jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Morten Nordhagen Ottosen

Morten Nordhagen Ottosen (født 1981) er en norsk historiker og førsteamanuensis ved Forsvarets høgskole/Krigsskolen. Han har tidligere arbeidet ved Syddansk Universitet i Odense og Universitetet i Oslo, hvor han avla doktorgrad (2012). Ottosen forsker i norsk, nordisk og europeisk historie 1789-1914. 
Ottosen har medvirket i tv- og radioproduksjoner for NRK, Danmarks Radio (DR), Sveriges Radio og BBC. I tillegg har han skrevet om historiske spørsmål i norske og danske aviser, forholdet mellom Danmark og Norge, betydningen av 1814,, den danske TV-serien 1864  og skandinaviske samlingsforsøk .
Sammen med Rasmus Glenthøj ble han i 2017 tildelt den første nordiske historiebogspris for boka 1814 - krig, nederlag, frihed. Danmark-Norge under Napoleonskrigene.. Glenthøj og Ottosen ble nominert til prisen for Årets historiske bog i Danmark 2021 for boka Union eller undergang: Kampen for et forenet Skandinavien , som er utgitt i dansk, norsk og svensk utgave.


== Bøker ==
Glenthøj, Rasmus og Morten Nordhagen Ottosen: Union eller undergång. Del 2: Den revolutionära skandinavismen Lund: Historiska Media 2022, ISBN 978-91-77-89857-3.
Glenthøj, Rasmus og Morten Nordhagen Ottosen: Union eller undergång. Del 1: Kampen för ett enat Skandinavien Lund: Historiska Media 2022, ISBN 978-91-77-89856-6.
Glenthøj, Rasmus og Morten Nordhagen Ottosen: Union eller undergang. Kampen for et forenet Skandinavien. København: Gads forlag 2021, ISBN 978-87-12-06061-1.
Glenthøj, Rasmus og Morten Nordhagen Ottosen: Union eller undergang. Kampen for et forent Skandinavia. Oslo: Scandinavian Academic Press 2021, ISBN 978-82-3040-277-1.
Glenthøj, Rasmus og Morten Nordhagen Ottosen: 1814: Krig, nederlag, frihed. Danmark-Norge under Napoleonskrigene. København: Gads forlag 2014, ISBN 978-87-12-04922-7.
Glenthøj, Rasmus og Morten Nordhagen Ottosen: 1814: Krig, nederlag, frihet. Danmark-Norge under napoleonskrigene. Oslo: Spartacus 2014, ISBN 978-82-430-0813-7.
Hommerstad, Marthe og Morten Nordhagen Ottosen (red.). Ideal og realitet. 1814 i politisk praksis for folk og elite. Oslo: Akademika forlag, ISBN 978-82-3210-334-8.
Glenthøj, Rasmus og Morten Nordhagen Ottosen: Experiences of War and Nationality in Denmark and Norway, 1807-1815, Basingstoke: Palgrave Macmillan, 2014, ISBN 978-02-303-0281-5
Ottosen, Morten Nordhagen: Popular Responses to Unpopular Wars: Resistance, Collaboration and Experiences in Norwegian Borderlands, 1807-1814, Oslo: Avhandling for graden Ph.D., Humanistisk fakultet, 2012
Ottosen, Morten Nordhagen og Rasmus Glenthøj (red.): Samfunn i krig. Norden 1808-09, Oslo: Akademika forlag, 2012, ISBN 978-82-747-7557-2
Ottosen, Morten Nordhagen: Opprustning, unionskonflikt og forsvarssamarbeid : militære tiltak og vurderinger i Trøndelag 1890-1905, Oslo: Prosjekt 1905, 2005, ISBN 82-90617-37-2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Morten Nordhagen Ottosen på Internet Movie Database 
(en) Presentasjon på nettsidene til Syddansk Universitet

(no) Publikasjoner av Morten Nordhagen Ottosen i BIBSYS

(no) Publikasjoner av Morten Nordhagen Ottosen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Rød (Nærøysund)

Rød er ei grend i Nærøysund kommune i Trøndelag. Grenda ligger innerst i Rødsfjorden, omtrent 17 kilometer nord for Kolvereid, og 11 kilometer øst for Måneset. Rødselva renner cirka 2 kilometer gjennom grenda, fra Blåvatnet ut til Rødsfjorden.Navnet Rød kommer fra norrønt Ruð, som betyr «rydning» eller «ryddet sted».Rød bestod tidligere bare av en gård på ca. 6 500 mål, men som på slutten av 1800-tallet ble delt inn i 2 gårder. På gården fantes også flere husmannsplasser på ulike plasser på gården, mange av disse emigrerte i begynnelsen av 1900-tallet til USA. Flere av husmannsplassene ble utskilt som egne småbruk i midten av 1900-tallet. I dag er alle gårdene på Rød nedlagt. 
Rød ligger 5 km sør for Søreitran ved Eiterfjorden, og bygda  har ca. 10 innbyggere.


== Referanser ==
John Berger (forfatter)

John Berger (født 5. november 1926 i Hackney, London, død 2. januar 2017 i Antony i Frankrike) var en engelsk forfatter, maler og kunstkritiker.Som forfatter er han blant annet kjent for bøkene Se på bilder og den «sensuelle» romanen G. Den siste fikk han Bookerprisen for i 1972.


== Bibliografi ==


=== Utgivelser på engelsk ===
A Painter of Our Time (1958)
Permanent Red (1960) (Utgitt i egen versjon i USA i 1962 som Toward Reality: Essays in Seeing)
Poems on the Theatre oversatt fra Bertolt Brecht med Anya Bostock (1961)
The Foot of Clive (1962)
Corker's Freedom (1964)
The Success and Failure of Picasso (1965)
A Fortunate Man (med Jean Mohr) (1967)
Art and Revolution: Ernst Neizvestny And the Role of the Artist in the U.S.S.R (1969)
The Moment of Cubism and Other Essays (1969)
Return to My Native Land oversatt fra Aimé Césaire med Anna Bostock (1969)
The Look of Things: Selected Essays and Articles (1972)
Ways of Seeing (med Mike Dibb, Sven Blomberg, Chris Fox og Richard Hollis) (1972)
G. (1972)
A Seventh Man (med Jean Mohr) (1975)
About Looking (1980)
Into Their Labours (Pig Earth, Once in Europa, Lilac and Flag. Trilogi)
Another Way of Telling (med Jean Mohr) (1982)
Boris  (1983)
Jonah who will be 25 in the year 2000 (med Alain Tanner) (1983)
And Our Faces, My Heart, Brief as Photos (1984)
The White Bird (Tittel i USA: The Sense of Sight) (1985)
A Question of Geography (med Nella Bielski) (1987)
Goya's Last Portrait (med Nella Bielski) (1989)
Keeping a Rendezvous (1992)
Pages of the Wound (1994)
To the Wedding (1995)
Photocopies (1996)
Titian: Nymph and Shepherd (med Katya Berger) (1996)
Isabelle: A Story in Shorts (med Nella Bielski) (1998)
At the Edge of the World (med Jean Mohr) (1999)
King: A Street Story (1999)
Selected Essays (Geoff Dyer, red.) (2001)
The Shape of a Pocket (2001)
I Send You This Cadmium Red: A Correspondence with John Christie (med John Christie) (2001)
My Beautiful (med Marc Trivier) (2004)
Berger on Drawing (2005)
Here is Where We Meet (2005)
Hold Everything Dear (2007)
From A to X (2008)
Meanwhile (2008)
Why Look at Animals? (2009)
From I to J (med Isabel Coixet) (2009)
Mural oversatt fra Mahmoud Darwish med Rema Hammami (2009)
Lying Down to Sleep (med Katya Berger) (2010)
Railtracks (med Anne Michaels) (2011)
Bento's Sketchbook (2011)
Le louche et autres poèmes (med Yves Berger) (2012)
Cataract (med Selçuk Demirel) (2012)
Understanding a Photograph (Geoff Dyer, red.) (New York: Aperture, 2013)


=== Utgivelser på norsk ===
1983: G.
1985: Se på bilder
1997: Til bryllupet
1998: Fotokopier
2008: Det er her vi møtes


== Priser ==
1972 Bookerprisen
1991 Petrarca-Preis
2009 Golden PEN Award
2011 Groeneveld Foundation Award


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Berger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Berger på Internet Movie Database 
(en) John Berger hos The Movie Database 
(en) John Berger på Discogs 
(no) Presentasjon på Gyldendal Norsk Forlags nettsider Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine.
Australia under Paralympiske vinterleker 2014

Australia deltok under Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland.


== Referanser ==
Bakkenteigen

Bakkenteigen er et lite sted i Horten kommune mellom Borre og Åsgårdstrand, rett vest for Vestmannrød og fylkesvei 325 mot Tønsberg, og øst for Adalstjern. Stedet har navn etter Bakkenteigen gård.Bakkenteigen er kjent for campus Vestfold (tidligere campus Bakkenteigen) som er en del av Universitetet i Sørøst-Norge (USN). Studiestedet åpnet som høyskolesenter i 1991. Det tilhørte Høgskolen i Vestfold (HiVe) fra 1994 til 2013 og ble siden slått sammen med regionale høyskoler i Buskerud og Telemark. Muntlig brukes ofte «Bakkenteigen» som betegnelse på universitetet og virksomhetene der.
Universitetsanlegget på Bakkenteigen omfatter også Bakkenteigen kulturhus som  ble tatt i bruk som teater- og konsertlokale da høyskolesenteret åpnet. Storsalen der har sitteplasser til 450 personer.


== Se også ==
Campus Vestfold (tidligere Campus Bakkenteigen), studiested på Bakkenteigen for Universitetet i Sørøst-Norge
Bakkenteigen kulturhus


== Referanser ==
Østerrike under Paralympiske vinterleker 2014

Østerrike deltok i de Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland.


== Medaljevinnerne ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Østerrike hos sochi2014.com
FK Tsjornomorets Odesa

FK Tsjornomorets Odesa (ukrainsk: ФК «Чорноморець» Одеса) er en ukrainsk fotballklubb basert i byen Odesa i Odesa oblast. Lagnavnet kommer fra byen plassering ved Svartehavet, som heter Чорне море, transkribert som Tsjorne more, på ukrainsk. 


== Historie ==
Klubben ble grunnlagt i 1936 under navnet Dynamo Odessa, og hadde flere forskjellige navn før den fikk sitt nåværende i 1958. Klubben har kommet på andreplass i den ukrainske toppdivisjonen Premyer-Liha to ganger, og har tre også tredjeplasser. Den har også en tredjeplass fra toppdivisjonen i Sovjetunionen. I 1992 og 1993-94 vant laget den ukrainske cupen.


== Spillerstall ==
Oppdatert 24. november 2021.


=== Utlånte spillere ===


== Hovedtrenere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(uk) Offisielt nettsted 
(en) FC Chornomorets Odesa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arbeidets lov

«Arbeidets lov» var et lovforslag fra Nasjonal Samling, som en del av NS' arbeid i å omdanne det norske arbeidslivet etter korporativ modell. Loven var programfestet politikk allerede før krigen, men ble aldri innført da den ble møtt med motstand både i norsk arbeidsliv og av den tyske okkupasjonsmakten.


== Bakgrunn ==
Lovforslaget var bygget på det som opprinnelig var Fedrelandslagets politiske plattform, der yrkeslivet skulle organiseres på «korporativ og nasjonal-solidarisk grunn». Yrkesgruppene og alle lønnsmottagere skulle organiseres i statskontrollerte sammenslutninger, der «Arbeidets lov» skulle fastsette de innbyrdes forholdene. Både streik og lockout skulle forbys, og staten skulle spille den sentrale rolle i konfliktløsning der næringslivets og arbeidernes interesser ikke samsvarte.«Arbeidets lov» var utarbeidet etter forbilde av tilsvarende lover i det fascistiske Italia og nasjonalsosialistiske Tyskland, henholdsvis Carta del lavoro og Gesetz zur Ordnung der nationalen Arbeit.


== Fremstilling i NS-propagandaen ==
Lovforslaget var spesielt viktig for NS' sosialradikale fløy. I NS-propagandaen ble «Arbeidets lov» fremstilt som en «garanti mot at arbeiderne pånytt blir prisgitt en kapitalistisk utbytning», og som et eksempel på at partiet også var en «arbeider-reisning». Odd Melsom fremstilte «Arbeidets lov» som et fremskritt for arbeiderne, mens  sosialminister i Quisling-regjeringen Johan Andreas Lippestad omtalte loven som «Loven om det sosiale ansvar».


== Forsøk på innføring ==
Den første komiteen som skulle utforme detaljene i loven ble opprettet i 1940. Hovedmannen bak utkastet som ble lagt frem i juni 1941 var Sigurd Østrem, og det ble nå lagt langt større vekt på førerprinsippet enn i tidligere utkast. En bedrifts daglige leder skulle fungere som «fører», mens arbeiderne skulle sverge personlig troskap til denne. Alle tillitsmenn skulle godkjennes av NS, og kun ha en rådgivende funksjon. På tross av at et «Arbeidsdirektorat for yrkesorganisasjonene» med Erling Olsen og Odd Fossum i ledelsen ble opprettet samme sommer for å organisere dette systemet ble innføringen av loven ikke noe av, etter at tyskerne ikke godtok den.Det ble tatt et nytt NS-initiativ til å innføre en «Arbeidets lov» mot slutten av krigen. Et nytt lovutkast ble utarbeidet ved årsskiftet i 1944/45 av en komité under ledelse av Christian Astrup. Astrup var sosialråd i Sosialdepartementet, og så på «Arbeidets lov» som en del av en radikal omlegging av norsk sosialpolitikk, der blant annet barnetrygd inngikk. Astrup rakk å innføre barnetrygden, mens «Arbeidets lov» fortsatt var under behandling da freden kom i mai 1945.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hvad vil Nasjonal Samling? Opplysningsskrift 102 (1940). Nasjonal Samling, Oslo.
Pryser, Tore (1991). Arbeiderbevegelsen og Nasjonal samling : om venstrestrømninger i Quislings parti. Oslo: Tiden. ISBN 8210033468. 
Sørensen, Øyvind (1991). Solkors og solidaritet : høyreautoritær samfunnstenkning i Norge ca. 1930 - 1945. Oslo: Cappelen. ISBN 8202129419.
Røykovnstue

Røykovnstue er et bolighus som oppvarmes med en røykovn. Denne boligtypen hadde i Norge utbredelse i fjordbygdene på Vestlandet. Røykovnen er murt av naturstein; den har ikke skorstein, røyken slippes ut i rommet, og legger seg under taket, til den slippes ut gjennom ljoren, en luke i taket. 
Ei røykovnstue er, som årestua, åpen til taket, og røyken fra ildstedet slipper ut i rommet. Ljoren er et element som disse hustypene har felles. Årestua og røykovnstua er begge ulike typer røykstuer.
Sammenliknet med åren var røykovnen et brenselsbesparende ildsted, et ildsted som egnet seg til rask og kraftig oppfyring, med derpå følgende utlufting av røyken. Deretter avga ovnen magasinert varme lenge etter at flammene var slukket. I motsetning til både åren og peisen ga ikke røykovnen lys. Ei røykovnstue trengte derfor en lyskilde; det kunne være en egen liten lyspeis, ei tranlampe, eller ei spikhylle. 
I fjordbygdene avløste røykovnstua den gamle årestua, mens årestua holdt seg lenger langs kysten. På kysten ble jernovnene tatt i bruk tidlig, for røykovnen egnet seg ikke til fyring med torv som brensel.
Røykovnstua var oftest et hus av den såkalte treromstypen, med ei stor stue, gang og kove. 
Røykovnstua ble brukt som motiv i den nasjonalromantiske malerkunsten midt på 1800-tallet. Særlig kjent er Adolph Tidemands maleri «Haugianerne».
Ibrâhîm ibn Ya`qûb («Al-Tartusi») besøkte keiser Otto på oppdrag fra kalifen i Córdoba, reiste deretter østover til de slaviske områdene. Han noterte at slaverne ikke hadde bad, men de bygget hus av tre med mose mellom stokkene (det vil si lafting). I et hjørne av huset hadde de en oven av stein med åpning for røyken og når ovnene var varm lukket de døren og luftehullet. De kastet vann på de glødende steinene slik at rommet ble fylt med damp. Slaverne kalte hus itba som var overtatt fra det tyske Stuba (stue). I de tyske områdene ble kakkelovn fra middelalderen av utbredt først i velstående boliger deretter i vanlige bondestuer. Fra 1600-tallet påvirket dette de slaviske områdene ved at røykovnen ble snudd med røykåpningen mot «forstuen» og en lukket ende mot oppholdsrommet som en bileggerovn. Samtidig ble kokingen flyttet til forstuen som ble kjøkken. Røykovnstuen forsvant med dette fra de slaviske områdene bortsett fra i den østlige delen av Alpene.


== Se også ==
Røykovn
Årestue
Ljore


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kristofer Visted og Hilmar Stigum: Vår gamle bondekultur, Bd. 1. Oslo 1951.
Sigurd Østrem

Sigurd Østrem (født 11. april 1884, død 22. februar 1954) var en norsk jurist.
Østrem tok dr.juris-graden i 1926 med avhandlingen De kollektive arbeidskampe efter norsk ret. Under andre verdenskrig samarbeidet han med okkupasjonsmyndighetene, og holdt mer enn 30 foredrag i radioen fra mai 1941 til mars 1945. Tema for foredragene var NS-styrets reformer i forvaltning og forfatning, der Østrem forsøkte å trekke de lange linjer mellom NS-politikken og norsk historie.I oktober 1940 ble Østrem med i NS-komiteen som arbeidet med «Arbeidets lov», og han var hovedmannen bak utkastet som ble fremlagt i juni 1941. Loven trådte imidlertid aldri i kraft.
Østrem ble utnevnt til dosent i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1941. Flere fremtredende NS-medlemmer skal ha ønsket at Østrem ble utnevnt til professor, men Østrem selv ønsket ikke dette før han eventuelt hadde ferdigstilt et større akademisk arbeid som skulle vise at han var kvalifisert for et professorat. Han mistet stillingen like etter krigens slutt i mai 1945.


== Referanser ==
Håkon Høst

Håkon Sverre Høst (født 1956) er en norsk statsviter og forsker I ved Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning. Han forsker på relasjoner mellom utdanning og arbeid, profesjonalisering, yrkesdanning, og fag- og yrkesopplæring.Høst var tidligere hovedtillitsmann i Vinmonopolets Arbeiderforening og ble landskjent i Norge i 1986 i forbindelse med streiken ved Vinmonopolet. Høst disputerte i 2007 for dr. polit.-graden ved Universitetet i Bergen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Håkon Høst i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Teteriv

Teteriv (ukrainsk: Тетерів, russisk: Тетерев – Teterev)) er ei elv i Ukraina. Den er ei høyre sideelv til Dnipro og er 365 km lang med et nedbørfelt på 15 100 km². I sitt øvre løp renner den gjennom byen Radomysjl, og den munner ut i Kyivreservoaret i Dnipro. Teteriv er som regel dekt av is fra desember til mars.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Teteriv (river) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Teteriv (river) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Kyivreservoaret

Kyivreservoaret (ukrainsk: Київське водосховище – Kyyivs’ke vodoskhovysjtsje), lokalt kalt Kyivsjøen, er en stor kunstig innsjø i elva Dnipro i Ukraina. Den har navn etter byen Kyiv, og dekker totalt 922 kvadratkilometer av Kyiv oblast. Reservoaret ble dannet i 1960–1966 da demningen til Kyiv vannkraftverk ble bygget ved Vysjhorod. 
Reservoaret er 110 km langt, 12 km bredt og er 4 til 8 meter dypt. Vannvolumet er 3,7 km³ og av dette er 1,2 km³ nyttbart. Reservoaret danner sammen med  Kakhovkareservoaret,  Dniproreservoaret, Kamjanskereservoaret, Krementsjukreservoaret og Kanivreservoaret en sammenhengende vannvei langs Dnipro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kyiv Reservoir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon om reservoaret
Harmonices Mundi

Harmonices Mundi (latin: Verdens harmoni), egentlig Ioannis Keppleri Harmonices mundi libri V (Johannes Keplers fem bøker om verdens harmoni), er en bok av den tyske astronomen Johannes Kepler som utkom i 1619. Boken diskuterer harmonikk og kongruens i geometriske fomer og fysiske fenomener. 
Første kapittel handler om regulære polygoner, og andre kapittel om kongruens. De to første kapitlene gir også en beskrivelse av hans bidrag til polyedere. Andre kapittel gir den tidligste matematiske forståelsen av en liten dodekaederstjerne og en stor dodekaederstjerne. Tredje kapittel omhandler opprinnelsen til harmoniske proporsjoner i musikk, og fjerde kapittel beskriver harmoniske konfigurasjoner i astrologien (Musica universalis eller sfærenes musikk). Det femte og siste kapittelet handler om harmonien i planetenes bevegelser, og hans oppdagelse av Keplers tredje lov.


== Litteratur ==
Johannes Kepler, The Harmony of the World.  Tr.: Dr Juliet Field. Pub. by The American Philosophical Society, 1997. ISBN 0-87169-209-0
Johannes Kepler, The Harmony of the World.  Tr. Charles Glenn Wallis.  Chicago: Great Books of the Western World. Pub. by Encyclopædia Britannica, Inc., 1952.
"Johannes Kepler," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, Ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
Field, J. V. (1984). A Lutheran astrologer: Johannes Kepler. Archive for History of Exact Sciences, Vol. 31, No. 3, pp. 207–219.
Brackenridge, J. (1982). Kepler, Elliptical Orbits, and Celestial Circularity: A Study in the Persistence of metaphysical Commitment Part II. Annals Of Science, 39(3), 265.
Voelkel, J. R. (1995). The music of the heavens: Kepler's harmonic astronomy. 1994. Physics Today, 48(6), 59-60.
Cromwell, P. R. (1995). Kepler's work on polyhedra. Mathematical Intelligencer, 17(3), 23.
Walker, D. P. (1964). Kepler’s celestial music. Journal of the Warburg and Courtauld Institutes, Vol. 30, pp. 249
Schoot, A. (2001). Kepler's Search for Form and Proportion. Renaissance Studies: Journal Of The Society For Renaissance Studies, 15(1), 65-66
Pozzolan

Pozzolan (fra italiensk pozzolana) er et stoff som ved reaksjon med kalkhydrat og vann danner liknende produkt som ved reaksjon mellom portlandsement og vann. Pozzolan-stoff kan bli brukt som tilsats eller som erstatning for en del av portlandsement. De mest kjente er flyveaske og silikastøv. Silikastøv er et avfallsstoff fra ferrosilisiumframstilling. Pozzolan kan forekomme naturlig i form av vulkansk aske eller ved forbrenningsprosesser i industrien.  
Hvor god effekt en type pozzolan har måles med virkningsfaktoren k. Hos Statens vegvesen har for eksempel pozzolanet silikastøv faktor k=2.
Navnet pozzolan kom fra byen Pozzuoli nær Napoli. Her fant innbyggerne vulkanaske som de knuste og blandet med brent kalk. Blandinga ga et sterkt bindemiddel som de brukte ved muring av store byggverk, dette er sett på som oppfinnelsen av betong. Vulkanaska kom fra kalkstein som under vulkanutbrudd var utsatt for høye temperaturer. Pozzolan brukes også som tilsetning til sement, og bidrar til økt tetthet og styrke. I Norge er silikastøv fra ferrosilisiumindustrien mye brukt til dette formålet.


== Referanser ==
Trichothyrea

Trichothyrea er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Beskrivelse ==
En middelsstor, fargerik gullbasse. Pronotum er brunrødt med en bred, svart midtstripe. Scutellum er svart. Dekkvingene er skinnende grønne med noen små, hvite flekker i bakre del. De har tydelige, men litt uregelmessige punktrader, og bakerst er sømmen trukket ut til en spiss.


== Levevis ==
De voksne finnes gjerne på blomster der de eter pollen.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Etiopia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Cetoniini Leach, 1815
Gruppen Leucocelina
Slekten Trichothyrea Kolbe, 1895
Trichothyrea mulsanti (Guérin-Méneville, 1845)


== Eksterne lenker ==
(en) Trichothyrea i Global Biodiversity Information Facility 
Trichothyrea – detaljert informasjon på Wikispecies 
Liste over artene
Bilde av arten
Anelaphinis

Anelaphinis er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Beskrivelse ==
Middelsstore, matte gullbasser. Grunnfargen er olivengrønn, dekkvingene har skarpt grønne flekker eller tverrbånd. Andre arter er mer gulbrune med gulaktige dekkvinger.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Cetoniini Leach, 1815
Gruppen Cetoniina
Slekten Anelaphinis Kolbe, 1892
Anelaphinis allardi (Ruter, 1978)
Anelaphinis bourgoini (Burgeon, 1932)
Anelaphinis breviceps (Kolbe, 1892)
Anelaphinis dominula (Harold, 1879)
Anelaphinis maritima (Moser, 1914)
Anelaphinis pauliani (Antoine, 1989)
Anelaphinis similis (Antoine, 1989)


== Eksterne lenker ==
(en) Anelaphinis i Encyclopedia of Life 
(en) Anelaphinis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anelaphinis hos NCBI 
Anelaphinis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Liste over artene
Bilder av Anelaphinis simillima