jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fay Wildhagen

Fay Hau Wildhagen (født 1993) er en norsk artist, gitarist og låtskriver fra Bærum.Musikken hennes omtales som folkpop og visepop. På plateinnspilling og konserter har hun med seg et band bestående av strykere og blåsere. Fay Wildhagen har kontrakt med plateselskapet Warner Music Norway, og hennes norske management og bookingagent er Artist Vision og Atomic Soul.Som 21-åring ble hun omtalt som en særlig god gitarist, noe hun selv hevdet ikke først og fremst skyldtes et stort talent, men at hun hadde øvd lenge og mye.Bandet hennes begynte å spille sammen i 2012, og siden den gang har de spilt konserter på en rekke scener og festivaler i Norge og Europa. I juni 2015 utga Fay Wildhagen debutalbumet Snow. For albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 2015 i kategorien «Beste nykommer» og til P3 Gull 2015 i klassen «Årets nykommer». Hun vant Edvard-prisen 2016 i klassen «Utfordrer» for låten Into the Woods fra det samme albumet. Hun har opptrådt på nøkkelfestivaler som blant annet By:Larm, Slottsfjellfestivalen og Øyafestivalen.
I september 2018 ga hun ut albumet Borders. For albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 2018 både i klassen «Indie/alternativ» og i klassen «Årets produsent». Sammen med Øyvind Mathisen laget hun musikk til filmen Harajuku fra 2018, og ble for det nominert til Amandaprisen 2019 i klassen «Beste originalmusikk».Hun kom på tredjeplass i sesong 12 av 71° nord – Norges tøffeste kjendis.


== Diskografi ==
Snow (2015, Warner Music Norway)
Borders (2018, Warner Music Norway)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Fay Wildhagen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fay Wildhagen på Internet Movie Database 
(en) Fay Wildhagen på MusicBrainz 
(en) Fay Wildhagen på Spotify 
(en) Fay Wildhagen på Songkick
World of Goo

World of Goo er et videospill utviklet av 2D Boy for WiiWare, Windows, Mac ASTE X og Linux. Det ble gitt ut i oktober 2008 i Nord-Amerika, og i desember 2008 i Europa.Spillet baserer seg på fysikk og tanken om å lage store komplekser ved å benytte små klissballer. Det er delt inn i fem kapitler, med flere nivåer per kapittel. Et ekstra rom i spillet tar opp alle klissballene som man får til overs, hvor man kan prøve å bygge et tårn av disse uten at det velter over. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) World of Goo på Steam 
(en) World of Goo på GOG.com 
(en) World of Goo hos MobyGames 
(en) World of Goo på Metacritic 
(en) World of Goo på Metacritic 
(en) World of Goo på Metacritic 
(en) World of Goo på Metacritic 
(en) World of Goo på Internet Movie Database 
(en) World of Goo hos Giant Bomb 
(en) World of Goo hos Internet Game Database
Silja Sol

Silja Sol Dyngeland (født 13. april 1990), kjent under artistnavnet Silja Sol, er en popmusiker fra Bergen. 


== Musikalsk virke ==
Silja Sol har siden 2014 markert seg med sine finurlige tekster på morsmålet, innenfor pop, indie og eksperimentelle sjangerkrysninger. Fra 2014 til 2017 hadde hun kontrakt med plateselskapet Eget Selskap, men i 2019 startet hun plateselskapet Sol, og utgir nå musikk selv. 
I begynnelsen av karrieren sang hun på engelsk, og i 2012 slapp hun sjutommeren «Tensed Situation» under navnet Silja Dyngeland. Da hun ga ut sitt debutalbum På hjertet i 2014 hadde hun byttet til artistnavnet Silja Sol, og skrev og sang utelukkende på norsk. Dette albumet ble nominert til Spellemannsprisen 2014 under kategorien viser. Hun fikk NOPA-stipendet i 2015.I 2016 kom hennes andre album Væremeh, som fikk gode anmeldelser av norske musikkanmeldere. De to sangene «På hjertet» og «Væremeh» ble produsert av Kato Ådland, som også hadde jobbet med artister som Sondre Lerche, Datarock og Katzenjammer. I 2016 spilte hun også inn en cover-versjon av Boney M.-låten «Sunny» til en reklamekampanje for Tine meierier.
Hun ga ut sitt tredje album, Ni liv, i 2017. Albumet er skrevet og produsert av Silja Sol i samarbeid med Fredrik Vogsborg (Casiokids, Aurora ++). Hun vant Spellemannprisen 2017 for albumet i klassen «indie». På denne platen merker man et sjangerskifte, hvor det elektroniske synthpop-lydbildet er mer dominerende.  
Fra 2014 til 2020 turnerte Silja Sol med den norske popartisten Aurora som en del av backingbandet hennes; Silja Sol bidro med vokal, synth og gitar.


== Bandmedlemmer ==
Fredrik Vogsborg: gitar, vokal
Linn Frøkedal: bass, vokal
Einar Olsson: trommer
Anders Bjelland: synth, gitar


== Diskografi ==


=== Album ===
2014: På hjertet, Eget Selskap
2016: Væremeh, Eget Selskap
2017: Ni liv, Eget Selskap
2020: På Ekte, Apollon Records
2022: Bak skyene, SOL


=== EP-er ===
2012: Tensed Situation – utgitt under navnet Silja Dyngeland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Silja Sols låter på Soundcloud
«Sunny» for Tine meierier
Official Xbox Magazine

Official Xbox Magazine (ofte forkortet til OXM) var et månedlig utgitt videospilltidsskrift som ble startet i november 2001, kort tid etter at Xbox-konsollen ble sluppet ut. En utgave av tidsskriftet ble først vist ved E3 i 2001, og enda en ble vist frem før det ble gitt ut månedlig i november 2001. Det fulgte med en DVD sammen med tidsskriftet som inkluderte spilldemoer, spilltrailere og annet lignende innhold. De inneholdt også programvaren for Xbox 360ens bakoverkompatibalitet med originale Xbox-spill, for de som ikke hadde tilgang til internett. Etter januar 2012 inkluderte ikke tidsskriftet disse DVD-ene. I midten av 2014 hadde den amerikanske og den britiske versjonen av fusjonert til samme nettside. Noen få måneder senere ble hele tidsskriftet lagt ned.  Fra og med februar 2015 omdirigeres alle nettsider som tilhører Future Publishing, som inkluderer OXM, til GamesRadar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Scyllabreen

Scyllabreen er en stor isbre i Mac. Robertson Land i Australian Antarctic Territory, Australias kravområde i Antarktis. Den drenerer østover mellom Athos Range og Porthos Range i Prince Charles Mountains.Breen ble oppdaget i desember 1956 av den sørlige gruppen til ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) ledet av W.G. Bewsher. Den ble oppkalt etter Homers Skylla fordi det medførte store vansker å krysse regionen på grunn av breen.


== Referanser ==
Athos Range

Athos Range er den nordligste fjellkjeden i Prince Charles Mountains i Mac. Robertson Land i Antarktis. Fjellkjeden består av flere store individuelle fjell og nunataker som strekker seg over 75 kilometer fra øst til vest langs nordsiden av Scyllabreen.Disse fjellene ble først observert fra luften under U.S. Navy Operasjon Highjump 1946-47. Den vestlige delen av fjellene ble først besøkt under Australian National Antarctic Research Expeditions (ANARE) og et lag ledet av J. Bechervaise i november 1955. Fjellkjeden ble igjen besøkt i desember 1956 av det sørlige laget under ANARE 1956-57, ledet av W.G. Bewsher og et depot ble opprettet lengst øst. Fjellkjeden ble oppkalt etter en rolle i De tre musketerer, en roman av Alexandre Dumas som var den meste populære boken lest under reisen.


== Fjell ==
Mount Albion er et fjell 3 km sør-sørøst for Mount O'Shea i den sørlige delen av Athos Range. Det ble oppdaget av det sørlige laget under ANARE ledet av W.G. Bewsher (1956-57) og oppkalt etter Patrick Albion, som var radiotelegrafist ved Mawson Station i 1956.Farley Massif er et fjell 1,5 km nord for Mount Jacklyn. Det ble kartlagt av ANARE fra flyfoto og kalt opp etter J.A. Farley, landmåler ved Mawson Station i 1964.Giddings Peak er en liten fjelltopp like vest for Mount Bechervaise. Det ble kartlagt fra flyfoto tatt av ANARE i 1965 og ble navngitt av ANCA etter A. Giddings, kokk på Wilkes Station i 1959.Mount Jacklyn er en kjegleformet fjelltopp øverst i en hesteskoformet rygg 1,5 km sør for Farley Massif i den østlige delen av Athos Range. Den ble først besøkt av det sørlige laget under ANARE ledet av W.G. Bewsher (1956-57) og oppkalt etter Robert Jacklyn, kosmisk strålingsfysiker ved Mawson Station i 1956.Mount O'Shea er et fjell 3 km nord-nordvest i Mount Albion. Det ble kartlagt fra flyfoto tatt av ANARE og oppkalt etter A.J. O'Shea, mekaniker på Mawson Station i 1964.Mount Shennan er et fjell 6 km vest for Farley Massif. Det ble kartlagt fra flyfoto tatt av ANARE og oppkalt etter K.J. Shennan, dieselmekaniker ved Mawson Station i 1963.Mount Starlight er en lang rygg med brune klipper og bratte sider, men uten spisse topper ved vestenden av Athos Range. Den ble oppdaget i november 1955 av et lag fra ANARE ledet av J.M. Bechervaise. Den ble navngitt til minne om Operasjon Starlight da et depot ble lagt ut for videre arbeid med kartlegging og geologiske undersøkelser.


== Referanser ==
Jobbing uten mobbing

Jobbing uten mobbing var et nasjonalt prosjekt av Arbeidstilsynet mot mobbing og trakassering i arbeidslivet i perioden 2005-2007. Dette var en del av avtalen om et inkluderende arbeidsliv (IA) ut fra erkjennelsen av at mobbing kan være et organisatorisk problem på den enkelte arbeidsplass og ikke bare et resultat av mobbeofferets personlighet.Dette ble publisert under Regjeringen Bondevik II, og ble en samlet nettside med kunnskap og forskning om mobbing og verktøy i arbeidet mot mobbing. I og med at det er vanskelig å nå frem i rettsapparatet med mobbesaker skulle denne nettsiden bistå Norsk arbeidsliv med nye metoder og nye verktøy for å forebygge og håndtere mobbing. Det ble estimert at dette gjaldt rundt 100 000 arbeidstakere.Prosjektet ble lansert av daværende statsminister Kjell Magne Bondevik som en del av nyttårstalen i 2004. Han oppfordret til nulltoleranse for mobbing på arbeidsplassen, og kampanjen var ment for arbeidsgivere så vel som arbeidstakere. Begge parter i arbeidslivet hadde sett behovet for et krafttak mot mobbing. Anne Gjertrud Fugletveit var prosjektleder for satsingen «Jobbing uten mobbing».I samme periode trådte en ny arbeidsmiljølov i kraft i Norge (2006) med et forbud mot trakassering og krenkelse av ansattes integritet og verdighet, og et forbud mot å tie dersom man er vitne til eller får kjennskap til trakassering. Med dette ble mobbing noe som alle virksomheter og alle arbeidstakere måtte være forberedt på å håndtere og forebygge.


== Prosjektets formål ==
Gjennom skriftlig materiell, opplærings- og informasjonstiltak, tydeliggjøring av roller og ansvar, kompetansehevende tiltak, konkretisering av tiltak mot mobbing og synliggjøring av konsekvenser for den enkelte, organisasjonen og samfunnet skulle dette prosjektet bidra med å:

Sette aktørene på arbeidsplassene selv i stand til å forebygge og håndtere mobbing
Sikre kunnskap om forebygging og håndtering av mobbing hos sentrale HMS-aktører og støtteaktører
Stimulere til utvikling og spredning av kunnskap om mobbing i arbeidslivet
Tydeliggjøre mobbing som en viktig del av virksomhetens arbeid i det systematiske helse, miljø og sikkerhetsarbeidet 


== Klassifisering av mobbing på arbeidsplassen ==
Det ble lansert en modell med utgangspunkt i trafikklyset, hvor tiltakene var avhengig av alvorlighetsgraden på trakasseringen. Enhver arbeidsplass var ansvarlig for å vite når det lyser grønt, gult og rødt i eget arbeidsmiljø og sette inn tiltak i tråd med varselfargen.
Grønt lys: Forebygging
Gult lys: Risikohåndtering
Rødt lys: AvvikshåndteringDet ble utarbeidet en rekke veiledere, brosjyrer, hefter og egne metoder for forebygging og håndtering av mobbing.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Lamiomimus

Lamiomimus er en gruppe (slekt) av biller som tilhører gruppen vedbukker i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, kraftige, brunsvarte trebukker med lange og kraftige antenner. Pronotum har en kraftig pigg midt på hver side. Dekkvingene er parallellsidige og har diffuse, lyse tverrbånd.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Kina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Lamiini eller Phrissomini
Slekten Lamiomimus Kolbe, 1886
Lamiomimus chinensis Breuning, 1936
Lamiomimus gottschei Kolbe, 1886


== Kilder ==
Sjekkliste over artene Arkivert 15. mars 2016 hos Wayback Machine.
Bildegalleri Arkivert 15. april 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Lamiomimus i Encyclopedia of Life 
(en) Lamiomimus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Lamiomimus hos NCBI 
(en) Kategori:Lamiomimus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lamiomimus – detaljert informasjon på Wikispecies
Stixis

Stixis er en gruppe (slekt) av biller som tilhører gruppen vedbukker i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Øst-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Lamiini eller Phrissomini
Slekten Stixis Gahan, 1890
Stixis grossepunctata Breuning, 1942 - Tanzania
Stixis itzingeri Breuning, 1936 - Tanzania
Stixis punctata Gahan, 1890 - Kenya, Tanzania
Stixis usambaricus Adlbauer, 2010 - Tanzania


== Kilder ==
Sjekkliste over artene Arkivert 15. mars 2016 hos Wayback Machine.
Bildegalleri Arkivert 15. april 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Stixis i Encyclopedia of Life 
(en) Stixis i Global Biodiversity Information Facility
Brimidius

Brimidius er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, brunspraglete trebukker med lange antenner. Dekkvingene er bredest bak midten.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Sentral-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Lamiini Latreille, 1825 eller Phrissomini
Slekten Brimidius Breuning, 1936
Brimidius annulicornis Breuning, 1954 	- Tanzania
Brimidius granulipennis Breuning, 1955 - Rwanda
Brimidius laevicollis (Aurivillius, 1908) - Tanzania
Brimidius marmoratus Teocchi, Sudre & Jiroux, 2010 - Kamerun


== Kilder ==
Katalog over Lamiini Arkivert 15. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Brimidius i Encyclopedia of Life 
(en) Brimidius i Global Biodiversity Information Facility 
Brimidius – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri Arkivert 15. april 2016 hos Wayback Machine.
Rettside

Rettside eller «retten» er den side som skal vende ut. Baksiden kalles for vrangen eller vrangsiden.Uttrykket brukes i sammenheng med tekstiler der sidene er forskjellige, slik som speilfløyel eller sateng. I strikketøy med mønstre er vrangen gjerne full av tråder som føres på baksiden for å strikkes inn igjen der de skal være i mønsteret. I sydde tekstiler som duker og plagg, vil en ofte kunne se på sømmene hva som er retten og for klærs vedkommende hvilken side som skal vende ut.
I overført betydning er rettsiden fasaden eller den ytre og gjerne korrekte framtoning, mens vrangsiden benyttes som uttrykk for det motsatte.


== Referanser ==
Peter Erskine

Peter Erskine (født 5. juni 1954 i Somers Point, New Jersey, USA) er en amerikansk trommeslager, jazzkomponist og bandleder som debuterte med Stan Kentons orkester i 1972 og siden har bidratt på omtrent 500 utgivelser gjennom sin karriere.Erskine endte i 1978 opp som medlem i Weather Report hvor han spilte inn fem album og vant en Grammy med 8:30 (1979). Deretter ble han med i Steps Ahead. Ved siden av en rekke bidrag på utgivelser med kjente artister som Steely Dan, Chick Corea, Pat Metheny, Joni Mitchell, Queen Latifah, Al Di Meola og Jan Garbarek, har han gitt ut ti soloalbum og ytterligere flere album som bandleder. Erskine fikk sin andre Grammy som soloist på Randy og Michael Brecker sin Some Skunk Funk (2005).Erskine ble æresdoktor ved Berklee College of Music i 1992.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Peter Erskine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Erskine – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Erskine på Internet Movie Database 
(en) Peter Erskine hos The Movie Database 
(en) Peter Erskine på Discogs 
(en) Peter Erskine på MusicBrainz 
(en) Peter Erskine på Songkick 
(en) Peter Erskine på Last.fm 
(en) Peter Erskine på AllMusic 
Peter Erskine på Facebook 
Peter Erskine på Instagram 
Peter Erskine på YouTube 
(en) Peter Erskine på Myspace
Brimopsis

Brimopsis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En middelsstor, kraftig, mørkbrun trebukk. Pronotum er kraftig rundet med en liten pigg midt på hver side. Dekkvingene er svært grovt og uregelmessig punkterte.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Tanzania og Den demokratiske republikken Kongo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Lamiini Latreille, 1825 eller Phrissomini
Slekten Brimopsis Breuning, 1936
Brimopsis kivuensis Breuning, 1936


== Kilder ==
Katalog over Lamiini Arkivert 15. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Brimopsis i Encyclopedia of Life 
(en) Brimopsis i Global Biodiversity Information Facility 
Brimopsis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av arten Arkivert 10. april 2016 hos Wayback Machine.
Echinovelleda

Echinovelleda er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, svært knudrete, gråbrune trebukker. Antennenes innerste ledd er svært kraftig. Pronotum er langstrakt, nærmest ovalt med en skarp pigg litt foran midten. Dekkvingene er hvelvede, sterkt knudrete og med en skarp, bakoverrettet pigg i spissen.


== Levevis ==
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Kina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825
Stammen Lamiini Latreille, 1825 eller Phrissomini
Slekten Echinovelleda Breuning, 1936
Echinovelleda antiquua Gressitt, 1951
Echinovelleda chinensis Breuning, 1936


== Kilder ==
Katalog over Lamiini Arkivert 15. mars 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Echinovelleda i Encyclopedia of Life 
(en) Echinovelleda i Global Biodiversity Information Facility 
Echinovelleda – detaljert informasjon på Wikispecies
Helgehornet

Helgehornet er et fjell i Volda kommune på Sunnmøre. Det ligger på Berkneshalvøya mellom Voldsfjorden og Ørstafjorden. Fjellet har en høyde på 623 meter over havet.Helgehornet er det dominerende fjellet noen få kilometer nord for E39 mellom Volda og Ørsta. Fylkesvei 653 Eiksundsambandet tar av fra E39 sør for Helgehornet, og går langs østsida av fjellet langs Hovdevatnet, går gjennom Helgehorntunnelen og går deretter nord for fjellet til like før veien går inn i Eiksundtunnelen.
Kommunegrensa mellom Volda og Ørsta går et stykke oppe i nordøstsida av fjellet.


== Fottur ==

Helgehornet er et svært populært turmål, da det er lett tilgjengelig, og byr på flott utsikt i alle retninger. Mellom annet kan en se Slogen om lag 35 kilometer rett øst. Den vanligste og korteste ruten går fra skytebanen i Sollidalen (ca 270 moh), og gå derifra etter tydelig merket sti. Turen tar fra 30 minutter til litt over time alt etter kondisjon og tempo. Lett trimrute 3 kilometer tur-retur.
Det er også mulig å kjøre eller gå opp skogsveien som starter ved Hovdevatnet, like ved Helgehorntunnelen, og deretter gå merket sti.
På toppen er det en radio/TV/kommunikasjonmast.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Iriss.no - Rutebeskrivelse fra Sollidalen Arkivert 10. april 2016 hos Wayback Machine.
Schiefloefurua

Schiefloefurua
I Steinkjer kommune, mellom Lauvvatnet og Sandtjønna i Ogndalsfjella står det en gammel furu med inskripsjonen «O.P.S.S. 29de apr. 1782».


== Kilder ==
Kulturarven i Steinkjer kommune, Kulturminneplan for Steinkjer kommune s. 96


== Eksterne lenker ==
Schiefloefurua, Statens kartverk
Saltbusk

Saltbusk (Atriplex halimus) er en busk i tangmeldeslekta og amarantfamilien.
Den blir opptil 2,5 m høy. Barken er grå og flasser av. Bladene er spredte, sølvfargete, ovale til ruteformede, læraktige og helrandete til tannete. Blomstene er små og gule og sitter i endestilte, forgrente aks.
Planten vokser på steder med stein eller sand ved havet eller i halvørken og andre tørre steder i innlandet. Den er utbredt i hele middelhavsområdet og finnes forvillet på Madeira og Kanaløyene. Det er usikkert om den er forvillet eller naturlig på Kanariøyene.
Blad og stengler fra saltbusken brukes som fôr til sauer, geiter og kameler og blir også spist av mennesker. Den er svært næringsrik og inneholder proteiner, A-, C- og D-vitaminer, bor og krom. Den har en god, salt smak og brukes i salater eller kokt, på samme måte som spinat. Det er denne planten det vises til i Jobs bok 30,4 i Bibelen.


== Litteratur ==

M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 40. ISBN 0-7136-7015-0. 
P. Uotila (2011). «Atriplex halimus». Chenopodiaceae (pro parte majore). – In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 29. mars 2016. 
M. Al-Oudat og M. Qadir (2011). The halophytic flora of Syria (PDF). Aleppo: International Center for Agricultural Research in the Dry Areas. s. 53–54. ISBN 92-9127-252-3. 
«Atriplex halimus». Flora of Israel Online. Besøkt 29. mars 2016. 
«Atriplex halimus». Flowers in Israel. Besøkt 29. mars 2016. 


== Eksterne lenker ==
(en) Saltbusk i Encyclopedia of Life 
(en) Saltbusk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Saltbusk hos Artsdatabanken 
(en) Saltbusk hos ITIS 
(en) Saltbusk hos NCBI 
(en) Saltbusk hos The International Plant Names Index 
(en) Saltbusk hos Tropicos 
(en) Kategori:Atriplex halimus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Atriplex halimus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Atriplex halimus – detaljert informasjon på Wikispecies