jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bjørnar Olsen

Bjørnar Julius Olsen (født 2. januar 1958) er en norsk arkeolog på Institutt for arkeologi, historie religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet. 
Han tok magistergrad i arkeologi ved Universitetet i Tromsø i 1984. Han var så gjesteforsker ved University of Cambridge 1985-86, førsteamanuensis ved Universitetet i Tromsø fra 1988, fikk professorkompetanse i 1991, og ble professor i arkeologi ved UiT fra 1994. Han har deretter vært gjesteforsker ved University College London i 1997-98, og ved Stanford University i 2003, 2007-08  og 2013. 
Han har publisert en rekke bøker, blant annet Bosetning og samfunn i Finnmarks forhistorie (1994), Fra ting til tekst (1997), Samenes historie fram ti 1750 (2003, med Lars Ivar Hansen), In Defense of Things (2010), Persistent Memories (2010, med Elin Andreassen og Hein Bjerck), Archaeology: The Discipline of Things (2012, med Michal Shanks, Timothy Webmoor og Chris Witmore), og Ruin Memories: Materiality, Aesthetics and the Archaeology of the Recent Past (redaktør sammen med Þóra Pétursdóttir). 
Han er i redaksjonen til en rekke arkeologiske tidsskrifter, og har deltatt i flere sentrale akademiske komiteer, deriblant fagkomite for humaniora ved Norges forskningsråd.
Olsen er spesialist i teoretisk arkeologi, materiell kultur studier og nordskandinavisk arkeologi, og har blant annet markert seg sterkt innenfor samisk arkeologi og samtidsarkeologi.


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Bjørnar Olsen i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Bjørnar Olsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Universitetet i Tromsø
Limbo (film)

Limbo er en norsk dramafilm, skrevet og regissert av Maria Sødahl. Filmen ble først vist som åpningsfilm under Den norske filmfestivalen i Haugesund i august 2010 før den hadde kinopremiere i Norge 10. september samme år. Limbo ble tildelt fem Amanda-priser i 2011.


== Handling ==
Filmen er fra et expatriate-miljø på Trinidad, tilknyttet oljevirksomhet, og plassert i 1973. Hovedpersonen Sonia reiser med barna fra Norge til Trinidad, hvor ektemannen Jo er utstasjonert i oljebransjen. Overgangen fra en norsk 70-tallshverdag, til et liv som oljehustru på en tropisk øy i Karibia blir både spennende og krevende. Når Sonia oppdager at Jo har vært utro, prøver hun først å holde fasaden. Med et vaklende ekteskap, uten noen å vende seg til, mestrer hun imidlertid ikke hverdagen særlig lenge.


== Rolleliste ==


== Anmeldelser ==
 adressa.no
 Dagbladet.no
 Side2
 VG Nett


== Priser og utmerkelser ==
Under Amandaprisen 2011 mottok filmen totalt ti nominasjoner, hvorav den vant fem. Under Kanonprisen 2010 vant filmen to priser, begge til Maria Sødahl, og var nominert i ytterligere tre klasser.
Amandaprisen 2011:
Line Verndal for beste kvinnelige hovedrolle
Lena Endre for beste kvinnelige birolle
Manuel Alberto Claro for beste foto
Niels Sejer for beste produksjonsdesign/scenografi
Hugo Ekornes for beste lyddesign
Øvrige nominasjoner:
Maria Sødahl for beste regi
Bryan Brown for beste mannlige birolle
Maria Sødahl for beste filmmanus
Johan Söderqvist for beste musikk
Jens Christian Fodstad for beste klipp
Kanonprisen 2010:
Maria Sødahl for beste regi
Maria Sødahl for beste manus
Øvrige nominasjoner:
Line Verndal for beste kvinnelige hovedrolle
Lena Endre for beste birolle
Hugo Ekornes for beste lyddesignI tillegg vant Maria Sødahl prisen for beste regi for Limbo ved filmfestivalen i Montreal i 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Limbo på Internet Movie Database 
(no) Limbo i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Limbo hos Filmfront 
(sv) Limbo i Svensk Filmdatabas 
(da) Limbo i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Limbo på MovieMeter 
(en) Limbo på AllMovie 
(en) Limbo på Turner Classic Movies 
(en) Limbo på Rotten Tomatoes 
(no)  Limbo hos Filmweb
Liljan ut i dalen

«Liljan ut i dalen» er et gammelt skillingstrykk. Alf Prøysen sang den inn på plate i sin tid, og han presenterte den også i sin visespalte i «Magasinet for alle» årgang 1954-1955. Den er også tatt med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen, utgitt på Forlaget For Alle i 1972.  Opprinnelsen til denne skillingsvisen oppgis ikke, annet enn at teksten forteller at den er skrevet av en Anton Nilsson fra Värnamo.


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Tolvtallsvisa

«Tolvtallsvisa» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i «Magasinet for Alle», årgang 1954-1955. Han skriver i omtalen av visa at «den er en lærebok for visediktere». Skillingsvisen er også tatt med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen, utgitt på Forlaget For alle, i 1972.  I Sverige kalles denne visa også for «Husförhörsvisan», og den utkom første gang som skillingstrykk i 1701. Den finnes i mange varianter over hele Europa, og kan føres tilbake til middelaldersk latinsk tekst. Melodien variere veldig.


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Colbjørnsens gate (Larvik)

Colbjørnsens gate er ei gate på Torstrand i Larvik kommune. Den strekker seg fra Torstrand torg og ender ut i Schleppegrells gate. Opprinnelig var denne gaten en del av grensen mellom det gamle Torstrand og Torstrandsmoen, som ble gjenstand for regulering i 1854. Gaten utgjorde også en del av den gamle veien til Vestre Halsen.


== Bygning ==


== Kilder ==
Nyhus, Per (1999). Larvik A–Å. Larvik: Østlands-Posten. s. 92.  [Digitalutgave på nb.no ved Nasjonalbiblioteket.]
Vivestad

Vivestad er ei bygd og et sogn i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark. Bygda ligger 30 km nord for Tønsberg sentrum og 10 km sør for Hof langs fylkesvei 312 (Vivestadlinna).
I Vivestad ligger fotballbanen Kjærsmyra og Bygdehuset Sagatun som blant annet benyttes av et aktivt idrettslag og ungdomslag.
I august hvert år arrangerer lagene i Vivestad et høstmarked. Vivestad Høstmarked blir hvert år besøkt av rundt 6500 mennesker. Myrafestivalen blir også arrangert i Vivestad i mai hvert år.
Landskapet domineres av skogkledde åser vekslende med nord-sørgående daldrag med marin leire i dalfyllingene. Berggrunnen består hovedsakelig av Oslofeltets dagbergarter. Næringslivet i Vivestad domineres av jord- og skogbruk. I perioden 2001-2010 har Vivestad hatt en folketilvekst på 6 %, mot 10 % for kommunen som helhet.
Vivestad kirke er en trekirke fra 1914. Til kirken hører altertavle, prekestol og døpefont fra 1600-tallet.


== Eksterne lenker ==
Vivestad.no
Vivestad høstmarked
DS «Quest»

DS «Quest» var ei norsk polarskute som ble bygget i Risør i 1917. Hun ble benyttet på Ernest Shackletons ekspedisjon til Antarktis i 1921–1922, kalt Quest-ekspedisjonen eller Shackleton–Rowett-ekspedisjonen. «Quest» forliste utenfor Newfoundland i 1962, men hele besetningen ble berget.


== Historie ==
Skuta ble bygget i 1917 ved Erik Lindstøls båtbyggeri i Risør for hvalfanger Morten Andreas Ingebrigtsen fra Høvik/Aukra (K-13-K). Den var på 204 bruttoregistertonn og het fra starten «Foca I». Den drev med fangst av hval og sel, og ble også utleid til Store Norske Spitsbergen Kulkompani på Svalbard.

Ernest Shackleton kjøpte inn «Foca I» i 1921 for bruk som ekspedisjonsskip på Shackleton–Rowett-ekspedisjonen til Antarktis. Fartøyet ble ombygget i Southampton under ledelse av Frank Worsley og omdøpt til «Quest» av Lady Shackleton. «Quest» seilte fra London 17. september 1921 og nådde Grytviken på Sør-Georgia 4. januar 1922. Dagen etter døde Shackleton av hjerteproblemer om bord i skuta. Ekspedisjonen fortsatte med Frank Wild som leder, men «Quest» viste seg dårlig egnet i det antarktiske farvannet og var ikke i stand til å trenge gjennom pakkisen.
I 1924 kjøpte Schjelderups Sælfangstrederi A/S i Bodin «Quest» (N-94-BN), og hun ble ført av den berømte skipper Ludolf Schjeldrup etter at båtbygger Johan Drage hadde fjernet Shackletons kabin. Året etter lette den etter «Anni I» og «Teddy» ved Grønland, i 1928 etter Umberto Nobiles savnede nordpolsekspedisjon med luftskipet Italia. Mellom 1925 og 1930 hadde den avtale med Bennett Reisebyrå om årlige cruise til Frans Josefs land, Spitsbergen og Øst-Grønland. Hun fortsatte som ekpsedisjonsskip, først for British Arctic Air Route Expedition ledet av Gino Watkins, senere for greven Gaston Micard som lå på Øst-Grønland 1932–36.
I 1939 ble hun innkjøpt av Ivar Austad i Tromsø (T-24-T) og gikk prompte til Newfoundland skipper var Johan Odin Leonard Olsen fra Tamok, der hun gjorde en stor fangst sammen med DS «Selis».
Under andre verdenskrig gikk hun i flere konvoier for Nortraship over Atlanterhavet, og opererte sågar minesveiper. I juni 1942 skulle hun delta i Operasjon Fritham II, men dette oppdraget ble avblåst. Eierne fikk den tilbake sommeren 1946. Skipper nå var Ingvard Johanessen frem til 1958, da Ludolf Schjeldrup igjen overtok. Hun ble ombygd ved Gravdal Skipsbyggeri i Sunnhordland (252 brt, 120 fot, 660 hk Deutz i 1956).  Med Ingvard Johanessens sønn Olav som skipper forliste den med 5 200 skinn utenfor Newfoundland den 5. mai 1962 i posisjon 53°10′N 54°27′V. Hele besetningen ble berget av «Polarfart».
Shackletons kabin er utstilt i Saltdal. Skipet er avbildet på frimerker fra Sør-Georgia, Ascension og Tristan da Cunha, for alles vedkommende i forbindelse med 50-årsminnet for Shackleton–Rowett-ekspedisjonen i 1972.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Podcastepisode om polarskuta Quest, produsert av Aust-Agder museum og arkiv, 2021
Amtmann Michelets vei (Larvik)

Amtmann Michelets vei er ei gate på Nanset. Den strekker seg fra Skogveien og munner ut i Gamle Kongevei. Carl Johan Michelet var amtmann i Jarlsberg og Larvik 1882-1902. I hans embetsperiode ble amtmannsetet flyttet fra Larvik til Tønsberg.


== Kilder ==
Nyhus, Per (1999). Larvik A–Å. Larvik: Østlands-Posten. s. 19.  [Digitalutgave på nb.no ved Nasjonalbiblioteket.]
Kristian Fredriks vei (Larvik)

Kristian Fredriks vei er ei gate i Larvik. Den strekker seg fra Dronningens gate til Greveveien/Herregårdsbakken og ble bygget gjennom nødarbeid i 1922 som ny forbindelse mellom Torstrand og Hovedbyen. I fjellveggen på høyre side ovenfor innkjørselen til Furubakken psykiatriske sykehjem finnes en innskrift til ære for grev Ulrik Frederik Gyldenløve.


== Bygninger ==


== Galleri ==

		
		


== Kilder ==
Nyhus, Per: Larvik A-Å, s. 321
First 28

First 28 er en seilbåt på 28 fot produsert av franske Benetéau. Produksjonen ble startet i 1980 og avsluttet i 1982. I løp av perioden ble det produsert 600 eksemplar. Den ble levert med både mastheadrigg og 7⁄8 brøkdelsrigg. Brøkdelsriggen ble utrustet med lensetakler.


== Interiør ==
Til babord for inngangen til kahytten ligger pentry med en liten vask, en isolert boks og en komfyr med to gassbluss. I salongen er det et sammenleggbart bord og to langsgående benker som også brukes som køyer. Sofaen på babord kan trekkes ut og lages til en dobbelkøye. Til styrbord for inngangen er navigasjonsbordet og akter om dette en stikkøye. I baugen har den en forpigg med to køyer og et toalett mellom forpigg og salong.
Huitfeldts gate

Huitfeldts gate finnes flere steder:

Huitfeldts gate (Oslo)
Huitfeldts gate (Larvik)
Huitfeldts gate (Tønsberg)
Bugges gate (Larvik)

Bugges gate (2–26, 3–29) er den venstre av de tre langgatene i bydelen Torstrand i Larvik, Vestfold. Gaten starter fra Dronningens gate, øst for jernbaneundergangen, og munner ut i Unnersbugata.
Gata er oppkalt etter trelasthandler og sagbrukseier Magnus Bugge (1825-69), grunnleggeren av Torstrands første store industribedrift «Buggesaga» (1864).
Gata har vært preget av delvis forfall for inntil noen få år siden. I dag blir flere og flere eiendommer på Torstrand pusset opp og renovert. Slik er det også med Bugges gate,   


== Bygning ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Nyhus, Per (1999). Larvik A–Å. Larvik: Østlands-Posten. s. 72–73.  [Digitalutgave på nb.no ved Nasjonalbiblioteket.]
Jens Nielsen (dødsdømt)

Jens Nielsen (født 21. november 1862, død 8. november 1892 i Horsens) var den siste dansken som ble henrettet for en forbrytelse begått i fredstid. Han ble henrettet ved halshugging. 
Nielsen ble satt i fengsel sommeren 1884 for å sone en straff på 16 år. I fengselet prøvde han to ganger å drepe fengselsbetjenter; muligens fordi han ikke holdt ut å sitte innesperret. Han ble dømt skyldig av underrett, overrett og høyesterett, som alle tre dømte ham til døden. 
Klokken 07:15 den 8. november 1892 ble han halshugget av skarpretteren Theodor Seistrup i Horsens statsfengsel.
Medfangene overvar henrettelsen. 


== Eksterne lenker ==
Landsarkivet
Omtale og utdrag fra Henrik Cavlings beskrivelse av henrettelsen
Sophie Crumb

Sophia Violet Crumb (født 27. september 1981) er en amerikansk tegneserietegner. Hun er datter av undergrunnstegnerne Robert Crumb og Aline Kominsky-Crumb.


== Liv og karriere ==
Crumb vokste opp i Winters, en liten jordbrukslandsby i Californias Central Valley hvor hennes foreldre bosatte seg for å unnslippe det urbane livet i San Francisco. I 1990 var Robert Crumb desillusjonert over amerikansk kultur og bekymret over dens negative påvirkninger på deres 9 år gamle datter Sophie, og familien flyttet utenlands til Sauve, en enda mindre jordbrukslandsby i det sørlige Frankrike.
I Frankrike fullførte Sophie videregående skole og dro videre for å studere akrobatikk og klovneri ved en fransk sirkusskole. Senere ble hun tatovør og lærer i engelsk. Engelsk snakker hun for øvrig med en svak fransk aksent.Gjennom hele barndommen leste Sophie naturlig nok tegneserier, også sine foreldres serier, og hun begynte selv å uttrykke seg i seriemediet. Allerede tidlig i tenårene samarbeidet hun med foreldrene om en tegneserie som handlet om familien Crumb som ble utgitt i samlingen The Complete Dirty Laundry Comics (Last Gasp, 1993). Andre serier som hun tegnet som barn ble trykket i foreldres avantgardistiske seriemagasin Weirdo. 
I filmen Ghost World, regissert av Terry Zwigoff som i 1994 gjorde dokumentarfilmen Crumb, er det Sophie Crumb som har gjort tegningene til filmens hovedfigur Enid. Filmen er basert på en tegneserie av Daniel Clowes. Hensikten er at tegningene til den unge hovedfiguren i filmen faktisk også er et sant uttrykk for en ung pikes tegninger.Som ung voksen har hun tegnet to utgaver av et hefte kalt Belly Button Comix, utgitt samtidig i Europa og USA av henholdsvis det nederlandske forlaget Oog & Blik, og amerikanske Fantagraphics Books. Seriene består av livlige, selvbiografiske serier om ung kjærlighet, mobiltelefoner og seksuell frustrasjon, hver fortelling tegnet i ulike stiler, og trykket i to fargetoner. Hennes uttrykk er ekspressivt og figurativt med skravert modellering, ikke helt ulik farens stil. I et intervju bransjetidskriftet The Comics Journal #274 diskuterte hun emner som hjemløshet og kvalene å unnslippe skyggen fra sin berømte far. Hennes nyeste verk, per august 2010, er Evolution of a Crazy Artist, utgitt av W.W. Norton i 2010, og er en form for utklippsbok framfor seriehefte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Sophie Crumb på Internet Movie Database 
(en) Sophie Crumb på Discogs 
(en) Sophie Crumb på Instagram 
(en) «Sophie Crumb Art Gallery», Crumb Family Gallery.
E.S.P.

For album av Miles Davis se E.S.P. (Miles Davis-album)E.S.P. er den første EP-en til det norske bandet 22. 
EP-en ble utgitt 22. august 2008 på CD og hvit vinyl. Den inneholder fem spor fremført av 22, men består totalt av tjueto spor, hvorav seksten av dem er stillhet og utgjør totalt 44:22. Kenneth Kapstad spilte inn trommene ettersom tiden ikke strakk til for opprinnelige trommeslager Andreas Kjøl Berg.


== Sporliste ==
«Molecyl» (4:41)
«Serafin» (4:04)
«Algorythm» (5:01)
«Suomiese Twins» (4:47)
«Gluey» (4:27)


== Medvirkende ==
Magnus Børmark – Gitar, vokal
Mats Paulsen – Bass, vokal
Martin Mulholland – Vokal
Kenneth Kapstad – Trommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
22 på Myspace
Siri Mork

Siri Mork (født 28. oktober 1992 i Steinkjer) er en norsk fotballspiller fra Steinkjer i Nord-Trøndelag. Hun spilte for Egge før hun dro til toppserielaget Trondheims-Ørn i 2010. Hun er blitt brukt på mange ulike posisjoner på banen, men har gjort seg mest bemerket som spiss.
Mork har landskamper på aldersbestemte lag for Norge. Hun impornerte på prøvespill for Trondheims-Ørn og til slutt fikk hun kontrakt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Siri Mork – Norges Fotballforbund 
(de) Siri Mork – Soccerdonna
Weirdo

Weirdo er et avantgardistisk tegneseriehefte bestående antologi av ulike tegnere som ble opprettet av Robert Crumb og utgitt av forlaget Last Gasp i tiden 1981 til 1993. Crumbs egne røtter fra undergrunnstegneserier, og mange av de tegnere som ble publisert i Weirdo hadde samme bakgrunn, men bladet var ment som et kunstnerisk mer ambisiøst alternativ enn mange undergrunnsserier tradisjonelt var, og Weirdo er derfor å anse som et overgangsfenomen til undergrunnens avløser, alternative serier, særlig med tanke på de mange nye tegnere som ble introdusert via Weirdo.
Weirdo tjente også som et motpunkt til det samtidige seriemagasinet RAW hvor førstnevnte var å betrakte som «low art» kontra RAWs mer kunstferdige format og innhold. Tidlige utgivelser av Weirdo reflekterte Crumbs interesserer på den tiden; Art brut («outsider art»), fumetti (fotoserier), Church of the SubGenius, og andre tilknyttede former for «weirdness» (merkverdigheter). Bladet introduserte også en rekke nye tegnere, som Peter Bagge, Dori Seda og Dennis Worden.
Fra og med utgivelse #10 lot Crumb den yngre Peter Bagge overta som redaktør. Bagge var redaktør fram til utgivelse #19 da Crumbs hustru, Aline Kominsky-Crumb, overtok – unntatt for utgave #25 som igjen var redigert av Bagge. Det siste nummeret av Weirdo var #28, bestående av 68 sider og med internasjonalt tema kalt for «Verre D'eau», fransk for «glass av vann». Det ble utgitt i 1993.Blant de tegnere, også flere som ikke var amerikanere, som har blitt publisert i Weirdo, foruten Crumb, Bagge og Kominsky-Crumb, finnes blant annet Edmond Baudoin, Charles Burns, Florence Cestac, Daniel Clowes, David Collier, Sophie Crumb (Crumbs unge datter), Kim Deitch, Phoebe Gloeckner, Justin Green, Bill Griffith, Rory Hayes, Gilbert Hernandez, Carol Lay, Joe Matt, Jean-Christophe Menu, Diane Noomin, Gary Panter, Harvey Pekar, Raymond Pettibon, Aleksandar Zograf, Spain Rodriguez, Joe Sacco, Dori Seda, Art Spiegelman (redaktør av RAW), Foolbert Sturgeon, Terry Zwigoff (regissør av dokumentarfilmen Crumb), og andre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Weirdo, Last Gasp Catalog
Carmelita Jeter

Carmelita Jeter (født 24. november 1979) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver (sprintløp). Hun har to VM-gull, hvorav det siste på 100 meter i VM i friidrett 2011.


== Karriere ==
Jeters gjennombrudd kom i sesongen 2007, med bronsemedaljen på 100 meter i VM i Osaka med ny personlig rekord på 11,02. Hun deltok også på stafettlaget som vant gull på 4 x 100 meter stafett. Hun løp ikke i selve finalen, de som løp finalen var Lauryn Williams, Allyson Felix, Mikele Barber og Torri Edwards, men både Jeter og Mechelle Lewis fikk medalje, siden de deltok i kvalifiseringsheatet. Jeter vant også Golden League-konkurransen i Berlin sammen sesong, og vant ny bronse i IAAF World Athletics Final i Stuttgart.
I VM 2009 i Berlin senket hun sin personlige rekord til 10,83 i semifinalen. Hun ble dermed regnet som en av gullfavorittene. I finalen ble konkurransen fra jamaicanerne Shelly-Ann Fraser og Kerron Stewart for hard, og Jeter ble nummer tre på tiden 10,90.
I IAAF World Athletics Final samme sesong vant hun 100 meter på tiden 10,67. Tiden gjorde henne til tredje raskete kvinne gjennom tidene, kun slått av Florence Griffith-Joyner (10,49) og Marion Jones (10,65). I Shanghai den 20. september senket hun sin personlige rekord på nytt og passerte Jones på listen etter sitt løp på 10,64.
Hun fikk sølv på 60 meter i VM i friidrett innendørs 2010 i Doha, med tiden 7,05, kun slått av jamaicanske Veronica Campbell-Brown.
I 2011 vant hun sin første individuelle VM-gullmedalje. I VM i friidrett 2011 i Daegu i Sør-Korea. I finalen løp hun på 10,90, og slo dermed Veronica Campbell-Brown med 7 hundredels sekund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Carmelita Jeter – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Carmelita Jeter – Olympedia 
(en) Carmelita Jeter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Carmelita Jeter – USAs olympiske komité 
(en) Carmelita Jeter – World Athletics 
(en) Carmelita Jeter – Diamond League 
(en) Carmelita Jeter – USATF 
(en) Carmelita Jeter – Track and Field Statistics 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Carmelita Jeter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Profil på USA T&F
Realfagbygget (NTNU)

Realfagbygget er en av NTNUs bygninger på Gløshaugen i Trondheim. Det rommer undervisningslokaler, laboratorier, kontorer, Realfagbiblioteket og kantine for studenter og ansatte ved instituttene for biologi, for fysikk og for kjemi.
I 1994 ble det gjennomført en åpen arkitektkonkurranse om et realfagbygg på Gløshaugen. Arkitektkontoret Narud-Stokke-Wiig vant konkurransen i samarbeid med HUS Arkitekter AS, og de fikk oppdraget med å prosjektere det nye bygget. I 1996 vedtok Stortinget å etablere NTNU. Samme år ble det bevilget midler over statsbudsjettet til å starte byggingen, for å kunne samle de realfaglige fakultetene, som var spredt på flere områder i byen. Grunnarbeidene startet samme år og 28. mai 1997 ble grunnstenen lagt ned av daværende statsråd Gudmund Hernes.
Realfagbygget ble åpnet av kong Harald 30. mai 2000, på hundreårsdagen for Stortingets avgjørelse om å legge Norges tekniske høgskole til Trondheim. Bygget vant æresprisen «betongtavlen» i 2000.


== Galleri ==

		


== Eksterne lenker ==
Statsbyggs ferdigmelding for bygget, med beskrivelse, foto og tegninger
NTNUs nettside over Relfagbygget
Informasjon over byggets kunstneriske utsmykninger
Anton Günther av Oldenborg

Greve Anton Günther (født 10. november 1583 i  Oldenborg, død 19. juni 1667 i Rastede), greve av Oldenborg og Delmenhorst. 


== Biografi ==
Han var sønn av greve Johann VII og Elisabeth av Schwarzburg-Blankenburg. Da faren døde i 1603 overtok han tittelen.
Ved hjelp av snedighet og klokt styre lyktes det greven å stort sett manøvrere landene utenom tredveårskrigen. Mens krigen raste, blomstret derfor økonomien i Oldenborg. 
Han var glad i vakre hester, og er også kjent for fremavlingen av den såkalte Oldenburgerrasen. Han handlet også med storfe. Danske okser ble oppfetet i hans domener og til slutt solgt på de store markeder i Amsterdam og Köln, hvilket ga ham en form for politisk innflytelse. 
Først i en alder av 51 år giftet han seg med den 18 år gamle Sophie Catherine av Slesvig-Holsten-Sønderborg. Han var på det tidspunktet allerede far til en illegitim sønn, som ikke ble opptatt i arvefølgen. Da han var den siste i sin ætt, overgikk derfor grevskapene Oldenborg og Delmenhorst (unntatt Jeverland) etter hans død til kongen av Danmark-Norge. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anthony Günther, Count of Oldenburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Grev Anton Günther på Kulturportal Weser-Ems
Didrik og Dorte

Didrik og Dorthe eller Maks og Ruby (org: Max and Ruby) er en amerikansk–canadisk animert TV-serie for barn som gikk på Nickelodeon fra 2002 til 2013. Serien er basert på bøkene til Rosemary Wells og omhandler to kaniner som bor alene i et hus. Episodene presenterer historier om Didrik/Maks, en rabbagast og bestemt tre-år-gammel kanin, og hans storesøster, Dorthe/Ruby, en rolig, målrettet, noen ganger restriktiv syv-år-gammel kanin. Showet har en oppløftende melding for publikummet sitt ved å vise Didrik/Maks og Dorthe/Ruby som leker sammen og ved hjelp av respekt og kjærlighet løser sine konflikter.


== Figurer ==


=== Hovedfigurer ===
Didrik/Maks – En ca tre år gammel kanin, kledd i slitt kjeledress som vanligvis gjentar hva andre figurer sier.
Dorthe/Ruby – En syv år gammel kanin, vanligvis kledd i en lilla kjole og et gult forkle. Det meste av tiden tar hun vare på sin yngre bror Maks.


=== Andre figurer ===
Louise – Rubys beste venn. Hun er en brun kanin som besøker Ruby når de arbeider sammen i Bunny-speiderne.


== Eksterne lenker ==
(en) Maks og Ruby på Internet Movie Database