jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Benedicte Hundevadt

Benedicte Jochumine Hundevadt (født Moe i Bergen 21. mars 1829, død i Horten 26. oktober 1883) var en norsk skuespillerinne og sangerinne.


== Familie ==
Benedicte Hundevadt var datter av militærmusiker Iver Christian Moe og Berthe Jacobia Olsen, og var tilknyttet Det norske Theater i Bergen fra 1850 til 1854. I 1855 ble hun engasjert ved Kristiania norske Theater, og fra sommeren 1860 til november 1861 ved Christiania Theater.
Benedicte ble første gang gift 15. oktober 1848 med allmueskolelærer, senere korist og sufflør Ludvig August Hundevadt, andre gang 15. november 1861 med språklærer Hans Krag (1818–81). Hun var også kjent under navnet Benedicte Krag.


== Liv og virke ==
Av Henrik Ibsen selv ble hun instruert for å spille Juliane Kvist i Sancthansnatten (1853) ved Det norske Theater, og ved Kristiania norske Theater som Hjørdis i Hærmændene paa Helgeland (1858) og Fru Inger ved samme teaters gjenoppføring av Fru Inger til Østeraad (1859).
Etter at hun ble knyttet til Christiania Theater spilte hun rollen som Thorolf ved dette teaterets første oppførelse av Hærmændene paa Helgeland i 1861. Både på Det norske Theater og på Christiania Theater kunne man også oppleve Hundevadt som operasangerinne, da hun blant annet gestaltet rollen som Marie i Donizettis opera Regimentets Datter.
Tidlig i 1860-årene forlot hun teaterscenen, men hun gjorde mange år senere en viss suksess som sangerinne i 1870-årenes Stockholm.


== Roller i utvalg ==
Juliane Kvist i Sancthansnatten av Henrik Ibsen (Det norske Theater, 1853)
Gunnild i Ervingen av Ivar Aasen (Kristiania norske Theater, 1855)
Hjørdis i Hærmændene paa Helgeland av Henrik Ibsen (Kristiania norske Theater, 1858)
Fru Inger i Fru Inger til Østeraad av Henrik Ibsen (Kristiania norske Theater, 1859)
Marie i operaen Regimentets Datter av Gaetano Donizetti  (Christiania Theater, 1860)
Thorolf i Hærmændene paa Helgeland av Henrik Ibsen (Christiania Theater, 1861)
Rosita i operetten En Brudgom paa Trappen av Jacques Offenbach (Christiania Theater, 1861)
Bärbel i Landsby og Stad av Berthold Auerbach (Christiania Theater, 1861)


== Galleri ==


== Referanser ==


== Litteraturliste ==
Jensson, Inger: Biografisk skuespillerleksikon. Norske, danske og svenske skuespillere på norske scener særlig på 1800-tallet. Oslo, Bergen, Tromsø. Universitetsforlaget.
Bergen Vest Sportsklubb

Bergen Vest Sportsklubb (stiftet 11. november 2014) er et idrettslag med tilhørighet i Laksevåg bydelen i Bergen, som driver med fotball.


== Fotball ==
A-laget i fotball spiller i 2016 i Hordaland Fotballkrets 7. div. avd. 4.
B-laget i fotball spiller i 2016 i Hordaland Fotballkrets 2 div. MENN 7er avd. 03.


== A-laget ==


=== Hordaland Fotballkrets 2016 7 div. avd. 04 ===


=== Divisjonsutvikling A-laget ===


=== Spillerstall ===


== Styreledelse ==
Leder:  Hugo Miguel de Castro-Syrstad
Nestleder:  Kenneth Mathisen
Medlem:  Patrick Alexander de Castro
Vara:  Nuno José Dias Lopes


== Rekorder ==


=== Flest obligatoriske kamper ===


=== Flest mål ===
Kun mål i obligatoriske liga- og cupkamper. Kvalifiseringskamper for opp- og nedrykk nevnes som "Andre".


=== Årets BVSK-spiller ===
2015:  Alfredo da Veiga Ribeiro Rios Pais,  Aleksander Rønning


== Rekorder ==


=== Kamper ===
Første obligatoriske kamp: Telavåg 2 4-0 Bergen Vest Sportsklubb, 7 Div. Avd. 03, 12. april 2015
Første seier: Ramsøy /Follese 3 4-5 Bergen Vest Sportsklubb, 7 Div. Avd. 03, 04. september 2015
Første kamp på Nygårdsmyren Idrettsplass: Bergen Vest Sportsklubb 2-4 Apollo/Nordsiden, 7 Div. Avd. 03, 19. april 2015
Største seier: Skjergard 2 1-6 Bergen Vest Sportsklubb, 7 Div. Avd. 04, 04. september 2016
Største tap: Askøy Fotballklubb 2 10-0 Bergen Vest Sportsklubb, 7 Div. Avd. 03, 23. april 2016


=== Mål ===
Flest ligamål på en sesong: 25, 7 Div. Avd. 03 2015
Færrest ligamål på en sesong: 25, 7 Div. Avd. 03 2015
Første offisielle ligamål: Patrick Alexander de Castro, Bergen Vest Sportsklubb 2-4 Apollo/Nordsiden, 7 Div. Avd. 03, 19. april 2015


=== Poeng ===
Flest poeng på en sesong:
Tre poeng for en seier:
6 på 16 kamper, 7 Div. Avd. 03 2015


=== Publikum ===
Tilskuerrekord hjemme: 54 - Bergen Vest Sportsklubb-Apollo/Nordsiden, 7 Div. Avd. 03, 19. april 2015


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Henrik Wergelands allé (Oslo)

Henrik Wergelands allé er eller var en gatestump på Majorstuen i bydel Frogner i Oslo. Den gikk mellom Bogstadveien og Ole Vigs gate. Gateløpet ligger der fortsatt, men er ikke skiltet og har preg av et smug med parkeringsplasser. Adkomst er fra Ole Vigs gate, mens enden mot Bogstaveien er stengt for gjennomkjøring. De trærne allénavnet antyder, finnes ikke i dag.
Bebyggelsen langs gaten sogner for det meste til Bogstadveien med nr. 31 og 33 på sørøstsiden og 35 og 37 på nordvestsiden. Hegdehaugen brannstasjon lå i sin tid ved nr. 33. Ingen hus har adresse Henrik Wergelands allé.Navnet er etter dikteren Henrik Wergeland, som ellers har fått Wergelandsveien oppkalt etter seg.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Henrik Wergelands allé». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 243. ISBN 978-82-573-1760-7.
Cape Sørlle

Cape Sørlle er et nes i sørenden av Fredriksenøya i Sør-Orknøyene. Det ble oppdaget og først kartlagt i 1821 av kaptein George Powell og kaptein Nathaniel Palmer og  kartlagt på nytt i 1933 av mannskap på RRS «Discovery II» under Discovery Investigations og oppkalt etter kaptein Petter Sørlle, den norske hvalfangeren som kartla Sør-Orknøyene i 1912-13.


== Referanser ==

 Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Cape Geddes» (innhold fra Geographic Names Information System).
Givat Oz

Givat Oz (גִּבְעַת עֹז, betyr Styrkeåsen) er en kibbutz nord i Israel. Den ligger mellom Umm al-Fahm og Afula, og tilhører Megiddo regionale kommune. I 2006 hadde den et folketall på 359.
Landsbyen ble grunnlagt i 1949 av Holocaust-overlevende fra Ungarn, og fikk senere med seg immigranter fra Brasil.
Givat Oz er bygd på landområdet til den avfolkede palestinske-arabiske landsbyen Khirbat Zalafa.


== Kilder ==
Morris, Benny (Morris, Benny (2004), The Birth of the Palestinian Refugee Problem Revisited, Cambridge University Press,  ), Morris, Benny (2004), The Birth of the Palestinian Refugee Problem Revisited, Cambridge University Press,  , Morris, Benny (2004), The Birth of the Palestinian Refugee Problem Revisited, Cambridge University Press,  , Morris, Benny (2004), The Birth of the Palestinian Refugee Problem Revisited, Cambridge University Press,
Descentbreen

Descentbreen er en kort, bratt isbre mellom Briggs Hill og Conditbreen som strømmer mot nordvest fra Descent Pass og ut i Ferrarbreen i Ross Dependency, New Zealands kravområde i Antarktis.Breen fikk sitt navn på grunn av den vågale nedstigningen gjennomført av en gruppe ledet av Albert Armitage under Discovery-ekspedisjonen. Navnet ser ut til først å ha blitt benyttet på kart under Terra Nova-ekspedisjonen.


== Referanser ==
Mount Dryfoose

Mount Dryfoose er et ryggaktig fjell om lag 4 km langt, med fjelltopper på over 1 600 moh. 6 km nordøst for Mount Daniel tvers over ryggen på den sørlige delen av Lillie Range. Det ble oppdaget av den amerikanske gruppen som krysset Rossbarrieren (1957–58) under A.P. Crary og oppkalt etter løytnant Earl D. Dryfoose jr., U.S. Navy Reserve, en pilot i U.S. Navy-skvadron VX-6 i løpet av Operation Deep Freeze.


== Kilder ==
Fopay Peak

Fopay Peak er et fjell, 5 nautiske mil nordvest for Mount Macbain, på sørsiden av Cornwallbreen i Queen Elizabeth Range i Antarktis. Det ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter Charles F. Fopay, en meteorolog fra Weather Central ved Little America V, 1958.


== Kilder ==
Milky Way

Milky Way er et skar som ligger mellom sørenden av LeMay Range og fjellkjeden Planet Heights, som er det høyeste punktet på en mulig slederute mellom Jupiterbreen og Uranusbreen øst på Aleksanderøya i Antarktis. 
Det ble først kartlagt etter flyfoto tatt av Ronne antarktiske forskingsekspedisjon (RARE), 1947–48, og av Searle fra Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) i 1960. Det ble navnsatt av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) i forbindelse med plasseringen nær Planet Heights og isbreene her som er oppkalte etter planeter i solsystemet. Skaret har navn etter Melkeveien.


== Referanser ==
Corral Point

Corral Point er et nes helt sørvest på Moe Island i Sør-Orknøyene. Det ble grovt kartlagt av Discovery Investigations i 1933 og navngitt av Falkland Islands Dependencies Survey etter kartleggingen deres i 1947. Det fikk navn etter «Corral Whaling Co». fra Bergen, et datterselskap av Messrs. Christensen and Co., Corral i Chile som  opererte hvalkokeriet «Tioga», med damphvalskuta «Corral» og «Fyr» i Sør-Orknøyene i 1912–13.
Ulrika Juliana Gyllenstierna

Ulrika Juliana Gyllenstierna  (født Brahe 1704, død 1765) var en svensk grevinne og overhoffmesterinne. 
Hun var datter av generalmajor greve Abraham Brahe till Skokloster og Eva Bielke. I 1721 giftet hun seg med kammerherre hos Carl Frederik av Slesvig-Holsten-Gottorp, Carl Gustaf von Lieven. Hun ble enke allerede året etter, og giftet seg på ny i 1723 med greve, senere riksråd Nils Gyllenstierna. Hun ble enke igjen i 1731. En sønn i første ekteskapet var Carl Gustaf von Liewen (1722–1770), en sønn av det andre ekteskapet var riksmarskalk Göran Gyllenstierna (1724–1799).
I 1761 ble Ulrika Juliana Gyllenstierna utpeket til overhoffmesterinne ved det kongelige svenske hoff, en post hun bestred frem til sin død i 1765.


== Referanser ==
Wegert Bluff

Wegert Bluff er en skrent i nordøstenden av en avkortet rygg over østenden av Nollbreen i Wilson Hills. Den ble kartlagt av U.S. Geological Survey (USGS) etter landmålinger og flyfoto tatt av U.S. Navy i 1960-63 og navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter kapteinløytnant Sidney J. Wegert i US Navy, pilot på LC-130F Hercules-flyet under Operasjon Deep Freeze 1967 og 1968.
Halimione

Halimione er ei slekt i amarantfamilien. Den tilhørte tidligere meldefamilien.
Disse plantene er ettårige urter eller små busker. Blad og stilker er gråaktige. Bladene er spredte eller motsatte, kjøttfulle, helrandete og med kileformet basis. Blomstene er enkjønnete og kan sitte på samme plante eller på adskilte hann- og hunnplanter; de sitter i en aks- eller klaselignende blomsterstand. Hunnblomstene er omgitt av to forblad som er sammenvokst til spissen. Frukten er en nøtt som er sammenvokst med forbladene. 
Halimione ligner på tangmeldeslekta (Atriplex) og blir ofte slått sammen med den, men kan skilles på at frukten er sammenvokst med forbladene. De tre artene er halofytter som vokser langs kystene i Europa og middelhavslandene og på steppene i Øst-Europa og Sentral-Asia. Ingen av artene er funnet i Norge.


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 74–75. ISBN 82-512-0355-4. 
P. Uotila (2011). «Halimione». Chenopodiaceae (pro parte majore). – In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 19. mars 2016. 
«Saltmållor». Den virtuella floran. Besøkt 19. mars 2016. 
G. Kadereit m.fl. (2010). «Molecular phylogeny of Atripliceae (Chenopodioideae, Chenopodiaceae): implications for systematics, biogeography, flower and fruit evolution, and the origin of C4 photosynthesis». American Journal of Botany. 97 (10): 1664–1687. ISSN 1537-2197. PMID 21616801. doi:10.3732/ajb.1000169. 


== Eksterne lenker ==
(en) Halimione – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Halimione i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Halimione hos Artsdatabanken 
(sv) Halimione hos Dyntaxa 
(en) Halimione hos ITIS 
(en) Halimione hos NCBI 
(en) Halimione hos The International Plant Names Index 
(en) Halimione hos Tropicos 
(en) Kategori:Halimione – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Halimione – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Halimione – detaljert informasjon på Wikispecies
Mount Mathew

Mount Mathew er en fjelltopp, 2030 moh., i Antarktis. Den ligger ved østsiden av Starshotbreen, fire kilometer nord for Mount Hotine i Surveyors Range i Australian Antarctic Territory. Fjellet ble navngitt av New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition (NZGSAE) (1960–61) etter Felton Mathew, den første landmålingssjefen i New Zealand i 1840.


== Referanser ==
Mount Torckler

Mount Torckler er et fjell i Antarktis, beliggende seks kilometer sørøst for Mount Smethurst og 50 km sørvest for Store Hånakken i Enderby Land. Det ble kartlagt etter flyfoto tatt av ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) i 1957 og navnsatt av Australian Antarctic Names and Medals Committee (ANCA) etter R.M. Torckler, en sambandsoffiser på Wilkes-stasjonen i 1961.


== Referanser ==
Styles Bluff

Styles Bluff er en lysfarget fjellskrent på sørøstsiden av Edward VIII Plateau, som stikker ut i sjøen 2 km nord for Cape Gotley. Den ble kartlagt av norske kartografer etter flyfoto tatt under Thorshavn-ekspedisjonene i 1936-37. Den ble først besøkt i februar 1960 av et lag fra ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) ledet av D.F. Styles, som var assisterende direktør i Antarctic Division i Melbourne, som klippen er oppkalt etter.
Saburro Peak

Saburro Peak er et fjell sør for Doll Peak, med en høyde opp mot 1 930 moh sør i Ravens Mountains i Britannia Range. Det er oppkalt  etter oberst Richard M.Saburro, en offiser under Operasjon Deep Freeze. Saburro var den første offiseren fra US Air Force i Operasjon Deep Freeze etter at operasjonen i 45 år var blitt kommandert av US Navy.


== Eksterne lenker ==
«Saburro Peak». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey.  (engelsk)
Saburro Peak (engelsk)
Evermann Cove

Evermann Cove er en vik 0,2 nautiske mil lang og som ligger like sørvest for Jordan Cove langs sørsiden av Birdøya i Sør-Georgia. Den ble kartlagt av South Georgia Biological Expedition, 1958–59, og ble navnsatt av UK Antarctic Place-Names Committee i 1960 etter Barton W. Evermann, som var en amerikansk zoolog i Bureau of Fisheries, 1891–1914, og spesialist i administrative og rettslige problemer knyttet til pelsselen.


== Referanser ==
Blykamrene

Blykamrene (italiensk: Piombi) var fengselskamrene i Dogepalasset i Venezia. Navnet skyldes at de lå rett under palassets tak, som bestod av blyplater. Dette medførte at cellene ble svært hete om sommeren og kalde om vinteren. Fengselet har rommet berømte fanger som Giacomo Casanova og Silvio Pellico.


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok, andra upplagan 1947
Tritoppen

Tritoppen er et fjell med tre topper, 1 350 moh, som ligger 6 km sør for Mount Hordern i David Range i Framnesfjella. Det ble kartlagt av norske kartografer etter flyfoto tatt under Lars Christensen-ekspedisjonen, 1936–37, og gitt navnet «Tritoppen».


== Eksterne lenker ==
Saburro Peak (engelsk)
Framnesfjella

Framnesfjella er en fjellkjede i Antarktis som består av Casey Range, Masson Range, David Range og Mekammen (Brown Range) og nærliggende fjell og topper. De tre store fjellkjedene og mindre fjell i området ble oppdaget og  navnsatt i februar 1931 av British Australian New Zealand Antarctic Research Expedition under ledelse av Douglas Mawson. Kysten ble også observert av norske hvalfangere samme året. Hele området ble kartlagt i detalj av norske kartografer etter flyfoto tatt under Lars Christensen-ekspedisjonen i januar 1937. Navnet på fjellområdet ble gitt av Lars Christensen etter Framnesfjellet, en ås nær Sandefjord i Norge.


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
A crystallographic study av perennially frozen ice surface of Patterned Lake, Framnesfjella, Øst-Antarktis av J.L.E. Chambers,E.J.L. Wilson
Warburton Ledge

Warburton Ledge er en massive flat rygg (om lag. 3 200 moh) som er isdekket og med bratte sider. Den ligger 7 km øst for Mount McClintock i Britannia Range. Den ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Joseph A. Warburton fra Desert Research Institute i University of Nevada i Reno som var forsker for US Antarctic Research Program (USARP) med ansvar for meteorologprosjektet RISP, feltsesongen 1974-75.
Dik-dik

Dik-dikantiloper (Madoqua) er små, grasiøse og spinkle dyr som tillhører dvergantilope-familien eller gaselleantiloper, som de også blir kalt. Hunnen hos dik-dikene er uvanlig nok større enn hannen. De har store ører, lang hals og ofte en hårtust på hodet. De har veldig små horn, fra 3 til 7 cm lange, og liten hale. Den største av artene er Kirks dik-dik, som kan komme opp i en vekt på om lag 7 kilo og ha en mankehøyde på rundt 45 centimeter.

En finner dik-dikene først og fremst i det østlige Afrika, hvor de tilbringer livet på tre- og busksavanner. De er dyr som trenger et godt vern mot rovdyr, så de bruker ikke ofte å gi seg ut på de åpne savannene. Dietten deres er satt sammen  av skudd, knupper og blomster. De lever i par med et revir på om lag 12 hektar.


== Slekt og arter ==
Dik-dikantilopene utgjør én slekt og fire arter, med flere underarter.

Slekt: Madoqua
Salts dik-dik M.sattiana
M.s.phillipsi
Silver dik-dik M.piacentinii
Kirks dik-dik M.kirki
Günters dik-dik M.guentheri


== Kilder ==
David W. MacDonald: Jordens djur, Band 4 – Stockholm Bonniers forlag.ISBN 91-34-50353-6


== Eksterne lenker ==
(en) Dik-dik i Encyclopedia of Life 
(en) Dik-dik i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Dik-dik hos Fossilworks 
(en) Dik-dik hos ITIS 
(en) Dik-dik hos NCBI 
(en) Kategori:Madoqua – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Madoqua – detaljert informasjon på Wikispecies
Chiara Cristelli

Chiara Cristelli (født 16. februar 1998) er en italiensk skøyteløper.
Den 9.-10. januar 2016 deltok hun i det nasjonale seniormesterskapet i sprint hvor hun til slutt klarte en bronsemedalje sammenlagt bak Yvonne Daldossi (gull) og Francesca Bettrone (sølv) men foran Noemi Bonazza som kom på fjerdeplass. Første helga i februar og uka før Vinter-OL for ungdom på Lillehammer startet, så tok hun andreplass i det nasjonale juniormesterskapet i allround som gikk av stabelen i Baselga di Pinè men nå bak sin landsvenninne Noemi Bonazza som ble med til OL i Norge.Cristellis OL-medalje kom på den nye øvelsen sprint mikslag hvor hun var med og tok bronse sammen med Mihaela Hogaş fra (Romania), Ole Jeske fra Tyskland og Allan Dahl Johansson fra Norge.


== Personlige rekorder ==
Oppdatert 14. mars 2016.


== Internasjonale mesterskap ==
Junior-VM på skøyter deltatt i 2 VM ved 11 konkurranser.

Bjugn 2014 på 2×500m, 1 000m og lagtempo, og Changchun 2016 i allround, på 500m 1 000m, 1 500m, lagtempo og lagsprint.Beste resultat 6.-plass i både lagtempo og lagsprint begge i Changchun 2016, samt 18.-plass på både 500m og 1 000m også begge i Changchun 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chiara Cristelli – Olympics.com 
(en) Chiara Cristelli – Olympedia 
(en) Chiara Cristelli – Speedskatingbase.eu 
(en) Chiara Cristelli – SpeedSkatingNews.info 
(en) Chiara Cristelli – SpeedSkatingStats.com 
(en) Chiara Cristelli – ShorttrackOnLine.info 
(en) Chiara Cristelli – TheSports.org 
(en) Chiara Cristelli på SpeedskatingResults.com
(en) Chiara Cristelli på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Chiara Cristelli på www.isu.html.infostradasports.com
«Athlete Information : Chiara Cristelli» (engelsk). Lillehammer2016.com. Arkivert fra originalen 2. april 2016. Besøkt 19. mars 2016. Bilder(en) Bilder av Chiara Cristelli på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
Pearl White

Pearl White (født 4. mars 1889 i Green Ridge i Missouri i USA, død 4. august 1938 på det amerikanske sykehus i Paris i Frankrike) var en amerikansk stumfilmskuespillerinne; «stumfilmens dronning».


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun var datter av en jordbruker, og vokste opp i Springfield i Missouri. Hun hadde føre brødre og søstre. Som seksåring gjorde hun scenedebut i rollen som Eva i Onkel Toms hytte og medvirkete senere i mange stykker. Da hun var 13 år gammel hadde hun tjent såpass meget penger at hun kunne kjøpe seg en hest. Hun begynte å opptre som sirkusrytter, men kom ut for en ulykke - hun falt av hesten og pådro seg en skade i ryggraden.
Da hun senere var fullbeskjeftiget som skuespillerinne, turnerte hun med Trousedale Stock Company gjennom det amerikanske Midtvesten. I 1907 giftet hun seg med en skuespillerkollega, Victor Sutherland, men de ble skilt i 1914. I 1919 gidtet hun seg igjen, med skuespilleren Wallace McCutcheon. De ble skilt i 1921.


=== Filmskuespillerinne ===
Hun fikk arbeide som sekretær på det lille filmselskapet Powers, der sjefen la merke til henne og tilbød henne en filmrolle. I 1910 fikk hun en rolle i The Girl From Arizona, den første film av Pathé Frères i deres amerikanske filmstudio i Bound Brook i New Jersey. Humn arbeidet deretter for Lubin Manufacturing Company og forskjellige andre uavhengige filmselskaper, til hun fikk være med på en rekke kortfilmer av Crystal Film Company på Manhattan. 
Hennes store gjennombrudd kom 1914 i filmserien Paulines Eventyr. Denne bestod av i alt 20 actionfylte episoder og ble en kassasuksess. Pearl White tjente derpå snart 3000 US-dollar i uken. 
Hun medvirket i over 100 filmer, for det meste eventyrfilmer, der hun utførte sine egne stunts, i blant rent akrobatlignende. White gjorde sin siste film i Frankrike i 1924, trakk seg så tilbake. 
Hun var bosatt i Frankrike frem til sin død. Hun led av store smerter på grunn av ryggskaden fra ungdommen, og begynte å misbruke såvel tabletter som alkohol, noe som gav henne leverskader.


== Filmografi i utvalg ==
The Woman Hater (1910)
A Woman’s Wit (1910)
A Night in the Town (1913)
Will Power (1913)
Paulines Eventyr (1914)
The Exploits of Elaine (1915)
The Romance of Elaine (1915)
The New Exploits of Elaine (1915)
The Iron Claw (1916)
Pearl of the Army (1916)
The Fatal Ring (1917)
Mayblossom (1917)
The House of Hate (1918)
The Black Secret (1919)
The Lightning Raider (1919)
The White Moll (1920)
Know Your Men (1921)
A Virgin Paradise (1921)
Terreur (1924)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Menefee, David W. (2004). The First Female Stars: Women of the Silent Era. Connecticut: Praeger. ISBN 0-275-98259-9. 
Lahue, Kalton C. (1971). Ladies in Distress. New York: A. S. Barnes and Co. ISBN 0-498-07634-2. 
Fletcher, Adelle Whitely (februar 1921). «Reconsidering Pearl». Motion Picture Magazine. 


== Eksterne lenker ==
(en) Pearl White på Internet Movie Database 
(sv) Pearl White i Svensk Filmdatabas 
(en) Pearl White på AllMovie 
(en) Pearl White hos Turner Classic Movies 
(en) Pearl White hos The Movie Database