jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maren Aasan

Maren Aasan (født 17. juli 1995) er en norsk politiker (H) som fra oktober 2017 til januar 2019 var politisk rådgiver for statsråd Linda Hofstad Helleland, først i Kulturdepartementet, senere i Barne- og likestillingsdepartementet. Fra januar til august 2020 var Aasan igjen politisk rådgiver for Helleland, som ble distrikts- og digitaliseringsminister i Kommunal- og moderniseringsdepartementet.Hun vokste opp i Verdal, gikk studiespesialisering med fordypning i drama ved Inderøy videregående skole, og har vært engasjert i amatørteater og idrett. Aasan er utdannet jurist fra Universitetet i Oslo.Hun ledet Nord-Trøndelag Unge Høyre i 2014, og var varamedlem av Verdal kommunestyre og Nord-Trøndelag fylkesting (senere Trøndelag fylkesting) i perioden 2015–2019. Fra 2015 til 2017 var hun ansatt som kommunikasjonsrådgiver i Høyres stortingssekretariat. Aasan er for tiden ansatt i rådgivningsselskapet Kruse Larsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Maren Aasan hos Norsk senter for forskningsdata
Vaclav Havlik

Václav Havlík er navnet til flere personer:

Vaclav Havlik (1884-1945)
Vaclav Havlik jr., sønn av Václav Havlík (1884-1945)
Vaclav Havlik jr.

Václav Havlík jr. var en tsjekkisk scenograf og dukkemaker. Han var sønn av dukketeaterpioneren Václav Havlík (1884-1945).
Václav Havlík jr. var en av grunnleggerne av den profesjonelle tsjekkiske dukketeater-scenografitradisjonen, mens søsteren Jarmila Fenclova-Havlíková var dukkemaker og scenograf.
Václav Havlík jr. designet dukkene som ble benyttet i Oslo Nye Dukketeaters oppsetning Prologus fra Ulysses von Ithacia - eller en Tydsk Comoedie (1967), som var basert på et stykke av Ludvig Holberg.


== Bibliografi ==
HAVLÍK, Václav: Zkuste to s maňásky (součástí série fotografií loutek J. Fenclové-Havlíkové). Knižnice Sokolských loutkářů. Příručka I (engelsk oversettelse: Try it with the puppets (part of the series of photographs by J. Fencl-Havlíková). Libraries of Sokol Puppets. Handbook I) Praha, COS (1948)


== Referanser ==
Franz Danzi

Franz Ignaz Danzi (1763–1826) var en tysk cellist, komponist og kapellmester.
Danzi var sønn av den italienske cellisten Innocenz Danzi (rundt 1730 – 1798). Faren gav ham og søstera Franziska den første musikkundervisningen. De fikk også undervisning av Georg Joseph Vogler.
I 1780 ble Danzis første opera, Azakia, uroppført i Mannheim. Året etter flyttet han til München, der han i januar 1784 ble farens etterfølger som solocellist. I 1790 giftet han seg med sopranen og komponisten Maria Margarethe Marchand. Fra 1790 til 1796 var de på en lengre turne i Leipzig, Praha, Venezia og Firenze og feiret store triumfer. De vendte tilbake til München i 1796, der Margarethe Danzi var primadonna ved Münchner Hoftheater og der Franz Danzi i 1798 ble visekapellmester. Da hun døde i 1800, bare 32 år gammel, trakk Danzi seg tilbake fra offentligheten i flere år. Fra 1807 til 1812 var han hoffkapellmester ved det kongelige hoffteater i Stuttgart og fra 1812 og fram til sin død hoffkapellmester ved Badische Staatskapelle Karlsruhe.
Som dirigent var Danzi opptatt med å promotere Mozarts operaer. Han arbeidet også for å gjøre verkene til vennen  Carl Maria von Weber kjent, og påvirket ham kompositorisk. Stilistisk tilhører Danzis egne komposisjoner klassisismen, nærmere bestemt Mannheim-tradisjonen. Han regnes som en foregangsmann for romantikken.


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Rochus von Liliencron: «Danzi, Franz». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 4, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, s. 755 f.
(de) Wilhelm Virneisel: «Danzi, Franz Ignaz.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 3, Duncker & Humblot, Berlin 1957, ISBN 3-428-00184-2, s. 515 (digitalisering).
Dagmar Glüxam: «Mannheimer Schule» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.


== Eksterne lenker ==
(en) Franz Danzi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Franz Danzi på Discogs 
(en) Franz Danzi på MusicBrainz 
(en) Franz Danzi på Spotify 
(en) Franz Danzi på AllMusic 
(de) Verk av og om Franz Danzi i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Verk av og om Franz Danzi i Deutsche Digitale Bibliothek
(en) Fritt tilgjengelige noter av Franz Danzi i International Music Score Library Project
Megaceras stuebeli

Megaceras stuebeli er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
En stor, (ca. 60-80 millimeter), blank, svart hornbille. Hannen har et svært kraftig, i spissen gaffelformet kløvet horn i pannen, pronotum er svært høyt hvelvet med et kraftig, foroverrettet horn på hver side. Pronotum er ganske blankt i midten, på sidene med kraftig, rynket skulptur. For-leggen (protibia) har tre tenner. Hunnen er blank, uten horn. Dekkvingene er glatte og blanke.


== Levevis ==
Lite er kjent om biologien til disse billene. De fleste av artene er tilsynelatende sjeldne, og lever i løvskog. De voksne billene er nattaktive. Larvene utvikler seg mest sannsynlig i råtne stokker.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Amazonas-provinsen, Brasil.


== Systematisk inndeling ==
Arten blir noen ganger plassert som en underart av Megaceras jason.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Oryctini Mulsant, 1842
Slekten Megaceras Hope, 1837
Megaceras stuebeli Kirsch, 1885


== Eksterne lenker ==
Bilder av arten
Bilde av en hann
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
(en) Megaceras – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stenocrates rufipennis

Stenocrates rufipennis er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
En middelsstor (gjerne 10-20 millimeter), avlangt oval hornbille. Kroppen er svart med mørk brunrøde dekkvinger (tross navnet ikke påfallende røde). Disse artene mangler horn på hodet, som er forholdsvis bredt og firkantet. Antennene har 10 ledd. I motsetning til de fleste andre Cyclocephalini har ikke hannene forstørrede klør på forføttene. Pronotum er grovt, men spredt punktert, dekkvingene har grove punktrader. Beina er temmelig kraftige, leggene med butte tenner på yttersiden. Artene i slekten Stenocrates ligner hverandre sterkt og kan ofte bare skilles ved å undersøke hannenes kjønnsorganer.


== Levevis ==
Nesten ingenting er kjent om disse billenes levevis, og larvestadiet er helt ukjent. De voksne billene kommer gjerne til lys.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Sør-Amerika, fra Colombia i nord til Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Cyclocephalini
Slekten Stenocrates Burmeister, 1847
Stenocrates rufipennis (Fabricius, 1801)


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Stenocrates [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Stenocrates rufipennis i Encyclopedia of Life 
(en) Stenocrates rufipennis i Global Biodiversity Information Facility 
Stenocrates rufipennis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Dynastidae du monde- sjekkliste over artene
Smeaheia skole

Smeaheia skole er en barneskole i Smeaheia i Sandnes. Den har cirka 600 elever, og ble bygget i 2001. Skolen har et såkalt nybygg og et gammelt bygg som er av murstein. Skolen har et uteamfi og et inneamfi. Skolen har en middels gymsal med plass til ca. 300 sitteplasser. Skolen hadde et musikkrom som ble gjort om til et klasserom. De har nå flyttet musikkrommet inn i et grupperom. Skolen har et flott uteområde og har nettopp kjøpt inn et bordtennisbord for 30.000 kr. De har nettopp oppgradert skolegården med mange nye lekeapparater og 3 trampoliner. Skolen har et elevråd. 1.-7. klasse på Smeaheia skole pleide før å ha noe som heter "klubbkveld" før covid-19 kom. Skolen er veldig trivelig og bra. Skolen har et utrykk/motto, som er: lærelyst for liten og lærelyst for stor. En av klassene på skolen har både A, B og C mens de andre har bare A og B.


== Eksterne lenker ==
https://www.minskole.no/smeaheia/
Skutteruditt

Skutteruditt er et tinn-hvitt mineral, et kubisk koboltarsenid, CoAs3. Det er en viktig bestanddel i enkelte koboltmalmer. Smelltitt eller smaltin er en varietet med underskudd av arsen, CoAs33−x.
Det ble oppdaget i koboltforekomstene ved Skuterud på Modum i Norge i 1845.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skutteruditt. (14. februar 2009). I Store norske leksikon. Hentet 14. februar 2014 fra http://snl.no/skutteruditt.
Lomboksundet

Lomboksundet er et sund mellom de indonesiske øyene Bali og Lombok, og er en havsled mellom Indiahavet og Balisjøen (som er i  Javahavet som en østlig utløper av det). 


== Beskrivelse ==
I sundet ligger øya Nusa Penida inn mot siden nærmest Bali, og de mindre Giliøyene nærmere Lombok.
Sundet er på det smaleste 18 kilometer bredt, og omkring 60 kilometer langt. Det smaleste punktet er ved den sørlige åpningen mellom Lombok og Nusa Penida. Mot nord er stredet omkring 40 km bredt. 
De nordlige og sentrale områdene har dybder opp til 1400 meter. Mot sør deler Nusa Penida stredet i to. Vest for øya (denne delen heter Badungstredet og er da ikke en del av det som kalles Lombokstredet) er dybden under 100 meter, mens den øst for øya er omkring 250 meter. Lomboksundet har slik forstått en gjennomgående dypde på minst 250 meter.
Dybden gjør at sundet blir benyttet som alternativ farled av skip som er for dyptgående for Malakkasundet på vei mellom Indiahavet og Stillehavet, skip som størrelsesmessig har oversteget det som kalles «Malaccamax». Sundet er også en hovedpassasje for den indonesiske gjennomstrømmen som utveksler vann mellom Indiahavet og Stillehavet (Filippinerhavet, i mindre grad Sørkinahavet).
Sundet utgjør en del av en skarp biogeografisk grenselinje mellom faunaen i Sørøst-Asia og den australske regionen, en skillelinje som blir kalt Wallacelinjen, etter Alfred Russel Wallace som først beskrev den. Biologer mener at det er Lomboksundets store dybde som har holdt dyregruppene på hver side isolerte fra hverandre. Da havnivåene sank i de pleistocene istider, ble Bali, Java og Sumatra forbundet med hverandre og med det asiatiske fastland, slik at de kunne dele den asiatiske faunaen. Men Lombokstredet isolerte Lombok og de øvrige små Sundaøyer mot øst fra det asiatiske fastlandet, og de i stedet ble kolonisert av den australske faunaen.
Det finnes indikasjoner på at Homo erectus allerede før for 800 000 år siden har krysset sundet på flåter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
van Oosterzee, Penny (1997). Where Worlds Collide: the Wallace Line.
Den indonesiske gjennomstrømmen

Den indonesiske gjennomstrømmen er en havsstrøm som transporterer vann mellom Stillehavet og Indiahavet gjennom øyøne i Indonesia. I nord går strømmen gjennom Makassarsundet. De indonesiske randhavene fungerer som et basseng og strgmmen fortsetter sørover og går ut gjennom Lomboksundet, Ombaisundet og Timorhavet. Strømretning varierer gjennom året, men den totale årlige nettotransporten er hovedsakelig sørover fra Stillehavet og inn i Indiahavet.Så lenge man har måledata fra, var det bare i 1998 at man hadde nettotransport nordover, og dette var trulig en seneffekt av El Niño. 
Strømmen transporterer relativt varmt og ferskt vann til Indiahavet, og blir ført videre mot Afrika av Sørekvatorialstrømmen. Utenfor Afrika går det inn i Agulhasstrømmen og inn i Atlanterhavet sør for Sør-Afrika. 


== Referanser ==
Ludwig August Lebrun

Ludwig August Lebrun (1752–1790) var en tysk oboist og komponist.


== Liv og virke ==
Lebruns far, som sannsynligvis var av belgisk avstamming, var oboist, og det finnes dokumentarisk belegg for at han arbeidet ved hoffet i Mannheim fra 1764. Samme år opptrådte den tolvårige Ludwig August Lebrun med hofforkesteret til kurfyrst Karl Theodor av Bayern. Fra 1767 var han fullverdig orkestermedlem.
Sommeren 1778 giftet Lebrun seg med Franziska Dorothea Danzi, en av sin tids mest kjente og feirede sangerinner. De to hadde gjesteopptredener ved flere kjente operahus i Europa og kunne glede seg over entusiastisk mottakelse i Milano, Paris, London, Wien, Praha, Napoli, München og Berlin. De var berømte for et perfekt vokalt og instrumentalt samspill, og en rekke komponister æret dem ved å skrive arier med obligat obo, eksempelvis Ignaz Holzbauer i Günther von Schwarzburg (1777), Antonio Salieri i L’Europa riconosciuta (1778) og Georg Joseph Vogler i Castore e Polluce (1787).
Den engelske musikkviteren Charles Burney skrev om paret opptredener: «Franziska Danzi and the excellent oboist Lebrun usually travel together, and it seems as though she has listened to nothing other than his instrument, for when they perform together in thirds and sixths one cannot hear which is the upper or the lower voice!» En annen samtidig kilde skrev at Lebrun «trollbandt med sitt gudelignende obo[spill]».


== Verk ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Lebrun, Ludwig August i Nordisk familjebok (2. utgave, 1911)


== Eksterne lenker ==
(en) Ludwig August Lebrun på Discogs 
(en) Ludwig August Lebrun på MusicBrainz 
(en) Ludwig August Lebrun på Spotify 
(de) Verk av og om Ludwig August Lebrun i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Verk av og om Ludwig August Lebrun i Deutsche Digitale Bibliothek
(en) Fritt tilgjengelige noter av Ludwig August Lebrun i International Music Score Library Project
Bosnia-Hercegovinas radio og televisjon

Bosnia-Hercegovinas radio og televisjon (BHRT) (bosnisk og kroatisk: Radiotelevizija Bosne i Hercegovine; serbisk: Радио-телевизија Босне и Херцеговине (БХРТ)) er Bosnia-Hercegovinas statlige allmennkringkaster og sender både fjernsyn, radio og internett. BHRT var tidligere kjent som PBSBiH (Den offentlige kringkastingstjenesten i Bosnia-Hercegovina) og er landets eneste medlem i Den europeiske kringkastingsunion (EBU).


== Bakgrunn ==
BHRT har røtter tilbake til Radio Sarajevo, som startet sine sendinger 10. april 1945. I 1961 startet selskapet opp tv-sendinger som RTV Sarajevo – en av de åtte regionale kringkasterne i Jugoslavia. RTV Sarajevo var underlagt den føderale kringkastingsorganisasjonen JRT under jugoslavia-tiden.
Da Bosnia-Hercegovina erklærte sin selvstendighet i 1992, ble kringkasteren omdøpt til RTVBiH (Radiotelevizija Bosne i Hercegovine). RTVBiH beholdt navnet frem til 1998, da kringkasteren ble omstrukturert til dagens organisasjon. I 1993 ble selskapet medlem av EBU, og i 2000 ble kringkasteren igjen omorganisert til et nytt kringkastingsselskap, kalt PBSBiH. I 2004 fikk kringkasteren sitt nåværende navn, BHRT.
I tillegg til BHRT finnes det også to andre offentlige kringkastere i Bosnia-Hercegovina: FTV i Føderasjonen Bosnia-Hercegovina og RTRS i Republika Srpska.I årene etter 2010 har kringkasterens økonomiske situasjon forverret seg kraftig, og selskapet har stor gjeld til EBU og flere nasjonale kreditorer. BHRT finansieres av en kringkastingsavgift som har blitt hentet inn via fasttelefon-regninger. Systemet har imidlertid blitt mindre effektiv etter at mobiltelefoner i stor grad har overtatt for fasttelefoner.Flere ganger har BHRT vært truet av nedleggelse, men i august 2017 fikk kringkasteren sikret en ny avtale for å hente inn kringkastingsavgiften. Heretter skal avgiften belastes strømregningen til hver enkelt husholdning.


== Kanaler ==
BHRT drifter i dag tre enheter:

BHT 1 (Bosanskohercegovačka televizija) – riksdekkende offentlig tv-kanal
BH Radio – riksdekkende offentlig radiokanal
MP BHRT – musikkproduksjonen til BHRT


== Referanser ==
The Virtuous Model

The Virtuous Model er et amerikansk stumfilmdrama fra 1919 regissert av Albert Capellani. Filmen var basert på franske Pierre Wolffs skuespill Le Ruisseau fra 1907. Norskfødte May Hopkins spiller rollen som Suzanne Carton.


== Fakta om filmen ==
Arbeidstittelen til denne filmen var The Gutter.Ifølge et nyhetsoppslag ble det tatt utendørsbilder fra Montmartre i Paris til bruk i The Virtuous Model.Pierre Wolffs skuespill ble filmatisert to ganger i Frankrike, begge gangene under tittelen Le Ruisseau. Versjonen fra 1928 ble regissert av René Hervil. Versjonen fra 1938 hadde Michel Simon i rollebesetningen. Den ble regissert av Maurice Lehmann og Claude Autant-Lara.


== Rolleliste ==
Dolores Cassinelli - Denise Fleury
Helen Lowell - Mrs. Fleury
May Hopkins - Suzanne Carton
Vincent Serrano - Paul Brehant
Franklyn Farnum - Edward Dorin
Paul Doucet - Jacques Le Sage
Marie Chambers - Grevinne Olga Vosloff
Saville De Sacia
Albert Roccardi


== Bevaringsstatus ==
En kopi er bevart i George Eastman House Motion Picture Collection.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Virtuous Model på Internet Movie Database 
(en) The Virtuous Model på AllMovie
Tupsy Clement

Tupsy Clement, egentlig Martha Caroline Clement (født 13. april 1871 i Trondhjem, død 5. september 1959 i København) var en norsk maler. Hun var en av de nordiske kunstnerne som malte landskaper i Skagen, men var ikke en av de mest sentrale Skagenmalerne.
Clement ble født i Trondhjem, som datter av sanitetsmajor Håkon G. Jebe og Hedvig Jørgine Jebe, født Klingenberg.
Hun fikk sin første kunstutdannelse som elev av maleren Hans Heyerdahl i Kristiania i ett år, 1895–1896. I 1896 malte hun ved Atelier Delecluse i Paris i fire måneder. Hun var elev av billedhuggeren Christoph Roth i München i to perioder, i 1897 og i 1898–1899. Hun hadde studieopphold i Paris og Roma i 1887–1905, og studerte ved kunstskoler i Paris etter siste periode hos Roth.I 1902 giftet hun seg med den danske maleren G.F. Clement, og de to malte i Skagen flere somre mellom 1908 og 1920.
Hun malte i hovedsak portretter, landskap og sjangermalerier med motiv fra Italia og Danmark, særlig fra Skagen.Clement deltok flere ganger på Høstutstillingen, i 1896, 1899, 1900, 1906 og 1909. Hun deltok også på Efteraarsudstilling i København i 1907 og 1909.
Hennes portrett av Johan Bojer finnes i Trondheim kunstmuseum, og det henger to malerier av henne i Skagens Museum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tupsy Clement i Kunstindeks Danmark & Weilbachs kunstnerleksikon
Privat nettsted som viser to av Tupsy Clements malerier Arkivert 1. desember 2017 hos Wayback Machine. Besøkt 27. november 2017
Olga Imerslund

Olga Imerslund (født 9. april 1907 i Vang, død 23. august 1987) var en norsk barnelege. Hun er best kjent for å være med på å identifisere og navngi Imerslund-Gräsbeck-syndromet.Hun studerte medisin ved Universitetet i Oslo. Under krigen jobbet hun ved Göteborg Barnsjukhus og for norske helsemyndigheter i Edinburgh. Fra 1959 til 1961 var hun overlege ved det skandinaviske undervisningssykehuset i Korea.


== Referanser ==
Johan Frederik Vinsnes

Johan Frederik Vinsnes (født 28. mars 1866 i Bygland, død 31. mai 1932) var en norsk forfatter. Han var sønn til presten Svend Winsnes og sønnesønn til Hanna Winsnes. Johan Frederiki Vinsnes utdannet seg til farmasøyt i 1892 og var i mange år fra 1912 apoteker i Oslo. Vinsnes debuterte i 1895.


== Bibliografi ==
Eventyr og stemninger (1895)
En flygtning (1897)
Blind (1898)
Kvad (1898)
Wurm skuespill (1904)
Bisp og bispinde (1906)
Overrettssagføreren (1907)
Speilet (1908)
Johannes og Helena (1909)
Regnbuen (1910)
Et gatekryds (1914)
Broremand (1915)
Dans (1917)
Skala (1918)
Flugten (1920)
Stortinget brænder (1921)
Lille Benedikte (1924)
Lys og skygge 1925


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Johan Frederik Vinsnes i Store norske leksikon
Kristian Elster: Illustreret norsk litteraturhistorie 2: Fra Wergelandstiden til vore dage. Gyldendal 1924 side 741-744
Salvemølle

Salvemølle ble brukt ved fremstilling av salver med innhold av tørrstoff for å knuse eventuelle klumper slik at salven eller kremen fikk lik konsistens og ble homogen.
Det finnes forskjellige typer salvemøller. Den vanligste typen til småproduksjon som f.eks. på apotek, har tre horisontale valser som salven presses gjennom. Den midterste valsen dreier i motsatt retning av de to ytterste. Utenom roteringen, beveger valsene seg også med forskjellig hastighet og litt sidelengs. På den måten blir eventuelle klumper revet i stykker. Avstanden mellom valsene kan reguleres, og bestemmer finfordelingsgraden på salven. 
Valsene er laget av granitt eller stål og kledd med porfyr.
Salvemøllen hadde trakt og stoppere øverst og avskrapningsbrett nederst så den kunne brukes uten søl. Salven måtte blandes omhyggelig etter kjøring i salvemølle.


== Litteratur ==
Jermstad Axel og Schou Svend Aage: Lærebog i Teknisk Farmaci, København 1951
Pulversaks

Pulversaks var et teknisk hjelpemiddel på apotek for rask fremstilling av større mengder avdelte pulvere.
Pulversaksens nederste del er en skje som ved hjelp av et metallstykke kan reguleres til å bli større eller mindre. Skjeens rand ligger i samme plan slik at saksens overdel skraper en plan overflate på pulveret i skjeen. Kan bare brukes til pulvere med homogen konsistens som ikke kleber.
Pulversaksen ble ikke brukt til giftige pulvere som krevet nøyaktigere dosering, dvs. veining. Da ble pulverskje av horn benyttet. (C. Hopstock).


== Litteratur ==
Jermstad A og Schou A., Lærebog i teknisk farmaci. København 1951; 538-9.
Avdelte pulver

Avdelte pulver (dosepulver) er en legemiddelform som var mye brukt tidligere. Når legene foreskrev spesielle blandinger til den enkelte pasient, ble det for små mengder til at man laget tabletter. Avdelte pulver er beregnet til å tas inn gjennom munnen, eventuelt etter oppløsning i saft, syltetøy e. l. til pasienter og barn som har vanskeligheter med å svelge tabletter. Legemidlet holder seg bedre i tørt pulver enn ferdig utblandet i væske.
Et avdelt pulver skal veie minst 100 mg. Hvis mengden virkestoff er mindre, tilsettes melkesukker til ønsket vekt. De avveide pulverporsjoner anbringes på veieskip av horn, porselen eller metall og utleveres i papir- eller vokskapsler. En pulversaks kan reguleres til å måle riktig mengde pulver, og kunne brukes ved fylling av større mengder avdelte pulver.
Avdelte pulver brukes sjelden nå, man bruker heller gelatinkapsler eller tabletter.


== Litteratur ==
Jermstad A og Schou A., Lærebog i teknisk farmaci. København 1951; 538.
Aegus (Gnaphaegus) capreolus

Aegus (Gnaphaegus) capreolus er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En ganske liten til middelsstor (19-23 millimeter), avlang, matt brun hjortebille. Kroppen er tett kledt med lyst brunlige, matte skjell. Hannens kjever er forstørrede, nokså rette, med et par avrundede tenner nær spissen, hodet litt utvidet bak fasettøynene. Pannen er bredt innbuktet, det et trekantet framspring i midten. Pronotum er nesten rektangulært med rette sidekanter, betydelig innsnevret ved roten. Langs kanten har pronotum er brem av fløyelsaktige, gul hår. Dekkvingene har ingen påfallende punktstriper. Hele kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede.


== Levevis ==
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i på Borneo, Sumatra og Palawan, muligens også i Vest-Malaysia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
Slekten Aegus MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
Underslekten Gnaphaegus Maes, 1992 - har ofte vært plassert i slekten Gnaphaloryx
Aegus (Gnaphaegus) capreolus (Boileau, 1903)


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene
Bilder av arten
[ Bilde av en stor hann]
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
IBU-cupen for junior 2016/17

IBU-cupen for junior 2016/17 i skiskyting var andre sesong denne cupen ble arrangert. 
IBU-cupen er en internasjonal sammenlagtturnering i skiskyting, som arrangeres av International Biathlon Union (IBU). 
Sammenlagtkonkurransen ble vunnet av Kirill Streltsov og Myrtille Begue.


== Sammenlagtstilling menn ==


==== Totalt ====
Norske plasseringer: Sindre Pettersen (25), Aleksander Fjeld Andersen (43), Sverre Dahlen Aspenes (57), Johannes Dale (64), Endre Strømsheim (76), Sindre Fjellheim Jorde (87).