jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Charlotte Bühler

Charlotte Bühler (født Malachowski den 20. desember 1893 i Berlin, død 3. februar 1974 i Stuttgart) var en tysk utviklingspsykolog. Hun er mest kjent for sine banebrytende arbeider innen barne- og ungdomspsykologi og som en av grunnleggerne av den humanistiske psykologien. Hun dokumenterte bl.a. at mennesker allerede som spedbarn er intensjonelle, nysgjerrige og sosiale.


== Biografi ==
Charlotte Bühler ble født i Berlin av jødiske foreldre. Hun studerte filosofi og medisin ved Universitetet i Berlin og Freiburg og tok i 1918 doktorgrad i psykologi ved Universitetet i München. Sammen med ektemannen Karl Bühler (de hadde giftet seg i 1916) flyttet hun deretter til Dresden og 1922 til Wien, der hun i 1929 ble utnevnt til professor i barnepsykologi ved universitetet. Forskningen hennes ble lagt merke til internasjonalt, og hun hadde forskningsopphold og opprettet klinikker i bl.a. USA og Storbritannia.
Under ett av sine utenlandsopphold fikk hun høre om Østerrikes Anschluss og ektemannens arrestasjon. Hun oppnådde ved hjelp av norske diplomater at mannen ble sluppet ut av fengsel og kunne reise til Oslo. Mens han reiste videre til USA, fikk Charlotte Bühler i 1939 et professorat ved Norges lærerhøgskole i Trondheim og året etter ved Universitetet i Oslo. Hun fulgte etter til USA i mars 1940, bare en drøy uke før nazistenes okkupasjon av Norge.
I USA ble Bühler professor ved Saint Catherine College i Saint Paul og fra 1942 ledende psykolog ved sentralsykehuset i Minneapolis. 1945 ble hun US-amerikansk statsborger og flyttet til Los Angeles. Der jobbet hun også som ledende psykolog ved sykehuset, samtidig som hun var professor ved University of Southern California. Etter sin emeritering i 1958 drev hun en privatklinikk i Beverly Hills. 1971 flyttet hun tilbake til Tyskland (Stuttgart), hvor barna hennes levde, og hvor hun døde tre år senere, 80 år gammel.


== Verker (utvalg) ==
Das Seelenleben des Jugendlichen. Versuch einer Analyse und Theorie der psychischen Pubertät (1922)
Soziologische und psychologische Studien über das erste Lebensjahr (1927, med H. Hetzer og B. Tudor-Hart; engelsk som The First Year of Life, 1930)
Kindheit und Jugend. Genese des Bewußtseins (1928; engelsk som From Birth to Maturity: An Outline of the Psychological Development of the Child, 1935)
Der menschliche Lebenslauf als psychologisches Problem (1933)
Praktische Kinderpsychologie (1938)
Fra barndom til alderdom. Utviklingspsykologi (1938)
The Course of Human Life: A Study of Goals in the Humanistic Perspective (1968, med F. Massarik og J. Bugental)


== Referanser ==


== Litteratur ==
G. Bühring (2007). Charlotte Bühler oder der Lebenslauf als psychologisches Problem. Frankfurt am Main: Lang. ISBN 9783631557433. 
L. Ahnert, red. (2015). Charlotte Bühler und die Entwicklungspsychologie. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht. ISBN 9783847104308. 


== Eksterne lenker ==
Biografi på MedKolleg. Portal für Medizin & Gesundheit (tysk)
Biografi på Charlotte Bühler Institut für praxisorientierte Kleinkindforschung (tysk)
Biografi på Psychology's Feminist Voices Arkivert 20. mars 2014 hos Wayback Machine. (engelsk)
Verker tilgjengelig i Oria
Karl Bühler

Karl Bühler (født 27. mai 1879 i Meckesheim i Storhertugdømmet Baden, død 24. oktober 1963 i Los Angeles) var en tysk psykolog og lingvist. Bühler kom med bidrag til utviklings- og gestaltpsykologien, men også til språkvitenskapen. Hans kanskje viktigste verk var boka Sprachtheorie («Språkteori», 1934), som kombinerte psykologiske, lingvistiske, filosofiske og kommunikasjonsvitenskapelige spørsmålstillinger og metoder i utviklingen av en bredt anlagt teori om språk.
Karl Bühler var gift med utviklingspsykologen Charlotte Bühler og var doktorgradsveilederen til filosofen Karl Popper.


== Biografi ==
Bühler tok doktorgrad i medisin ved Universitetet i Freiburg (1903) og i psykologi ved Universitetet i Straßburg (1904). Han innehadde stillinger ved universitetene i Freiburg, Würzburg og Bonn, før han fikk et professorat i München (1913).
I 1916 giftet han seg med sin doktorgradsstudent Charlotte Malachowski. De fikk barna Ingeborg (1917) og Rolf (1919). Ekteparet jobbet sammen ved Universitetet i Dresden (fra 1918) og ved Universitetet i Wien (fra 1922), der Karl ble leder av det nygrunnlagte psykologiske institutt og Charlotte ble professor i barnepsykologi. Fra 1928 til 1931 var han leder av Det tyske selskap for psykologi.
Umiddelbart etter Østerrikes Anschluss til Nazi-Tyskland i 1938 ble Bühler fengslet for sine politiske holdninger, men kona klarte ved hjelp av norske diplomater å få ektemannen ut av fengsel og til Oslo. Herfra emigrerte ekteparet til USA. Fra 1940 til 1945 var han professor i Minnesota, og fra 1945 til 1955 ved University of Southern California i Los Angeles.


== Verker (utvalg) ==
Die Gestaltwahrnehmungen. Experimentelle Untersuchungen zur psychologischen und ästhetischen Analyse der Raum- und Zeitanschauung (1913)
Die geistige Entwicklung des Kindes (1918; engelsk som The mental development of the child, 1933)
Die Krise der Psychologie (1927)
Ausdruckstheorie. Das System an der Geschichte aufgezeigt (1933)
Sprachtheorie. Die Darstellungsfunktion der Sprache (1934, engelsk som Theory of Language: The Representational Function of Language, 1990)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel om Karl Bühler i AustriaForum (tysk)
Artikkel om ekteparet Bühler på Universitetet i Dresdens nettsider (engelsk)
Verker tilgjengelig i Oria
Toleransens paradoks

Toleransens paradoks betegner det sosialfilosofiske paradokset at et overmål av toleranse kan resultere i toleransens avskaffelse. Karl Popper beskrev paradokset slik:

Dersom vi er uinnskrenket tolerante, selv mot dem som er intolerante, dersom vi ikke er beredt til å forsvare et tolerant samfunn mot de intolerantes angrep, så vil de tolerante bli tilintetgjort, og toleransen med dem.
Et demokratisk og åpent samfunn er således alltid sårbart for nedbrytning «innenfra» – dvs. fra personer som er villig til å bruke frihetene som et tolerant samfunn gir (f.eks. ytringsfrihet), for å bekjempe nettopp disse frihetene. Et vanlig svar til denne trusselen er at selv et tolerant samfunn bør ha en tålegrense, ved at det ikke godtar ytringer som tar sikte på å avskaffe toleransens fundament. Popper konkluderte f.eks.: «Vi bør derfor i toleransens navn forbeholde oss retten til ikke å tolerere de intolerante.» John Rawls kom til en lignende slutning.


== Kilder ==
K.R. Popper (1945). The Open Society and its Enemies. London: Routledge.  [Sitater er fra kap. 7, note 4]
J. Rawls (1971). A Theory of Justice. Cambridge: Belknap.
Aquila (slekt)

Aquila er en slekt i haukefamilien (Accipitridae) som består av elleve arter med storvokste typiske ørner. De fleste artene er knyttet til Afrika og Eurasia, inkludert Australasia. Én art finnes imidlertid også i Nord-Amerika, nemlig kongeørn (A. chrysaetos).


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Thiollay (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008).

Accipitridae, haukefamilien
Accipitrinae, (sanne ørner)
Aquila
A. rapax, savanneørn
A. nipalensis, steppeørn
A. adalberti, iberiaørn
A. heliaca, keiserørn
A. gurneyi, jungelørn
A. chrysaetos, kongeørn
A. audax, kilehaleørn
A. africana, kongoskogørn
A. verreauxii, klippeørn
A. fasciata, haukørn
A. spilogaster, afrikahaukørn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aquila-ørner – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Aquila-ørner i Encyclopedia of Life 
(en) Aquila-ørner i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Aquila-ørner hos Artsdatabanken 
(sv) Aquila-ørner hos Dyntaxa 
(en) Aquila-ørner hos Fossilworks 
(en) Aquila-ørner hos ITIS 
(en) Aquila-ørner hos NCBI 
(en) Kategori:Aquila – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Aquila – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aquila – detaljert informasjon på Wikispecies
Falcipennis franklinii

Falcipennis franklinii er en hønsefugl som IUCN i 2014 skilte ut som en selvstendig art fra granjerpe (F. canadensis). Arten er utbredt i vestlige Nord-Amerika fra sørvestlige Alaska til nordvestlige Wyoming og Idaho.
International Ornithological Congress anerkjenner ikke denne oppsplittingen og regner fortsatt denne formen som en underart av granjerpe. De har også flyttet granjerpe til slekten Canachites slik at det korrekte vitenskapelige navnet i følge dem blir Canachites canadensis franklinii.


== Inndeling ==
Inndelingen følger International Ornithological Congress og er i henhold til Kimball, Hosner & Braun (2021). Norske navn på arter og grupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn på arter og grupper i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av en offisiell beskrivelse.

Galliformes, hønsefugler
Megapodiidae, ovnhønsfamilien
Cracidae, hokkofamilien
Numididae, perlehønsfamilien
Odontophoridae, tannvaktelfamilien
Phasianidae, fasanfamilien
Rollulinae, (jungelrapphøns eller jungelrapphøner)
Pavoninae
Phasianinae
Lerwini
Ithaginini
Lophophorini
Meleagridini, kalkuner
Phasianini
Pucrasiini
Rhizotherini
Tetraonini, skoghøns, (10 slekter, 19 arter)
Bonasa, (1 art)
Tetrastes, jerper, (2 arter)
Lagopus, ryper, (3 arter)
Dendragapus (2 arter)
Falcipennis (1 art)
F. falcipennis, amurjerpe
Canachites (1 art)
C. canadensis, granjerpe
C. canadensis franklinii
5 andre underarter
Tetrao, storfugler, (2 arter)
Lyrurus, orrfugler, (2 arter)
Centrocercus (2 arter)
Tympanuchus, præriejerper, (3 arter)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Falcipennis franklinii i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Falcipennis canadensis franklinii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Løslatt på prøve

Løslatt på prøve, (originaltittel: fransk: Tumultes, tysk: Stürme der Leidenschaft) er en tysk-fransk spillefilm fra 1931.
Filmen var en koproduksjon mellom Frankrike og Tyskland ble samtidig innspilt i en franskspråklig og tyskspråklig versjon.


== Medvirkende ==
Tyskspråklig rollebesetningCharles Boyer : Ralph Schwarz
Florelle : Ania
Clara Tambour : Yvonne
Thomy Bourdelle : Gustave Krouchovski
Robert Arnoux : Willi
Marcel André : le commissaire
Armand Bernard : le bègue
Lucien Callamand : Max
Marcel Vallée : Paul
Louis Florencie : 'Emma' Emmerich
Georges Deneubourg : un gardien de prison
Noël Roquevert : un gardien de prison
Marcel MerminodFranskspråklig rollebesetningEmil Jannings : Gustav Bumke
Anna Sten : Annya
Trude Hesterberg : Yvonne
Franz Nicklicsh : Willy Prawanzke
Otto Wernicke : Kommissar
Hans Deppe : Nuschler
Hans Reimann : Max
Julius Falkenstein : Paul
Anton Pointner : Ralph Kruschewski


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Løslatt på prøve på Internet Movie Database 
(sv) Løslatt på prøve i Svensk Filmdatabas 
(fr) Løslatt på prøve på Allociné 
(nl) Løslatt på prøve på MovieMeter 
(en) Løslatt på prøve på AllMovie
Mannen med ballongene

Mannen med ballongene, (originaltittel: L'uomo dei cinque palloni) er en italiensk komedie fra 1965 regissert av Marco Ferreri.


== Medvirkende ==
Marcello Mastroianni - Mario
Catherine Spaak - Giovanna
Ugo Tognazzi - mann i bil
William Berger - Benny


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mannen med ballongene på Internet Movie Database 
(sv) Mannen med ballongene i Svensk Filmdatabas 
(fr) Mannen med ballongene på Allociné 
(nl) Mannen med ballongene på MovieMeter 
(en) Mannen med ballongene på AllMovie
Franz Brendel

Karl Franz Brendel (1811–1868) var en tysk musikk-kritiker og musikkviter.


== Liv og virke ==
Brendel var sønn av den saksiske gruveingeniøren Christian Friedrich Brendel.
I 1844 etterfulgte Brendel Robert Schumann som redaktør for Neue Zeitschrift für Musik i Leipzig. Samme år giftet han seg med pianisten Elisabeth (Lysinka) Tautmann (1818–1866).
Med Brendel i redaktørstolen utviklet tidsskriftet seg raskt til å bli et talerør for den nytyske skole, et uttrykk Brendel utmyntet på tilhengerne av det som ble sett på som moderne programmusikk i opposisjon til det som ble oppfattet som en konservativ absolutt musikk.  I Brendels redaktørtid lå tidsskriftet i permanent strid med motstanderne av «framtidsmusikken», spesielt Eduard Hanslick. Brendel publiserte en rekke skrifter av «nytyskerne» i Neue Zeitschrift für Musik, deriblant Richard Wagners beryktede artikkel Das Judenthum in der Musik.
Brendel beholdt redaktørposten fram til sin død i 1868.
I tillegg til sin journalistiske virksomhet holdt Brendel en tid forelesninger i musikkhistorie ved konservatoriet i Leipzig.


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Arrey von Dommer: «Brendel, Karl Franz». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 3, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, s. 305 f.
(de) Georg von Dadelsen: «Brendel, Karl Franz.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, s. 583 (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
(en) Franz Brendel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

Franz Brendel i tysk Wikisource
(de) Verk av og om Franz Brendel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Franz Brendel i Sächsische Bibliographie
Elisabeth Brendel, uni-leipzig.de
Carl Gustaf Thomson

Carl Gustaf Thomson (født 13. oktober 1824 i Mellan-Grevie socken i Malmöhus län, død 20. september 1899 i Lund, var en svensk entomolog.


== Biografi ==
Thomson begynte som student i Lund i 1843, filosofie magister 1850 og dosent i zoologi i 1857. Han hadde ansvaret i adskillige terminer for  dette emnet, ble 1862 intendant for den entomologiske avdelningen av det zoologiske museet og ble i 1864 utnevnt til amanuensis (adjunkt) i entomologi. Thomson besøkte i 1872 som statens stipendiat flere kontinent og foretok også andre forskningsreiser i utlandet. Han fikk i 1877 en stilling ved det entomologiske museet i Berlin, men tok ikke imot stillingen. 
Thomson bearbeidet ulike områder av sin spesialvitenskap i arbeidene Coleoptera Scandinaviæ (ti bind, 1859-68), Skandinaviens Hymenoptera (fem bind, 1871–1879) og Opuscula entomologica (22 bind, 1869–1897). Han offentliggjorde dessuten i vitenskapsakademiets skrifter og oversiktsmonografier over skandinaviske insektslekter sammen med andre avhandlinger om Sveriges insektverden samt utgav Skandinaviens insecter (1862). I bearbeidingen av det vitenskaplige materialet som ble ført til Sverige fra fregatten «Eugenies» verdensomseiling, deltok han med avhandlingen Diptera, species novas etc. (1858). 
Thomson var medlem av Fysiografiska sällskapet i Lund (1861) og æresmedlem av i de entomologiske samfunnene i Paris, Berlin, Brussel, London og St. Petersburg. 
Thomson fått navnet sitt på kjeglebien thomsonkjeglebie, en biart som bare finnes i Sverige.
Thomsons er gravlagt på Norra kyrkogården i Lund.


== Referanser ==


== Kilder ==
Thomson, Karl (Carl) Gustaf i Nordisk familjebok (2. utgave, 1919)
Jean Djorkaeff

Jean Djorkaeff (født 27. oktober 1939) er en tidligere fransk fotballspiller. Han fikk over 400 kamper på øverste nivå i fransk klubbfotball fra 1958 til 1974, samt 48 kamper for det franske landslaget. Djorkaeff var opprinnelig angrepsspiller, men huskes best for sine senere år som forsvarsspiller.
Djorkaeff fikk debuten i fransk toppfotball for Lyon mot Limoges i 1958. Han spilte i Lyon frem til 1966, da han gikk til Marseille. På tampen av karrieren hadde han to sesonger i Paris Saint-Germain (1972–1974) og Paris FC (1972–1974). Djorkaeff vant Coupe de France to ganger, i 1964 (med Lyon) og 1969 (med Marseille).På landslagsnivå debuterte Djorkaeff mot Luxembourg i 1964. Han fikk totalt 48 kamper (hvorav 24 som kaptein), og scoret tre landslagsmål. Hans siste landskamp kom mot Hellas i 1972.Jean Djorkaeff er far til den senere franske landslagsspilleren Youri Djorkaeff.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Jean Djorkaeff – LÉquipe 
(en) Jean Djorkaeff – Transfermarkt 
(en) Jean Djorkaeff – Transfermarkt (manager) 
(en) Jean Djorkaeff – national-football-teams.com 
(en) Jean Djorkaeff – FootballDatabase.eu 
(en) Jean Djorkaeff – EU-Football.info
Djemaa al-Fna

Djemaa al-Fna (arabisk: جامع الفناء jâmiʻ al-fanâʼ) er et torv og en markedsplass i Marrakechs gamle bydel (medina). Navnets opprinnelse er uviss; det kunne bety De dødes forsamling på arabisk, men da ordet djema også betyr moské på arabisk, er det også mulig at det betyr den forsvunne moskes plass med henvisning til en almoravidisk moské som ble ødelagt.
Plassen er den viktigste i Marrakech og benyttes av både lokale og turister. Om dagen inntas den hovedsakelig av boder med appelsinjuice, unge mennesker med berberaper i lenker, vannselgere i farverike drakter med tradisjonelle vannposer av lær og messingbegre, samt slangetemmere som poserer for turistenes kameraer. Senere på dagen endrer utbudet av underholdning seg, slangetemmerne forsvinner, og om ettermiddagen og henimot aftenen blir plassen enda fullere av mennesker, heriblant dansende Chleuh-gutter (det ville være mot skikk og bruk å la piker tilby denne form for underholdning), historiefortellere (som forteller på berbisk eller arabisk overfor et publikum av interesserte lokale), tryllekunstnere og omvandrende handelsmenn med tradisjonell medisin. Når mørket faller på fylles plassen med et vell av markedsboder, og menneskemengden er på sitt høyeste.
Opp til plassens ene side grenser Marrakechs souk, det tradisjonelle nordafrikanske markedskvarter, som både sørger for bybefolkningens daglige forbruk og handelen med turister. Til plassens andre sider ligger det terrasserte kaféer, hvor man kan flykte fra støyen og mylderet nede på plassen, likesom det ligger diverse hoteller og haveanlegg. Rundt om plassen er det likeledes trange gater som fører inn i medinaens innvoller. På bildet ses inngangen til souk-markedet til venstre, caféer midt på plassen og til høyre inngangen til medinaen via Olivensgaten (derb al zitoun).
Plassen var tidligere en busstasjon, men ble lukket for trafikk i begynnelsen av 2000-årene. Myndighetene er klar over hvor viktig plassen er for turisthandelen, og en sterk men diskret polititilstedeværelse sikrer de besøkendes sikkerhet.


== Diverse ==
Plassen forekommer i Alfred Hitchcocks film Mannen som visste for meget (1956).
I Esther Freuds roman Hideous Kinky finnes det en interessant fremstilling av plassen i 1970-årene.


== Litteratur ==
The Rough Guide To Morocco, 2001. Rough Guide Publishing ISBN 1-85828-601-8


== Eksterne lenker ==
A Night at Djemaa El-Fna – en artikkel på engelsk med mange av foto i god kvalitet
Artikkel om Djema al-Fna fra reisehåndboken Marrakech Holiday Guide.
Flotilje

En flotilje (spansk flotilla, «liten flåte») er en sjømilitær avdeling. Orlogsfartøyer av samme type samles administrativt i skvadroner, for eksempel torpedobåtskvadroner. Flere skvadroner samles i eskadrer. Flere eskadrer samles i flotiljer, som igjen samles i nummererte flåter, eller hele lands mariner.I siste halvdel av det 19. århundre og første halvdel av det 20. var slagskip og kryssere organisert i eskadrer, mens mindre fartøy som destroyere og undervannsbåter var organisert i flotiljer. Italias Regia Marina hadde for eksempel samlet sine torpedobåter i flere Flottiglia MAS (Motoscafo Armato Silurante).I Bundesmarine er flåten samlet i to Einsatzflottillen, som er inndelt i flere Geschwader (eskadrer). Flotiljene ledes av flotiljeadmiraler.Det danske Marinehjemmevernet er oppstilt i hjemmevernsflotiljer (HVF): 30 flotiljer bestående av et hjemmevernsfartøy med besetning, fem bevoktnings- og nærforsvarsflotiljer tilsvarende et kompani i Hæren, samt musikk- og stabsflotiljer.


== Referanser ==
Emilio Gentile

Emilio Gentile (født i 1946 i Bojano, Provinsen Campobasso) er en italiensk samtidshistoriker som har spesialisert seg innenfor fascismen, med spesielt fokus på kulturen og ideologien bak den. Gentile regnes for å være én av Italias viktigste bidragsytere i studiet av italiensk fascisme.Han var student av Renzo De Felice som spesialiserte seg i fascisttiden og som skrev en lang biografi om Benito Mussolini.I dag er Gentile professor ved Universitetet i Roma og er mest kjent for sin teori om politisk religion, og er én av de første til å koble totalitarismebegrepet til religion. Hans forskning fokuserer på å se forskjellene mellom de politiske og de religiøse elementene i de totalitære regimene som oppstod i mellomkrigstiden. Han fastslår også at kommunisme, fascisme og nazisme var i grunnen politiske religioner kamuflert bak ideologiene. I den senere tid har han fått oppslutning av flere forskere.


=== Gentile om fascismen ===
Ifølge Gentile hadde ikke fascistene sin egen teologi, men egen moralitet. De konstruerte heller sin egen tro basert på mytologi, gamle helter, egne ritualer og symboler, og på denne måten kunne oppnå sakralisering av staten. Disse elementene innenfor fascismen viser likheter i forhold til tradisjonell religion og kan på bakgrunn av det karakteriseres som en «politisk religion». Gentile mente å se religiøse eller kvasireligiøse trekk i fascismen fordi de ønsket å lage sin egen tro som folk kunne dyrke og vende lojale til. Han anså fascismen som en religion fordi den hadde en slags genuin religiøs tilnærming der den skulle ta tak i å forstå livet. Han mente videre at det var en bevegelse som hadde oppstått fra hele nasjonens sjel, og at de også hadde dannet et eget konsept for staten. Ifølge Gentile så Mussolini på sin fascistiske bevegelse som en «nasjonal religion». Hans makt økte ved å institusjonalisere fascismen som en religion: A religious or political belief is based on faith, but it could never last without rituals and symbols.I forbindelse med angrepene den 11. september presenterte han sine teorier om politisk religion til USA. Det er på bakgrunn av Gentiles teorier om politisk religion at islamisme blir betraktet som en totalitær ideologi. 


== Referanser ==
Tynset bru (1943–2001)

Tynset bru var en hengebru over Glomma på Fylkesvei 30. I 2001 ble den erstattet med en ny bru i limtre.


== Referanser ==
Libanoneik

Libanoneik (Quercus libani) er et løvfellende tre i bøkefamilien. 
Den blir 10–20 m høy, men vokser ofte som en busk. Barken er mørkegrå med oransje furer. Skuddene er olivenbrune og ru med korkporer. Bladene er lansettformede, 4–10 cm lange og 2–3 cm brede. De er glinsende grønne på oversiden og lyse på undersiden med hår langs nervene. Det er 10–16 par bladnerver som ender i en tornete tann. Nøttene er 2 cm lange. Nøtteskåla dekker tre fjerdedeler av nøtta og har lange, frynselignende skjell. Nøttestilken er kort og tykk. Nøttene bruker halvannet år på å bli modne.Libanoneik er utbredt i Syria, Libanon og sørlige Anatolia og vokser i fjellskoger sammen med libanonseder, kilikia-edelgran og gresk einer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Libanoneik i Encyclopedia of Life 
(en) Libanoneik i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Libanoneik hos NCBI 
(en) Libanoneik hos The International Plant Names Index 
(en) Libanoneik hos Tropicos 
(en) Kategori:Quercus libani – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Quercus libani – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Quercus libani – detaljert informasjon på Wikispecies
Thomas Elsebutangen

Thomas Elsebutangen (født 29. mars 1998) er en norsk fotballspiller som fra den 31. desember 2022 er klubbløs.Han ble hentet fra Pors Grenland høsten 2016, og skrev da under på en avtale som binder han til hovedstadsklubben ut sesongen 2019. Elsebutangen fikk sin a-lagsdebut den 28. august samme år, etter å ha blitt byttet inn i det 89. minutt i en 1–2 seier over Odd.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Elsebutangen – Transfermarkt 
(en) Thomas Elsebutangen – FBref 
Thomas Elsebutangens spillerprofil hos Norges Fotballforbund
Thomas Elsebutangens spillerprofil hos Vålerenga Fotball
Thomas Elsebutangens spillerprofil på altomfotball.no