jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
William Remington Moses

William Remington Moses (født 17. november 1959 i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespiller. 
Moses er sønn av skuespilleren Marian McCargo (1932–2004) og Richard Cantrell Moses Sr. som skilte seg i 1963. Marian giftet seg på nytt i 1970 med den tidligere republikanske kongressmannen Alphonzo Bell jr. (1914–2004), og han adopterte William og hans to brødre. 
Moses er kjent for å rollen som Cole Gioberti i såpeoperaen Falcon Crest (1981–1987). Etter seks sesonger i Falcon Crest, hadde han en liten rolle i begynnelsen av Julia Roberts' film Mystic Pizza fra 1988. Han har også opptrådt i flere TV-filmer som Alone With A Stranger (2000) og Christmas Child (2004). 
Gjennom hele sin karriere, har Moses også gjort gjesteopptredener i en rekke forskjellige TV-serier, inkludert Fantasy Island, The Love Boat, Murder She Wrote, Ally McBeal, JAG, NCIS, 7th Heaven, Touched By An Angel, Cold Case, CSI: Miami, Without a Trace, Ghost Whisperer og Bones. 
25. juli 1987 giftet Moses seg med skuespillerinnen Tracy Nelson, datter av rockesangeren Rick Nelson og hans kone Kristin Harmon Nelson, men de tok ut skilsmisse i 1997. Paret fikk datteren Remington Elizabeth (født 11. august 1992). Moses har siden giftet seg på nytt og har sammen med konen Sarah fått datteren Grace.


== Eksterne lenker ==
(en) William Remington Moses på Internet Movie Database 
(sv) William Remington Moses i Svensk Filmdatabas 
(da) William Remington Moses på Filmdatabasen 
(da) William Remington Moses på Scope 
(fr) William Remington Moses på Allociné 
(en) William Remington Moses på AllMovie 
(en) William Remington Moses hos The Movie Database
Kjøleviksteinen

Kjøleviksteinen er en runestein fra gården Kjølevik i Strand kommune i Ryfylke, Rogaland.
I 1878 fant den unge læreren på Idse, Torgils Didriksen Hillesland, runesteinen i Kjølevik. På bakgrunn av funnet skrev han et brev til antikvar Nicolay Nicolaysen med opplysning om at det fantes en runestein i området. Agronom Anda tok æren for funnet i 1882.I flere kilder oppgis amtsagronom I. Anda til å være oppdageren av runesteinen.Runesteinen lå da som overligger i inngangen til en potetkjeller på gården, men folkene på gården opplyste at den opprinnelig hadde stått på en liten gravrøys i nærheten, sammen med en annen stein. Om det også hadde vært innskrift på denne steinen er uklart, og det har ikke vært mulig å finne den igjen.Steinen ble kjøpt inn av Universitetets Oldsaksamling, og sommeren 1883 ble den sendt til Kristiania. Her sto den i mange år i foajeen i Historisk museum, men i 1999 ble den flyttet til foajeen i det nye Universitetsbiblioteket i Georg Sverdrups hus på Blindern. I 1982 ble en kopi av steinen satt opp ved Vatland grendehus ved Kjølevik.Steinen er 2,70 meter lang, ca. 0,23 meter tykk, og 0,53 meter på det bredeste. Den er av granitt.Innskriften består av tre linjer, som går nedenfra og opp langs steinen. Språket i innskriften er urnordisk, og den er datert til folkevandringstid, ca. 400-450 e Kr. I Norges Indskrifter med de ældre Runer transkriberes teksten slik:  

hadulaikaR
ek hagustadaR
hlaaiwido magu mininoGammelnorsk gjengivelse (ordet med asterisk er rekonstruert, det kjennes ikke fra noen gammelnorske kilder): 

Hǫðleikr. Ek Haukstaldr *hláða mǫg minn.Oversatt til moderne norsk blir det: Hodleik. Jeg, Haugstall, gravla sønnen min. Noen går ut fra at Hodleik er navnet på sønnen, mens andre mener han kan være runeristeren.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norges Indskrifter med de ældre Runer (NiÆR). Christiania: Kildeskriftfondet. 1891. s. 268ff. 
Nesse, Agnete, red. (2018). Norges språkhistorie. IV - Tidslinjer. Oslo: Novus forlag. s. 97–98.
Jamie Rose

Jamie Rose (født 26. november 1959 i New York City i New York) er en amerikansk skuespillerinne som spilte rollen som Vickie Gioberti i såpeoperaen Falcon Crest. Rose hadde denne rollen fra 1981 til 1983, da Dana Sparks overtok rollen.
Rose har også spilt hovedrollen i serien Lady Blue i tillegg til hyppige gjesteopptredener i forskjellige TV-serier, inkludert Crusade, Fantasy Island, St. Elsewhere, Murder, She Wrote, Columbo, Chicago Hope, JAG, Ally McBeal og NYPD Blue. Jamie Rose giftet seg med Kip Gilman 21. august 2006.


== Eksterne lenker ==
(en) Jamie Rose på Internet Movie Database 
(sv) Jamie Rose i Svensk Filmdatabas 
(fr) Jamie Rose på Allociné 
(en) Jamie Rose på AllMovie 
(en) Jamie Rose hos The Movie Database
Eskilsø

Eskilsø (tidligere Æskilsø) er en øy i Roskilde Fjord på Sjælland. 
Den er med sine 1,4 km² den største øy i fjorden, og eies i dag av Struckmanns Naturfredningsfond. Inne på øya finnes to tjern, Store og Lille Rørsø, samt et par mindre vannhull. Øyas høyereliggende deler benyttes til kornavl, mens strandengene brukes til gressing. 
På Eskilsø ligger ruinene av Eskilsø klosters klosterkirke, et augustinerkloster som stammer fra 1100-tallet, formentlig opprettet av biskop Eskil av Roskilde. Selve klosteret finnes ikke mere, men en rekke planter og frukttrær stammer trolig fra dets korte levetid.Øya har et rikt fugleliv på de fredede strandengene, om vinteren ses også havørn. Jakt på vannfugler har ikke vært tillatt siden 1996.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eskildsø på roskilde-fjord.dk
GFI

GFI har flere betydninger:

Geofysisk Institutt (UiB)
Global Financial Integrity
Edward Bunting

Edward Bunting (1773–1843) var en irsk musiker og folkemusikksamler.


== Liv og virke ==
Mellom 1792 og 1807 reiste Bunting rundt på en rekke innsamlingsturer. Han var den første som transkriberte musikk i felten mens musikken ble spilt. Han forsto hvor viktig de irske ordene var for sangene og ansatte Patrick Lynch til å skrive opp tekstene. Bunting bodde i Belfast til han giftet seg i 1819. Han flyttet da til Dublin hvor han var organist ved St. George's Church. 
Bunting er gravlagt på Cemetery of Mount Jerome i  Dublin.
Buntings opptegnelser var forsvunnet i mange år, men ble funnet igjen i 1907 og oppbevares nå i biblioteket ved Queen's University Belfast. 
The Chieftains' album The Celtic Harp fra 1993 er tilegnet Edward Bunting.


== Publikasjoner ==
A General Collection of the Ancient Irish Music, 66 melodier, (1796),
A General Collection of the Ancient Music of Ireland (1809),
The Ancient Music of Ireland, 165 airs, (1840).
Waltons gjenutgivelse fra 2002: The Irish Music Manuscripts of Edward Bunting (1773–1843) (ISBN 1-85720-139-6).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Donal O Sullivan. Journal of the Irish Folk Song Society, 1927-1939.
Bunting, Edward. The Ancient Music of Ireland Arranged for Piano. Dover, 2000.  (original 1840)


== Eksterne lenker ==
(en) Edward Bunting på Discogs 
(en) Edward Bunting på MusicBrainz 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Edward Bunting i International Music Score Library Project
Flekket kvikkjeger

Kvikkjeger (Phrurolithus festivus) er en av edderkoppene i familie-gruppen Corinnidae.


== Utseende ==
Kvikkjeger er omtrent 3 mm lang og ligner noe på en maur av utseende. Den er brunlig og noe mørkere svartbrun, med en ganske blank kropp. Den har et noe smalt hode, det vil si at forkroppen er tilsmalnet foran og bredere bak. De har åtte øyne som er plassert på to rader. De fremre spinnvortene er kjegleformede og står tett inntil hverandre.
Kvikkjeger er en dagaktiv edderkopp som jakter på små leddyr, antakelig maur, siden den gjerne finnes der det er maur. 


== Litteratur ==
W. Nentwig, A. Hänggi, C. Kropf & T. Blick (Hrsg.): Spinnen Mitteleuropas – Bestimmungsschlüssel, slekten (gattung) Phrurolithus (tysk)
Roberts, M.J. (1995) Spiders of Britain & Northern Europe. Harper Collins. ISBN 0-00-219981-5


== Eksterne lenker ==
(en) flekket kvikkjeger i Encyclopedia of Life 
(en) flekket kvikkjeger i Global Biodiversity Information Facility 
(no) flekket kvikkjeger hos Artsdatabanken 
(sv) flekket kvikkjeger hos Dyntaxa 
(en) flekket kvikkjeger hos Fauna Europaea 
(en) flekket kvikkjeger hos ITIS 
(en) flekket kvikkjeger hos NCBI 
(en) Kategori:Phrurolithus festivus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phrurolithus festivus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Jørgen Lissner: Europas og Grønlands edderkopper. Med foto av europeiske arter Arkivert 27. januar 2010 hos Wayback Machine.
Edderkoppkroken - Corinnidae. Med bilder av norske arter
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr
Prikket kvikkjeger

Prikket kvikkjeger (Phrurolithus minimus) er en av edderkoppene i familie-gruppen Corinnidae.


== Utseende ==
Prikket kvikkjeger har et noe smalt hode, det vil si at forkroppen er tilsmalnet foran og bredere bak. De har åtte øyne som er plassert på to rader. De fremre spinnvortene er kjegleformede og står tett inntil hverandre.
Prikket kvikkjeger er en dagaktiv edderkopp som jakter på små leddyr. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
W. Nentwig, A. Hänggi, C. Kropf & T. Blick (Hrsg.): Spinnen Mitteleuropas – Bestimmungsschlüssel, slekten (gattung) Phrurolithus (tysk)
Roberts, M.J. (1995) Spiders of Britain & Northern Europe. Harper Collins. ISBN 0-00-219981-5
Åkra, Kjetil; Olsen, Kjell Magne; Pommeresche, Reidun og Ødegaard, Frode. 2010. Edderkoppdyr Arachnida i Norsk rødliste for arter 2010. Artsdatabanken. Side 355-366.


== Eksterne lenker ==
(en) prikket kvikkjeger i Encyclopedia of Life 
(en) prikket kvikkjeger i Global Biodiversity Information Facility 
(no) prikket kvikkjeger hos Artsdatabanken 
(sv) prikket kvikkjeger hos Dyntaxa 
(en) prikket kvikkjeger hos Fauna Europaea 
(en) prikket kvikkjeger hos ITIS 
(en) prikket kvikkjeger hos NCBI 
Jørgen Lissner: Europas og Grønlands edderkopper. Med foto av europeiske arter Arkivert 27. januar 2010 hos Wayback Machine.
Edderkoppkroken - Corinnidae. Med bilder av norske arter
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr
Karl Magnus Sjøen

Karl Magnus Sjøen (født 14. november 1944, død 30. mars 2002) var en norsk sanger. Han hadde kallenavnet «Pirion» og var medlem i 3 Busserulls som hadde sin debut i 1962. I november 1990 måtte han gi seg på grunn av sykdom. I 1995 ga han ut en soloplate En busserull på loffen. En måned før hans død ble albumet Min elektriske hest utgitt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karl Magnus Sjøen på Internet Movie Database 
(en) Karl Magnus Sjøen på Discogs
En busserull på loffen

En busserull på loffen er et musikkalbum med Karl Magnus Sjøen, utgitt i 1995. Dette ble hans første og siste plate som soloartist.


== Sporliste ==
«Rekrutteringa til Island»
«Sæbøvik»
«Kjentmann»
«Korea»
«En dragende lengsel»
«Mareritt»
«Eg var på Island»
«Herredsretten»
«Skåres forlis»
«Nord i Viken»
«På utkikken»
Meir E-stoff

Meir E-stoff er et musikkalbum med E-76, utgitt i 2009.


== Sporliste ==
«Mesta»
«Marlboroman»
«Heim te juling»
«Rosalin»
«Trumf i spar»
«Kongen»
«Varm, god og fin»
«Felespil og gamle bur»
«Tidleg vakjen»
«Gul Ascona»
«Mannen med ljåen»
«Hei raulending»


== Eksterne lenker ==
(en) Meir E-stoff på Discogs
Turing (musikkalbum)

Turing er et musikkalbum med E-76, utgitt i 2005.


== Sporliste ==
«Ungkarsfestivalen»
«Kraftlaget»
«Perfekt»
«Avløysaren»
«På tur»
«Bygdefest på Harpefoss»
«Chevre»
«Begersvingar»
«Alli vøri sø god»
«Huskulstjønn»
«Vill og galen»
«Are tider»
Nikica Jelavić

Nikica Jelavić (født 27. august 1985 i Čapljina i dagens Bosnia-Hercegovina) er en kroatisk tidligere fotballspiller. Han har også spilt for det kroatiske landslaget.


== Klubbkarriere ==
Jelavić spilte i starten av sin karriere for forskjellige klubber i Bosnia og i Kroatia. Fra 2002 spilte han for den kroatiske storklubben Hajduk Split. I 2007 gikk han til den belgiske klubben Zulte Waregem, hvor han spilte én sesong. Deretter spilte han to sesonger i østerrikske Rapid Wien.
20. august 2010 undertegnet han en fireårskontrakt for Rangers, og debuterte for sin nye klubb 28. august 2010 i hjemmekampen mot St. Johnstone. Han laget sitt første mål for Rangers mot Hamilton Academical på New Douglas Park 11. september. 12. februar 2011 laget han hat trick mot Motherwell da Rangers vant 6-0 på Ibrox.
I januar 2012 undertegnet Jelavić for Premer League-klubben  Everton, hvor han spilte i to år, før han i januar 2014 skiftet til Hull City. Den 1. september 2015 ble Jelavić solgt fra Hull City AFC til West Ham United FC, hvor han skrev under på en toårskontrakt med opsjon på ytterligere to år.


== Landslagskarriere ==
I landslagssammenheng fikk Jelavić sin A-lagsdebut i en treningskamp mot Qatar i oktober 2009. Han representerte Kroatia i EM i fotball 2012, hvor han også scoret sitt første landslagsmål i gruppespillkampen mot Irland. Jelavić ble igjen tatt ut til den kroatiske troppen til VM 2014 i Brasil. Den 11. oktober 2014 offentliggjorde Jelavić at han ikke lenger ønsket å representere det kroatiske landslaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikica Jelavić – FIFA 
(en) Nikica Jelavić – UEFA 
(en) Nikica Jelavić – Transfermarkt 
(en) Nikica Jelavić – national-football-teams.com 
(en) Nikica Jelavić – WorldFootball.net 
(en) Nikica Jelavić – Soccerbase.com 
(en) Nikica Jelavić – FootballDatabase.eu 
(en) Nikica Jelavić – Soccerway 
(en) Nikica Jelavić – EU-Football.info 
(hr) Nikica Jelavić – Det kroatiske fotballforbundet
Badhuset (1989)

Badhuset er en svensk kortfilm fra 1989 regissert av Marcelo V. Racana. Manus er basert på en novelle av P.C. Jersilds som ble publisert i novellesamlingen Gåspennan (1983). Filmen ble innspilt på Lidingö av Håkan Holmberg.


== Handling ==
Fortellingen utspiller seg på et småsted i Sverige under annen verdenskrig, og handler om en gutt som blir kjent med tre piker omtrent på hans egen alder. En dag oppdager han at et ungt par sniker seg inn i et gammelt og falleferdig badehus, og han bestemmer seg for å fortelle de nye vennene sine om dette. Da ungene kommer frem til badehuset, foreslår den eldste piken at de skal stenge paret inne og true dem med at de ikke slipper ut før de «gjør det» og lar ungene se på fra utsiden.


== Rolleliste ==
David Blom – gutten
Sara Alström –  Sara
Maria von Bredow – ene piken
Anna von Bredow –  andre piken
Johan H:son Kjellgren –  sjømannen
Lena Nilsson –  kvinnen
Anne Lindberg –  tanten
Jan Abrahamsson –  mannen på brygga
Thomas Roos –  fortellerstemmen


== Filmmusikk ==
Jag har en liten melodi, komponist Kai Gullmar, tekst Gus Morris, sang Ulla Billquist


== Eksterne lenker ==
(en) Badhuset på Internet Movie Database 
(sv) Badhuset i Svensk Filmdatabas
Gallisk hane

Den galliske hane er et symbol for Frankrike og franskmenn, og et fransk nasjonalsymbol. Selv om hanen nå har blitt et fransk nasjonalsymbol, har den i andre land tidvis vært benyttet som et nedsettende symbol på franskmenn og Frankrike.


== Allmenn symbolikk ==
Hanen er et symbol for årvåkenhet og vaktsomhet, den som varsler soloppgang og bærer bud om en ny dag idet mørket viker for lyset. Allerede i antikkens Hellas var hanen forbundet med guder som Helios og Apollon, mens den hos romerne særlig var knyttet til Janus. I kristen symbolikk er hanen forbundet med apostelen Peter. 
Tanken om at den galliske hanen har sitt opphav i romertiden, fordi det latinske ordet for hane er gallus, et ord som også ble benyttet om innbyggerne i Gallia, er ikke riktig. Romerne benyttet villsvinet som symbol for Gallia.


== Hanen som nedsettende symbol ==
Fra 1300-tallet av ble hanen i benyttet som spottende symbol for den franske konge og Frankrike i nabolandene. Hanen figurerte her sammen med løven, symbol for blant annet England, Venezia, Spania og Nederlandene, og ørnen, keiserens og Tysklands symbol. Gradvis fikk også hanen aksept som symbol for franskmenn og det franske innad i Frankrike. 


== Hanen som symbol for det franske folk ==

Gjennomslaget for hanen som nasjonalsymbol kom under den franske revolusjon. Hanen kom alt i 1789 opp som symbol for folket, tredjestanden, som motpart til de kongelige heraldiske liljer. I 1791 ble det slått en mynt med hanen som motiv og dette hjalp til med å popularisere symbolet blant folket. Etter at monarkiet falt, kom hanen med i Frankrikes statssegl. 
Hanen var også på tale som symbol for keiserriket, men Napoléon valgte i stedet den fornemmere ørnen. Under den andre republikk kom hanen i 1848 med i republikkens segl, der den var plassert på roret republikkens personifikasjon holder i. Også under den tredje republikk var hanen et flittig benyttet symbol, blant annet på mynt og frimerker. 


== Hanen i våre dager ==
Ettersom hanen, som et simpelt husdyr, ikke er et entydig flatterende symbol, veksler dens anseelse og utbredelse. I våre dager er den mest utbredt som symbol innenfor idretten. Hanen er symbol for Fédération française de rugby og for Frankrikes landslag i rugby, som går under kallenavnet les coqs. Også Fédération Française de Football har en hane i sitt emblem. Sportsutstyrsfirmaet Le Coq Sportif tar sitt navn og varemerke etter den galliske hanen.
Hanen er også symbol for Vallonia, det fransktalende Belgia.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Michel Pastoureau: Les emblèmes de la France, Paris: Editions Bonneton, 1998, s. 62–83
Michel Pastoureau: «The Gallic Cock», i Pierre Nora: Realms of memory. The Construction of the French Past. III: Symbols, New York: Columbia University Press, 1998, s. 404–430
Viswanatha Satyanarayana

Viswanatha Satyanarayana (født 10. september 1895, død 18. oktober 1976) var en indisk poet, lyriker og forfatter. Han ble tildelt den prestisjetunge indiske forfatter-prisen Jnanpith Award og han fikk en Padma Bhushan i 1970 for hans mange litterære verker. Hans far var en tilhenger av filantropi.
Etter endt skolegang i bygda der han ble født, begynte Satyanarayana sin videre studier ved National College, Machilipatnam. Han studerte til en mastergrad fra Universitetet i Madras i 1929. Han begynte å skrive poesi i en alder av 14 år. Satyanarayana underviste ved ulike høyskoler og universiteter i Guntur, Vijayawada, Machilipatnam og Karimnagar. I 1961 pensjonerte han seg som rektor og professor ved Statens College i Karimnagar og han viet hele sin tid til skriving, helt frem til hans død, i en alder av 81 år. 
Viswanathas litterære verker inkluderer blant annet 30 dikt, 20 skuespill, 60 romaner, 10 kritiske estimater, 35 noveller, 70 essays, 50 hørespill, 10 essays som ble skrevet direkte på engelsk, 10 verk er sanskrit, tre oversettelser. Han har også skrevet 100 introduksjoner og forord til andre forfatters bøker, samt flere radio-forhandlinger. 
Noen av hans dikt og romaner har blitt oversatt til flere andre språk, deriblant engelsk, hindi, tamil og urdu.


== Referanser ==
Sachchidananda Hirananda Vatsyayan

Sachchidananda Hirananda Vatsyayan (født 7. mars 1911 i Kushinagar i Uttar Pradesh i Britisk India, død 4. april 1987 i New Delhi) var en forfatter, poet og journalist fra India. 
Agyeya også oversatt noen av hans egne verk til andre språk, samt enkelte verker av noen andre indiske forfattere som er blitt oversatt til engelsk. Hans barndom ble tilbrakt på mange forskjellige steder, inkludert Lucknow, Jammu, og Srinagar. Han studerte realfag ved Madras Christian College, og ble uteksaminert derfra i 1927, deretter studerte han ved Forman Christian College i Lahore. 
Han rakk ikke fullføre sine studier fordi han på denne tiden ble med i flere av aktivitetene som ble arrangert av den indiske frihetsbevegelsen mot det britiske styret av India. Agyeya tilbrakte de neste seks årene, fra 1930 til 1936 i forskjellige fengsler, der han satt for opprørsvirksomhet mot det Det britiske imperiet som på denne tiden dominerte over India.
Agyeya reiste mye, både i India og flere ganger til utlandet. Mellom 1961 og 1964 holdt han en stilling på fakultet ved University of California i Berkeley. I 1965 vendte han tilbake til India og ble redaktør av det ukentlige magasinet Dinmaan. Han forble da i India frem til 1968, før han dro på en ny reise til Europa. I 1969 kom han tilbake til Berkeley som professor og foreleser, der han bodde frem til juni 1970. 
Han har blitt tildelt flere prestisje-tunge priser for journalister og forfattere. Han ble i 1964 tildelt den prestisjetunge litteratur-prisen Sahitya Akademi Award. Han fikk Jnanpith-prisen i 1978 og i 1983 ble han tildelt en Golden Wreath Award. I 1976 hadde han en 8 måneders periode som professor ved Universitetet i Heidelberg i Tyskland som er en av Europas eldste utdanningsinstitusjoner. Agyeya døde 4. april 1987, i en alder av 76 år.


== Referanser ==
«Sten Sture d.y:s död på Mälarens is 1520»

«Sten Sture d.y:s död på Mälarens is 1520» er et oljemaleri utført av den svenske historiemaleren Carl Gustaf Hellqvist og signert i 1880.
Maleriet viser to menn – en kjørekar og en annen mann som holder i luen sin – idet de oppdager at den sårede riksforstanderen Sten Sture den yngre har dødd mens han ble fraktet i slede over Mälaren på vei til Stockholm etter slaget mot danskene på innsjøen Åsunden vinteren 1520.
Sverdet som sees ved siden av Sten Sture er forøvrig identisk med sverdet Valdemar Atterdag har på maleriet «Valdemar Atterdag brandskattar Visby», et annet historiemaleri av Hellqvist. Motivet i sistnevnte utspiller seg rundt 160 år før Sten Stures d.ys død på Mälarens is.


== Eksterne lenker ==
Om Hellqvist hos Lexikonett
Eskilsø kloster

Eskilsø Kloster lå på den lille øya Eskilsø i Roskilde Fjord utenfor Hornsherreds sydøstligste punkt Selsø.
Klosteret som hørte til Augustinerordenen ble oppført på midten av 1100-tallet, trolig av biskop Eskil. Man kan stadig se ruinen av den lille klosterkirken tett på øya høyeste punkt. Det var en ca. 28 meter lange bygning av kampesten og frådsten med nesten 1 meter tykke murer. Rundt omkring vokser planter som munkene trolig har hatt med seg.   
Klosterets beboere var kanniker som skulle være regelbundne, men de levet som det lystet dem, og klosteret skal derfor ha fått et dårlig rykte.


== Vilhelm av Æbelholt ==
Som biskop i Roskilde besluttet Absalon derfor i 1165 å reformere klosteret. Han innkalte kanniken Vilhelm fra Genofevas (Genova) kloster i Paris, og satte ham som abbed for Eskilsø kloster. De gamle kannikene hatet Abbed Vilhelm fordi han førte streng klostertukt, og de nye kannikene som Vilhelm hadde bragt med seg fra Frankrike, tålte ikke det harde, nordiske klima. De vendte derfor hjem igjen. Det ble dermed klart, at Eskilsø var et uegnet sted til klostergjerningen, og derfor ble klosteret flyttet til Æbelholt kloster, litt vest for Hillerød. 
Dyrkningen av blant annet frukt fortsatte dog på Eskilsø, og abbed Vilhelms interesse for fruktavl kom til uttrykk i navnet til det nye kloster Æbelholt, som i 1201 ble stavet Eplaholt.Vilhelm møtte mye motstand som klosterleder, og han synes ofte å ha overveid å reise hjem igjen til Frankrike. Han døde to år etter sin venn og velgjører Absalon. Pave Honorius II opphøyet ham til helgen i 1224.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Salmonsens leksikon