jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Auf der Suche nach einer besseren Welt

Auf der Suche nach einer besseren Welt. Vorträge und Aufsätze aus 30 Jahren («På leting etter en bedre verden. Foredrag og essayer fra 30 år») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper. Boka kom ut på forlaget Piper (München) i 1984 og inneholder 16 av hans artikler og foredrag fra tidsrommet 1954 til 1983. Tre av kapitlene var oversatt fra engelsk (resten var opprinnelig tysk). Boka er (per 2015) oversatt til tolv språk.
Boka viser fremfor alt Popper som sosial- og politisk filosof. Et av hans hovedanliggender er å erstatte «den gamle etikken, [... som] forbyr det å begå feil», med en «ny yrkesetikk» for både vitenskapsfolk og politikere. Den «gamle etikken» er bygd på «idealet [... om] å være i besittelse av sannhet og sikkerhet», og fører til at autoriteter eller makthavere gjør alt for å skjule sine feil. Istedenfor bør man være åpen om og lære av sine egne og andres feil. En slik holdning krever åpenhet om feil og usikkerhet, dvs. selvkritikk, oppriktighet, toleranse, og dermed et åpent samfunn.
En sentral artikkel som gjengis i boka (kap. 5), er «samfunnsvitenskapenes logikk» fra 1962, som var utgangspunktet for positivismestriden (selv om hans kritikere i denne striden ikke ser ut til å ha lest artikkelen, som Popper påpeker i kap. 6). I dette essayet argumenterer Popper bl.a. at vitenskapsfolk verken kan eller bør være fullstendig objektive og verdifrie; at vitenskapens objektivitet ikke kan oppnås gjennom forskerens objektivitet, men gjennom et mangfold av oppriktige og kritiske forskere; at oppfatninga av naturvitenskapen som mer objektiv og verdifri enn samfunnsvitenskapen beror på en misforståelse av naturvitenskapen; og at samfunns- og naturvitenskapene derfor er likere i sin metode enn mange gir inntrykk av.
Bokas tittel er henta fra et foredrag som er gjengitt som kapittel 1. Dette er mer erkjennelses- og vitenskapsteoretisk enn resten av boka, og argumenterer at samtlige livsformer bestandig søker etter bedre livsbetingelser. Dette gjør organismer til aktive deltagere i den darwinistiske evolusjonen. Mennesket har utover dette evolvert muligheten til en kritisk diskusjon av måter å forbedre verden på før disse settes ut i livet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere,
tyske utgaver:
ISBN 3492106994
ISBN 3492206999
engelske utgaver:
ISBN 0415087740
ISBN 9780203535486
Alles Leben ist Problemlösen

Alles Leben ist Problemlösen. Über Erkenntnis, Geschichte und Politik («Alt liv er problemløsing. Om erkjennelse, historie og politikk») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper. Boka kom ut på forlaget Piper (München) i 1994, bare få uker etter forfatterens død, og inneholder 16 av hans artikler og foredrag fra tidsrommet 1962 til 1994. Seks av foredragene var tidligere upublisert, og to var oversatt fra engelsk (resten var opprinnelig tysk).
Innholdet er gruppert i to bolker. De seks kapitlene i del I («Spørsmål om naturerkjennelse») handler om erkjennelsesteori, vitenskapsteori og sinnsfilosofi. Her utdyper Popper bl.a. sine tanker om en evolusjonær erkjennelsesteori og verden 1–3. Del II («Tanker om historie og politikk») omfatter ti kapitler som gjengir Poppers politiske og sosialfilosofi. Ved siden av det åpne samfunn presenterer han her også moralfilosofiske tanker.
Boka er (per 2011) oversatt til elleve språk. I den engelske utgava (All Life is Problem Solving, Routledge, London, 1999) ble fire av de opprinnelige kapitlene utelatt (fordi de allerede var blitt publisert i andre artikkelsamlinger), mens tre andre ble tilføyd.


== Noter ==


== Eksterne lenker ==
Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere,
tyske utgaver:
ISBN 3492037267
ISBN 3492223001
engelske utgaver:
ISBN 0415174864
ISBN 0415249929
Knowledge and the Body-Mind Problem

Knowledge and the Body-Mind Problem: In Defence of Interaction («Viten og kropp–sinn-problemet. Et forsvar for interaksjon») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper (redigert av Mark Amadeus Notturno i samarbeid med forfatteren), som kom ut på forlaget Routledge (London) i 1994, bare kort tid etter forfatterens død. Boka inneholder en tidligere upublisert foredragsrekke i seks deler, som Popper holdt ved Emory University i 1969. Siden Popper hadde holdt foredragene uten manus, er boka basert på en transkripsjon av et båndopptak av foredragene. Popper tar opp sinnsfilosofiske temaer, spesielt kropp–sinn-problemet, som han utdyper i bøkene Objective Knowledge (1972) og The Self and Its Brain (1977).
Popper begynner med å skissere det han kaller «objektiv viten» (eller «verden 3»), altså teorier og annen form for kunnskap som har blitt delt med andre (gjennom språk eller skrift) og dermed eksisterer uavhengig av de subjektive tankene til opphavspersonen («verden 2»). Ifølge Popper har det skjedd en samevolusjon mellom objektiv viten og det menneskelige sinn, muliggjort gjennom språket.
Poppers tilnærming til kropp–sinn-problemet er at ingen av de foreslåtte forklaringene kan motbevises, men han presenterer argumenter mot både fysikalismen (materialismen, dvs. at bare kroppen er reell), idealismen (at bare sinnet er reelt) og epifenomenalismen (at sinn og kropp er to sider av samme sak). Selv forsvarer han en interaksjonisme, som går ut på at den fysiske verden kan påvirkes av objektiv viten, med bevisstheten eller jeg-et som bindeledd.


== Eksterne lenker ==
Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere:
ISBN 0415115043
ISBN 0415135567
Verifikasjon (vitenskap)

Dokumentasjonen av en påstands sannhet betegnes som verifikasjon («sanngjøring», av latin verus = «sant» og facere = «å gjøre»). I vitenskapsteorien betegnes en vitenskapelig hypotese som verifisert hvis den har blitt bekreftet av empiriske observasjoner. Verifikasjon spiller en større rolle i de idiografiske enn i de nomotetiske vitenskapene. Det er nemlig bare eksistensielle og singulære utsagn som kan verifiseres («det eksisterer en A som oppfyller B» resp. «en konkret A oppfyller B»). Universelle utsagn («alle A oppfyller B») kan ikke verifiseres empirisk; de kan til gjengjeld falsifiseres (motbevises). I formalvitenskapene som logikk og matematikk snakker man derimot om bevis av utsagn, ikke om deres verifikasjon.
For å illustrere forholdene med et klassisk eksempel, kan ikke påstanden «alle svaner er hvite» verifiseres gjennom observasjon. Selv tusen observasjoner av hvite svaner viser bare at tusen svaner er hvite, men ikke at alle svaner er hvite. Påstanden «det fins svarte svaner» kan derimot verifiseres gjennom én eneste (troverdig) observasjon av f.eks. en grønn eller svart svane.
Selv på områder der verifikasjon er mulig, betraktes den aldri som et absolutt bevis i vitenskapsteoretisk forstand, men som en provisorisk bekreftelse av hypotesen. Verifikasjonen kan senere vise seg å ha blitt foretatt på feilaktig grunnlag. Grunnen er bl.a. at de empiriske observasjonene som ble brukt for å verifisere hypotesen, kan ha blitt feiltolket. Enhver observasjon (eller rettere sagt dens tolkning) er i seg selv en singulær hypotese, som kan bli verifisert eller falsifisert i lys av senere observasjoner og tolkninger.
I den logiske empirismen og beslektede «positivistiske» vitenskapsteoretiske strømninger prøvde man å definere vitenskap via verifiserbarhet: Bare utsagn som er verifiserbare, er meningsfulle; og bare meningsfulle utsagn er vitenskapelige. Man så for seg at man kunne verifisere, eller i det minste sannsynliggjøre, slike utsagn gjennom induksjon. Karl Popper har vist at dette ikke er mulig: Universelle utsagn kan verken bevises eller sannsynliggjøres gjennom induksjon, men det gjør dem ikke meningsløse. I beste fall kan et universelt utsagn sies å være styrket (men ikke bekreftet) gjennom en empirisk test.


== Kilder ==
M. Carrier (1996). «Verifikation».  I J. Mittelstraß. Enzyklopädie Philosophie und Wissenschaftstheorie. Band 4. Stuttgart: Metzler. s. 509–511. 
K.R. Popper (1934). Logik der Forschung. Wien: Springer.
Kritisk eksperiment

Et kritisk eksperiment (også kritisk test, latin experimentum crucis = «[vei]kryssets eksperiment») betegner i vitenskapsteorien et eksperiment som kan avgjøre statusen til motstridende hypoteser eller teorier. Det er snakk om et kritisk eksperiment når eksperimentet er designa på en slik måte at hvert av de tenkelige utfallene (testresultatene) er uforenlig med (minst) én av de foreslåtte hypotesene.
Ideen om et kritisk eksperiment ble fremsatt av Bacon. Newton designa og gjennomførte flere kritiske eksperimenter og gjorde dermed ideen kjent. Et berømt kritisk eksperiment fra nyere tid er Arthur Eddingtons observasjon at solen fungerer som gravitasjonslinse, et testresultat som var i favør av Einsteins relativitetsteori.Bacons forestilling om kritiske eksperimenter var induktiv eller positivistisk, dvs. Bacon så for seg at et kritisk eksperiment peker ut den «rette» hypotesen. Duhem og Quine har benektet denne muligheten, fordi det alltid er uendelig mange hypoteser som er forenlig med et gitt testresultat. Popper har derimot påpekt at et kritisk eksperiment kan tilbakevise en (eller flere) hypotese(r), men det beviser ikke dermed noen konkurrerende hypotese. Men ifølge Popper er det nettopp derfor at kritiske eksperimenter er viktige, siden vitenskapelig fremgang skjer ved å tilbakevise hypoteser. Einstein spesifiserte eksempelvis mulige eksperimentresultater som hadde vært uforenlig med hans relativitetsteori. Eddingtons observasjoner viste seg å være uforenlige med Newtons, men forenlig med Einsteins teori.


== Referanser ==
Luitgard

Luitgard (født ca 776, død 4. juni 800 i Tours) var den fjerde og siste av Karl den stores koner,, eller i det minste livsledsagerske/konkubine.Hun var datter av en alemannsk greve og giftet seg med Karl den store omkring år 794. Luitgard fik ingen barn med Karl den store og døde den 4. juni 800.


== Litteratur ==
Martina Hartmann: Die Königin im frühen Mittelalter. Kohlhammer, Stuttgart 2009, ISBN 3-17-018473-3, S. 103f.


== Referanser ==
Kathy Griffin

Kathleen Mary «Kathy» Griffin (født 4. november 1960) er en amerikansk skuespillerinne og standupkomiker.
Griffin startet med improvisasjonsteater i det California-baserte teaterkompaniet The Groundlings etter gymnaset i 1978. På 1980-tallet opptrådte hun med The Groundlings og som standupkomiker i Los Angeles. Hun hadde mindre roller i fjernsynsserier som Fresh Prince i Bel-Air, Cityakutten, Ellen og en talerolle i Quentin Tarantinos film Pulp Fiction. I fjernsynsserien Seinfeld var hun med i to avsnitt, det ene i 1996 og det andre to år senere der hun fikk større plass etter sitt gjennombrudd.
Gjennombruddet kom i 1996 da Griffin fikk et halvtimes standupprogram på HBO og siden en rolle som en av hovedpersonene i Kjære Susan med Brooke Shields i hovedrollen. Griffin spilte matskribenten Vicki Groener.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kathy Griffin på Internet Movie Database 
(sv) Kathy Griffin i Svensk Filmdatabas 
(fr) Kathy Griffin på Allociné 
(en) Kathy Griffin på AllMovie 
(en) Kathy Griffin hos Rotten Tomatoes 
(en) Kathy Griffin hos The Movie Database 
(en) Kathy Griffin hos Internet Broadway Database
Barberhøvel

En barberhøvel er et verktøy som anvendes for å fjerne uønsket hårvekst på kroppen. Den består vanligvis av et lite, skarpt barberblad av stål som monteres i en holder, vanligvis av plast og levert med et håndtak. En ettbladshøvel har standardisert og utbyttbart barberblad, mens en kassethøvel enten har utbyttbar kassett eller er en såkalt engangshøvel som kastes etter bruk.


== Typer ==
Barberhøvler kalles safety razors på engelsk («sikkerhetshøvel») for å skille dem fra barberkniver.
En ettbladshøvel eller enbladshøvel er den enkleste typen, og bruker et utskiftbart blad. Både bladet og høvelen er symmetrisk, og kan derfor kalles «tosidig» eller «DE-høvel» (fra double edge). Den kalles også noen ganger «tradisjonell» barberhøvel. Her er barberbladet standardisert (og kan derfor fås svært rimelig), og det er selve hodet (den halvrunde delen) på barberhøvelen som bestemmer vinkelen på bladet og avstanden til huden. Ønskes en tettere eller mindre tett barbering kan man dermed bytte skafthode, men beholder bladet. Det finnes også varianter med vinklet blad, et design som var vanlig i Tyskland, hvor bladet er litt vinklet og buet langs lengden for å gi en skjæreeffekt og en stivere skjærekant.
På en kassetthøvel er barberbladet festet i en kassett, oftest laget av plastikk. Kassetten kasseres etter en viss tids bruk. I de tilfellene kassetten er permanent festet til skaftet snakker man om en engangshøvel. Det finnes også kassetthøvler med plastkassetter som kan demonteres fra skaftet, og man kan da gjenbruke skaftet når en kassett er oppbrukt og skal kastes. Forskjellige merker og modeller har her egne proprietære løsninger som ikke passer om hverandre. Kassetthøvler har ofte flere blader per kasset, og kalles derfor av og til «flerbladshøvler». Utformingen av barberblad-kassetten bestemmer hvor aggressivt den barberer.

		
		
		


== Barberskum ==
Barberhøvelen anvendes vanligvis sammen med barberskum eller -krem for å redusere friksjonen mellom høvelen og huden. Barberskum finnes i ferdig form eller kan fremstilles av barbersåpe med hjelp av børste.


== Virkemåte ==
Til forskjell fra andre høvler, som høvler av det øverste sjiktet fra det materialet man anvender, er barberhøvelen innstilt slik at den bare skraper overflaten man drar den over.


== Se også ==
Barbermaskin, et alternativ til barberhøvel som kan brukes uten barberskum
Barberkniv, et alternativ som kreves en viss øvelse for å unngå skader


== Referanser ==
Nithard

Nithard (latin: Nithardus; født ca. 795/800, død 14. juni 844) var en frankisk greve, historieskriver, abbed og også dattersønn av Karl den store.Nithard er en viktig kilde til feiden mellom Karl den stores sønnesønner om hvem som skulle bli keiser av dem. Blant disse kildene er Strasbourg-edene, som er den tidligste gammelfranske teksten som er funnet.
Forskjellige kilder har gitt ulike datoer for hans død: 14. juni 844 i et slag ved Angoulême eller 858-859 i en kamp mot vikinger. Den sistnevnte dato er nå bestridt blant historikerne, men det er konsensus for 14. juni 844.


== Verker ==
Nithards historiske verker består av fire bøker om historien til det karolingiske rike under de opprørske sønnene til Ludvig den fromme, særlig i den urolige perioden mellom 838 og 843. Historiæ eller De dissensionibus filiorum Ludovici pii («Om uenigheten til sønnene av Ludvig den fromme») er verdifull for det lys som den kaster på årsakene som førte til Frankerriket under karolingerne ble brutt opp i adskilte deler. Hans verk har blitt beskrevet som en «nostalgisk klagesang».De første tre av disse bøkene ble skrevet før Nithards utnevnelse som lek-abbed av St-Riquier vinteren 842, fjerde og siste ble skrevet våren 843 etter å ha tatt sin posisjon der. Selv om den er røff i stilen, partisk i sitt vesen og tidvis ukorrekt i detaljene, er bøkene arbeidet til en mann som hadde intim kunnskap om hendelsene han forteller om og som har en klar og virilt sinn, og en selv en handlingens mann. Bøkene er dedikert til Karl den skallede, den yngste av sønnene til Ludvig den fromme, og de er skrevet på Karls oppfordring.
Hans verk som en militær intellektuell plasserer ham i tradisjonen av Xenofon, Julius Cæsar, Ammianus Marcellinus, og Flavius Merobaudes. For en militærhistoriker er Nithards beskrivelse av de komplekse kavaleriøvelsene i Gallia særskilt verdifulle som et tillegg til Taktisk håndbok av Arrianos foruten dens innsikt i karolingiske teknikker.Kun to manuskripter av Historiæ har blitt bevart, en bort imot samtidig, og en ufullstendig tekst fra renessansen som har en nytteløs rekonstruksjon av teksten.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bibliotheca Augustanas utgave av Nithardus, latinsk tekst
Scholz, Bernhard Walter; Rogers, Barbara (1972): Carolingian Chronicles: Royal Frankish Annals and Nithard's Histories, University of Michigan Press, engelsk oversettelse.
Amoriske dynasti

Det amoriske dynasti var en bysantinsk aristokratisk familie, et herskerdynasti, som fostret de bysantinske keiserne fra 820 til 867. Navnet «amoriske» stammer fra byen Amorium.


== Dynastiets maktovertakelse ==

Det ble grunnlagt av Mikael II «den amoriske» eller «amorianeren» fordi han stammet fra Amorium i theme Anatolic sørvest for Ankara i dagens Tyrkia. Mikaels foreldre var bondesoldater, og Mikael fikk militær utdannelse og steg raskt i gradene. I 813 støttet han aktivt Leo V’s kupp mot keiser Mikael I Rangabe og fikk under Leo V ansvar for ledelse av keiserens elitesoldater. Mikael røk senere uklar med Leo V, en strid som endte med at Mikael organiserte et kupp mot Leo i 820 og selv overtok makten.
Mikael II var gift med Euphrosyne av Bysants, en datter av den tidligere keiser Konstantin VI og Maria av Armenia. Konstantin tilhørte det isauriske dynasti, og det amoriske dynasti betraktes gjerne som en fortsettelse av dette. Det kalles derfor også «det isaurisk-amoriske» eller «det andre isauriske» dynasti.


== Ikonoklasmen ==
De amoriske Mikael II og Teofilos var tilhengere av ikonoklasmen, kampen mot avbildninger av kristne motiver, som keiser Leo hadde gjeninnført i keiserriket i 815. I 843 overtok Teofilos’ enke Theodora som regent for deres mindreårige sønn, og Theodora avskaffet ikonoklasmen som hadde vært et bittert stridstema i imperiet i det 8. og 9. århundre.


== Dynastiets fall ==
Det amoriske dynastiet endte blodig med at Mikael III ble drept i et attentat utført av Basileios I i 867. Formelt sett døde Mikael III barnløs, men det har vært spekulert i om han egentlig var far til Basileios’ sønn, den senere keiser Leo VI. Det er allment antatt at Basileios’ kone Eudokia Ingerina var Mikael III’s elskerinne.


== Dynasiets keisere ==
Det amoriske dynasti er representert ved:

Mikael II (820 - 829)
Teofilos (829 - 842), Mikael II’s sønn
Theodora (842 - 856), Teofilus’ kone som var regent for parets barn
Mikael III (842 - 867)


== Kilder ==
John Julius Norwich, Bysants’ historie, Pax Forlag A/S, 1997
Alexander Kazhdan, The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, 1991, ISBN 978-0-19-504652-6
Slavey (språk)

Slavey er et nordathabaskisk språk som snakkes av slaveyfolket i Nordvestterritoriene i Canada. Språket skrives med to skriftsystemer, latinsk alfabet og kanadisk stavelsesskrift.


== Nordslavey ==
Nordslavey snakkes av sahtufolket (nordslavey) i Mackenziedistriktet rundt Tulita, Store Bjørnesjø og Mackenziefjellene. Nordslavey snakkes av 1235 personer.


== Sørslavey ==
Sørslavey snakkes av slaveyfolket ved nordlige deler av Mackenzielva og Store Slavesjø, i Nordøst-Alberta og det nordvestlige Britisk Columbia. Sørslavey snakkes av 2310 personer.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Okeechobeesjøen

Okeechobeesjøen (engelsk: Lake Okeechobee; lokalt også kalt The Lake, Florida's Inland Lake eller The Big O) er den største innsjøen i Florida. Det er den syvende største ferskvannsjøen i USA, og den nest største ferskvannsjøen (etter Michigansjøen) som ligger helt innenfor grensene til det kontinentale USA.Seminole-indianerne ga innsjøen navnet Okeechobee («stort vann»). Innsjøen er så stor at den motsatte bredden ikke kan ses fra vannkanten. På tross av størrelsen er innsjøen grunn, med en gjennomsnittlig dybde på bare 4 meter. Okechobeesjøen og våtmarkene rundt er del av et mye større våtmarksområde, The Greater Everglades, som strekker seg fra elva Kissimmee, gjennom Everglades, og til slutt ender i Floridabukta.
Okeechobeesjøen er et rikt habitat for fisk, vadefugler og annet dyreliv. Sjøen er en viktig ferskvannsressurs for Sør-Florida, både som drikkevannskilde og til vanning i jordbruket. Sjøen blir også brukt til båtliv, sport og kommersielt fiske. Sjøens helse har blitt truet de siste tiårene av avrenning fra landbruket og menneskelig aktivitet ved sjøen, samt av skadelig høyt eller lavt vannivå og spredning av fremmede plantearter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lake Okeechobee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tulita

Tulita er en bygd i Nordvestterritoriene i Canada. Til 1. januar 1996 var stedet kjent som Fort Norman.


== Historie ==
Tulita, da kjent som Fort Norman ble opprettet som en handelspost på 1800-tallet av Hudson's Bay Company. Mellom 1863 og 1869 lå Fort Norman ved Store Bjørnesjø, ikke langt unna dagens Deline, og var en Hudson's Bay Company-handelspost drevet av Nichol Taylor. I 1869 flyttet Nichol Taylor handelsposten til sammenløpet av Mackenzieelva og Great Bear, hvor det ligger i dag. I 1996 skiftet Fort Norman offisielt navn til Tulita.


== Eksterne lenker ==
(en) Tulita – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Quercus alnifolia

Quercus alnifolia er en eviggrønn eikeart i bøkefamilien. 
Den blir 6–8 m høy, men eksemplarer som står i arboreter er som regel 2–3 m høye. Barken er grå med furer. Unge skudd er tett hårete med grå eller brune korkporer. Bladene er læraktige, nesten runde, 3–6 cm lange og 2–5 cm brede. Nøttene er spisse, 1,5–3 cm lange og 0,8–1,6 cm brede. Nøtteskåla omgir en fjerdedel av nøtta.Quercus alnifolia er endemisk for Troodos-fjellene på Kypros der den vokser 600–1600 moh. Den vokser i maquis, eller som undervegetasjon i skog av tyrkisk furu. Quercus alnifolia er nasjonaltreet for Republikken Kypros.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Quercus alnifolia i Encyclopedia of Life 
(en) Quercus alnifolia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Quercus alnifolia hos NCBI 
(en) Quercus alnifolia hos The International Plant Names Index 
(en) Quercus alnifolia hos Tropicos 
(en) Kategori:Quercus alnifolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Quercus alnifolia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Quercus alnifolia – detaljert informasjon på Wikispecies
Tre verdener

Tre verdener kan ha ulike betydninger, bl.a.:

den økonomiske inndelinga av verdens land i den første verden, den andre verden og den tredje verden;
den maoistiske inndelinga av verdens land ifølge tre-verden-teorien;
den filosofiske inndelinga av universets fenomener i verden 1–3;
den franske filmen Trois mondes (2012);
den US-amerikanske filmen The Three Worlds of Gulliver (1960);
den adventistiske boka Three Worlds, and the Harvest of This World (1877);
den thai-buddhistiske avhandlinga Traibhūmikathā (ca. 1345).
Historisme (filosofi)

Historisme er en filosofisk og historisk teori som hevder at menneskelige hendelser bare kan forstås ut fra deres historiske kontekst. Historismen krevde en mest mulig «objektiv» historieskriving (å gjengi historia «slik den egentlig var») og fokuserte mest på staters historie (på bekostning av f.eks. sosialhistorie). Stater, andre institusjoner og historiske hendelser ble oppfatta som unike produkter av deres historie.
Historismen oppstod på 1800-tallet og hadde en del tilhengere på 1900-tallet. Dens viktigste eksponenter var Leopold von Ranke, Johann Gustav Droysen, Wilhelm Dilthey, Friedrich Meinecke, Benedetto Croce, José Ortega y Gasset og Robin George Collingwood.Karl Popper, som skilte historismen skarpt fra historisismen, kritiserte begge strømningene: historismen for troen på at den historiske konteksten determinerer framtida, historisismen for troen på allmenngyldige lover som pådrivere av historia.


== Referanser ==


== Se også ==
Historisisme
Tivoisering

Tivoisering er skapelsen av et system som inkorporerer programvare under betingelsene til en copyleft programvarelisens, men som benytter maskinvarerestriksjoner for å hindre brukere fra å kjøre en modifisert versjon av programvaren på maskinvaren. Ordet ble skapt av Richard Stallman, som benyttet det som en referanse til TiVo’s bruk av GNU General Public License på deres PVR’er, som aktivt blokkerte brukere fra å kjøre modifisert programvare på deres maskinvare, noe som førte til initiativet defective by design.Ifølge Stallman ville en slik praksis hindre brukere fra noen av de friheter som GNU General Public License var ment å beskytte. Free Software Foundation omtaler tiovisert maskinvare som «tyrraniutstyr».


== Referanser ==