jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eduard Schwartz

Eduard Schwartz (født 22. august 1858 i Kiel i hertugdømmet Holstein, død 13. februar 1940 i München) var en tysk klassisk filolog og kirkehistoriker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Eduard Schwartz var sønn av gynekologen Jakob Heinrich Hermann Schwartz. Han begynte å studere ved Universitetet i Göttingen, og fortsatte hos Hermann Usener ved Universitetet i Bonn, Theodor Mommsen ved Universitetet i Berlin og Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff ved Universitetet i Greifswald. Med Wilamowitz-Moellendorff opprettholdt han et livsvarig vennskap.


=== Akademisk virke ===
Etter å ha fått doktorgraden dro han som stipendiat til Italia. I 1884 ble han habilitert ved Universitetet i Bonn, og begynte i 1887 å undervise ved Universitetet i Rostock. Senere virket han ved Universitetet i Gießen, Universitetet i Straßburg, Universitetet i Göttingen, Universitetet i Freiburg og fra 1913 igjen ved universitetet i Straßburg, hvor han var rektor 1915/16.
Etter våpenhvilen i Compiègne i 1918 ble han utvist fra det som nå var en fransk by (Strasbourg), men ble året etter utnevnt til professor ved Universitetet i München, hvor han ble til sin død. Fra 1927 til 1930 var han president for Det bayerske vitenskapsakademiet.


=== Vitenskapelig arbeid ===
På oppdrag av Det prøyssiske vitenskapsakademiet utga Schwartz Acta conciliorum oecumenicorum, aktene fra de økumeniske kirkemøtene i senantikken. Han skrev en mengde artikler for Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Wolfhart Unte: «Schwartz, Eduard.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 23, Duncker & Humblot, Berlin 2007, ISBN 978-3-428-11204-3, s. 797–799 (digitalisering).
Karl Holl

Karl Holl (født 15. mai 1866 i Tübingen, død 23. mai 1926 i Berlin) var en tysk luthersk teolog og kirkehistoriker. Holls verker tolker de lutherske religiøse konsepter og bildet av Gud som «Gewissensreligion» (samvittighetsreligion). Han bidro til å starte den såkaslte Luther-renessanse innen teologi og kirke. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Karl Holl studerte filosofi og evangelisk teologi ved Tübinger Stift, hvor han ble repetent i 1891. Fra 1894 var han vitenskapelig medarbeider ved Det prøyssiske vitenskapsakademiet, etter påskyndelse av Adolf von Harnack. I 1896 ble han habilitert ved Universitetet i Berlin. 


=== Teologisk virke ===
I 1901 ble han utnevnt til ekstraordinær professor i kirkehistorie ved Universitetet i Tübingen. Fra 1906 var han ordinær professor i Berlin. Fra 1912 til 1926 var han dessuten efor ved Johanneum i Berlin. Han var Adolf von Harnacks etterfølger. 
Karl Holls teologiske utvikling var preget av Tübingerskolen, som utgikk fra Ferdinand Christian Baur. Han offentliggjorde tallrike undersøkelser over Martin Luther, som fremdeles regnes som betydningsfulle. Holl tolket Luthers religions- og gudsforståelse som «samvittighetsreligion» og utløste en «Luther-renessanse». Han stilte den såkalte rettferdiggjørelseslæren tilbake i teologiens sentrum. Hans arbeider regnes blant de viktigste bidragene til Luthersforskningens renessanss omkring 1917. Han tilhørte den nasjonalkonservative skolen og løftet frem Luther som symbol for den irrasjonelt ubendige og urtyske ånd. 
Holls første vitenskapelige storverk var Die Sacra parallella des Johannes Damscenus (1896). Dette ble fulgt av omfattende undersøkelser om den gamle kirke, noe som førte til studier i russisk fromhetsliv (arbeider om Lev Tolstoj med mere). I Urchristentum und Religionsgeschichte (1925) har Holl samlet resultatene av årslang forskning. Verket vitner om hans evne å i kunskapsstoffets mangfold finne de viktigste motiver. Holls forskning er av betydning både i idéhistorisk og filologisk henseende. Hans filologisk-historiske prestasjoner fremtrer i Enthusiasmus und Bussgewalt beim griechischen Mönchtum (1898), Amphilochius von Ikonion (1904) med flere. 
Rudolf Bultmann kritiserte Holls Urkristendom og religionshistorie, og satte spørsmålstegn ved Holls tese at urkristendommen stod for en ny gudsforestilling. Bultmann hevdet at det istedet dreide seg om en kontinuitet mellom Det gamle og Det nye testamente.


== Utmerkelser ==
Holl ble opptatt som medlem av Det prøyssiske vitenskapsakademiet i 1914.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Walter Delius: «Holl, Karl.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 9, Duncker & Humblot, Berlin 1972, ISBN 3-428-00190-7, s. 532 f. (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
(en) Karl Holl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sinsenparken

Sinsenparken er en park mellom Lørenveien og Gjøvikbanen på Sinsen i Oslo. Oslo kommune bruker Sinsenparken også om et område ved Schouterrassen lenger syd på Sinsen.


== Parken ved Lørenveien ==
Parken er avgrenset av Lørenveien i nordøst, Sinsen videregående skole og Sinsenparken barnehage i sørøst, noen anlegg for idrett og Gjøvikbanen i sørvest og Båhusveien i nordvest. Sinsenparken er 21,2 dekar stor, grunnen er eiet av kommunen og regulert til friområde. Bydel Grünerløkka forvalter og drifter parken.Navnet Sinsenparken er brukt av Oslo kommune i Kommunedelplan torg og møteplasser. I andre sammenhenger er navnet Sinsenjordet brukt. Parken er også oppført som kulturminne i Riksantikvarens base Kulturminnesøk.I parken står det en bauta som minnesmerke over 24 Sinsen-beboere som falt under andre verdenskrig. Bautaen ble avduket i september 1949.


== Parken ved Schouterrassen ==
Sinsenparken brukes også om en ca. 6 dekar stor gressflate på et garasjetak mellom gatene Schouterrassen og Olaf Schous vei litt lenger sør enn Sinsenparken omtalt ovenfor. Området er avgrenset av 6 etasjers boligbebyggelse på tre kanter, i sørvest er det vidt utsyn over Oslofjorden. Det er et aktivitets- og rekreasjonsområde for nærmiljøet og brukes til frilek, ballspill, mosjon, hundelufting, solbading, grilling, sosiale sammenkomster og annen rekreasjon. Hele flaten er dekket av gress, og i den nordøstre del av parken finnes noen store trær.
For å sikre at området ikke skulle bli bebygget, tok foreningen Sinsenparken Vel (tidligere Aksjon Sinsenparken) initiativ til en reguleringsplan som ble utarbeidet av INBY og fremmet for Plan- og bygningsetaten. Bakgrunnen var at kommunen i 1998 solgte garasjeanlegget og grunnen oppå til eieren av garasjeanlegget, og denne ville bebygge området. Sinsenparken Vel sa seg villig til, ved et positivt vedtak, å ta på seg ansvaret for detaljplanlegging, opparbeidelse og drift av området, mens bruken av arealet ville være for allmennheten. Etaten førte saken videre, og bystyret vedtok regulering til fellesområde lek og opphold m.m. i oktober 2009.


== Referanser ==
Eleanor F. Helin

Eleanor Key Francis «Glo» Helin (født Eleanor Key Francis 19. november 1932, død 25. januar 2009) var en amerikansk astronom. Hun var hovedetterforsker ved Near Earth Asteroid Tracking (NEAT) programmet til NASAs Jet Propulsion Laboratory. Hun pensjonerte seg i 2002.
Helin oppdaget alene eller sammen med andre 872 asteroider, inkludert de første to Aten-asteroidene: 2062 Aten og 2100 Ra-Shalom; Apollo-asteroidene 4660 Nereus, 4769 Castalia samt andre; flere Amor-asteroider; tre Trojanasteroider inkludert 3240 Laocoon samt 9969 Braille.
Eleanor Helin også oppdaget eller medoppdaget en rekke kometer, inkludert periodiske kometer som 111P/Helin–Roman–Crockett, 117P/Helin-Roman-Alu og 132P/Helin-Roman-Alu.
Helin er kreditert for å ha oppdaget objektet som er kjent som både asteroide 4015 Wilson-Harrington og kometen 107P/Wilson-Harrington. Selv om Wilson og Harrington gjorde det noen tiår tidligere, etablerte ikke deres observasjoner banen til objektet, mens hennes gjenoppdagelse etablerte kometens bane.
Asteroiden 3267 Glo har fått sitt navn etter hennes klengenavn «Glo».


== Palomar Planet-Crossing Asteroid Survey ==
Helin var aktiv innen planetvitenskap og astronomi ved California Institute of Technology og Jet Propulsion Laboratory i over 30 år. Tidlig på 1970-tallet igangsatte hun Palomar Planet-Crossing Asteroid Survey (PCAS) fra Palomar Observatory. Dette programmet er ansvarlig for oppdagelsen av tusenvis av asteroider av alle typer, inkludert over 200 i høye inklinasjonsbaner, andre asteroider i sjeldne og unike typer baner, 20 kometer og omtrent 30 prosent av jordnære asteroider oppdaget på verdensbasis.


== International Near-Earth Asteroid Survey ==
Helin organiserte og koordinerte International Near-Earth Asteroid Survey (INAS) på 1980-tallet, oppmuntret og stimulerte verdensomspennende interesse i asteroider. I anerkjennelse av hennes prestasjoner, fikk hun NASAs Exceptional Service Medal.


== Near Earth Asteroid Tracking ==
Etter å ha ledet PCAS fotografiske søkeprogram fra Palomar i nesten 25 år, konsentrerte Helin seg om det nye og oppgraderte søkeprogrammet Near Earth Asteroid Tracking (NEAT) som brukte elektroniske sensorer på et stort lyssterkt teleskop. Hun var hovedetterforskeren for dette programmet fra JPL, som hun mottok i 1977 JPL Award for Excellence for. Hun mottok også NASAs Group Achievement Award for NEAT teamet.
NEAT har vært i drift siden desember 1995 og er det første autonome observasjonsprogramet, uten JPL personell på plass, kun JPL Sunspark datamaskinen som kjører observasjonsprogrammet i løpet av natten og overfører dataene tilbake til JPL hver morgen for teamets medlemmenes gjennomgang og bekreftelse. NEAT har oppdaget over 26 000 objekter, inkludert 31 nærjordenasteroider, to lang periode kometer og det unike objektet 1996 PW, den mest eksentriske asteroide kjent så langt (e = 0.99012940), som beveger seg i en lang periode (4110,50 a), kometlignende bane (store halvakse 256.601 AE).


== Referanser ==
Josef Gstrein

Josef «Josl» Gstrein (født 31. desember 1917, død 11. september 1980) var en østerriksk langrenns- og kombinertløper.
Under Ski-VM 1941 tok Gstrein bronse i kombinert. Han konkurrerte for Tyskland. FIS anullerte mesterskapet etter krigen.
Han var med på det østerrikske stafettlaget som ble nr. 4 i 4x10 km stafett under Vinter-OL 1948. Gstrein ble nr. 12 på 50 km, og på 18 km ble han nr. 36. I kombinert ble Gstrein nr. 16.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Josef Gstrein – Olympedia 
(en) Josef Gstrein – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Ding Lei

Ding Lei (kinesisk: 丁磊; pinyin: Dīng Lěi; født i oktober 1971 i Fenghua i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina), også kjent som William Ding, er grunnlegger og forretningsfører for dataselskapet NetEase. Han har bidratt vesentlig til utbyggingen av computernettverk i Folkerepublikken, og var på et tidspunkt Kinas rikeste mann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel om Ding Lei, China Today (2004)
Sinnsdyrkelsens hall

Sinnsdyrkelsens hall (kinesisk: 养心殿; pinyin: Yǎngxīn diàn, på engelsk kalt Hall of Mental Cultivation) er en viktig bygning i det indre hoff i Den forbudte by i Beijing. 
Den ble bygd under Mingdynastiet og helt ombygd under Qing-dynastiet. Siden Yongzheng-keiserens ære på 1700-tallet var det her Qing-keiserne bodde og hersket. Tre keisere døde i denne hallen. 
Bygningen har en fremre og en bakre hall, der sistnevnte inneholdt keiserens sengekammers.  I den fremre hallen drøftet keiseren regjeringanliggender med sine mandariner. Bak en skjerm i denne hallen satt enkekeiserinne Cixi og fattet beslutninger på sin sønns og senere sin nevøs vegne på 1800- og 1900-tallet.


== Eksterne lenker ==
(en) Hall of Mental Cultivation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mons Andreas Petersen

Mons Andreas Petersen eller best kjent som Mons Petter (noen kilder sier også Mons Peter, født 6. april 1829, død 15. november 1886) er den som etter sigende skal ha funnet  kobber- og svovelkis forekomster i Sulitjelma i 1858. Han omtales som same og buman fra Skognes ved Øvervatnet i det som i dag er Fauske kommune, og den gang Skjerstad herred.
Handelsmannen Bernhard Kock på Venset skal være den første som Mons Peter fortalte om malmfunnet sitt til. Mons Peter trodde at han hadde funnet gull og han ville selge dette til handelsmannen. Kobberkis ser til forveksling ut som gull.
Dette ble begynnelsen på Sulitjelma gruber med oppstart i 1891.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mons Petter-festivalen
Christopher Lange

Christopher Andreas Hoxmark Lange (født 23. mars 1894, død 27. februar 1989 i Oslo) var en norsk politileder og politiker for Nasjonal Samling (NS) under krigen. 
Lange tok juridisk embetseksamen 1919 og var deretter sorenskriverfullmektig i Oslo i et år for han gikk inn i politietaten. Han var leder for utrykningspolitiet fra 29. september 1940 og tjenestegjorde som leder for Statspolitiet fra nyttår 1941. Fra 1. april 1941 var han rikskriminalsjef fram til han ble «politipresident» i Trondheim i november 1941. Denne stillingen innehadde han til januar 1944 da han ble utnevnt til «fylkesmann» i Vestfold av Quisling-regjeringen. Han etterfulgte partifellen Halvor Hektoen, som hadde hatt stillingen fra 1942. Da var Johannes Gerckens Bassøe som var utnevnt av regjeringen Nygaardsvold, blitt avsatt av Quisling-regjeringen. Bassøe ble gjeninnsatt som fylkesmann i Vestfold etter frigjøringen.
Lange tok 21. november 1944 til orde for å «befri de uhelbredelige sinnssyke fra en håpløs og meningsløs tilværelse». Forslaget sendte han til Helseavdelingen i Innenriksdepartementet, som sendte det videre til fylkesmennene og overlegene ved statens sinnssykehus for uttalelse. Lange mente at det var meningsløst at samfunnet, selv under fredelige og normale forhold, skulle holde liv i «disse ulykkelige eksistenser», som han uttrykte det. Flere ledende NS-folk støttet forslaget. NS-«fylkesmannen» i Aust-Agder ville til og med gjøre avlivingen mer omfattende og mente at ordningen også måtte omfatte «uhelbredelige idioter» og de 7500 sinnssyke som var utplassert i privat omsorg.
Lange ble under landssvikoppgjøret dømt til 20 års tvangsarbeid, begrenset rettighetstap og og for alltid fradømt stillingen som offiser i den norske hær. Dommen var litt spesiell siden aktor la ned påstand om bare 15 års fengsel, men samtid ba han retten overveie om siktedes forhold ikke betinget en enda strengere straff.Han ble benådet 12. september 1952.


== Referanser ==


== Kilder ==
-NS planla massedrap på psykisk syke (Aftenposten 02.12.2008)
Rettsopgjørets behandling av deportasjonen av jødene 1940-1945. HL-senterets temahefte nr. 16 (2012)
Eirik Veum: Nådeløse nordmenn, HIRDEN, 1933-1945 (Kagge Forlag 2013)
Ahmed Naseer Bunda

Ahmed Naseer Bunda (født 15. mai 1932 i Rawalpindi) var en pakistansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Naseer ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det pakistanske laget som vant landhockeyturneringen. Pakistan vant kvartfinalen med 2-0 over Tyskland, i semifinalen slo de Storbritannia med 1-0 og i finalen beseiret de India med 1-0.
Fire år tidligere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han en sølvmedalje i landhockey. Pakistan vant semifinalen over Storbritannia med 3-2 men tapte finalen mot India med 0-1.


== OL-medaljer ==
1960  Roma -  Gull i landhockey  Pakistan
1956  Melbourne -  Sølv i landhockey  Pakistan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ahmed Naseer Bunda – Olympedia 
(en) Ahmed Naseer Bunda – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ahmed Naseer Bunda – databaseOlympics.com (arkivert)
Motiullah Khan

Motiullah Khan (født 31. januar 1931 i Bahawalpur, død 12. august 2022) var en pakistansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker, 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Khan ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det pakistanske laget som vant landhockeyturneringen. Pakistan vant kvartfinalen 2-0 over Tyskland, i semifinalen slo de Storbritannia 1-0 og i finalen beseiret de India 1-0.
Fire år tidligere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han en sølvmedalje i landhockey. Pakistan vant semifinalen over Storbritannia 3-2, men tapte finalen mot India 0-1.


== OL-medaljer ==
1960  Roma -  Gull i landhockey  Pakistan
1956  Melbourne -  Sølv i landhockey  Pakistan
1964  Tokyo -  Sølv i landhockey  Pakistan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Motiullah Khan – Olympedia 
(en) Motiullah Khan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Barahirs ring

Barahirs ring var opprinnelig ringen til Finrod Felagund i forfatteren J.R.R. Tolkiens fiktive, litterære verden. Ringen ble gitt til Barahir etter Dagor Bragollah som takk for at Barahir hadde reddet Felagunds liv.
Ringen hadde form som to slanger som kveilet seg om seg, den ene spiste den andre, som hadde krone på hodet. Øynene var grønne edelstener fra  Valinor, og merket var Finarfins etterkommere.
Beren brukte denne ring som bevis på hvem han var da han kom til Menegroth for å spørre om Lutiens hånd. Han brukte den og til å bevise hvem han var for Finrod Felagund da han besøkte Nargothrond for å be om hjelp til å få tak i en av Feanors silmariller som Morgoth hadde stjåle.
Ringen ble senere gitt til hans sønn Dior, og han gav den til datterenElving. Elving gav den til sin sønn Elros, Elronds bror. Ringen ble så tatt med til Numenor som arvestykke, og senere til herrene av Andunie. Elendil bragte den med seg til Midgard da Numenor gikk under, og den var et arvestykke i Arnor helt frem til Aragorns tid, som man vet bar den, og vi vet at Aragorn fikk den med sin far Arathorn på dødsleie.
Dansk mesterskap i troppsgymnastikk 2013

Dansk mesterskap i troppsgymnastikk 2013 i TeamGym for senior ble arrangert 18. - 19. mai 2013, i Odense i Danmark. 
Konkurranseformen TeamGym betyr at man konkurrerer sammenlagt i frittstående, tumbling og trampett.
Samtidig ble Dansk mesterskap i troppsgymnastikk for ynglinge 2013 (15-18 år) arrangert. 


== Resultater ==


=== Mix ===
Medaljevinnere:

Kun tre lag deltok i mix.  


=== Herrer ===
Medaljevinnere:

På de neste plassene kom TeamGym HG 13, Gjellerup Sdr. S.G. og I 2, Gadstrup Team Gym 4, Odense Gymnastik Forening 5, Svendborg GF 6, Ringsted IF - Gymnastik 6, Ollerup Gymnastikforening 5 og Ollerup Gymnastikforening 4. 


=== Kvinner ===
På de neste plassene kom Bellinge-Gymnasterne 1, Bolbro Gymnasterne 5, Slagelse GF 1, TeamGym Aarhus 10, Silkeborg P/D 18, Gadstrup Gymnastik Forening 4 og Ollerup Gymnastikforening 3. 


== Se også ==
Dansk mesterskap i troppsgymnastikk for junior 2013
Dansk mesterskap i troppsgymnastikk for ynglinge 2013


== Eksterne lenker ==
DGF - DM og Forbundsmesterskaber Ynglinge, Odense, 18.05.13-19.05.13
Eberhard Ferstl

Eberhard Ferstl (født 16. januar 1933 i München. død 8. oktober 2019) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. 
Ferstl vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1 men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Ferstl spilte fem kamper i turneringen.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Bronse i landhockey  Det forente Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eberhard Ferstl – Olympedia 
(en) Eberhard Ferstl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Alfred Lücker

Alfred Lücker (født 29. mars 1931 i Euskirchen, død 22. desember 2008 i Velbert) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. 
Lücker vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1 men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Lücker spilte fem kamper i turneringen.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Bronse i landhockey  Det forente Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alfred Lücker – Olympedia 
(en) Alfred Lücker – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Helmut Nonn

Helmut Nonn (født 18. oktober 1933 i Mülheim an der Ruhr) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma. 
Noon vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1 men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Noon spilte fem kamper i turneringen. Han var bror til Wolfgang Nonn som også spilte på det tyske landhockeylaget.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Bronse i landhockey  Det forente Tyskland


== Eksterne lenker ==
(en) Helmut Nonn – Olympedia 
(en) Helmut Nonn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Günther Ullerich

Günther Ullerich (født 30. april 1928 i Berlin, død 28. november 2007 i Köln) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.  
Ullerich vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1 men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Ullerich spilte fem kamper i turneringen.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Bronse i landhockey  Det forente Tyskland


== Eksterne lenker ==
(en) Günther Ullerich – Olympedia 
(en) Günther Ullerich – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Günther Brennecke

Günther Brennecke (født 13. januar 1927) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Brennecke vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1, men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Brennecke spilte fem kamper i turneringen.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Bronse i landhockey  Det forente Tyskland


== Eksterne lenker ==
(en) Günther Brennecke – Olympedia 
(en) Günther Brennecke – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Werner Delmes

Werner Delmes (født 28. september 1930 i Köln) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Delmes vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1 men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Delmes spilte fem kamper i turneringen.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Bronse i landhockey  Det forente Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Werner Delmes – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Werner Delmes – Olympics.com 
(en) Werner Delmes – Olympedia 
(en) Werner Delmes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Hugo Dollheiser

Hugo Dollheiser (født 18. september 1927, død 7. oktober 2017) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Dollheiser vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1 men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Dollheiser spilte fem kamper og scoret to mål i turneringen.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Bronse i landhockey  Det forente Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hugo Dollheiser – Olympics.com 
(en) Hugo Dollheiser – Olympic.org 
(en) Hugo Dollheiser – Olympedia 
(en) Hugo Dollheiser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)