jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ute av verden

Ute av verden er Karl Ove Knausgård debutroman. Den ble utgitt på Tiden forlag med Geir Gulliksen som redaktør i 1998. Som første debutant noensinne mottok Knausgård Kritikerprisen for romanen. Han fikk også Bjørnsonstipendet for boka i 1999. 
Boka er delt inn i tre deler og starter i ei lita bygd i Nord-Norge i 1996 hvor 26 år gamle Henrik Vankel jobber som lærervikar. Vankel blir forelsket i en av sine elever, Miriam. Knausgård skildrer en besettende kjærlighetshistorie som fører til at Vankel flykter sørover til Kristiansand. I del to forteller Knausgård om kjærlighetshistorien mellom Henriks mor Ingrid og far Harald. Han skriver om motsetningene mellom bakgrunnene deres, vår Ingrid er ei bygdejente fra Vestlandet mens Harald er fra en ambisiøs famlie fra Kristiansand. Ingrid blir gravid og de gifter seg, når de får neste barn, Henrik, flytter familien sørover. I del tre er Henrik tilbake i Kristiansand etter å ha flyktet fra Nord-Norge. Vi blir presentert for en del flashbacks han får fra han vokste opp der, og et bedre bilde av hvem Henrik Vankel er. Boka slutter med at Miriam skal til Kristiansand i en konfirmasjon, og møter Henrik der.   
Ute av verden kan minne om Lolita av Vladimir Nabokov, men der Nobokov gir oss et klassisk bilde av en psykopat, fokuserer Knausgård på selve besettelsen. Allerede bruker Knausgård en del av de teknikkene han er kjent for, blant annet bruk av ordet liksom i beskrivelser og proustianske digresjoner.


== Kilder ==
Hobbelstad, Inger Merete (23. juli 2006) http://www.dagbladet.no/kultur/2006/07/20/471868.html
Tidligere vinnere av Kritikerprisen - NRK, 5. mars 2002.
Vinterberg, Søren (12. november 2005). http://politiken.dk/kultur/boger/skonlitteratur_boger/ECE128741/personlighedsspaltning-som-dekonstruktion/
Rottem, Øystein (25. november 1998). http://www.dagbladet.no/kultur/1998/11/25/143623.html
Liste over utøvere i Giro d’Italia 2014

Liste over utøvere i Giro d'Italia 2014 


== Noter ==


== Eksterne lenker ==
Startlist for Giro d'Italia 2014, procyclingstats
American Suitcase

American Suitcase er et norsk band dannet i Trondheim i 1995. Bandet spiller gitarbasert poprock, og består av Egil Brækken (vokal og gitar), Anders Vinnogg (vokal og gitar), Håkon Møller (bass og vokal) og Alexander Lindbäck (trommer).


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Bluefoot, 2000
Summerman, 2003
Pillowsky, 2009
Lighthours, 2014


== Eksterne lenker ==
(en) American Suitcase på Discogs 
Offisiell hjemmeside på Facebook
Rockipedia-artikkel
Bambusannalene

Bambusannalene eller Bambuskrøniken (kinesisk: 竹书纪年, pinyin: Zhúshū Jìnián) er et kinesisk historieverk i krønikeform. Det ble i det vestlige Jin-dynastiets tid oppdaget av gravrøvere i det som nå er provinsen Henan.
Bambusannalene forteller om de eldste legendeinnhyllede tider i Kina, fra urkeiseren Huangdi) til 299 f.Kr. Den originale versjonen av annalene ble enten gravlagt sammen Wei-kongen Anli (kinesisk: 安厘王; † 299 f.Kr.), eller kong Xiang (kinesisk: 襄王) eller kong Ai (kinesisk: 哀王), og ble oppdaget i 281 e.Kr.. Nedgravingen gjorte at annalene klarte seg gjennom keiser Qin Shihuangdis store bokbrenning i Qin-dynastiets tid. Bambusannalene er ved siden av Shiji det viktigste historieverk fra den kinesiske alderdomshistorie.
Bambusannalene falt fra hverandre allerede under Han-dynastiet (fra 206 f.Kr. til 220 e.Kr.). I 279, under det vestlige Jin-dynasti, ble en gravrøver arrestert, og under rettsprosessen kom mange de stjålne av bambusbøkene til rette. Regjerungen viet saken stor oppmerksomhet og satte mange embedsmenn på arbeidet å omskrive annalene, - de var forfattet på  kongedømmet Weis seglskrift (kinesisk: 篆), som var annerledes enn den mer utbredte seglskriften fra Qin. Under oversettelsesarbeidet raste de åtte kongers krig (kinesisk: 八王之乱), noe som gikk hardt ut over arbeidets fremdrift og nøyaktighet. Men til sist ble de nyordnede bøkene ferdige og gitt navnet «Bambusannalene».
Bambusannalene satte en støkk i datidens historikere, fordi de ikke bare avvek fra Shiji, men også tildels var i skarp motsats til dette verket. Bambusannalene forteller nokså bramfritt om militærkupp og militære konflikter fra Xiadynastiets tid til Zhan Guo-æraen under Zhou-dynastiet, og representerte avvik fra de konfucianske klassikere.
Mens Shiji skildrer historien i biografisk form, bruker Bambusannalene en kronologiske metode.
Jin-dynastiets organiserte versjon av Bambusannalene kom atter i uorden i Songdynastiets tidMal:Sfnp og det tales nå gjerne om den nåværende eller moderne tekst avomstridt autensititet, og en ufullstendig gammel tekst.
Etter grunnleggelsen av Republikken Kina kombinerte mange historikere på grunnlag av sitater fra andre gamle litteraturverker og konstruerte en «helbredet» versjon av Bambusannalene. Disse kalles «de gamle bambusannalene» (kinesisk: 古本竹书纪年). Derutover fantes en versjon fra Ming-dynastiets tid, men dens kronologi passer ikke med sitater fra tidligere generasjoner. Derfor betraktes denne som «fiktiv», og kalles «dagens bambusannaler» (kinesisk: 今本竹书纪年).


== Referanser ==


== Litteratur ==

Zhu Yuanqing: «Zhushu Jinian» (kinesisk), 2001
D.S. Nivison: «Chu shu chi nien», M. Loewe (red.): Early Chinese Texts: a bibliographical guide. Society for the Study of Early China, Berkeley 1993, p. 39–47.
J. Legge: The Chinese Classics III: The Shoo King Prolegomena. Southern Materials Center, Taipei 1865.


== Eksterne lenker ==
E-tekst fra Project Gutenberg
Bambuskrøniken (kinesisk)
Han Dongfang

Han Dongfang (forenklet kinesisk: 韩东方; tradisjonell kinesisk: 韓東方; pinyin: Hán Dōngfāng, født i 1963 i landsbyen Nanweiquan i Shanxi i Folkerepublikken) er en opposisjonell tidligere arbeiderrettighetsforkjemper i Kina. 
Han ble internasjonalt lagt merke til da han, da som jernbanearbeider i Beijing, organiserte Beijings arbeideres autonome føderasjon under demonstrasjonene på Den himmelske freds plass i 1989. Denne arbeiderføderasjonen var den første uavhengige fagforening i Folkerepublikken, etablert som et alterantiv til Den allkinesiske fagforeningsføderasjon.
Fagforeningen ble oppløst etter den 4. juni 1989, da myndighetene grep inn mot demonstrantene. Han Songfang ble etterlyst, og meldte seg selv for politiet,, Han ble holdt fengslet i 22 måneder i påvente av rettssak, men ble løslatt i april 1991 etter å ha pådratt seg tuberkulose i fengselet. Han mottok medisinsk behandling i USA, og vendte tilbake til Kina i august 1993. Ved hjemkomsten ble han arrestert i Guangzhou og utvist til Hongkong, der han bosatte seg.
I 1994 stiftet han China Labour Bulletin, en Hongkong-basert non-governmental organization som beskjeftiger seg med arbeidernes rettigheter i Kina.


== Litteratur ==
Hans-Heinrich Bass, Markus Wauschkuhn und Karl Wohlmuth: Menschenrechte, Arbeitsverhältnisse und Gewerkschaften in China – internationale Perspektiven, herausgegeben aus Anlass der Verleihung des 5. Bremer Solidaritätspreises an Han Dongfang, Berichte des Arbeitsbereichs Chinaforschung im Institut für Weltwirtschaft und Internationales Management der Universität Bremen, Nr. 6, 1996, ISSN 0947-7977


== Eksterne lenker ==
Human Rights First interview
The Worldly – Han Dongfang: Bringing China's Labor Movement to Light
China Labor Struggles – interview with Han from July–August 2005 New Left Review
The Prospects for Legal Enforcement of Labor Rights in China Today – A Glass Half Full – June 2008 statement by Han to the U.S. Congressional-Executive Commission on China
"China's Workers Are Stirring" Opinion by Han Dongfang in The New York Times June 17, 2010


=== Videoer ===
Han Dongfang's Youtube page – videos of Han's call-in program with Radio Free Asia (Mandarin language)
Social Justice and Harmony in China: Trade Union Movement – talk by Han to UCLA International Institute on June 2, 2005
When will we have Free Unions in China? Online video of speech given in February 2007 in Montreal.
Speech by Han on unions to SEIU United Healthcare Workers-West on March 8, 2008
Eigil Beck

Eigil Beck (født 1918 i Arendal, død 2004) var en norsk musikkadministrator. Fra 1949 til 1968 var han intendant for Filharmonisk Selskaps Orkester/Oslo Filharmoniske Orkester. Han var deretter direktør for Rikskonsertene fra 1968 til 1983. Beck ble i 1979 tildelt St.Olavsordenens ridderkors av 1. klasse for sitt arbeid for kulturlivet.


== Referanser ==
Chris Patten

Christopher Francis «Chris» Patten, baron Patten av Barnes, (født 12. mai 1944 i Cleveleys i Lancashire) er en britisk politiker.
Patten var representant til det britiske underhuset 1979-1992 for Det konservative parti. Han var statssekretær for bistandssaker 1986-1989 (minister for Overseas Development), miljøminister 1989-1990 og partileder 1990-1992. I den sistnevnte egenskap anses han å ha vært en av arkitektene bak John Majors valgseier i 1992. Patten tapte imidlertid sin egen parlamentsplass og ble samme år utnevnt til guvernør over Hongkong, et embede han innehadde fram til 1997 da kronkolonien ble overdratt til Folkerepublikken Kina. 
I 1998 ble han tildelt Order of the Companions of Honour av dronning Elisabeth II og 1998-1999 ledet han Independent Commission on Policing for Northern Ireland, også kalt Pattenkommisjonen, som overvåket Langfredagsavtalens implementering. Patten var deretter EU-kommissær med ansvar för ytre forbindelser i Prodi-kommisjonen 1999-2004. 


== Skrifter ==
The Tory Case. Longman, London 1983, ISBN 0-582-29612-9.
East and West. The last Governor of Hong Kong on power, freedom and the future. Macmillan, Longman, London 1998, ISBN 0-333-74787-9
Not Quite the Diplomat. Home Truths about World Affairs. Allen Lane, London 2005, ISBN 0-7139-9855-5.
Cousins and Strangers. America, Britain and Europe in a New Century. Times Books, New York NY 2006, ISBN 0-8050-7788-X.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chris Patten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chris Patten – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chris Patten på Internet Movie Database 
(en) Chris Patten hos The Movie Database 
(en) Chris Patten hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Chris Patten hos The Peerage 
(de) Verk av og om Chris Patten i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Die europäischen Kommissare Arkivert 6. mai 2005 hos Wayback Machine.
(en) The Chris Patten Archive
EU-kommisjonær

Feilstaving av EU-kommissær. Hvis du kom frem til denne siden ved å trykke på en lenke oppfordres du til å gå tilbake og rette stavefeilen.
EuropakommisjonenDenne siden er en «myk omdirigering» (soft redirect). Du blir ikke omdirigert automatisk, men må trykke på lenken for å fortsette.
Brannen på sykehjemmet i Sandnessjøen

Brannen på sykehjemmet i Sandnessjøen brøt ut kvelden 16. mars 1979. Av de 27 beboerne i pasientfløyen omkom 14. Mange andre beboere fikk alvorlige brannskader. Beboerne ble fraktet ut i bare nattøyet, det var vind og -12°C. Pasientfløyen på sykehjemmet ble totalskadet, mens videre spredning ble stanset av en brannvegg. Bygget var nesten helt nytt.


== Noter ==


== Referanser ==
Sportsklubben Trygg/Lade

Sportsklubben Trygg/Lade (stiftet 15. mai 1910 som Goal) er et idrettslag fra bydelen Lade i Trondheim som driver med barneidrett fotball, håndball og innebandy.


== Historikk ==

Klubben ble stiftet 15. mai 1910 under navnet Goal. Året etter ble navnet forandret til Sportsklubben Trygg, med idretter som boksing, bryting, fotball og friidrett. For at klubben skulle kunne bli opptatt i det Nordenfjeldske Fodboldforbund, måtte klubben endre navn til Sportsklubben Tryggkameratene, da det var en annen klubb med navnet Trygg på den tiden.
I 1986 slo klubben seg sammen med Lade Idrettslag og endret navn til Sportsklubben Trygg/Lade.


=== Formenn ===


== Idretter ==


=== Fotball ===
Klubben ble opptatt i Norges Fotballforbund i 1913, og A-laget i fotball vant blant annet 2–0 over kretsmester i klasse A, Freidig. I 2015 spilte klubben seg opp i klasse A med kvalifiseringsseier 3–2 over NTHI.
Klubben spilte 1949/50-sesongen i 2. divisjon og rykket etter kvalifiseringskamper mot Heimdal og Steinkjer opp i 1. divisjon. 1950/51-sesongen endte derimot mot direkte nedrykk.


==== Tabellen 1950/51 ====
Klubben rykket opp fra 5. divisjon etter 2011-sesongen, og tok i 2013 over gamle Lade Varmegrus og oppgradert den til kunstgressbane. Åpningen av Obosbanen ble utført av Trondheimsordfører Rita Ottervik 1. september. I 2014 spiller klubben i 4. divisjon.


== Tabell ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Norgesrevyen

Norgesrevyen (engelsk Norwegian Pictorial Review) var en kvartalsrevy av nyheter fra norsk aviser som ble utgitt mellom 1958 og 1985 av Faktum Forlag. De norske nyhetsartiklene ble ledsaget av engelsk oversettelse.
Enrico Nizzi

Enrico Nizzi (født 1. august 1990) er en italiensk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 44 på sprinten.


=== Sammenlagtresultater i verdenscupen i langrenn ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Enrico Nizzi – Olympics.com 
(en) Enrico Nizzi – Olympic.org 
(en) Enrico Nizzi – Olympedia 
(en) Enrico Nizzi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Enrico Nizzi – FIS (langrenn)
Juho Mikkonen

Juho Mikkonen (født 28. desember 1990) er en finsk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 43 på sprinten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Juho Mikkonen – Olympedia 
(en) Juho Mikkonen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Juho Mikkonen – FIS (langrenn)
Baptiste Gros

Baptiste Gros (født 17. juli 1990) er en fransk langrennsløper.


== Karriere ==
Gros representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 40 på sprinten.Han fikk sin første seier i verdenscupen da han vant sprint fristil i Québec som var tredje etappe i Ski Tour Canada 2016.


== Verdenscupseire ==


=== Sammenlagtresultater i verdenscupen i langrenn ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Baptiste Gros – Olympics.com 
(en) Baptiste Gros – Olympic.org 
(en) Baptiste Gros – Olympedia 
(en) Baptiste Gros – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Baptiste Gros – Frankrikes olympiske komité 
(en) Baptiste Gros – FIS (langrenn)
Sebastian Eisenlauer

Sebastian Eisenlauer (født 13. mars 1990) er en tysk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 35 på sprinten.Eisenlauer debuterte i verdenscupen i langrenn på sprinten i Düsseldorf i desember 2010. Det er i sprintlangrenn han har hevdet seg best, og han har to ganger klart å kvalifisere seg for finalen, i Planica og Oberstdorf. Begge rennene ble arrangert i januar 2016, og begge gangene endte han sist i finalefeltet. På lengre distanser har han en 15.-plass fra 10 km klassisk i Falun februar 2016 som sin beste plassering.


=== Sammenlagtresultater i verdenscupen i langrenn ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sebastian Eisenlauer – Olympics.com 
(en) Sebastian Eisenlauer – Olympic.org 
(en) Sebastian Eisenlauer – Olympedia 
(en) Sebastian Eisenlauer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Sebastian Eisenlauer – Tysklands olympiske komité 
(en) Sebastian Eisenlauer – FIS (langrenn)
Anssi Pentsinen

Anssi Pentsinen (født 30. august 1986) er en finsk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 34 på sprinten.


=== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anssi Pentsinen – Olympics.com 
(en) Anssi Pentsinen – Olympic.org 
(en) Anssi Pentsinen – Olympedia 
(en) Anssi Pentsinen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anssi Pentsinen – FIS (langrenn)
Roman Ragozin

Roman Ragozin (født 4. januar 1993) er en kasakhstansk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 33 på sprinten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roman Ragozin – Olympedia 
(en) Roman Ragozin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Roman Ragozin – FIS (langrenn)
Juanita Banana

«Juanita Banana» er en sang, skrevet av Tash Howard og Murray Kenton.Sangen handler om en meksikansk bananbondes datter som har operaambisjoner. Refrenget er en tilpasning av «Caro Nome» fra Giuseppe Verdis opera Rigoletto.


== The Peels ==
Den ble opprinnelig utgitt på singlen Karate 522 (i USA) og Stateside 513 (i Storbritannia) i 1966 med The Pools, ei studiogruppe satt sammen av medopphavsmann Tash Howard, som også var medprodusent på singlen. Howard skrev også «Juanita Banana 2» til The Peels som neste singellåt senere samme år.
Det Verdi-inspirerte refrenget på innspillingen med The Peels ble samplet senere i 1966 på Dickie Goodmans skive Batman & His Grandmother.


== Andre versjoner ==
Henri Salvador, Luis Aguilé, Paola Neri og Quartetto Cetra var noen av de mange artistene som gjorde ikke-engelskspråklige coverversjoner av sangen.


== Norsk versjon ==
Signaturen «Totto» har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Juanita Banana».


=== Innspilling ===
Rolf Just Nilsen. Utgitt på singlen Nor-Disc NOR 132.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Juanita Banana phenomenon på Poparchives
Anne Marie Frøisland

Anne Marie Frøisland (født 1826, død 1899), bedre kjent som «Mor Frøisland», var kjent for å ta syke i behandling, til tross for at hun ikke hadde medisinsk utdannelse. Myndighetene anså derfor at hun drev kvakksalvervirksomhet.
Hun tok imot pasienter fra store deler av Østlandet, men de fleste kom fra nærmiljøet.
Anne Marie Frøisland var fra Nordre Kinn i Torpa i Nordre Land og var enearving til denne gården. Hun ble gjennom sitt ekteskap med Nils Nilsen Frøisland gardbrukerkone på Frøisland.
Mange har ment at hun med sin barmhjertighet og gode kunnskap hjalp svært mange med deres sykdommer og skader. Hun hadde ingen utdannelse i medisin og ikke legeautorisasjon. I 1880 ble hun anmeldt som kvakksalver, og i en stor og langvarig rettssak ble hun i 1881 til slutt dømt til en liten bot og betaling til andel av saksomkostninger. Sorenskriveren sa følgende: "De for alle i meget betydelig grad forhåndenværende formidlende omstendigheter antages at medføre valget av mildeste straffealternativ".
At hun ble dømt, førte til en opphisset stemning i bygda. Det ble anført at hun alltid hadde hjulpet andre, og især fattigfolk. Hun fikk støtteerklæringer fra fjern og nær. I kommunen  ble det samlet inn til en hedersgave til henne - et sukkerfat og fløtemugge i ekte sølv. Dette ble overrakt av ordføreren.
Tross dommen fortsatte hun å ta syke i behandling. Hun søkte flere ganger om offentlig bevilling til begrenset legevirksomhet, men ble nektet. De lokale myndigheter på stedet uttrykte imidlertid at hun burde få slik bevilling.

Anne Marie Frøisland døde 73 år gammel. Hun fikk en alvorlig blodforgiftning i den ene armen, og etter et kort sykeleie døde hun. Avisa Samhold hadde den 18. september en meget fyldig omtale av begravelsen på sin førsteside, der det blant annet stod: «Dagen før begravelsen ble båren bragt fra hjemmet til Åmot kirke (Nordre Land). Ved avreisen til kirken holdt Kristian Myhre en gribende tale om avdødes store og betydningsfulle virksomhet og hennes gode hjertelag.  Begravelsesdagen  samles man på Aamodt, hvor ordfører Snilsberg og hustru med stor elskværdighet hadde stillet sit hus til disposisjon. Etter at alle var beværtet, gikk den store sørgeskare på 6-7 hundrede i prosesjon oppover til kirken. Rigsadvokat Blakstad og frue var også med. I kirken la ordfører Snilsberg en sølvkrans på kisten, i det han ytrede på vegne av hele bygden, sin takk til Mor Frøisland.»Den nevnte sølvkransen oppbevares fremdeles på Frøisland.


== Familie ==
Blant hennes etterkommere var sønnen Oluf Kind, datteren Inger Matea som ble gift med Johan Enger, og barnebarna Arve Frøisland og Frøis Frøisland.


== Kilder ==
Ødegaard Svein-Erik: Boka om Land X-Torpa. B, grend, bosted, familie. ISBN 82-91525-04-8
Eligmodermini

Eligmodermini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store, slanke trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene, som er lange og parallellsidige med markerte "skuldre". På farge er de brunlige eller mørke.


== Levevis ==
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt fra Panama i nord til Brasil i sør, de fleste artene er beskrevet fra Venezuela.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Eligmodermini Lacordaire, 1869
Slekten Acanthoibidion Lane, 1959
Acanthoibidion chevrolatii (White, 1855)
Slekten Alienus Galileo & Martins, 2010
Alienus curiosus Galileo & Martins, 2010
Slekten Eligmoderma J. Thomson, 1864
Eligmoderma aragua Martins & Galileo, 2009
Eligmoderma convexicolle Aurivillius, 1923
Eligmoderma ibidionoides J. Thomson, 1864
Eligmoderma lara Galileo & Martins, 2012
Eligmoderma minuta Martins & Galileo, 2009
Eligmoderma politum Nonfried, 1895
Eligmoderma trifasciatum Aurivillius, 1923
Eligmoderma ziczac Nonfried, 1895
Slekten Hosticus Galileo, Rosa & Santos-Silva, 2020
Slekten Limozota Pascoe, 1866
Limozota virgata Pascoe, 1866
Slekten Tucanti Martins & Galileo, 2009
Tucanti plumicornis Martins & Galileo, 2009


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata, amerikanske arter Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Eligmodermini – detaljert informasjon på Wikispecies
Ragnvald Heide

Ragnvald Heide (født 8. september 1860 i Kristiania, død 14. februar 1917 i Paris) var en prisbelønt norsk tannlege og professor.I likhet med sine tre brødre ble også Ragnvald tannlege.  Han praktiserte først hos broren Hans Olaf Heide  (1848–1927) noen år, før han oppnådde en norsk tannlegeeksamen i 1881.  Fra 1882 studerte han ved  École Dentaire de Paris der han fikk beste resultat ved uteksamineringen i 1883 og skolens gullmedalje. Efter kun to år ble han professor samme sted.  Samstundes drev han privat praksis i Boulevard Haussmann og var med i byens norske koloni.  Under den andre verdenskrig fra 1914 til 1918 utviklet han teknikker for ansiktsproteser. Sin forskning publiserte han i internasjonale, såvel som norske tidsskrift.
Han ble i 1890 medlem av Den norske tannlegeforening og landets representant ved internasjonale kongresser avholdt i Paris 1889 og 1890.  I 1900 var han en av medstifterne av den internasjonale forening av tannleger.
For alt dette fikk han den norske St. Olavs Orden, men han fikk mange andre æresbevisninger som den svenske Vasaordenen. Fra Frankrike fikk han være med i Æreslegionen og mottok en Redningsmedalje. Fra Tyrkia fikk han Osmanieordenen, mens Spania ga ham Isabella den katolskes orden. Danskene ga ham æresmedlemskap i den danske tannlegeforening.
Han var sønn av malermester Hans Heide (1813–1863) og ho Karen Dorthea Sørum.  Ragnvald ble i 1885 gift med  Ragna Sofie Valborg Schibsted (1863). Sønnen Albert Heide (1892–) overtok tannlegepraksisen etter Ragnvalds død i 1917. Også sønnen Raoul Heide (1888–1978) ble tannlege og to ganger OL-fekter.


== Referanser ==