jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Birgit Nissen

Birgit Nissen (født 1. juni 1899 i Oslo, død 29. april 1945 i Helsingborg) var en norsk journalist, motstandskvinne, arbeiderpartipolitiker, organisasjonsaktivist, konsentrasjonsleirfange i Ravensbrück og lyriker.


== Liv og virke ==
Birgit Nissen var datter av meteorolog og forfatter Peter Sylvius Nissen og skuespiller Dina Nissen, vokste opp i Bærum og bodde på Voll. Hun tok artium ved Nissen skole i 1919, og studerte ved University of Pittsburgh 1928–29.Som journalist arbeidet Birgit Nissen i Norges Kvinner 1920–29, deretter i avholdsavisen Folket. Etter 1933 var hun «fri journalist i arbeiderpressen», og markerte seg «med skarp penn mot den gryende fascismen». Hun arbeidet også i organisasjonstidsskrift som Hjemmene's vels blad, Arbeideren og Tidsskrift for alkoholfri kultur.
En periode var Birgit Nissen sekretær for Gustav Vigeland og katalogiserte hans arbeider. Hun tilegnet diktet Troyaborgens fremtidssagn til Vigeland. Et annet av Nissens dikt er tilegnet Olaf Kullmann, offiseren som på 1930-tallet markerte seg i offentligheten som pasifist, dannet Folkereisning mot krig i 1937 og døde i Sachsenhausen i 1941. Nissens dikt dedisert til Kullmann bærer tittelen Skitur.Hun arbeidet fra 1937 som lærer i norsk og korrespondanse ved Bærum yrkesskole. Hun var medlem av Bærum kommunestyre fra 1938.Hun var styremedlem i Norges fredsforening i 1928, holdt et kurs i regi av Norsk Kvinnesaksforening i 1932, og var varamedlem til styret i Arbeiderpartiets kvinnesekretariat i 1939.


== Annen verdenskrig ==
Birgit Nissen ble arrestert for «tyskfiendtlig virksomhet», det vil si illegale aviser, første gang i oktober 1942 og satt i Bredtvedt fengsel. Hun ble løslatt 20. oktober 1942, men arrestert for annen gang den 1. juni 1943. Hun ble overført fra Bredtvedt til Grini fangeleir 6. juni og ble sendt videre til konsentrasjonsleiren Ravensbrück 6. oktober 1943. På vei hjem fra Ravensbrück med De hvite bussene var hun smittet med flekktyfus; hun ble innlagt på Hälsingborg epidemisykehus ved ankomst til Sverige, og døde der etter fire dager.Diktsamlingen Dikt utkom posthumt på Aschehoug i 1949.


== Referanser ==
Earliest deadline first skedulering

Earliest deadline first skedulering (EDF) er en dynamisk skeduleringsalgoritme som blir benyttet av sanntids operativsystemer ved å plassere prosesser i en prioritetskø. Hver gang en skedulering inntreffer, velges den oppgave i køen som har den høyeste dødlinje (deadline) eller tidligste tidsfrist.
Conrad Wilhelm Adeler

Conrad Wilhelm Adeler til Dragsholm (født 29. juni 1739, død 28. april 1785) var en dansk baron. 
Han var sønn av senere stiftsamtmann i Christianssand Frederik Adeler og hustru Anna Beate Rosenkrantz. Som ung var han pasje, i 1764 sekondløytnant ved Rømelings Geworbne Infanteriregiment, samme år fikk han tillatelse til å besøke Sorø Akademi i to år. I 1756 ble han hoffjunker, 1759 rittmester ved Holstenske Rytterregiment og samme år kammerjunker. 1768 ble han kammerherre, 1777 hvit ridder og endelig den 24. mars 1785 ble han opphøyd i friherrelig stand. Dragsholm ble ved samme anledning omdøpt til Adelersborg.
Han var gift to ganger, først med Ulrica Helene de Cicignon (d. 1781), annen gang med Christiane Dorothea Mohrsen (1750–1789). Conrad Wilhelm Adeler døde i sin reisevogn på vei til Lundbæk den 28. april 1785.


== Referanser ==
Axel Towers

Axel Towers ligger ved Axeltorv rett overfor Tivoli i Københavns sentrum. Hovedparten av arealet skal etter åpningen, være domisil for advokatfirmaet Gorrissen Federspiel. Det resterende areal får en blandet anvendelse til kontor, butikker og forlystelser. Axel Towers er designet av arkitektfirmaet Lundgaard & Tranberg og forventes at stå ferdig i 2017.
Bygningen består av fem sammenbyggede tårn med varierende høyder fra 28 til 61 meter i 16 etasjer. På 10. etasje blir det innredet en skybar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Axel Towers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
George D. Grundy jr.

George Debaun Grundy jr. (født 21. juni 1898, død 19. mai 1998) var en luftfartspioner og det siste medlem av Early Birds of Aviation.


== Biografi ==
Grundy ble født i Southampton, New York og vokste opp i Richmond Hill, Queens. Han hadde sin første soloflyvning 17. september 1916 på Long Island.
Han døde 19. mai 1998 i Leesburg, Florida.


== Referanser ==
Early Birds of Aviation

Early Birds of Aviation var en organisasjon viet tidlig piloters historie. Organisasjonen ble startet i 1928 og hadde 598 banebrytende flygere som medlemmer.Medlemskapet var begrenset til de som hadde ført et glidefly, gassballong, eller fly, før 17. desember 1916. Denne dato ble satt fordi et stort antall ble opplært i 1917 som piloter under første verdenskrig. Tolv av medlemmene var kvinner.
Den opprinnelige organisasjonen ble oppløst da det siste medlem døde. Dette skjedde med den 99 år gamle George D. Grundy Jr.. som døde 19. mai 1998. Organisasjonen ble startet på nytt, og ble viet innsamling og publisering av biografier om de som møtte 1916-fristen. Det var mange piloter som fløy solo før 1916-fristen som aldri ble klubbens medlemmer. Noen er senere blitt æresmedlemmer.

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Gruppe 39

Gruppe 39 eller Group 39 er en nyhetsbyrå-gruppe som ble etablert i førkrigsåret 1939. Byråene i de mindre landene i Europa forsøkte å starte et samarbeid som en motvekt til den framvoksende krigspropagandaen som farget mye av nyhetsbildet da konfliktene bygget seg opp mellom stormaktene. 
Da storkrigen snart rullet inn over det meste av Norden og Europa, fikk ikke byråenes initiativ den betydning man opprinnelig hadde håpet på. Etter krigen besluttet man imidlertid å fortsette samarbeidet, tuftet på et felles syn om at en fri presse trenger frie og uavhengige nyhetsbyråer. Da besluttet man også å gi gruppen navn etter stiftelsesåret. 
Gruppe 39 består på 2000-tallet av de åtte nyhetsbyråene:

Belga (ATBP), Bruxelles
Agence Telegraphique Suisse (ATS), Zürich
Algemeen Nederlands Persbureau (ANP), Amsterdam
Austria Presse Agentur (APA), Wien
Finska Notisbyrån (FNB), Helsingfors
Norsk Telegrambyrå (NTB), Oslo
Ritzaus Bureau (RB), København
Tidningarnas Telegrambyrå (TT), Stockholm


== Kilder ==
Wolfgang Vyslozil: Group 39 : History of an Exceptional Alliance of News Agencies, APA, Østerrike 2014
Prosessidentifikator

En prosessidentifikator (ofte referert til som prosess ID eller PID) er innen informatikken tall som brukes i de fleste operativsystemkjerner (for eksempel UNIX, Mac OS X og Microsoft Windows) til å unikt identifisere en aktiv prosess. Tallet kan brukes som en parameter i forskjellige funksjonskall for å tillate manipulering av prosesser, endre prosessens prioritet, eller drepe den fullstendig.
Oddvar Hellerud

Oddvar Hellerud (født 30. september 1917, død 6. juni 1998) var en norsk journalist og pressemann, fra 1966 innenriksredaktør i Norsk Telegrambyrå.Hellerud begynte sin journalistiske karrière i Eidsvold Blad i 1936. Umiddelbart etter frigjøringen i 1945 kom han så til NTB. Der ble han til han gikk av med pensjon i 1984. I NTB var han først stortingsmedarbeider, deretter redaksjonssekretær i stat- og kommuneavdelingen. 
Fra begynnelsen av 1950-årene var han ansvarlig for byråets valgtjeneste, - da datamaskinene gjorde sitt inntog. Valgresultatet ble hentet inn i samarbeid med IBM og videreformidlet til landets aviser og NRK. Helleruds sentrale posisjon i dette arbeidet gjorde at han gjerne ble omtalt som «valgnattens general».Han hadde også en sentral posisjon i utformingen av pressestøtten i Norge. Stat og Pressekomitéen, som avga innstilling i 1967, ble ledet av Hellerud - derav navnet Hellerud-komitéen. Komitéens mandat var å finne svar på hvordan man kunne opprettholde en differensiert presse i Norge. Dagens statlige pressestøtte hviler på denne innstillingen.
Hellerud engasjerte seg også faglig, og han var i perioden 1952 til 1961 formann i Oslo Journalistklubb. Han var også med i Norsk Presseforbunds hovedstyre.


== Bibliografi ==
Oslo journalistklubb 100 år : 1894-1994 : festskrift (sammen med Aage Møst) Oslo journalistklubb 1994


== Referanser ==
Fragmentering

Innenfor datalagre er fragmentering et fenomen som oppstår hvor lagringsplassen benyttes ineffektivt, og reduserer dets kapasitet, ytelse eller begge deler. Konsekvensene av fragmentering avhenger av den spesifikke lagringsenhet og den spesielle type fragmentering. I mange tilfeller, fører fragmentering til at en lagringsplass «går tapt», og i dette tilfellet er det et navn også på den «bortkastede» plassen selv. I andre systemer (f.eks. FAT) er plassen som brukes til å lagre datafiler den samme, uavhengig av graden av fragmentering.
Mikroaggressjon

En mikroaggressjon er en uttalelse eller handling som indirekte, nonchalant, vagt eller utilsiktet oppfattes som nedvurdering av person eller gruppe. Ofte – men ikke alltid – gjelder uttalelsen eller handlingen personens eller gruppens opphav, seksualitet, kultur, klasse eller religion.Begrepet «mikroaggressjon» er hentet fra engelsk, og brukes fortrinnsvis av personer som ønsker å bekjempe rasisme og diskriminering. Bruken av begrepet kritiseres ofte for å senke terskelen for hva som skal regnes som diskriminering til et meningsløst nivå, og at det hemmer ytringsfriheten fordi det kan innby til at noe tolkes i verst tenkelige mening.Begrepet ble først tatt i bruk av den amerikanske psykiateren Chester M. Pierce i 1970 for å beskrive avvisninger og fornærmelser som svarte var utsatt av hvite i hverdagslivet. Begrepet ble senere utvidet til å omfatte andre minoritetsgrupper.


== I norsk kontekst ==
Eksempler på uttalelser som av enkelte tolkes som mikroaggresjoner i norsk kontekst er spørsmålet «hvor kommer du fra, egentlig?» til en person med ikke-hvit hudfarge, eller «du snakker så godt norsk» til en nordmann med mørk hudfarge.


== Se også ==
Politisk korrekthet


== Litteratur ==
Bradley Campbell, Jason Manning: Microaggression and Moral Cultures


== Referanser ==
Frank Leslie’s Popular Monthly

Frank Leslie Popular Monthly (1876-1904) var et amerikansk populært litterært magasin som ble etablert av Frank Leslie som «det minste utgitte magasinet i verden» Blant bidragsyterne var blant andre Henry James og Eben E. Rexford. I 1905 ble det videreført av The American Magazine.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hathi Trust. Frank Leslie's Popular Monthly, fulltekst
Steffen av Bourbon

Steffen av Bourbon (født ca. 1180 ved Belleville, død ca. 1261 i Lyon) var en fransk forfatter, historiker og dominikaner-inkvisitor.
Steffen av Bourbon, fransk Étienne de Bourbon, ble født rundt 1180 ved Belleville-sur-Saône. Navnet betegner geografisk opphav og er ikke knyttet til Bourbon-familien. Han startet å studere ved katedral skolen Saint Vincent ved Mâcon. Rundt 1217, når han var sirka 25, var han en student ved skolene i Paris som senere ville danne Universitetet i Paris i 1231. Dominikerne kom til Paris i 1217 og Steffen sluttet seg til dem noen gang mellom 1217 og 1223. Hos dem fullførte han sine teologiske studier. Det ene klosteret som han var knyttet til, er det som var stiftet i Lyons i 1218. Han var der i 1223 og døde der i 1262.Stephen av Bourbon ble en inkvisitor rundt 1235 og han var en av de første inkvisitorene. På grunn av denne stillingen reiste han meget og fant derfor kulten til Guinefort.


== Bibliografi ==
Stephani de Borbone, Tractatus de diversis materiis predicabilibus. Prologus - Liber primus. De dono timoris, éd. Jacques Berlioz et Jean-Luc Eichenlaub (Corpus Christianorum. Continuatio Mediaevalis, 124), Turnhout, Brepols publishers, 2002 (ISBN 978-2-503-04241-1)
Stephani de Borbone, Tractatus de diversis materiis predicabilibus. Liber secundus. De dono pietatis, éd. Jacques Berlioz (Corpus Christianorum. Continuatio Mediaevalis, 124A), Turnhout, Brepols publishers, 2015 (ISBN 978-2-503-55258-3)
Stephani de Borbone, Tractatus de diversis materiis predicabilibus. Liber tertius. De eis que pertinent ad donum scientie et penitentiam, éd. Jacques Berlioz (Corpus Christianorum. Continuatio Mediaevalis, 124B), Turnhout, Brepols publishers, 2006 (ISBN 978-2-503-04245-9)
Étienne de Bourbon, Anecdotes historiques, légendes et apologues tirés du recueil inédit d’Étienne de Bourbon dominicain du XIIIe siècle, édition de Albert Lecoy de la Marche, Paris, Henri Loones, 1877 lire sur Gallica


== Referanser ==
Kristianslyst skole

Kristianslyst skole er en ungdomsskole i Stavanger. Skoledriften startet i skoleåret 1967/1968.

Skolen har 420 studenter og ca. 50 ansatte der 37 av dem er lærere, og er organisert i tre trinn.
I godt og vel to år holdt skolen til i lokaler som var igjen av Kvalebergleiren, før den i januar 1970 flyttet inn i ny skolebygning i Skolevollen på Kristianslyst. Det nye bygget var i bruk drøyt 40 år før det ble revet og ny skole sto klar til innflytting i 2014. Skolens område er på 12 368,2 m2.
Skolen jobber med internasjonalisering på skolen, og har en vennskapsskole i Nablus på Vestbredden. I tillegg er skolen med i det europeiske utvekslingsprogrammet Erasmus+, og deltar i prosjekter der skolen besøker og får besøk av andre skoler i Europa. I 2021 ble skolen en universitetsskole i samarbeid med Universitetet i Stavanger.
Skolen ligger i nærheten av Hetlandshallen og deler bygget med Hetland videregående skole. Skolen er en av de få heldige skolene i kommunen har tilgang til en egen svømmehall, Hetland svømmehall.


== Referanser ==
SCHED DEADLINE

SCHED_DEADLINE er en skedulerer som har vært tilgjengelig i Linuxkjernen siden versjon 3.14, som ble lansert 30. mars 2014. Skedulereren benytter seg av algoritmene earliest deadline first og Constant Bandwidth Server (CBS).


== Referanser ==
Saratoga Springs

Saratoga Springs er en by i Saratoga County, New York, USA. Befolkningen var på 26 586 i 2010.. Navnet reflekterer tilstedeværelsen av mineralholdige kilder i området, noe som har gjort Saratoga en populær feriedestinasjon i over 200 år. Byen ligger like nord for Albany i hjertet av New Yorks Capital Region.


== Historie ==
Før europeernes ankomst bodde det algonkintalende mahicanindianere i området, men de ble fordrevet av nederlandske og engelske nybyggere. I 1691 bygde de For Saratoga på vestbredden av Hudson River.
Slaget ved Saratoga (1777), som markerer et vendepunkt i den amerikanske uavhengighetskrig, fant faktisk ikke sted ved Saratoga, men 24 kilometer unna ved det som nå er Stillwater.
Rundt 1776 hadde stedet fast bosetting; man regner byens grunnlegger for å være forretningsmannen Gideon Putnam (1763–1812), som slo seg ned der i 1789 og bygde det første hotell i Saratoga i 1802. Men den egentlige grunnleggelse av Saratoga Springs fant sted den 9. april 1819. I 1832 kom den formelle bystatus og det var i forbindelse med at den ble tilsluttet Saratoga and Schenectady Railroad. Jernbanen førte til stadig mer tilstrømning særlig etter at Delaware and Hudson Canal Company overtok i1870 og begynte å trafikkere strekningen mellom New York-Saratoga Springs direkte med Empire State Express.Fra da kom det stadig flere reisende som ønsket kuropphold de berømte mineralkilder her. Den tyskættede lege Simon Baruch var sentral for den medisinske behandling som ble tilbudt og for den målrettede tilrettelegging av kurinstituasjoner etter europeisk forbilde. Det ble bygd store hoteller, som United States Hotel og Grand Union Hotel; sistnevnte var i en tid verdens største hotell.I 1863 ble Saratoga Race Course åpnet. Hesteveddeløpene her bidro til byens attraktivitet. Veddemålene (til tross for at de lenge var forbudt) førte til en ytterligere besøkerstrøm. Siden 1937 er byen også vært et hyppig åsted for filmuinnspillinger.
Potetchips ble oppfunnet i Saratoga Springs: Det fortelles at oppfinneren, kokken George Crum ved hotellet Moon Lake Lodge, den 24. august 1853 laget dem for å imøtekomme en gjest, industrimagnaten Cornelius Vanderbilt som stadig vekk beklaget seg over at hotellets stekte poteter var skåret for tykt. Den nyutviklede tilberedning og serveringsmåte gjorde stykkene så tynne at de ikke helt egnet seg for å spise med gaffel, men den høye gjest var til Crums overraskelse begeistet. Den nye kreasjon ble medtatt på spisekartet som Saratoga Chips, og snart ble de kjent i hele New England. -- En annen versjon, som presenteres i det lokale museum som mer sannsynlig, er at Crums søster kom i skade for å miste en alt forr tynt skåret potetskive ned i varmt fett, og at resultatet begeistret Crum i den grad at han beynte å tilby slike chips i hotellets restaurant.


== Referanser ==
Fernando Claudín

Fernando Claudín Pontes (født 21. august 1915 i Zaragoza, død 16. mai 1990 i Madrid) var en spansk kommunistisk ideolog og historiker best kjent for sitt tobindsverk Krisen i den kommunistiske verdensbevegelse - Fra Komintern til Kominform.


== Biografi ==
Fernando Claudín Pontes ble født i Zaragoza i Aragón 21. august 1915. Senere flyttet han til Madrid der han ble med i den kommunistiske ungdomsorganisasjonen Unión de Juventudes Comunistas de España (UJCE) i 1932. I 1936 ble han valgt inn i ledelsen i Juventudes Socialistas Unificadas (JSU) som redaktør av avisa Ahora.Under den spanske borgerkrigen ble han utpekt til leder av pressearbeidet under Santiago Carrillo i den kortvarige Junta de Defensa de Madrid. Etter republikkens tap mot Fransisco Franco dro Claudín i eksil i blant annet Sovjetunionen, Frankrike, Mexico, Cuba, Chile og Argentina. Fra 1943 til 1945 jobbet Claudín i det spanske kommunistpartiet PCEs hovedkvarter i Argentina. I 1945 flyttet han til Frankrike. Fra 1947 til desember 1954 representerte han de spanske kommunistene i Moskva. I 1955 returnerte han til Paris som medlem av PCEs politbyrå. Sammen med Carrillo tok han til orde for et oppgjør med Stalin og stalinismen.Claudín ble ekskludert fra PCE i 1964. Senere ble han medlem av det sosialdemokratiske Partido Socialista Obrero Español. Han døde i Madrid 16. mai 1990.


== Bibliografi ==
Krisen i den kommunistiske verdensbevegelse - Fra Komintern til Kominform 1 (Pax / Modtrykk, 1977) - ISBN 82-530-0788-4
Krisen i den kommunistiske verdensbevegelse - Fra Komintern til Kominform 2 (Pax / Modtrykk, 1977) - ISBN 82-530-0788-4
Eurokommunisme og sosialisme (Pax / Modtrykk, 1978) - ISBN 82-530-0919-4


== Referanser ==
Lara-Isabelle Rentinck

Lara-Isabelle Rentinck (født 18. august 1986 i Berlin) er en tysk skuespiller og modell. I 2005 vant hun Deutscher Fernsehpreis og Gullrosen fra Underholdningsfestivalen i Montreux som en del av serien Verliebt in Berlin i kategorien «beste daglige serie». I 2016 var hun modell for Playboy.


== Filmografi ==
Jerry Cotton (2009)
EQ Emotionale Intelligenz (2008–2009)
Mord ist mein Geschäft, Liebling (2007)
24berlin (2004)


=== TV ===
Verliebt in Berlin (2005–2007)
Verliebt in Berlin – Das Ja-Wort (2006)
Die Geschichte Mitteldeutschlands – Glück ohne Ruh' – Goethe und die Liebe (2008)
Die 25. Stunde – Feuerteufel (2008)
SOKO 5113 – Flüchtige Liebe (2009)
Hallo Robbie! – Altlasten (2009)
Der Landarzt – Intrige mit Folgen (2009)
Mord ist mein Geschäft, Liebling (2009)
Barbara Wood – Karibisches Geheimnis (2009)
Notruf Hafenkante – Falsche Töne (2009)
Killerjagd. Töte mich, wenn du kannst (2009)
Marienhof (2011)
Küstenwache (2011–2016)
Der letzte Bulle – Zur Kasse, Schätzchen (2012)
Kripo Holstein – Mord und Meer (2013)
Akte EX - Zum Sterben Schön (2014)
Die Rosenheim-Cops – In Schönheit sterben (2015)
Letzte Spur Berlin - Unantastbar (2016)


== Teateropptredener ==
Kamasutra will gelernt sein (som Sybille Lohmeier, 2009, Komödie Dresden)
Ferienheim Bergkristall - Gäste, Gauner und Gespenster (som Kitty Bang, 2007-2008, Komödie Dresden)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lara-Isabelle Rentinck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lara-Isabelle Rentinck på Internet Movie Database 
(fr) Lara-Isabelle Rentinck på Allociné 
(en) Lara-Isabelle Rentinck hos The Movie Database
NPK-språket

NPK-språket er en språkbok utgitt av Nynorsk Pressekontor i 2010. Boka brukes og ofte i nynorsk-pressekretser. Den er todelt; en regeldel med språkråd om rettskrivning og grammatikk og en ordliste med rundt 30 000 oppslagsord.
NPKs språknorm følger i stor grad gjeldende nynorskrettskriving, men ordlista har færre valgfrie former enn i offisiell rettskriving.
Redaktør for boka er Hallvard Østrem, språkansvarlig i NPK. 
Nynorsk Pressekontor inngår i NTB-gruppen, og boka er bygget over samme lest som Norsk Telegrambyrås bok NTB-språket.


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på Kunnskapsforlagets nettsider
NPK-språket i bokhylla.no
Engebret-bevegelsen

Engebret-bevegelsen var et nettverk av kvinnelige journalister i Oslo. Nettverket eksisterte i rundt ti år fra det første møtet høsten 1974. Det siste møtet i regi av bevegelsen ble holdt 18. mars 1985.Navnet fikk de fra Engebret Café, det gamle samlingsstedet for Oslo-journalistene, der møtene ble holdt. De fem journalistene som tok initiativ til nettverket, var Gerd Benneche (Dagbladet); (Reidun Kvaale (Aftenposten); Gerda Vislie (Aftenposten); Anne Lise Stafne (Dagbladet) og Harriet Eide (Dagbladet). Invitasjonen til første møte kom gjennom en liten annonse i fagbladet Journalisten, oktober 1974. «Noe å snakke om?» var tittelen på annonsen, der kvinnelige journalister ble invitert til et uformelt møte på Engebret café. På møtet 4. november 1974 var mer enn 60 kvinner til stede.Journalistyrket var på denne tiden svært mannsdominert, og bevegelsen ble etablert som en protest mot eksisterende strukturer og konvensjoner i yrket. Nettverket var en debatt- og pressgruppe, som arbeidet for likestilling, hovedsakelig gjennom Norsk Journalistlag (NJ), men uten direkte tilknytning til journalistlaget. De ønsket å forbli en uformell bevegelse.Tema som ble tatt opp, var krav om likelønn og bedre arbeidsvilkår, og spørsmålet om det fantes en egen kvinnelig journalistikk ble drøftet. Etterhvert tok flere av bevegelsens deltagere verv i journalistlaget, som dermed fikk sin første kvinnelige faglige sekretær, nestleder og leder. I 1981 ble NJs likestillingsutvalg opprettet, og i 1983 ble det fattet vedtak om kjønnskvotering. Likestillingsarbeidet ble ivaretatt av Norsk Journalistlag, og Engebret-bevegelsen oppløste seg.
Bevegelsen hadde sitt tyngdepunkt i årene -74 til -80, så døde den gradvis ut. Men det betyr ikke at kampen døde hen, den bare flyttet seg.


== Referanser ==


== Kilder ==
Lindstad, Siri (9. oktober 2009). «Ingen selskapsklubb». Kilden: informasjonssenter for kjønnsforskning. 
Møst, Aage (red.) (1994). Oslo journalistklubb 100 år : 1894-1994 : festskrift. Oslo journalistklubb. ISBN 8299325102.  [e-bok fra bokhylla.no]
Stafne, Anne Lise (24. mai 2007). «Engebretbevegelsen». Kilden: informasjonssenter for kjønnsforskning. 
Tovsen, Marit (1985). Kvinner i media. Oslo: Likestillingsrådet.  [e-bok fra bokhylla.no]
Utheim, Maria (2009). Engebret-bevegelsen : likestilling, påvirkning og fagforeningsarbeid (PDF). Oslo: Universitetet i Oslo.  [masteroppgave i journalistikk]


== Eksterne lenker ==
Statsforvalteren i Agder

Statsforvalteren i Agder er et norsk statlig embete, som utfører statsforvalterens oppgaver overfor kommunene i Agder. Embetet ble etablert 1. januar 2016 under navnet Fylkesmannen i Aust- og Vest-Agder, ved sammenslåing av de selvstendige fylkesmannsembetene i Aust-Agder og Vest-Agder.  Den 1. januar 2019 endret embetet navn til Fylkesmannen i Agder, og endret igjen navn den 1. januar 2021 til det nåværende navnet på embetet. 
Statsforvalteren skal bidra til at Stortingets og Regjeringens retningslinjer blir fulgt opp. Dette skjer ved at statsforvalteren utfører forvaltningsoppgaver på vegne av departementene, og ved at statsforvalteren overvåker kommunenes virksomhet og er klageinstans for mange typer kommunale vedtak. 


== Liste over embetsinnehavere ==


== Se også ==
Liste over Aust-Agders fylkesmenn
Liste over Vest-Agders fylkesmenn


== Referanser ==