jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Timeless

Timeless er den tredje konsertturneen til artisten Barbra Streisand.
Streisand gjentok strukturen til Barbra Streisand in Concert for denne konsertturneen, og holdt to konserter ved århundreskiftet 1999/2000 i Las Vegas. Hun fulgte opp med åtte konserter fordelt på byer i USA og Australia.Turneen ble regissert av Streisand og Kenny Ortega, og skulle egentlig kun bestå av nyttårskonsertene og to andre konserter i 2000. Billettene til nyttårskonserte ble utsolgt på kun noen timer. Streisand bestemte seg for å gå på en lengre turné, og var for første gang innom Australia. Der besøkte hun Melbourne og Sydney før hun dro tilbake til USA med konserter i Los Angeles og New York. Timeless besto av kun ti konserter, men de lå spredt utover ni måneder.
Uken før hun holdt de siste konsertene slapp plateselskapet Columbia Records konsertalbumet Timeless: Live in Concert, som solgte til platina i USA. Koring av Sydney Philharmonia Choirs ble med på albumet. Konsertfilmen som ble utgitt i februar 2001 solgte også til platina. Konserten ble også sendt på FOX og vant fire Primetime Emmy Awards, blant annet én for Streisand.


== Sangliste ==


=== Akt 1 ===
«Opening»
«You'll Never Know»
«Something's Coming»
«The Way We Were»
«Cry Me a River»
«Lover, Come Back to Me»
«A Sleepin' Bee»
«Miss Marmelstein»
«I'm the Greatest Star» / «Second Hand Rose» / «Don't Rain on My Parade»
«Something Wonderful» / «Being Alive»
«As Time Goes By» / «Speak Low»
«Alfie»
«Evergreen (Love Theme from A Star Is Born)»
«Papa, Can You Hear Me? / «You'll Never Know»
«A Piece of Sky»


=== Akt 2 ===
«Entr'acte»
«Putting It Together»
«On A Clear Day (You Can See Forever)»
«Send in the Clowns»
«Happy Days Are Here Again» / «Get Happy» (med Judy Garland) / «Guilty» (med Barry Gibb) / «I Finally Found Someone» (med Bryan Adams) / «Tell Him» (med Celine Dion) / «You Don't Bring Me Flowers» (med Neil Diamond)»
«Sing» (med Jason Gould) / «I've Got a Crush on You» (med Frank Sinatra)
«The Clicker Blues»
«Simple Pleasures»
«The Main Event» / «Fight»
«I've Dreamed of You»
«At the Same Time»
«People»
«Happy Days Are Here Again»
«Don't Like Goodbyes»
«I Believe» / «Somewhere»


== Referanser ==


== Kilder ==
Santopietro, Tom (2007). The Importance of Being Barbra: The Brilliant, Tumultuous Career of Barbra Streisand (engelsk) (2 utg.). Macmillan. ISBN 9781429908535. 


== Eksterne lenker ==
“Timeless” Concerts (1999-2000) Arkivert 15. mai 2016 hos Wayback Machine. (Barbra Archives)
Trollheimen Trafikk

Trollheimen Trafikk AS var et rutebil- og transportselskap med hovedkontor på Sunndalsøra. Fram til 1984 gikk det under navnet KOA-EEB AS. 


== Bakgrunn ==
Selskapene Kristiansund-Oppdal Auto (KOA) og Eira - Eidsvåg Billag (EEB) ble fusjonert fra sommeren 1982. KOA-EEB AS ble valgt som midlertidig selskapsnavn og var i bruk til 1984. Da valgte selskapet navnet Trollheimen Trafikk AS. Dette navnet ble heller ikke langvarig. I 1988 ble selskapet fusjonert med Mørelinjen, og Mørelinjen AS ble navnet på det nye fusjonerte selskapet, mens fargene til Trollheimen Trafikk ble beholdt. Hovedkontoret ble lagt til Sunndalsøra.


== Litteratur ==
Ottesen, H., Hjermann, L., Høsteng, A. K., Vollstad, K., Haugen, K. R., & Skudal, S. (2001). Rutebilnæring under omstilling 1965-2000. Molde: TL Møre og Romsdal.
Sæter, E. (1990). 75 år med KOA til Mørelinjen. Sunndalsøra: Mørelinjen.
Blackburn Baffin

Blackburn B-5 Baffin var et torpedo bombefly, en dobbeltdekker utviklet fra Blackburn Ripon. Viktigste forandringer var at en 545 hk Bristol Pegasus stjernemotor var byttet ut med en Ripon Napier,Lion væske-kjølt rekkemotor.
Baffin var konstruert av major F. A. Bumpus for å møte Fleet Air Arms krav til en konvensjonelt to-seters dobbeltdekker bygget av både metall og tre og kledt med duk. Den hadde svakt bakoverstrøkne vinger, øvre vingepar plassert noe foran nedre såkalte ( «staggered») vinger for å kunne gi plass til torpedoer under skroget. Bevæpningen bestod av et fast foroverrettet 7,7 mm Vickers maskingevær og to bevegelige 7,7 mm. Lewis maskingevær i bakre cockpit plus en 910 kg. bombe eller en 716 kg. torpedo, alternativt tre 240 kg. eller seks 110 kg. bomber.


== Utvikling ==
Tudlig på 1930- tallet var Fleet Air Arms skvadroner utstyrt med Blackburn Ripon. Da Ripon ble tatt i bruk i 1930 hadde den eldre væske -kjølte Napier Lion motorer og det sett på som nødvendig å erstatte Lion med moderne luft-kjølte stjernemotorer da dette ville øke flyene kapasitet og forenkle vedlikeholdet. I 1932 bestemte Blackburn seg for å bygge to prototyper av Ripons med stjernemotor, en med en Armstrong Siddeley Tiger og den andre med en Bristol Pegasus som et privat foretak. (Uten at det forelå ordre fra Air Ministry). Flyet med Pegasus-motoren fløy første gang 30. september 1932, og etter testing ble den foretrukket fremfor den med Tiger-motor som erstatning for Ripon. Opprinnelig orde for 26 nybygde fly 38 konvertere Ripon. Produksjonen startet i 1933. Ytterligere 26 Ripons med Baffins ble bestilt i 1935 på grunn av pålitlighets-problemer assosiert med Armstrong Siddeley Tiger motorer i Blackburn Shark og et ønske om å øke Fleet Air Arms styrke. Ytterligere tre nybygde Baffins fikk 580 hk  Pegasus II.M3 motorer og de fikk betegnelsen Baffin T8A.


== Museale fly ==
Vraket av en RNZAFs BaffIn som havarerte i 1937 er bygget opp igjen.


== Litteratur ==
Jackson, A. J. (1968). Blackburn Aircraft since 1909. London: Putnam. ISBN 0-370-00053-6.
Mason, Francis K. (1994). '"The British Bomber since 1914. London: Putnam Aeronautical Books. ISBN 0-85177-861-5.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Blackburn Baffin
Blackburn Ripon

Blackburn T.5 Ripon var et britisk hangarskipbasert torpedo-bomber og rekognoseringsfly, en dobbeltdekker som fløy første gang i 1926. Det ble bruk av Fleet Air Arm som torpedo-bomber fra 1930 til 1935. Ripon ble også solgt til Finland, hvor de ble brukt under vinterkrigen og den finske fortsettelseskrigen frem til 1944.


== Utvikling ==
Blackburn Ripon ble konstruert for å erstatte en-seters Dart torpedo-bomber. Etter Air Ministrys spesifikasjoner var det også et krav at det kunne brukes til lang-distanse rekonisering med to-manns besetning. Den første prototype fløy den 17. april 1926 som landbasert, men neste prototype den 26. august ble bygget som sjøfly. Opprinnelige ble den testet mot nærmeste konkurrenter, Handley Page Harrow og Avro Buffalo, som viste at disse var adekvate, Ripon ble da bygget om med bedre motor, større ror ble også installert. Den forbedrede Ripon ble utropt som vinner og bestilt.Fire prototyper og 90 produserte fly ble bygget hos Blackburn for bruk av Fleet Air Arm. Blackburn Baffin ble utviklet fra Ripon, og erstattet den senere hos Fleet Air Arm, og 68 Ripon ble konvertert til Baffin.


== Flyet i bruk ==
Ripon ble tatt i bruk av Fleet Air Arm.  Ripon ble normalt brukt på hangarskip selv om noen ble konvertert til sjøfly og utstyrt med pongtonger. Ripon ble brukt som torpedobomber frem til 1933, da Fleet Air Arm ble reorganisert i tre store skvaadroner. Den siste Ripon ble pensjonert i januar 1935 da Naval Air Squadron ble utstyrt med Blackburn Baffin.
Blackburn Ripon ble også bestilt av Finlands flyvåpen, med et eksemplar bygget av Blackburn, før 25 ble bygget på lisens av Finnish Aircraft Factory. Disse fikk flere forskjellige stjernemotorer, de første med en 530 hk Bristol Jupiter VII, de neste syv en 480 hk Gnome Rhone Jupiter VI, etterfulgt av åtte med 535 hk Armstrong Siddeley Panther motor og de siste ti med 580 hk Bristol Pegasus motorer. Det finske flyvåpen brukte Ripon til rekognosering mot Sovjetunionen i Vinterkrigen og senere i Den finske fortsettelseskrigen. Etter å ha mistet ett i kamp mot russiske jagere i 1939 ble Ripon brukt i begrenset omfang til oppdrag om natten. Siste oppdrag ble fløyet i 1944.
En Ripon (RI-140) ble lagret og er nå restaurert og nylig utstilt ved det finske flymuseet Päijänne Tavastia Aviation Museum. Det er det eneste bevarte eksemplaret.


== Operatører ==
 StorbritanniaRoyal Navy
Fleet Air Arm. FinlandFinlands flyvåpen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Photos of Blackburn Ripon III in Flight
E.T. the Extra-Terrestrial (videospill)

E.T. the Extra-Terrestrial (ofte forkortet til E.T.) er et videospill for spillkonsollen Atari 2600 basert på filmen med sammen navn. Spillet ble utviklet av Howard Scott Warshaw og gitt ut desember 1982. Målet i spillet er å lede den titulerte figuren gjennom flere nivåer for å samle deler til en romtelefon, som E.T. kan bruke til å kontakte hjemplaneten sin.
Warshaw ville at spillet skulle være en innovativ tilpasning av filmen, og Atari trodde det ville oppnå høye salgstall basert på dens forbindelse med filmen, som var svært populær verden over. Forhandlingene for å sikre rettighetene til å tilpasse filmen til et videospill ble avsluttet i slutten av juli 1982, noe som ga Warshaw bare fem og en halv uke til å utvikle spillet i tide for julen 1982. Spillet er ofte nevnt som et av de verste videospillene gitt ut og var en av de største kommersielle fiaskoene videospillhistorien. Spillets kommersielle fiasko og resulterende etterløp for Atari er ofte sitert som en medvirkende faktor til videospillkrakket i 1983.
Spillet ble kjent for å være av en eksepsjonell lav kvalitet, og ble et symbol på Videospillkrakket. Likevel solgte det rimlig bra, over 1,5 millioner kopier. Det forlot riktig nok mellom 2,5 og 3,5 millioner kopier usolgt. Spillet fikk Atari til å tape enorme mengder penger. Over 700 000 kopier av spillet ble begravd av Atari sammen med flere andre spill, i Alamogordo like før Atari gikk konkurs.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) E.T. the Extra-Terrestrial hos MobyGames 
(en) E.T. the Extra-Terrestrial hos Giant Bomb 
(en) E.T. the Extra-Terrestrial hos Internet Game Database
BMW i3

BMW i3 (2013–22) er en fem-dørs fire-seters kompakt elbil fra tyske BMW.  
Den er tegnet av amerikaneren Richard Kim (født 1980) og bygges i Leipzig. Den er bakhjulsdrevet og har svært smale hjul som gir lav rullemotstand. 
I understellet er det brukt mye karbonfiber og lettmetaller som magnesium og aluminium.  Dette er såpass sterkt at man ikke har hatt behov for den vanlige midtstolpen mellom fram- og bakdører, som forøvrig snur feil vei ("selvmordsdører"). 
Første utgave kom med en motor på 170 hk (125 kW) som brukte 1,29 kW/mil og med sine 1,200 kilo ga rundt 130 km rekkevidde, da med et 60 ampere batteri. Den kunne også fås med REx (Range Extender, i Norge markedsført som Plug-in Hybrid) 0,6-liters 2-sylinder bensinmotor (110 kg ekstra vekt, 9 liter bensintank) som ved lavt nivå lader batteriet. 
Fra 2016 kom i3  med et 94 ampere batteri som økte vekten med rundt 50 kg, og ifølge fabrikken, ga 50 % lengre rekkevidde, 300 km med kjøremønsteret New European Driving Cycle (NEDC), eller bare halvparten så langt ved normal kjøring.Spesialutgaven i3s (2017–; "s" for "sportslig") er 1 cm lavere og har 14 flere hestekrefter, men noe lavere rekkevidde på grunn av bredere dekk.Fra 2019 kommer i3 med et 120 ampere batteri som økte vekten med 30 kg, men økte rekkevinden til rundt 300 kilometer. På samme tid hadde over 20 000 stykk blitt solgt i Norge og oppnådd en markedsandel i Norge på rundt 10 prosent.Den ble produsert til sommeren 2022 i over 220 000 eksemplarer.


=== Litt om interiør ===

Panelene er tretti prosent lettere, fordi vanlig tungplast er erstattet av kenaf, en plante i Kattostfamilien. Velger man delskinn er setene  av førti prosent «aktiv ull» som gir noe kjøling, i tillegg til skinn garvet i olivenblader som gjør at skinnet holder sin naturlige glans.  Dashbordet kan velges med enten ABS-plast eller sertifisert eukalyptustre, som trenger mye mindre overflatebehandling enn andre tradisjonelle tresorter. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) BMW i3 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
BMW i8

BMW i8 (2014–20) er en 2-dørs 2-seters hybridbil fra tyske BMW.
Den er tegnet av franskmannen Benoit Jacob, laget i Leipzig og den første i serieproduksjon med laserlys i frontlyktene.
Forhjulene drives av en 131 hk elmotor og bakhjulene av en 1.5-liters 3-sylindret bensinmotor på 231 hk.  Ifølge Tønsberg Blad kostet den 1,4 millioner kroner i Norge.En roadster kom i 2017, samtidig med at de fikk et litt større batteri og økning 143 hk i selve elmotoren.Det ble laget over 20 000 biler over seks år. De siste atten fikk atten unike farger.

		


== Referanser ==
Lars Telle

Lars Elias Telle (født 28. februar 1906 i Telavåg, død 14. oktober 1943 i Trandumskogen) var en norsk motstandsmann som var sentral i krigshandlingene i Telavåg under andre verdenskrig.
Lars Telle var sønn av Martha og Laurits Telle, og familien organiserte den illegale Englandsfarten fra Telavåg. 26. april 1942 ble huset deres kringsatt av en gruppe tyske soldater, hvorpå to offiserer ble drept i en skuddveksling med de to norske agentene Emil Hvaal og Arne Værum. Far og sønn Telle ble arrestert og plassert på Grini. Lars Telle ble dømt til døden og henrettet 19. oktober 1943 i Trandumskogen sammen med Hvaal.


== Referanser ==
Magasinet BUNAD

Magasinet BUNAD var et norsk fagblad om bunader og folkedrakter. I den perioden det ble utgitt (2004–2020) var det det eneste spesialmagasinet innenfor dette feltet i Norden. Det ble lansert i 2004, i samarbeid med medlemmer i Norsk Folkedraktforum. Ansvarlig redaktør og Art Director 2004–d.d.: grafiker og fagbokforfatter Heidi Fossnes. Fagredaktør: tidligere leder for Norsk Folkedraktforum Frithjof Rudstaden. 

UtgivelsesfrekvensI 2004–2007 utkom to nummer pr. år. I 2008–2012 utkom fire nummer pr. år. Fra 2013 utgis igjen to nummer pr. år.Målet med Magasinet BUNAD er å belyse arbeidet med forskning og produksjon av bunader over hele landet, med spesiell vekt på rekonstruksjon av drakter. Magasinet er gjennomillustrert. Hvert nummer gir en bred presentasjon av en bunad fra et distrikt.BUNAD presenterer også utenlandske drakter og drakttradisjoner, og har omfattende artikler om håndverksområder som naturlig hører til innenfor bunadproduksjon.Hefte nummer 2, 2020 var det 47. og siste heftet som ble utgitt av magasinet i trykt utgave. Etter den tid er det mulig å få tilgang til fagartiklene via det offisielle nettstedet bunad-magasinet.no.


== Referanser ==


== Kilder ==
Andreassen, Thorleif (5. mai 2004). «Eget magasin for bunadfolket». Aftenposten. s. 8. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Mini-LP

En mini-LP eller minialbum er en kort variant av album eller LP, vanligvis priset lavere enn et album ansett for å være full-lengde. Den er annerledes enn EP på grunnlag av å ha flere spor og litt lenger lengde tidsmessig.


== Historie ==
Mini-LP-er ble populære på begynnelsen av 80-tallet med plateselskaper som hadde kunder som var nølende med å kjøpe album med full lengde og pris som målgruppe. Flere mini-LP-er hadde blitt utgitt sent på 70-tallet, blant annet  John Cooper Clarkes Walking Back to Happiness, som benyttet seg av 10-tommersformatet. Formatet som vanligvis ble brukt var 12- eller 10-tommers vinyl, med en lengde mellom tjue og tredve minutter, og rundt sju spor. De ble ofte brukt som en måte å introdusere nye band og artister til markedet, eller som en måte å gi ut midlertidige album mellom hovedalbumene. Epic Records introduserte 10-tommers Nu-Disk format på starten av 80-tallet, men hadde problemer med å merchandise det. Derfor ble 12-tommers mini-LP-er mer vanlig. Noen eksempler på mini-LP-er tidlig på 80-tallet er blant annet U2s Under a Blood Red Sky, som nådde nummer to på UK Albums Chart i 1983, og The Honeydrippers' Volume 1, som nådde nummer fire på Billboard 200 i 1984. I Norge er Kjøtts selvtitulerte utgivelse fra 1980 et eksempel på minialbum. Det ble i 2011 kåret til det fjerde beste norske albumet i forbindelse med Morgenbladet topp 100.Uavhengige plateselskaper ga ofte ut mini-LP-er av artister før de slapp album med full lengde. Selskapet  4AD brukte denne tilnærmingen med Pixies' debut, Come on Pilgrim, i 1987. De brukte også formatet på det andre albumet til Throwing Muses, The Fat Skier, samme året.


== Referanser ==
Fausto Maria Martini

Fausto Maria Martini (født 14. april 1886 i Roma, død 12. april 1931) var en italiensk forfatter.
Martini som var teaterkritiker i «Tribuna», deltok i den første verdenskrigen og ble hardt skadd. Han ga ut diktsamlinger, roman og skuespill.


== Verk ==
Le piccole morte, 1906, diktsamling
Verginità (roman - 1920)
Il giglio nero, (skuespill - 1914)
Il fanciullo che cadde, 1915,
Trilogia d'aprile, 1917,
Ridi, pagliaccio, 1919,
Il fiore sotto gli occhi, 1921.


== Referanser ==
Pterotragus

Pterotragus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En middelsstor, kraftig, lyst gråbrun trebukk med et blankt svart midtfelt på hode og pronotum og en svart flekk i den bakre delen av hver dekkvinge. Antennene er lengre enn kroppen, det tredje leddet er kølleformet og kledt med utstående, svarte hår. Pronotum har en butt tann på hver sidekant. Dekkvingene er nesten parallellsidige med litt avrundede "skuldre". Beina er forholdsvis korte og kraftige.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Kamerun og Nigeria.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Ceroplesini J. Thomson, 1860
Slekten Pterotragus Chevrolat, 1856
Pterotragus lugens Chevrolat, 1856


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsedata Arkivert 9. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Pterotragus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Pterotragus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pterotragus – detaljert informasjon på Wikispecies
Svømming under EM i svømmesport 2016 – 50 meter fri menn

50 meter frisvømming menn  var en svømmeøvelse som ble arrangert under Langbane-EM i svømming 2016 i London i Storbritannia. Øvelsen ble svømt den 21. og 22. mai 2016. 70 deltakere fra 34 nasjoner deltok i øvelsen.


== Rekorder ==
Før konkurransen var gjeldende verdens-, europa- og mesterskapsrekord som følger:


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
Forsøksheatene ble avholdt den 21. mai fra kl. 09.09 lokal tid.


=== Semifinaler ===
Semifinalene ble avholdt den 21. mai fra kl. 16.50 lokal tid.


==== Semifinale 1 ====


==== Semifinale 2 ====


=== Finale ===
Finalen ble avholdt den 22. mai kl. 16:07.


== Referanser ==
Carterica

Carterica er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, spinkle trebukker, vanligvis farget i rødlig og svart. Antennene er noe lengre enn kroppen. Dekkvingene har fine lengderibber og har en liten tann ved ytterhjørnet.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Nicaragua i nord til Bolivia i sør.


== Systematisk inndeling ==
Mange arter som inntil nylig var ført til denne slekten, er nå skilt ut i andre slekter .

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Colobotheini J. Thomson, 1860
Slekten Carterica Pascoe, 1858
Carterica buquetii Thomson, 1860 - nå ført til slekten Allocarterica
Carterica cincticornis Bates, 1865 - nå ført til slekten Piriana
Carterica mima Belon, 1903 - nå ført til slekten Piriana
Carterica mucronata (Olivier, 1795) - nå eneste art som blir plassert i denne slekten
Carterica pygmaea Bates, 1881 - nå ført til slekten Piriana
Carterica rubra Martins & Galileo, 2005 - nå plassert i slekten Confluentia
Carterica soror Belon, 1896  - nå plassert i slekten Confluentia
Carterica tricuspis Belon, 1903 - nå ført til slekten Piriana


== Referanser ==


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Carterica i Encyclopedia of Life 
(en) Carterica i Global Biodiversity Information Facility 
Carterica – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri (Colobotheini litt nede på siden
Bildegalleri Arkivert 25. juni 2016 hos Wayback Machine.
Aerenea

Aerenea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, tettbygde, brunlige trebukker. Antennene er noe lengre enn kroppen. Kroppsformen er ganske bred, dekkvingene har markerte "skuldre" og er bredest foran. Beina er temmelig korte og kraftige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Compsosomatini J. Thomson, 1857
Slekten Aerenea J. Thomson, 1857
Aerenea aglaia Monné, 1980
Aerenea albilarvata Bates, 1866
Aerenea alvaradoi Prosen, 1947
Aerenea annulata Monné, 1980
Aerenea antennalis Breuning, 1948
Aerenea apicalis Melzer, 1923
Aerenea batesi Monné, 1980
Aerenea bimaculata (Brethes, 1920)
Aerenea brunnea Thomson, 1868
Aerenea ecuadoriensis Breuning, 1947
Aerenea flavofasciculata Breuning, 1948
Aerenea flavolineata Melzer, 1923
Aerenea gounellei Monné, 1980
Aerenea humerolineata Breuning, 1980
Aerenea impetiginosa Thomson, 1868
Aerenea occulta Monné, 1980
Aerenea panamensis Martins & Galileo, 2010
Aerenea periscelifera Thomson, 1868
Aerenea posticalis Thomson, 1857
Aerenea punctatostriata (Breuning, 1948)
Aerenea quadriplagiata (Boheman, 1859)
Aerenea robusta Monné, 1980
Aerenea setifera Thomson, 1868
Aerenea subcostata Melzer, 1932
Aerenea subimpetiginosa Breuning, 1948
Aerenea sulcicollis Melzer, 1932
Aerenea transversefasciata Breuning, 1974
Aerenea trigona Pascoe, 1858
Aerenea tuberculata Monné, 1980


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 9. mai 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Aerenea i Encyclopedia of Life 
(en) Aerenea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aerenea hos NCBI 
(en) Kategori:Aerenea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aerenea – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over noen arter fra Paraguay (Compsosomatini litt nede på siden)
Bildegalleri Arkivert 29. juni 2016 hos Wayback Machine.