jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Magne Flem

Magne Flem (født 3. februar 1908 i Ålesund, død 30. november 1995) var en norsk fotograf, redaktør og motstandsmann under andre verdenskrig.
Han tok svennebrev som typograf i Oslo i 1932. Etter det arbeidet han i Sunnmørsposten, mest som fotograf og med redaksjonelle oppgaver. I 1946 overtok han som ansvarlig redaktør etter faren Ivar Flem, og sammen med broren Dagfinn var han redaktør til 1982.Flem var med i Bolstads Ensemble 1934-1941.
Flem var æresmedlem i Storfjordens venner.


== Andre verdenskrig ==
Under andre verdenskrig ble han i 1942 leder for etterretningsorganisasjonen XU på Sunnmøre og han hadde 19 agenter i Nordfjord, Sunnmøre og Romsdal. Han ble arrestert i mai 1944 i forbindelse med opprulling av en motstandsorganisasjon i Ålesund. De andre i XU ble varslet om arrestasjonen med en liten «X» trykket i Sunnmørsposten. Bakgrunnen for arrestasjonen var mistanke om at Flem drev ulovlig fotografering. Fram til freden satt han fengslet på Vollan kretsfengsel, de ni første månedene i enecelle. Under forhørene ble han banket opp med en gummislange fylt med tung masse, blant annet av Gestapo-mannen Josef Schossmann. Han klarte å rømme en gang fra arresten i Ålesund, men ble fanget igjen. Flem forsøkte å kutte pulsårene i armene. Gestapo fant aldri ut at Flem var leder for XU. Gestapo-sjef Gerhard Flesch sa etter krigen at Flem ville ha blitt henrettet om Gestapo hadde fått kjennskap. I fengselet lærte han seg morse for å kunne kommunisere med andre fanger ved å banke i murveggene. På Vollan var Flem vitne til at åtte russiske fanger ble henrettet kort tid før tysk kapitulasjon. Han slapp ut av fengsel 9. mai 1945. Han vitnet mot Flesch (som ble henrettet) og Schossmann (som ble dømt til 10 år for brutalitet).


== Bøker ==
Magne Flem reiste mye rundt som fotograf, og har gitt ut fotobøker fra fjord og fjell. Han publiserte også fotobøker fra sildefisket: 

Bilder frå sildefiske på Mørekysten i 1950-åra Sunnmørposten forlag 1994
For noen tiår siden; bilder fra fjell og fjord i Nordvest Sunnmørposten forlag 1995


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Magne Flem i Fotografregisteret.
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Magne Flem
Cloniocerini

Cloniocerini er en liten gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore, brunlige trebukker med sylindrisk kroppsform. Antennene kan være helt eller delvis kamformede, eller med påfallende dusker av stive hår på noen av leddene. De er kamfulasjfargede og ligner kvister, gjerne med et uregelmessig, svart tverrbånd litt bak midten av dekkvingene. Dekkvingene har oppstående kvaster av stive børster.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i det sørlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Cloniocerini Lacordaire, 1872
Slekten Cloniocerus Dejean, 1835
Cloniocerus albomarmoratus Adlbauer, 2014
Cloniocerus albosticticus Breuning, 1940
Cloniocerus aureovittatus Breuning, 1955
Cloniocerus bohemanni White, 1855
Cloniocerus constrictus Fahraeus, 1872
Cloniocerus hystrix (Fabricius, 1781)
Cloniocerus kraussii White, 1855
Cloniocerus lamellicornis Breuning, 1950
Cloniocerus muellerae Adlbauer, 2014
Cloniocerus ochripennis Breuning, 1940


== Kilder ==
Liste over slektene


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Cloniocerini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cloniocerini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av noen av artene Arkivert 31. mars 2014 hos Wayback Machine.
Bilde av Cloniocerus sp., trolig kraussi
Colobotheini

Colobotheini er en liten gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore til nokså store, slanke, brunspraglete trebukker. Antennene er betydelig lengre enn kroppen. Hver dekkvinge har en tann ved bakkanten.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Colobotheini J. Thomson, 1860
Slekten Allocarterica Santos-Silva et al., 2018
Slekten Apechtes J. Thomson, 1860
Slekten Batesparna  Santos-Silva et al., 2018
Slekten Carneades Bates, 1869
Slekten Carterica Pascoe, 1858
Slekten Cathexis J. Thomson, 1860
Slekten Colobothea Lepeletier & Audinet-Serville, 1825
Slekten Colobothina Hovore, 1989
Slekten Confluentia  Santos-Silva et al., 2018
Slekten Francisparna  Santos-Silva et al., 2018
Slekten Hilobothea Monné & Martins, 1979
Slekten Lophobothea Monné et al., 2017
Slekten Miguellus  Santos-Silva et al., 2018
Slekten Nodubothea Monné & Monné, 2008
Slekten Piriana  Santos-Silva et al., 2018
Slekten Priscilla J. Thomson, 1864
Slekten Sangaris Dalman, 1823
Slekten Sparna J. Thomson, 1864
Slekten Sympleurotis Bates, 1881


== Referanser ==


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Colobotheini hos NCBI 
(en) Kategori:Colobotheini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Colobotheini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri (Colobotheini litt nede på siden
Thổ Chu-øyene

Thổ Chu-øyene (vietnamesisk: Quần đảo Thổ Chu) er en vietnamesisk øygruppe i Siambukta.
Den består av åtte øyer. Den største av øyene, som er den navngivende for øygruppen, har en diameter på ca 3,5 kilometer. Øyene ligger rundt 150 kilometer fra fastlandet.


== Administrasjon ==
Øygruppen regnes som kommune under distriktet Phú Quốc i provinsen Kiên Giang.


== Historie ==
I 1975 bortførte Røde Khmer alle øyenes 500 innbyggere til Kambodsja og drepte dem. I 1993 ble øyene atter bosatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
LANDSAT-Foto (2010)
NM i friidrett 1931

Norgesmesterskapet i friidrett 1931 bestod av flere arrangementer som i 1931 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Bislett stadion i Oslo 15.–16. august.
Arrangør var Norges Friidrettsforbund. Kun menn deltok.
Kongepokalvinner ble Konrad Hauge.SK Freidig vant banneret for mesterskapets beste klubb. Dette var siste gang denne premien ble utdelt.Følgende øvelser ble arrangert utenfor hovedmesterskapet:

NM i hopp uten tilløp 1931 – Ålesund 22. mars
NM i mangekamp 1931 – Porsgrunn 5. juli og Voss 25.–26. juli
Terrengløp – Tjølling 14. mai


== Resultater ==


=== 100 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 5000 meter ===


=== 10000 meter ===


=== Terrengløp ===


=== 110 meter hekk ===

Kun 2 mann med gyldig løp


=== 400 meter hekk ===


=== 4 x 100 meter stafett ===


=== 4 x 400 meter stafett ===


=== 4 x 1500 meter stafett ===


=== Lengdehopp ===


=== Høydehopp ===


=== Tresteg ===


=== Stavsprang ===


=== Kulestøt ===


=== Diskos ===


=== Spydkast ===


=== Sleggekast ===


== Se også ==
Arbeidermesterskapet i friidrett 1931


== Referanser ==


== Kilder ==
friidrett.no: Norske mesterskap
Aage Møst (red.): Raskest, høyest, lengst i 100 år: norsk friidrett 1896-1996. Norges Friidrettsforbund, 1995. ISBN 8200225917.
NM i friidrett 1930

Norgesmesterskapet i friidrett 1930 bestod av flere arrangementer som i 1930 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert i Bergen 15.–16. august. Kun menn deltok.
Kongepokalvinner ble Hjalmar Johannesen.Følgende øvelser ble arrangert utenfor hovedmesterskapet:

NM i hopp uten tilløp 1930 – Oslo 24. mars
NM i mangekamp 1930 – Halden 6. juli og Trondhjem 26.–27. juli
Terrengløp – Kolbotn 25. mai


== Resultater ==


=== 100 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 5000 meter ===


=== 10000 meter ===


=== Terrengløp ===


=== 110 meter hekk ===


=== 400 meter hekk ===


=== 4 x 100 meter stafett ===


=== 4 x 400 meter stafett ===


=== 4 x 1500 meter stafett ===


=== Lengdehopp ===


=== Høydehopp ===


=== Tresteg ===


=== Stavsprang ===


=== Kulestøt ===


=== Diskos ===


=== Spydkast ===


=== Sleggekast ===


== Referanser ==


== Kilder ==
friidrett.no: Norske mesterskap
Aage Møst (red.): Raskest, høyest, lengst i 100 år: norsk friidrett 1896-1996. Norges Friidrettsforbund, 1995. ISBN 8200225917.
Accademia degli Invaghiti

Accademia degli Invaghiti (omtrent «akademiet av forelskede/fascinerte/interesserte») var et mantovansk vitenskapselskap som ble grunnlagt i 1562 og oppløst i 1752. Selskapet huskes i dag hovedsakelig fordi det tok initiativet til og finansierte det som regnes som musikkhistoriens første egentlige operaverk, Claudio Monteverdis  L'Orfeo, favola in musica, uroppført 24. februar 1607.
I 1996 ble det dannet et vokal- og instrumentalensemble under samme navn.


== Det første akademiet (1562–1752) ==
Accademia degli Invaghiti ble grunnlagt i november 1562 av den mantovanske greven Cesare I Gonzaga. Foreningen var den første i sitt slag i byen og formålet var å fremme musikk som et middel til glede og stimulering av kunnskap. 
Invaghitienes medlemmer var praktisk talt utelukkende adelige, så Mantovas borgerskikt grunnla tidlig på 1600-tallet Accademia degli Invitti («De uovervinneliges akademi»), i 1648 omdøpt til Accademia dei Timidi («De engsteliges akademi»). Timidiene tok i 1738 opp en del av Invaghiti-medlemmene, resten gikk i 1752  inn i Colonia Arcadica Virgiliana som ble grunnlagt samme år.
I 1767 ble det planlagt å danne et nytt akademi av medlemmer fra både Accademia dei Timidi og Colonia Arcadica Virgiliana, men keiserinne Maria Teresia av Østerrike oppfordret samme år medlemmene til å gå inn i det nyopprettede Accademia Nazionale Virgiliana. Dette akademiet eksisterer fortsatt.


== Det nye akademiet (fra 1996) ==
I 1996 grunnla Francesco Moi det nye Accademia degli Invaghiti som et vokal- og instrumentalensemble. Ensemblets varierer etter hva det oppsatte repertoaret krever.


== Noter ==


== Litteratur ==
Michele Maylender: Storia delle Accademie d'ltalia. Con prefazione di S. E. Luigi Rava. 5 Bde., Bologna: L. Cappelli 1926–1930, nachgedruckt Bologna: Arnaldo Farni 1971, bind. 3, s. 363, 365, 375; Bind. 5, s. 470–71, 475


== Eksterne lenker ==
University of Waterloo Library, Scholarly Societies by Country / Geographical Area «Italy» (alfabetisk oversikt)
University of Waterloo Library, Chronicle for Societies Founded from 1323 to 1599 (kronologisk oversikt)
NM i friidrett 1929

Norgesmesterskapet i friidrett 1929 bestod av flere arrangementer som i 1929 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Bislett stadion i Oslo 17.–18. august. Kun menn deltok.
Kongepokalvinner ble Gunnar Hagen.Følgende øvelser ble arrangert utenfor hovedmesterskapet:

NM i hopp uten tilløp 1929 – Bergen 24. mars
NM i mangekamp 1929 – Kongsberg 27. juni og Gjøvik 27.–28. juli
Terrengløp – Oslo 26. mai


== Resultater ==


=== 100 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 5000 meter ===


=== 10000 meter ===


=== Terrengløp ===


=== 110 meter hekk ===


=== 400 meter hekk ===


=== 4 x 100 meter stafett ===


=== 4 x 400 meter stafett ===


=== 4 x 1500 meter stafett ===


=== Lengdehopp ===


=== Høydehopp ===


=== Tresteg ===


=== Stavsprang ===


=== Kulestøt ===


=== Diskos ===


=== Spydkast ===


=== Sleggekast ===


== Referanser ==


== Kilder ==
friidrett.no: Norske mesterskap
Aage Møst (red.): Raskest, høyest, lengst i 100 år: norsk friidrett 1896-1996. Norges Friidrettsforbund, 1995. ISBN 8200225917.
Bangkokbukten

Bangkokbukten (thai: อ่าวกรุงเทพ, RTGS: Ao Krung Thep) er den nordligste delen av Siambukten. Den strekker seg grovt sagt fra Hua Hin i vest til Sattahip i øst. Tre av det sentrale Thailands største elver tømmer seg i bukten - Chao Phraya og dens avgrening Tha Chin, og elvene Mae Klong og Bang Pa Kong.
Det er noen mindre øyer utenfør buktens østre bredd, som Ko Sichang, Ko Lan og Ko Phai.


== Referanser ==
NM i friidrett 1928

Norgesmesterskapet i friidrett 1928 bestod av flere arrangementer som i 1928 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Bislett stadion i Oslo 17.–18. august. Kun menn deltok.
Kongepokalvinner ble Thorvald Minde.Følgende øvelser ble arrangert utenfor hovedmesterskapet:

NM i hopp uten tilløp 1928 – Oslo 25. mars
NM i mangekamp 1928 – Kristiansand 15. juli og Bergen 23.–24. juni
Terrengløp – Askim 20. mai


== Resultater ==


=== 100 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 5000 meter ===


=== 10000 meter ===


=== Terrengløp ===


=== 110 meter hekk ===


=== 400 meter hekk ===


=== 4 x 100 meter stafett ===


=== 4 x 400 meter stafett ===


=== 4 x 1500 meter stafett ===


=== Lengdehopp ===


=== Høydehopp ===


=== Tresteg ===


=== Stavsprang ===


=== Kulestøt ===


=== Diskos ===


=== Spydkast ===


=== Sleggekast ===


== Referanser ==


== Kilder ==
friidrett.no: Norske mesterskap
Aage Møst (red.): Raskest, høyest, lengst i 100 år: norsk friidrett 1896-1996. Norges Friidrettsforbund, 1995. ISBN 8200225917.
Xinglongwakulturen

Xinglongwakulturen (kinesisk: 兴隆洼文化, pinyin: Xīnglóngwā wénhuà) er en steinalderkultur avdekket ved utgravninger i det nordlige Kina i 1983. Det navnegivende arkeologiske utgravningsfeltet (Xinglongwa yizhi, 兴隆洼遗址) ligger ved landsbyen Xinglongwa (兴隆洼村) i Aohan-banneret i Indre Mongolia.
Dette er Indre Mongolias eldste kjente steinalderkultur. Funnet gav viktige holdepunkter for forståelsen av bosetningsmåtene i steinalderen i Nordkina.
Kulturen dateres til 6200-5400 f.Kr. og var utbredt hovedsakelig rundt elvene Xiliao He (西辽河) og Daling He (大凌河) og i sør til elven Yan Shan (燕山) verbreitet.Xinglongwa-funnstedet (Xinglongwa yizhi) ble i 1996 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Allan, Sarah (ed), The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective, ISBN 0-300-09382-9
Nelson, Sarah Milledge (ed), The Archaeology of Northeast China: Beyond the Great Wall, ISBN 0-415-11755-0
Stark, Miriam T. (ed), Archaeology of Asia, ISBN 1-4051-0213-6


== Eksterne lenker ==
Nettiside om Xinglongwa (engelsk)
NM i friidrett 1927

Norgesmesterskapet i friidrett 1927 bestod av flere arrangementer som i 1927 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Bislett stadion i Oslo 20.–21. august. Kun menn deltok.
Kongepokalvinner ble Per Oscar Andersen.Følgende øvelser ble arrangert utenfor hovedmesterskapet:

NM i hopp uten tilløp 1927 – Oslo 27. mars
NM i mangekamp 1927 – Lillehammer 25. juni og Tønsberg 30.–31. juli
Terrengløp – Drammen 22. mai


== Resultater ==


=== 100 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 5000 meter ===


=== 10000 meter ===


=== Terrengløp ===


=== 110 meter hekk ===


=== 400 meter hekk ===


=== 4 x 100 meter stafett ===


=== 4 x 400 meter stafett ===


=== Lengdehopp ===


=== Høydehopp ===


=== Tresteg ===


=== Stavsprang ===


=== Kulestøt ===


=== Diskos ===


=== Spydkast ===


=== Sleggekast ===


== Referanser ==


== Kilder ==
friidrett.no: Norske mesterskap
Aage Møst (red.): Raskest, høyest, lengst i 100 år: norsk friidrett 1896-1996. Norges Friidrettsforbund, 1995. ISBN 8200225917.
Liste over stasjoner på London Underground

Dette er en liste over stasjoner på London Underground. London Underground, også kjent som the Tube, er Londons undergrunnsbane. Undergrunnssystemet har 270 stasjoner, fordelt på 11 linjer med til sammen 402 kilometer skinnegang. London Underground åpnet i 1863, og er verdens eldste undergrunnssystem, i tillegg til å være et av de største. Om lag 3,5 millioner passasjerer bruker undergrunnen hver dag. I de travleste periodene er over 525 tog i trafikk. Transport for London er ansvarlig for driften av London Underground.


== Stasjoner på London Underground ==
Transport for London bruker betegnelsene tube station og underground station om stasjonene, og de oppgir antallet til å være 270. Listen inneholder 269 stasjoner, noe som kan skyldes at Transport for London eventuelt regner Paddington som to stasjoner.  På 130 av stasjonene er det tilgang til wifi. 66 stasjoner har trappefri adgang. I juli 2011 ble 16 stasjoner fredet, slik at det totale antall fredete stasjoner kom opp i 72. Seks av stasjonene i sentrum vil bli tilknyttet Crossrail. Enkelte stasjoner ligger ikke i London. Her er områdets navn oppgitt. «Åpnet» viser til det året stasjonen ble åpnet, eller det året en tidligere stasjon ble tatt i bruk som undergrunnsstasjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rose, Douglas (2007). The London Underground. A Diagrammatic History. Åttende utgave.


== Eksterne lenker ==
Finn din undergrunnsstasjon, Transport for London
Universets historie

Universets historie strekker seg fra universets skapelse for ca 13.8 milliarder år siden og helt fram til i dag. I dag regnes Big Bang-teorien som mest sannsynlig for å beskrive universets opprinnelse og utvikling fram til i dag.


== Sammendrag ==
Det tidlige universet var så varmt og energisk at partikler ikke kunne eksistere i den form man ser i dag. Nøyaktig hvordan starten artet seg, er fremdeles ukjent, da ingen menneskeskapt innretning ennå kan generere nok energi til å gi innsikt i massers oppførsel ved slike energiutladninger.


== Tidslinje ==
Standard reduksjonspotensial

Standard reduksjonspotensial er en liste over elektriske potensial målt i en elektrokjemisk celle hvor den ene elektroden velges som referanse. Denne er vanligvis en standard hydrogenelektrode som består av platina i saltsyre hvor hydrogengass bobles rundt metallet. Konsentrasjonen av syren skal være en 1 molar og gassen skal være under et trykk på 1 atm ved en temperatur på 25  C°. Potensialet for denne halvcellen defineres å være E0 = 0,00 V. Trykk, temperatur og eventuelt syrekonsentrasjon i den andre halvcellen skal være de samme.
Når det skjer en reduksjon i den andre halvcellen ved at ett eller flere elektroner blir tatt opp, har elektroden der det oppgitte reduksjonspotensialet. Denne defineres da som katoden til cellen. Potensialet for den motsatte reaksjonen hvor denne elektroden mister ett eller flere elektroner ved oksidasjon, vil ha motsatt fortegn og kalles for et oksidasjonspotensial. Elektroden vil da være en anode i cellen.
Standard reduksjonspotensial gir en mer presis beskrivelse av forskjellige stoffers elektrokjemiske egenskaper enn den galvaniske spenningsrekken. Et element vil kunne oksideres av alle andre element med høyere reduksjonspotensial, og kunne reduseres av element med lavere reduksjonspotensial. Derfor er fluor F2 med +3,05 V et veldig godt oksidasjonsmiddel. Desto høyere reduksjonspotensialet er, desto edlere er elementet. Desto lavere reduksjonspotensialet er, desto mer reaktivt er elementet. Derfor er lithium Li+ med -3,05 V et meget godt reduksjonsmiddel.
Forkortelser i tabellen: (s) – fast stoff; (l ) – flytende væske ; (g) – gass; (aq) – vannlig oppløsning.


== Litteratur ==
G.W. Castellan, Physical Chemistry, Addison-Wesley Publishing Company, New York (1971). ISBN 0-20-110386-9.
G. Milazzo og S. Caroli, Tables of Standard Electrode Potentials, John Wiley & Sons Ltd, New York (1978). ISBN 0-47-199534-7.
CRC Handbook of Chemistry Physics Online Arkivert 24. juli 2017 hos Wayback Machine. 94th edition.
CRC Handbook of Chemistry and Physics 85th edition (48 MB).
Marco da Gagliano

Marco da Gagliano (1582–1643) var en italiensk komponist fra overgangen mellom renessansen og barokken.
Gagliano skrev noen av musikkhistoriens tidligste operaer, etter Jacopo Peri og Claudio Monteverdi.


== Liv og virke ==


=== Bakgruinn ===
Gagliano var født og levde mesteparten i sitt liv i Firenze. Han studerte musikk i Compagnia dell'Arcangelo Raffaello og hos Luca Bati.


=== Karriere ===
Fra begynnelsen av 1602 arbeidet han i seks år som sanglærer ved San Lorenzo-basilikaen i Firenze.
I 1607 var han i Mantova for å skrive musikk for gonzagaene, deriblant den storslåtte operaen Dafne (1608).
I 1609 returnerte han til Firenze for å bli maestro di cappella ved Compagnia dell'Arcangelo Raffaello. Senere samme år gjorde Cosimo II de Medici ham til hoffkapellmester, en stilling han hadde resten av livet.
Marco da Gagliano var en svært produktiv komponist av både verdslig og kirkelig musikk. Av fjorten publiserte operaer er bare to bevart: La Flora (1628) med libretto av Andrea Salvadori og Dafne (1608) basert på en tekst av Ottavio Rinuccini. Gaglianos tekst til Dafne er så omskrevet at det er vanskelig å finne spor av Rinuccinis poesi.  Jacopo Peri, som selv sto bak det første forsøket på å skape musikk til Rinuccinis tekst, berømmet Gaglianos versjon som den beste; et av Peris suksesskriterier var at Gaglianos tonesetting var mer talenært og dermed lå tettere opp til Florentiner Cameratas idealer.
Gagliano skrev ellers verdslige monodier og en mengde madrigaler. Den tidligbarokke monodien var et forsøk på å gjenskape det som (sannsynligvis feilaktig) ble antatt å være et glemt trekk ved framføringen av antikkens greske dramaer, at de ble deklamert som snakkesang til sparsomt akkompagnement. Som kontrast er Gaglianos madrigaler a cappella-musikk i senrenessanse-stil. Denne blandingen av fremad- og tilbakeskuende trekk er gjennomgående i Gaglianos musikk: en del av kirkemusikken hans er a cappella i 1500-tallets prima prattica-stil, mens andre stykker viser påvirkning fra den venetianske skole.
Gagliano var svært populær i sin egen tid – ikke uventet siden mediciene utpekte ham til leder for musikkaktivitetene ved hoffet – men populariteten forsvant hurtig etter hans død, og han har senere befunnet seg i slagskyggen av sine samtidige, ikke minst Claudio Monteverdi.


== Referanser ==


== Kilder ==
Rossella Pelagalli: «Marco da Gagliano», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 51 (1998). 


== Litteratur ==
«Marco da Gagliano». The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. London: Macmillan Publishers. 1980. ISBN 1-56159-174-2. 
Arnold, Denis (1975). Monteverdi. London: J.M. Dent & Sons. ISBN 0-460-03155-4. 
Gagliano, Marco da i Nordisk familjebok (2. utgave, 1908)


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Marco da Gagliano i International Music Score Library Project
Folk som slåss

Folk som slåss er en norsk dokumentarserie som gikk på MAX i 2013. Programmet omhandler ulike former for kampsport og ble ledet av Kristopher Schau Han reiste rundt i verden og besøkte miljøer der slåssing både var hobby og livsstil.
Dagbladets anmelder gav den terningkast fem.Innspillingene ble gjort i 2012 og foregikk i Brasil, Polen, Storbritannia, Norge, Polen, Tyskland, Island, Finland og Canada.


== Referanser ==