jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kokkeplassen

Kokkeplassen er en eiendom på Hisøy i Arendal. Navnet på stedet stammer fra trelasthandeltiden da hollendere som skulle hente tømmer ankret opp på stedet og ga det sitt navn, antagelig fordi de laget sin mat her.
Hovedhuset på eiendommen ble opprinnelig bygget i 1792 i rokokkostil av prokurator Peder G. Ussing. Han var gift med Anne Marie, og stedet gikk da under navnet Marienlund. I 1797 ble stedet solgt til skipsreder Christopher Fürst som brukte det som landsted. Det ble så solgt videre i 1889 til lensmann Nils C. Bakke, og har vært i familien siden. Eiendommen har et stort hageanlegg med over 200 år gamle fontener og trær. I 1956 ble det på eiendommen reist et sanatorium for nervøse, det første i Norge. Det ble utvidet med nytt bygg i 1969. Denne virksomheten ble så lagt ned. På stedet er det idag private boliger, båthavn, sommerrestaurant, og familieferiested med utleie av leiligheter.
Kokkeplassen ble fredet i 1922, og er idag et kulturminne.


== Eksterne lenker ==
«Kokkeplassen». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Bartholomeus van der Helst

Bartholomeus van der Helst (1613–1670) var en nederlandsk portrettmaler i den nederlandske gullalderen.


== Referanser ==
Gyngehest

En gyngehest er en lekehest med meier, laget for å gynge på, liknende en gyngestol.
Opprinnelig laget i tre, men lages ofte i plast i senere tid.


== Eksterne lenker ==
(en) Rocking horses – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jan Davidsz de Heem

Jan Davidsz. de Heem (fullt navn Jan Davidszoon de Heem, også kalt Johannes de Heem eller Johannes van Antwerpen, født ca. 17. april 1606 i Utrecht, død 26. april 1684 i Antwerpen) var en nederlandsk stillebensmaler som var aktiv i Utrecht og Antwerpen.


== Liv ==
De Heem var født i Utrecht som Johannes van Antwerpen. Hans gikk først i lære hos sin far David de Heem og senere hos Balthasar van der Ast som hans tidligere stil bærer preg av. Han bodde i Leiden fra rundt 1625 til 1629 der han i 1629 studerte under David Bailly. Han ble medlem av Sint-Lucasgildet i Antwerpen i 1635 eller 1636 og ble en borger av byen i 1637. Men han var ofte fraværende, noe som framkommer av bøtene han ble pålagt å betale for dette. Han forble i Antwerpen til 1667 da han vendte tilbake til Utrecht hvor dokumenter viser han var tilstede fra 1668 til 1671. Han åpnet et studio hvor blant annet hans to sønner Jan og Cornelis gikk i lære, sammen med senere kjente malere som Jacob Marrell og Abraham Mignon. De Heem forlot byen i 1671 da franske styrker nærmet seg byen. Det er ikke kjent når han kom tilbake til Antwerpen, men hans dødsfall ble rapportert der.
Han var gift første gang med Aletta van Weede som han fikk tre barn med, inkludert maleren Cornelis de Heem. Etter hennes død giftet han seg for annen gang med Anna Ruckers som han fikk seks barn med.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Davidsz. de Heem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jan Davidsz. de Heem – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Jan Davidsz. de Heem i RKDs database
Bai Pu

Bai Renfu eller Bo Renfu (tradisjonell kinesisk: 白仁甫; pinyin: Bái Rénfǔ; Wade–Giles: Pai Jenfu eller Po Jen-p'u, født i 1226 i fylket Hequ i dagens Shanxi i Kina, død 1306), også kjent som Bai Pu eller Bo Pu (tradisjonell kinesisk: 白朴; pinyin: Bái Pǔ; Wade–Giles: Po P'u) var en ledende kinesisk skuespillforfatter i Yuandynastiets tid.
Han forfattet 16 skuespill, hvorav tre er bevart for ettertiden:

Over muren (裴少俊牆頭馬上 Péi Shǎo Jùn Qiáng Tóu Mǎ Shàng)
Regn på keisertreet (唐明皇秋夜梧桐雨 Táng Míng Huáng Qiū Yè Wú Tóng Yǔ)
Romansen om Østmuren (董秀英花月東牆記 Dǒng Xiù Yīng Huā Yuè Dōng Qiáng Jì)Han skrev også et skuespill om keiser Xuanzong og Fru Yang Guifei:

Tang Minghuang en høstnatt med wutongtre og regn (唐明皇秋夜梧桐雨 Tang Minghuang Qiuye Wutong Yu).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Crump, J. I. (1990). Chinese Theater in the Days of Kublai Khan. (Ann Arbor: Center for Chinese Studies The University of Michigan) ISBN 0-89264-093-6.
Cherubino Alberti

Cherubino Alberti (også kjent som Borghegiano, født 1553 i Sansepolcro, død 1615 i Roma) var en italiensk kopperstikker og maler.


== Referanser ==
Bartolomeo Passerotti

Bartolomeo Passarotti (etternavnet også stavet Passerotti eller Passarotto, født 1529 i Bologna, død 1592) var en italiensk, manieristisk maler.


== Referanser ==
Jean-Baptiste Monnoyer

Jean-Baptiste Monnoyer, kalt Baptiste (født 12. januar 1636 i Lille, død 20. februar 1699 i London), var en fransk-flamsk maler som spesialiserte seg innen blomstermalerier.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn, utdannelse i Flandern ===
Jean-Baptiste Monnoyer ble født i Lille. Han studerte antagelig malerkunsten i Antwerpen der han ble inspirert av kunstnere som 
Jan Davidsz. de Heem og Hieronymus Galle.


=== Virke i Paris ===
Han kom deretter til Paris hvor han kom inn i kretsen til Charles Le Brun, som han finner på verftene i Vaux-le-Vicomte.
Han kom til å dekorere flere kjente bygninger som Hôtel Lambert, Hôtel Lauzun i Anjou, Château de Saint-Cloud, Louvre, Trianon, menageriet i Versailles, Tuilleriene og Marly med flere.I 1665 ble han medlem av Académie royale de peinture et de sculpture i 1665 og utnevnt til rådgiver der i 1679.
Han samarbeidet han tett med Gobelinfabrikken og også Beauvais-fabrikkene hvor han designet mønster for maskinelt framstilt billedvev.


=== I London ===
Fra 1690 oppholdt seg i flere lange perioder i London hvor han blant annet dekorerte Montagu House (som dengang huset British Museum), Windsor Castle og Kensington Palace. Hans fremste patron i England var Ralph Montagu, hertug av Montagu. Jean-Baptiste Monnoyer døde i London i 1699.


== Vurdering ==
Monnoyers livlige og elegante bilder sto i en viss kontrast til den mer konservative stilen som var vanlig i Frankrike tidligere på sekstenhundretallet. Motivet er ofte flotte og variert fargede blomster i luksuriøse vaser, i bakgrunnen eller sidekantene har han ofte med utdrag av bildevev og noen ganger arkitektoniske elementer.Blant dem han inspirerte var blant sønnene Antoine (død 1747) og Baptiste og hans svigersønn Blain de Fontenay. Antoine Monnoyer, kalt Den unge Baptiste, wvar blomstermaler. Baptiste, kjent som Frere Baptiste, dro til Roma og ble dominikanermunk og var også maler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-Baptiste Monnoyer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jean-Baptiste Monnoyer – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Christian Wilhelm Ernst Dietrich

Christian Wilhelm Ernst Dietrich (født 30. oktober 1712 i Weimar, død 23. april 1774 i Dresden) var en tysk maler og kunstforvalter.


== Referanser ==
Charles Despiau

Charles Despiau (født 4. november 1874 i Mont-de-Marsan  i departementet Landes i regionen Aquitaine i Frankrike, død 30. oktober 1946 i Paris) var en fransk billedhugger, kjent for nakenfigurer og portretter.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han studerte ved École des Arts décoratifs og senere ved École nationale supérieure des beaux-arts.


=== Karriere ===

Han begynte å stille ut ved Salon des artistes français, fra 1898 til 1900, så ved Société nationale des beaux-arts fra 1901 til 1921 og til slutt ved Salon des Tuileries fra 1923 til 1944. Han hadde i 1923 vært en av grunnleggerne av sistnevnte salon, sammen med Aristide Maillol, Antoine Boudelle, Léon-Ernest Drivier og Robert Wlérick.Despiau var elev til Louis-Ernest Barrias og ble Auguste Rodins medhjelper, men han forlot snart dennes oppløste stil og etterstrebet en klassisk fasthet og balanse.I 1914 ble han innkalt til tjeneste i den franske hærs kamuflasjeenhet under første verdenskrig. Etter krigen gikk han tilbake til sitt kunstneriske virke, og suksess ble sikret ved soloutstilling ved Brummer Gallery i New York City i slutten av 1927.Under andre verdenskrig deltok han sammen med en rekke franske kunstnere på en kunstnerreise til Berlin, og dette ble senere lagt ham til last i offentligheten. En undersøkelseskommisjon frikjente ham etter krigsslutt fra påstandene om kollaborasjon. Beskyldningene var imidlertid med på å slite ham ned, han forfalt og trakk seg tilbake.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charles Despiau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Site Officiel de Charles Despiau
(de) Verk av og om Charles Despiau i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Museo Cantonale d’Arte, Lugano: Charles Despiau
Cornelis Vroom

Cornelis Hendriksz Vroom (født 1591, trolig i Haarlem, begravet 16. september 1661 i Haarlem) var en nederlandsk maler i den nederlandske gullalderen. Han er mest kjent for landskaps- og seilskutemalerier.
Han var medlem av Sint-Lucasgildet i Haarlem.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cornelis Hendriksz. Vroom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cornelis Hendriksz. Vroom – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Vroom, Cornelis Hendriksz. i RKDs database
Sigurd Eldegard

Sigurd Eldegard (født 10. juli 1866 i Årdal, død  30. januar 1950 i Oslo) var en norsk skuespiller, dramatiker, teatersjef og forfatter. Han er særlig kjent som teatersjef på Det norske teatret 1918–20 og for å ha skrevet det første nynorskstykket som ble oppført på Nationaltheatret. Han «tilhører de fremste blant dem som brøytet vei for nynorsk dramatisk diktning og teaterkunst».Han var av bondeslekt, og faren var i tillegg spelemann og bjørnejeger. Sigurd Eldegard tok artium (1889) og krigsskolen, før han brøt av og begynte som skuespiller ved Christiania Theater i 1891. Fra 1901 var han ved Nationaltheatret, hvor han fortsatte fram til 1931, bare avbrutt av to år som sjef ved Det norske teatret 1918-20. Han giftet seg i 1895 med Mathilde, født Wettre. Han var farbror til spelemannen Sigurd S. Eldegard. 
Han debuterte som forfatter i 1903 med skuespillet Fossegrimen, om Myllarguten. Stykket ble oppført på Nationaltheatret i 1905 som det første stykket på landsmål. Han skrev i alt tolv dramaer og tre romaner. Blant dramaene hans finnes både bibelske stykker som Kong Saul (1904), nasjonalpatriotiske stykker som Ei heimkoma (1906) og Gamlelandet (1913), samtidsdrama som Hemngir (1914), saga-aktig slektsdrama som Knivane (1918) og komedien Når det kjem, så kjem det (1923). Det siste stykket ble satt opp på Det Norske Teatret i 1924 som Bygdefiff og ble en kassasuksess med over 200 forestillinger. Han skrev også barneteater og stykker for amatøroppsetninger og oversatte flere stykker. Forfatterskapet er blitt karakterisert som «Med den intime kjennskapen han hadde til teatret innanfrå, fekk han ei sikker evne til å byggje opp eit teaterstykke. [Det vart] ofte suksess når teaterstykka hans kom fram på scena; han nådde fram til publikum og skapte ein god og folkeleg kunst».Han medvirket i noen filmer, blant annet Kristine Valdresdatter.Under krigen var Eldegard medlem av Nasjonal Samling, og hadde under denne tiden en sentral rolle ved Det Norske Teatret. Han ble på grunn av dette ekskludert fra Forfatterforeningen i en periode etter krigen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sigurd Eldegard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sigurd Eldegard på Internet Movie Database
De fransiskanske misjonsstasjonene i Sierra Gorda

De fransiskanske misjonsstasjonene i Sierra Gorda er fem fransiskanske misjonsstasjoner i Sierra Gorda i den meksikanske delstaten Querétaro som står oppført på UNESCOs verdensarvliste. Mannen bak misjonsstasjonene var munken Junípero Serra, som også grunnla viktige stasjoner i Alta California.
De fem misjonsstasjonene er:

Santiago de Jalpan (Jalpan kommune)
Nuestra Señora de la Luz de Tancoyol (Jalpan kommune)
Santa María del Agua de Landa (Landa kommune)
San Francisco del Valle de Tilaco (Landa kommune)
San Miguel Concá (Arroyo Seco kommune)


== Eksterne lenker ==
(en) Franciscan Missions in the Sierra Gorda, Querétaro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oppføring hos UNESCO
Hellemaleriene i Sierra de San Francisco

Hellemaleriene i Sierra de San Francisco er forhistoriske bergkunstpiktogrammer som finnes i Sierra de San Francisco-fjellkjeden i kommunen Mulegé i den nordlige delstaten Baja California i Mexico.


== Historie ==
Bildene er sannsynligvis kunstneriske produkter fra Cochimi-folket. Denne folkegruppen levde i området, men døde ut på 1800-tallet. De er relativt godt kjent gjennom skriftene til jesuittiske misjonærer fra 1700-tallet. Hellemaleriene ble først oppdaget av europeere på 1700-tallet, og først beskrevet av jesuittmisjonæren José Mariano RoteaIfølge noen innfødte overbevisninger nedtegnet av jesuittene ble maleriene tegnet av giganter, en antagelse som har blitt forkastet av vitenskapsmenn siden 1800-tallet. Denne troen kom sannsanligvis fra at noen av maleriene er større enn det dyrene og menneskene er i virkeligheten. Noen observatører har spekulert i at maleriene hadde betydninger knyttet til jaktmagi, religiøs praksis eller forfedredyrkelse, men det er ikke enighet om disse tolkningene. Dyrearter inkludert hjort, villsau, kanin, puma, gaupe, hval, skilpadde, fisk og fugler er avbildet. Det er også abstrakte elementer i forskjellige former. En voksende mengde radiokarbondatoer relatert til maleriene har antydet aldre fra så tidlig som 5500 f.Kr. til så sent etter den første kontaktene med europeere (1700-tallet).


== Geografi ==
Piktogrammene er fordelt på rundt 250 ulike steder, alle ligger øst for El Vizcaino biosfærereservat. Tilgangen til maleriene er vanskelig på grunn av den isolerte beliggenheten, noe som også har bidratt til å minimere hærverk og ødeleggelse av beskjæringen.


== Verdensarv ==
Hellemaleriene ble nominert for  UNESCOs verdensarvliste i 1989 og oppført på listen i 1993.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rock Paintings of Sierra de San Francisco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oppføring hos UNESCO
Hospicio Cabañas

Hospicio Cabañas, i dag Instituto Cultural Cabañas, er et av de eldste og største sykehuskompleksa i Amerika. Det befinner seg i Guadalajara i den meksikanske delstaten Jalisco, og ble grunnlagt i 1791 av Biskopen av Guadalajara. Dagens bygninger er tegna av Manuel Tolsá, og sto ferdige i 1829. I 1980 ble sykehuset nedlagt og gjort om til et kulturelt senter.
Bygningene ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1997.


== Eksterne lenker ==
(en) Hospicio Cabañas in Guadalajara, Mexico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oppføring hos UNESCO
Manuel Tolsá

Manuel Tolsá Sarrión (født 4. mai 1757 i Enguera i Valencia, død 24. eller 25. desember 1816 i Mexico by) var en spansk-meksikansk nyklassisistisk arkitekt og skulptør som virka i Ny-Spania (dagens Mexico) fra 1791 til 1825.
Tolsá står bak en rekke kjente byggverk og skulpturer i Mexico, blant annet fullføringa av Mexico bys katedral, Palacio de Minería, Palacio del Marqués del Apartado, Hospicio Cabañas og rytterstatuen «El Caballito». Plaza Manuel Tolsá, som befinner seg foran Palacio de Minería langs Calle Tacuba i Mexico bys historiske sentrum, er oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Manuel Tolsá – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jan Rohde

Jan Rohde (født 4. juli 1942 i New York, USA av norske foreldre, død 9. oktober 2005 i Hägersten, Stockholm) var en norsk popsanger.
Som 13-åring flyttet Rohde til Norge med sine foreldre. Fra 16-årsalderen opptrådte han med ulike band slik som The Cool Cats (Platedebut med «Lotta Lovin'» for Odeon i 1959). Han turnerte i Europa med jentegruppen The Melody Sisters i begynnelsen av 1960-tallet. Senere ble gruppen The Adventurers dannet. Den ble senere omdøpt til The Wild Ones. Gruppen bestod først og fremst av norske og svenske musikere, men gjorde det stort også i Finland. Hele bandet, med Rohde som popsångeren, medvirket i filmen Åsa-Nisse i popform i 1964. Samme år spilte Jerry Williams inn noen låter av Jan Rohde på platen More Dynamite, og på hans Mr Dynamite Explodes Again fra 1965 er Rohde med som musiker på noen av låtene. 
Etter litt stillhet i karrieren ble Rohde på 1970-tallet kåret til Skandinaviens Rock-Kung på svensk TV. Etter en stund å ha hett Jan Rohde & Grabbarna forandret nå bandet navn til Rohde Rockers. Bandet ble oppløst i 1979. 
Etter sin storhetstid spilte Rohde inn noen plater til og spilte iblant på nostalgigallaer. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Rohde på Internet Movie Database 
(en) Jan Rohde på Discogs 
(en) Jan Rohde på MusicBrainz 
(en) Jan Rohde på Songkick 
(no) Jan Rohde på Rockipedia 
(en) Jan Rohde på AllMusic
Svigerfamilie

Svigerfamilie betegner den del av storfamilien som er tilkommet ved inngifte, altså familierelasjoner som er oppstått ved inngåelse av ekteskap.


== Svigerforeldre ==

Foreldrene til en persons ektefelle kalles på norsk svigermor og svigerfar. Svigermødre, og særlig brudens mor, har på folkemunne i Norge og en del andre land ofte og urettferdig blitt tillagt usympatiske trekk. Årsaken til dette kan ligge i den historiske rolle mødre har hatt i å beskytte og lære opp sine døtre, og i de potensielle generasjonskonflikter som kan oppstå på det grunnlaget. Etnologen Liv Emma Thorsen har påpekt andre årsaker til at det kunne oppstå et konfliktfylt forhold mellom svigermødre og svigerdøtre i det tradisjonelle norske bondesamfunnet.  Svigerfedre har i større grad gått fri for slike stereotype og karikerte oppfatninger.


== Svigerinne og svoger ==
Betegnelsene svoger og svigerinne har flere betydningsvarianter. Din svigerinne kan enten være din ektefelles søster, eller hun kan være gift med en av dine søsken, eller hun kan være gift med din ektefelles søsken. Tilsvarende for svoger, uttrykket kan bety din ektefelles bror, eller ektefelle av søsken, eller han kan være gift med din ektefelles søsken. Som følge av partnerskapslovene kan det forekomme andre konstellasjoner; uansett benyttes svoger om en slik mannlig inngiftet slektning, og svigerinne om en kvinnelig. Alternativt til ordene svoger og svigerinne benyttes av og til svigerbror og svigersøster.


== Svigerdatter og svigersønn ==
Ektefellen til en persons barn kalles på norsk svigersønn eller svigerdatter.


== Andre ==
Besteforeldregenerasjonen har vanligvis ikke slike betegnelser, men unntaksvis, lokalt eller tradisjonelt, kan svigerforeldrenes mødre og fedre omtales som værmor og værfar, eventuelt godmor og godfar (disse må ikke forveksles med gudmor og gudfar). Andre steder er godmor og godfar synonymuttrykk for bestemor og bestefar.
Fjernere slektninger som ektefellens onkler, tanter, fettere og kusiner har ingen kjente betegnelser i denne sammenhengen. På norsk finnes det heller ikke egne uttrykk for barnebarns ektefeller.


== Jus ==
Familiære relasjoner innen svigerfamilie, særlig med hensyn til svogerskap og til svigerbarn, kan utløse særlige rettslige virkninger, og er tatt inn i lovverket. Det gjelder blant annet i forhold som ekteskapsinngåelser, vitneplikt i straffesaker, inhabilitet og arverett.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Falk og Torps Etymologisk Ordbog 1903»
Listeført kirke

En listeført kirke er av Riksantikvaren vurdert som et verneverdig kulturminne. Kirken er ikke fredet, men alle saker som gjelder endringer i eller ved en listeført kirke, også istandsettings- og vedlikeholdstiltak, skal sendes til Riksantikvaren for uttalelse. Kirkelig fellesråd sender søknad via biskopen til Riksantikvaren. Riksantikvaren gir faglige råd om endringer eller vedlikehold, men det er biskopen som gir endelig vedtak etter kirkeloven. 
Alle kirker bygget mellom 1650 og 1850 er listeført. En rekke kirker bygget etter 1850 er også listeført.


== Eksterne lenker ==
Forvaltning av kirke, kirkegård og kirkens omgivelser som kulturminne og kulturmiljø
Charles Jean Marie Letourneau

Charles Jean Marie Letourneau (23. september 1831 – 21. februar 1902) var en fransk antropolog.
Letourneau skrev et betydelig antall verker om evolusjon, fra biologi til sosiologi, og oversatte Ernst Haeckel og Friedrich Karl Christian Ludwig Büchner til fransk, og var professor i antropologi. Han startet Det antropologiske selskap i Paris i 1865. Fra 1887 og fram til sin død var han generalsekretær i selskapet.  Han etterfulgte Paul Broca, som hadde hatt stillingen frem til 1880.


== Bibliografi ==
1868 : La Physiologie des passions
1878 : Physiologie des passions
1880 : La sociologie d'après l'ethnographie
1888 : L'évolution du mariage et de la famille
1894 : L'évolution littéraire dans les diverses races humaines
1895 : La guerre dans les diverses races humaines
1897 : L'évolution de l'esclavage dans les diverses races humaines
1898 : L'évolution de l'éducation dans les diverses races humaines
1898 : L'évolution religieuse dans les diverses races humaines
1901 : La psychologie ethnique
1903 : La condition de la femme dans les diverses races et civilisations


== Referanser ==
Umetaro Suzuki

Umetaro Suzuki (铃木 梅太郎 Suzuki Umetaro, født 7. april 1874 i Horinoshinden som senere ble del av Makinohara  i Shizuoka-prefekturet i Japan, død 20. september 1943 i Shinjuku i Tokyo) var en japansk biokjemiker. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Umetaro Suzuki var bondesønn. Hans høyere studier begynte i 1824 ved fakultetet for jordbruksteknikk ved det keiserlige universitet i Tokyo; først studerte han jordbruk  og så (jordbruksrelatert) kjemi. Han var deretter student i Tyskland under den tyske kjemikeren Emil Fischer, og senere studerte han i Sveits. 


=== Forskning ===
I 1910 forsket Umetaro Suzuki på effektene av riskli i pleien av pasienter med beriberi. Den nederlandske militærlege Christiaan Eijkman hadde i 1897 oppdaget at riskli kunne helbrede høns som led av en syndom som hadde fellesnevnere med beriberi, og slik oppstod det et kappløp mellom dorkere om å isolere det stoffet som var selve virkestoffet. 
Suzuki klarte det først. Det lyktes ham da å trekke ut et vannløselig kompleks av mikronæringsstoffer fra risplantens kli. Dette mikronæringsstoffet kalte og patenterte han som aberisk syre (som senere ble kalt «oryzanin»). Han publiserte dette funnet i Tokyo Kagaku Kaishi, et japansk vitenskapelig tidsskrift.Da artikkelen ble oversatt til tysk, sa oversettelsen intet om at det var et nylig oppdaget næringsstoff, i strid med hva som ble skrevet i den opprinnelige japanske artikkelen, noe som dermed gjorde at hans oppdagelse ikke fikk særlig internasjonal publisitet. 
Den polske biokjemikeren Kazimierz Funk isolerte senere det samme kompleks av mikronæringsstoffer og foreslo navnet «vitamin» (et teleskopord: «vital+amin») for komplekset i 1912.
I 1935 ble denne forbindelsen raffinert og beskrevet som tiamin (vitamin B 1). Hans forskning var blant de tidligste innen moderne vitaminforskning. Han ble professor i landbrukskjemi ved Universitetet i Tokyo.


== Skrifter ==
U. Suzuki, T. Shimamura, S. Odake: «Über Oryzanin, ein Bestandteil der Reiskleie und seine physiologische Bedeutung», Biochemische Zeitschrift, Band 43, 1912, S. 89-153
Suzuki Umetaro: Kenkyu no kaiko, Tokyo: Kibundo Shobo 1943


== Referanser ==
Bortnetunnelen

Bortnetunnelen er en veitunnel i Nordfjord mellom Bortnen og Sørdalsvatnet på fylkesvei 616 i Vestland. Tunnelen er 4758 m lang, med profil T8,5. Tunnelen ble bygget som en del av fase 2 i Bremangersambandet.Tunnelen ble omtalt som «Vingetunnelen» i prosjektperioden.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Finnabu

Finnabu er et jakt-, fiske- og stølsområde i Sauda i Rogaland, som ligger ca 721 moh. Stølen ligger i et vidstrakt og åpent landskapsrom, uten trevegetasjon.
Selve stølen hører inn under Søndenå- og Engja gårdene. Søndenå ble trolig bosatt så tidlig som i jernalderen.
Finnabu ligger fint til rette for turmuligheter til Skaulen, Reinsnuten, Lauvåsheia, Vattendalen, Maldalstølane og Hylsfjorden. Stølsområdet og terrenget rundt byr på fine jakt- og fiskemuligheter.