergeland.


== Premier ==
St. Olavs Orden, ridder i 1. klasse
Norges Røde Kors hederstegn for sitt arbeide for stoffmisbrukere.
Deltagermedaljen
Hederstegnet fra Krigsinvalideforbudet (styremedlem 1960–1979), Krigsdeltagerforbundet og Grenseloser og Kurerers Forening.


== Referanser ==
Filosofiåret 1502

Filosofiåret 1502 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1502.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
2. februar – Damião de Góis, portugisisk filosof (død 1574)
Mars – Antonio Bernardi, italiensk filosof og biskop (død 1565)


== Dødsfall ==
20. oktober – Konrad Summenhart, tysk teolog, kanonist og naturfilosof (født ca. 1450)
Jalal al-Din al-Dawani, iransk filosof, teolog, jurist og poet (født 1426)


== Se også ==
Filosofi på 1500-tallet
Torill Eidsheim

Torill Eidsheim (født 8. april 1970) er en norsk politiker for Høyre. Hun er stortingsrepresentant for Hordaland fra 2013. Fra 2009 til 2013 var hun vararepresentant.Eidsheim er 2. nestleder av Hordaland Høyre siden 2010, og sekretær i Lindås Høyre fra 2012. Hun har sittet i kommunestyret i Radøy (1999–2003) og i fylkestinget i Hordaland (2007–2013). Eidsheim er selvstendig næringsdrivende i forlagsbransjen og daglig leder av Skram Media. Hun har også en rekke styreverv.. Hun er gift med tidligere stortingsrepresentant Sigurd Hille.


== Stortingskomitéer ==
2017–2021 medlem av Stortingets helse- og omsorgskomité.
2013–2017 medlem av Stortingets transport- og kommunikasjonskomité.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Torill Eidsheim hos Stortinget 
(no) Torill Eidsheim hos Norsk senter for forskningsdata
Filosofiåret 1572

Filosofiåret 1572 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1572.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
14. april – Adam Tanner, østerriksk matematiker og filosof (død 1632)
desember – Ernst Soner, tysk lege og filosof (død 1612)
ca. 1572 – Bartholomäus Keckermann, tysk forfatter, kalvinist teolog og filosof (død 1609)
ca. 1572 – Mulla Sadra (Sadr al-din Shirazi), persisk filosof (død 1640)


== Dødsfall ==
8. februar – Jo Sik, koreansk filosof og forfatter (født 1501)
26. august – Pierre de la Ramée (Petrus Ramus), fransk kristen filosof og humanist (født 1515)
Høst – Andrzej Frycz Modrzewski (Andreas Fricius Modrevius), polsk filosof, teolog og forfatter (født 1503)
		
		


== Se også ==
Filosofi på 1500-tallet
Jenteprisen

Jenteprisen deles ut på FNs internasjonale jentedag den 11. oktober av Plan International Norge.
Prisen tildeles en person, organisasjon eller bedrift i Norge som jobber for jenters og kvinners rettigheter - og som for eksempel har gjort en ekstra innsats for å stoppe vold, overgrep og diskriminering av jenter – enten i Norge eller ute i verden.
Formålet med Jenteprisen er å løfte fram ildsjeler og organiserte grupper som arbeider for å stoppe krenkelser mot jenter og sikre deres rett til beskyttelse og frihet til å gjøre egne valg. Innsatsen kan være innenfor tematiske områder som fremme av høyere utdanning, forhindring av barneekteskap, tvangsekteskap, forebygging av voldtekt, forhindre kjønnslemlestelse eller formidling av stemmene til jenter som ellers ikke blir hørt i samfunnet. Alle står fritt til å nominere kandidater til Plan International Norges sekretariat så lenge den nominerte ikke opptrer i strid med Plan International Norge sine etiske retningslinjer eller kandidaten er familie eller nær venn av vedkommende som nomineres.
Prisen deles ut i samarbeid med motemagasinet Costume.


== Juryen ==
Juryen er uavhengig fra Plan International Norge, og ble i 2021 ledet av Hege Yli Melhus Ask.
Jury for 2021:

Hege Yli Melhus Ask (juryleder) – Co-Founder og CEO hos FutureXchange
Isabelle Ringnes – gründer og grunnlegger av Equality Check
Mona Berntsen – danser
Edin Babic - kommunikasjonssjef i Likestillings- og diskrimineringsombudet (LDO)
Tyra Holmen – juniorrådgiver i Ungdommens rettighetsorgan (URO) i Plan International Norge


== Jenteprisvinnere ==
2012 – Sara Kahsay, jordmor som har jobbet mot kjønnslemlestelse
2013 – Fakhra Salimi, grunnlegger av Mira-senteret
2014 – Selvhjelp for innvandrere og flyktninger ved Gerd Fleischer
2015 – Deeyah Khan, menneskerettighetsaktivist og filmskaper
2016 – Andrea Voll Voldum, sto frem med sin personlige historie i Hemsedal-saken
2017 – Juridisk rådgivning for kvinner
2018 – Mia Landsem, «Datadetektiv» som kjemper mot ulovlig deling av private bilder på nett 
2019 – Papillon, møteplass for flerkulturelle jenter og kvinner i Bergen
2020 – Stine Sofies Stiftelse, arbeider for barn og unge utsatt for vold og overgrep
2021 – Moving Mamas, arbeider med å få flere innvandrerkvinner i jobb


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Krigsinvalideforbundet

Krigsinvalideforbundet ble etablert den 21. april 1954 for å ivareta interessene til de krigsskadde og krigsenker. Blant initiativtakerne var Jan Baalsrud (1917–1988) og Axel Middelthon (1911–1998). Fra starten av var det ledet av salgsrepresentant Per Arnesen, assistert av lastebileier Harald Claes, mens Odd Westgaard var kasserer og Maria Fjærem var sekretær. Bedre ytelser fra det offentlige var en viktig sak allerede fra starten, herunder målet om skattefri krigspensjon og bedre muligheter for omskolering. I 1957 overtok Jan Baalsrud som formann, mens Arnesen gikk over til å bli generalsekretær. Deres nye rekonvalesenshjem i Bæreia ved Kongsvinger ble innviet 1959 og huset sytti kunstverk donert av norske kunstnere. De opplevde også falskneri. I 1963 arrangerte de filmuke på Klingenberg kino til inntekt for Bæreia, men også som et virkemiddel for å få oppmerksomhet rundt trygdeetatens manglende utbetalinger av en forhøyet krigsinvalide-pensjon. Etter Erik Bye's TV-dokumentar om saken økte tilfanget av private donasjoner.I 1983 ga de ut Det glemte kompani. Til 30-årsjubileet hadde foreningen 5 000 medlemmer på 34 lokallag. Regjeringen spanderte middag, og det ble utgitt en minnemynt som bidro med rundt tjue millioner. De hadde også et veteranhjem på Solhøgda ved Drøbak, som ble nedlagt i 1985. De utga tidsskriftet Krigsinvaliden'.
I 1984 vedtok styret i Krigsinvalideforbundet at Krigsinvalideforbundets historie skulle skrives. Oppdraget ble gitt til Hans J. Luihn. Boken fikk tittelen Men krigen er jo slutt, Universitetsforlaget 1990. Boken omhandler historien om de norske krigsinvalidene fra frihetskampen 1939–1945 samt historien om Krigsinvalideforbundet.Krigsinvalideforbundet ble nedlagt 31. desember 2013. Forbundets arkiver ble overført til Riksarkivet i Oslo. Arkivet består av bl.a. sakspapirer, protokoller fra landsmøter, styremøter, komiteer og utvalg og ca. 12 000 personmapper over personer som har vært medlemmer av forbundet (krigsinvalider og enker/enkemenn). Arkivet inneholder også alle eksemplarer av tidsskriftet Krigsinvaliden fra 1956 til 2013. Alle rettigheter og ansvar for arkivet er overført til Riksarkivet.


== Formenn ==
1953–1957 Per Arnesen
1957–1964 Jan Baalsrud
1964–1966 Ulf Mørk
1966-1970 Mortensen
1970–1979 Axel Middelthon (æresmedlem)
1979–1986 Oscar Magnussen
1986 - 2013 Olav Hobbesland


== Referanser ==
Filosofiåret 1570

Filosofiåret 1570 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1570.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
4. oktober – Péter Pázmány, ungarsk filosof og teolog (død 1637)
17. oktober – Jakob Martini, tysk lutheransk teolog og filosof (død 1649)
Nicholas Hill, engelsk naturfilosof (død ca. 1610)
Kim Yuk, koreansk neokonfuciansk lærd, politiker og forfatter under det koreanske Joseon-dynastiet (død 1658)
Henning Arnisaeus, tysk lege, politisk teoretiker og moralfilosof (født 1636)
ca. 1570 – Abraham Cohen de Herrera (Alonso Nunez de Herrera eller Abraham Irira), religiøs filosof og kabbalist (død ca. 1635)


== Dødsfall ==
I Hwang, var sammen med Yi I de to mest prominente koreanske lærde innenfor koreansk neokonfucianisme under Joseondynastiet i Korea  (født 1501)
Love Explosion (album)

Love Explosion er det fjerde studioalbumet til Tina Turner. Det ble gitt ut i 1979. Albumet ble spilt inn i Trident Studios og CBS Studios i London.


== Sporliste ==
Side 1:

«Love Explosion» (Lenny Macaluso og Pat Summerson) - 5.55
«Fool For Your Love» (Leo Sayer og Michael Omartian) - 3.24
«Sunset On Sunset» (Billy Livsey, David Courtney og Richard Niles) - 3.35
«Music Keeps Me Dancin'» (Lenny Macaluso og Pat Summerson) - 3.49Side 2:

«I See Home» (Allee Willis og David Lasley) - 5.19
«Backstabbers» (Leo Huff, Gene McFadden og John Whitehead) - 3.34
«Just A Little Lovin'» (Barry Mann, Cynthia Weil) - 3.12
«You Got What I'm Gonna Get» (Chris Bennett og Molly Ann Leikin) - 3.08
«On The Radio» (Victor Carstarphen) - 3.49


== Musikere ==
Dede Ceccarelli - trommer
Bernie Arcadio - Keyboard
Jaycee Chanavat - gitar
Tony Bonfils - bass
Manu Roche - perkusjon
Georges Rodi - synthesizer-programmering
George Marge - obo
Tom Malon - trombone
Wayne Andre - trombone
Barry Rogers - trombone
Dave Taylor - trombone
Michael Brecker - tenorsaksofon
Laurence Feldman - tenorsaksofon
George Young - altsaksofon
Lew Delgatto - barytonsaksofon
Randy Brecker - trompet
Jon Faddis - trompet
Alan Rubin  - trompet
The Pat Halling String Ensemble


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Love Explosion på Discogs 
(en) Love Explosion på MusicBrainz 
(en) Love Explosion på Spotify 
(en) Love Explosion på AllMusic
27. serierunde i Tippeligaen 2013

27. serierunde i Tippeligaen 2013 startet fredag 18. oktober klokken 19 med Sarpsborg 08 mot Brann. Runden fortsatte med to kamper lørdag 19. oktober. Tromsø mot Viking klokken 15.30, og Start mot Rosenborg klokken 18. Runden avsluttet med fem kamper søndag 20. oktober. Hønefoss mot Molde klokken 15.30, tre kamper klokken 18, og Aalesund mot Strømsgodset klokken 19.


== Fakta ==
Bjørg Arisland

Bjørg Arisland (født 22. juli 1929, død februar 2008) var en norsk barnebokforfatter som ga ut sin første bok på Haakerud forlag, og senere ni barnebøker på Gyldendal Norsk forlag. Bøkene ble utgitt fra begynnelsen av 1960-tallet til begynnelsen av 1970-tallet. Gyldendalbøkene ble utgitt i barnebokserien Gyldendals Gode Barnebøker. Hennes første bok, Peter Plonius, ble lest inn og spilt på Lørdagsbarnetimen på radio.


== Bibliografi ==
Peter Plonius, 1961
Jokmok og Timtim, 1965
Jokmok og Timtim finner en hjemvei, 1966
Lars og Line, 1967
Lars og Line og Rasmus, 1968
Lars og Line og bestefar, 1969
Ladde-Jonas, 1970
Ikke vær redd, Marianne, 1971
Storesøster Marianne, 1972
Hvorfor det, bestefar?, 1973


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Bjørg Arisland i BIBSYS
Filosofiåret 1584

Filosofiåret 1584 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1584.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
Crispin Klugmichel, tysk filosof (død 1638)
Miyamoto Musashi, japansk samurai, kunstner og filosof (død 1645)


== Dødsfall ==
13. juni – Matteo Tafuri, italiensk filosof og lege (født 1492)
Yi I, var en av de to mest prominente koreanske konfucianske lærde under Joseondynastiet i Korea (født 1536)
Gerhard Dorn, belgisk filosof, oversetter, alkymist, lege og bibliofil (født ca. 1530)
Alonso Gutiérrez (Alonso de la Vera Cruz), spansk filosof og lekbror innen Augustinerordenen (født ca 1507)
Tullu Demtu

Tullu Demtu eller Tulu Dīmtu (4 377 moh.) er den høyeste fjelltoppen i Oromiaregionen og det nest høyeste i Etiopia. Toppen ligger på Sanettiplatået i Balefjellene og er en del av Bale nasjonalpark, men siden Sanettiplatået ligger så høyt som det gjør, framstår ikke Tullu Demtu som spesielt høy om man først er på platået.


== Se også ==
Batu


== Referanser ==
Moloen i Bodø

Bodømoloen er en molokonstruksjon bygd i Bodø for å verne Bodø havn mot bølger og uvær. Moloen var ferdigstilt i 1904, og var Norges første rausmolo. Rett på innsiden av moloen, mot havnebassenget, ligger Småbåthavna, samt brygger for fiskebåter.


== Historie ==
De første kravene om en molo i Bodø kom på 1880-tallet, da det store sildefiske pågikk i Bodø. Arbeidet, etter mye diskusjoner om blant annet plassering og bygningsmateriale, ble påbegynt i 1892, og arbeidet pågikk i tolv år.


== Referanser ==
Filosofiåret 1515

Filosofiåret 1515 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1515.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==


== Fødsler ==
28. mars – Teresa av Ávila, spansk mystiker, karmelittnonne og forfatter under Motreformasjonen (død 1582)
Pierre de la Ramée, fransk kristen filosof (død 1572)


== Dødsfall ==
Nezahualpilli,  stortaler (tlatoani) av Bystaten Texcoco i dagens Mexico og aztekisk filosof (født 1464)
Laurentius Laurentianus, italiensk lege og filosof (ukjent fødselsår)
		
		


== Se også ==
Filosofi på 1500-tallet
Kuancheng (Chengde)

Kuancheng (kinesisk: 宽城满族自治县; pinyin: Kuānchéng mǎnzú Zìzhìxiàn) er et fylke for mandsjuene i byprefekturet Chengde i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 413 457 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Kuancheng (宽城镇), Longxumen (龙须门镇), Yu'erya (峪耳崖镇), Bancheng (板城镇), Tangdaohe (汤道河镇), Boluotai (饽罗台镇), Nianziyu (碾子峪镇);Kommuner:

Huapiliuzi (化皮溜子乡), Tashan (塌山乡), Mengziling (孟子岭乡), Dushigou (独石沟乡), Dongdadi (东大地乡), Huajian (铧尖乡), Donghuanghuachuan (东黄花川乡), Liangjiatai (亮甲台乡), Weizigou (苇子沟乡), Dazigoumen (大字沟门乡), Dashizhuzi (大石柱子乡).


== Referanser ==
James E. Rothman

James E. Rothman (født 3. november 1950 i Haverhill, USA) er en amerikansk cellebiolog og professor ved Yale University. Han ble i 2013 ble tildelt Nobelprisen i medisin sammen med Randy W. Schekman og Thomas C. Südhof.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) James Rothman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Randy W. Schekman

Randy Wayne Schekman (født  30. desember 1948 i Saint Paul i Minnesota i USA) er en amerikansk cellebiolog ved University of California. Han ble i 2013 ble tildelt Nobelprisen i medisin sammen med James E. Rothman og Thomas C. Südhof.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Randy W. Schekman var sønn av elektroinmgeniøren opf oppfinneren Alfred Schekman og hans hustru Esther (født Bader) Schekman, Sent i 1950-årene flyttet familien fra Minnesota til California, til forstaden Rossmoor i Orange County tett på Long Beach.  Han tok sin høyskoleutdannelse ved Western High School i Anaheim i 1966.Schekman studerte ved University of California, Los Angeles, men var utvekslingsstudent ved University of Edinburgh i Skottland i ett år. I 1970 påbegynte han doktorandstudier i biokjemi ved Stanford University hos nobelpristakeren Arthur Kornberg, som forsket på DNA-replikasjon. Han disputerte i 1974 og var deretter postdoc ved University of California, San Diego, ved Jonathan Singers forskergruppe, der han først kom i kontakt med forskning omkring cellemembraner. 
Han tiltrådte en tjeneste ved University of California, Berkeley i 1976, der han påbegynte forskning rundt gjærgenetikk og senere ble professor i molekylær- og cellebiologi.Han sn virker også ved Howard Hughes Medical Institute.Hans forskning gjelder gjelder hvordan cellemembraner settes sammen og hvordan transport over cellemembran skjer, blant annet med hjelp av vesikler, og i samband med sekresjon.Han er medlem av The National Academy of Sciences, American Academy of Arts and Sciences, American Association for the Advancement of Science och American Philosophical Society. I 2002 ble han tildelt Albert Lasker Award for Basic Medical Research.Sammen med James Rothman og Thomas Südhof ble Schekman tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin 2013 for «deres oppdagelser vedrørende maskineriet som regulerer vesikkeltrafikk, et viktig transportsystem i vårr celler».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Randy Schekman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Randy Schekmans webbsida vid U.C. Berkeley
Thaumas

Thaumas (gresk: Θαῦμας, «under» eller «mirakel») var en havgud i henhold til gresk mytologi. Han var sønn av Pontos («Havet») og Gaia («Jorden»).


== Hos Hesiod ==
Thaumas har ingen stor posisjon i gresk mytologi. Han tilhører de første opphavelige guder, og er nevnt i Hesiods Theogonien («Gudenes tilblivelse») som «den store Thaumas» og synes å representere en legemliggjøring av «undrene» eller de mange farer som råder i havet. Han giftet seg med okeanide Elektra (eller Ozomene), en de 3000 døtrene til titanene Okeanos og Tethys. De barna som kom fra denne foreningen var de skumle kvinnevesene harpyerne «med vakkert hår», en form for bevingede ånder eller stormgudinner, og «den raskfotete» Iris, regnbuens gudinne. Hun fungerte også som gudenes budbringer. En del kilder legger også til den uklare gudinnen Arke som enda en datter, også tidvis assosiert med regnbuen.
Thaumas' skjebne var å bli veltet av Poseidon som ble en ny havgud.


== Hos Apollodorus ==
I Apollodoros' Bibliotheka er Thaumas sønn av havguden Pontos og Gaia. Med Elektra, en av okeanidene, fikk han barna Iris og de to harpyier Aello og Okypete.


== Andre betydninger ==
Thaumas var også navnet på en kentaur.


== Referanser ==


== Kilder ==
Apollodorus (2008). The Library of Greek Mythology (engelsk). Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-953632-0.