János Sajnovics

János Sajnovics (født 12. mai 1733 i Tordas ved Buda, død 4. mai 1785 i Buda i Ungarn) var en ungarsk jesuitt, sprogforsker og astronom. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
János Sajnovics kom fra en aristokratisk familie. 


=== Jesuitt ===
Han trådte inn i jesuittordenen 14. oktober 1748. Han tok sitt novisiat i Trencsén (nå i Slovakia). Etter studier i filosofi fra 1751 til1754 i Nagyszombat (Trnava) fulfte et spesialstudium i matematikk i Wien der han virket ved stjernebservatoriet. Der ble han kjent med jesuitten Maximilian Hell.


=== Prest, videre virke ===
Før avslutningen av de teologiske studier i Wien (1761–1764) ble han presteviet i 1763. Etter formasjonen ble han i 1766 gjort til leder av det astronomiske observatorium ved universitetet i Nagyszombat (Trnava).


=== Til Finnmarken i Nord-Norge; Venuspassasjen, språkforskning ===
Sammen med lederen av observatoriet i Wien, Maximilian Hell, ble han av kong Christian VII invitert til Vardø i 1768–69 for å observere Venuspassasjen.I sin reisedagbok (177 folioark) skildrer János Sajnovics ekspedisjonens daglige liv. Deri inngikk en rekke «økumeniske» kontakter, f.eks. med den lutherske biskop Johan Ernst Gunnerus i Trondhjem og et stort antall lutherske prester.  Kontakten med den lutherske prost Christian Wedingh i Vadsø var særlig viktig for Sajnovics, som av Hell var blitt oppfordret til å studere samenes språk. Weldingh behersket nordsamisk og hadde til og med  utgitt en samisk salmebok. Sajnovics er den første som vitenskapelig kunne bevise slektskapet mellom samisk og ungarsk. Resultatene av undersøkelsen presenterte han i avhandlingen Demonstratio idioma Hungarorum et Lapporum idem esse, utgitt av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab i København i 1770. 
Boken ble startskuddet til utforskningen av de finsk-ugriske sprogs slektskapsforhold og ble mottatt med interesse og anerkjennelse over alt i Europa, unntatt i Ungarn. Ungarerne ville helst ikke betraktes som slektninger til et nomadefolk som holdt til opp ved Nordpolen.János Sajnovics' forskningsfunn ble senere bygget på og utviklet av Sámuel Gyarmathi og Ágoston Gellért. Senere lingvister har rost hans bemerkelsesverdig moderne forståelse av språkslektskap.


=== Medlem av Videnskabernes Selskab senere av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab ===
Under et opphold på hjemreisen, sørget biskop Johan Ernst Gunnerus i Trondhjem for at Sainovics og Hell ble innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab som de to første utlendinger. Det to jesuittene vendte tilbake til Wien i august 1770. Hell fortsatte sitt virke som astronom, mens Sajnovics ble matematikkprofessor i Budapest.Han og pater Hell ble også valgt til medlemmer av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab i 1790.


=== Senere virke ===
Han kom i 1770 tilbake til observatoriet i Nagyszombat, men ble i 1772 sendt til Budapest som professor i matematikk. I 1773 ble jesuittordenen forbudt og opphevet, og han fortsatte da som sekulærprest med undervisning i matematikk og visedirektør ved løærestedets atrronomiske observatorium til sin død 1. mars 1785.


== Verker ==
Demonstratio idioma Ungarorum et Lapponum idem esse, København, 1770.
Idea astronomiae, Buda, 1778.


== Litteratur ==
Balázs, Géza: The Story of Hungarian, Corvinia, Budapest, 2000, ISBN 963 134940 3
Cesta Maximiliána Hella do Vardo pri Laponsku a jeho pozorovanie prechodu Venuše v roku 1769. Tatran, edice Pamäti a dokumenty, Zv. 35, Bratislava 1977
Ágnes Kenyeres (red.): Magyar Életrajzi Lexikon 1000-1990, Budapest, Arcanum, 2001, « Sajnovics János ».
E. Kisbán: Jean Sajnovics, voyageur et savant hongrois du XVIIIe siècle, Budapest, 1943.
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XII. (Saád–Steinensis). Budapest: Hornyánszky. 1908. s/s22488htm. o.
Wickman, Bo (1988). «The History of Uralic Linguistics».  I Sinor, Denis. The Uralic Languages: description, history and foreign influences. Leiden: Brill. s. 792–818. 


== Referanser ==