jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
International Cometary Explorer

International Cometary Explorer (ICE), opprinnelig kjent som International Sun/Earth Explorer 3 (ISEE-3), var en romsonde som ble skutt opp 12. august 1978. Den var en del av det internasjonale samarbeidsprogrammet ISEE (International Sun-Earth Explorer) mellom NASA og Den europeiske romforskningsorganisasjon/ESA, som hadde til oppgave å studere interaksjonene mellom solvindene og jordens magnetfelt. Programmet benyttet seg av tre romskip, et moderskip (ISEE 1), et datterskip (ISEE 2) og et heliosentrisk romskip (ISEE 3, senere omdøpt ICE).
Den var den første sonden som ble plassert i en halobane ved Lagrange-punktet L1. Den ble senere sendt mot kometen 21P/Giacobini–Zinner, og ble den første sonden til å passere gjennom en komets hale i en avstand av rundt 7800 km. Sonden undersøkte grensene til jordens ytterste magnetosfære og solvindenes struktur rundt denne, mekanismene rundt jordens plasmaskjold, kosmisk stråling og solstormene i den interplanetariske regionen nær 1 AU, og var aktiv frem til mai 1997.


== Referanser ==
All I Could Do Was Cry

«All I Could Do Was Cry» er en sang skrevet av Berry Gordy, Gwen Gordy og Billy Davis og ble første gang spilt inn og gitt ut på singel av Etta James i 1960. Sangen nådde 2.-plass på R&B listene og 33.-plass på pop listene.Ike & Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet The Ike & Tina Turner Show – Vol. II i 1965. I 1967 spilte den inn igjen og ga den ut på albumet Ike & Tina Turner's Festival Of Live Performances. På det albumet ble sangen kalt Stop The Wedding. Den ble spilt inn enda en gang og gitt ut på albumet In Person i 1969.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) All I Could Do Was Cry på MusicBrainz
Bjørke (Norderhov)

Bjørke (gnr. 1) er en matrikkelgård som ligger langs Askveien (riksvei 350), der denne går i bro over til Ask og like nord for utløpet til elva Sogna i Tyrifjorden, i Ringerike kommune. 
Bjørke tilhørte inntil 1. januar 1964 Norderhov herredskommune, men denne og flere andre kommuner ble fra da slått sammen i den nye storkommunen Ringerike. Gården er delt i flere bruk, hvorav Nordre Bjørke (gnr. 1/1) på nordsiden av Askveien utgjør hovedbølet. Riksveien passerer mellom Nordre- og Søndre Bjørke, som begge har bygningsmassen relativt kloss inntil veien. Søndre Bjørke er forøvrig delt i to bruk med samme navn, gnr. 1/6 er størst og ligger nærmest veien, mens gnr. 1/5 ligger et lite stykke lenger ned langs elva og er minst av de to. Begge brukene er mindre enn Nordre Bjørke.
Gården nevnes første gang med i Birki i et diplom (DN. IV 287) fra 13. november 1352. Bjørke nevnes også i Norske Regnskaber og Jordebøger fra det 16de Aarhundrede, bind IV, som Bircke i 1528, Biørcke i 1578, Biercke i 1604, og Bierche i 1657 og 1723. På gammalnorsk var navnet Birki, av birki, som betydde sted som det vokser bjørk. Dagens form av navnet kan skyldes innflytelse av ordet «bjørk».


== Se også ==
Liste over gårder i Ringerike
Bjørn Skjelstad

Bjørn Rasmus Skjelstad (født 25. mai 1954) er norsk lokalpolitiker (Sp) som var ordfører i Verran kommune fra 1993 til 2003, og fra 2011 til 2015. Han har vært medlem av kommunestyret i kommunen siden 1987.
Skjelstad er utdanna agronom.


== Kilder ==
Informasjon Arkivert 23. november 2013 hos Wayback Machine. på Verran kommunes nettsted; besøkt 4. mai 2013.
Ordførerpresentasjon i Kommunal Rapport; besøkt 4. mai 2013.
Johan Petter Skogseth

Johan Petter Skogseth er navnet til flere personer:

Johan Petter Skogseth (1914–1989), ordfører i Frosta fra 1962 til 63
Johan Petter Skogseth (født 1964), ordfører i Frosta fra 2011 til 2015
Olav Jørgen Bjørkås

Olav Jørgen Bjørkås (født 17. september 1959 i Flatanger i Nord-Trøndelag) er norsk gårdbruker og politiker (Sp). Fra 2011 er han Flatangers ordfører. Før dette hadde han åtte år bak seg i kommunestyret.Han er sønn av gårdbruker og veioppsynsmann Ottar Bjørkås og hustru Margit Svarlien. Faren var kommunepolitiker i Flatanger for Arbeiderpartiet. Olav Jørgen Bjørkås er utdannet agronom fra Mære landbruksskole fra 1979 og har drevet slektsgården Bjørkås på Sitter siden 1995. Han er enkemann.Bjørkås har også ledet Flatanger bondelag.


== Referanser ==
Per Helge Johansen

Per Helge Johansen (født 26. februar 1958) er norsk lokalpolitiker for Senterpartiet som fra 2011 til 2019 var ordfører i Leka kommune. Utenom politikken er han bonde.


== Referanser ==
Nils Magnar Johnsen

Nils Magnar Johnsen (født 11. juni 1953) er norsk en lokalpolitiker (Sp) som fra 2011 til 2015 var ordfører i Leirfjord kommune. Før dette hadde han tolv år bak seg i kommunestyret på 1980- og 1990-tallet.
Johnsen er bonde med agroteknikerutdanning.


== Referanser ==
Monika Sande

Monika Sande (født 14. april 1966) er norsk lokalpolitiker (Sp) som siden 2011 er ordfører i Beiarn kommune. Før dette hadde hun seksten år bak seg i kommunestyret (1991–2003 og 2007–11).
Sande er utdanna førskolelærer.


== Eksterne lenker ==
(no) Monika Sande hos Stortinget 
(no) Monika Sande hos Norsk senter for forskningsdata
Ronny Grindstein

Ronny Grindstein (født 2. juni 1971) er norsk lokalpolitiker (Sp) som var ordfører i Gratangen kommune fra 2011 til 2015.Før dette hadde han fire år bak seg i kommunestyret. I perioden 2015 til 2019 var han representant i Gratangen kommunestyre og formannskap, samt representant for Senterpartiet i Troms Fylkesting. Han var styremedlem i Gratangen kommunes omstillingsprogram SPIRE gjennom programperioden 2013 til 2019.
Grindstein er utdannet bilskadereparatør og bilakkerer med fagbrev i begge fag. Siste yrke før ordførervervet var som fartøyvernleder ved Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum. I perioden 2015 frem til juli 2019 jobbet han som Fartøyvernkonsulent ved Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum.


== Referanser ==
Erling Bratsberg

Erling Bratsberg (født 15. september 1969) er norsk lokalpolitiker (Sp) som var ordfører i Lavangen kommune fra 2011 til 2015. Før dette hadde han én periode bak seg i kommunestyret.
Bratsberg er lærer ved Lavangen skole.


== Referanser ==
Aleksandr Dargomyzjskij

Aleksandr  Sergejevitsj Dargomyzjskij (1813–1869) var en russisk komponist.
Dargomyzjskijs operaer er et bindeledd mellom de russiske operaene til Mikhail Glinka og til de senere generasjoner, som «De Fem» og Pjotr Tsjajkovskij.


== Liv ==
I 1817 flyttet Dargomyzjskijs familie til St. Petersburg, og her fikk han den første musikalske utdannelsen hos en tysk guvernante, deretter hos en musikklærer ved navn Danilevskij og til slutt hos Franz Schoberlechner, en elev av Johann Nepomuk Hummel. Dargomyzjskij gikk i sin fars fotspor og trådte høsten 1827 inn i statstjenesten. Som mange andre unge menn av sin stand betraktet han musikken som en fritidsbeskjeftigelse, men fikk publisert mindre vokalverk, mest for kvinnestemmer. Noen formell utdannelse i musikkteori fikk han aldri. 
Vinteren 1833–1834 ble han presentert for Glinka, som lånte ham det samme noteheftet med generalbass og kontrapunkt-øvelser som Glinka selv hadde brukt i sine studier hos Siegfried Dehn. Med Glinka spilte Dargomyzjskij klaverduetter, organiserte konserter og analyserte Beethovens symfonier og Mendelssohns overtyrer. Han besluttet å følge lærerens eksempel og skrive en fullstendig opera. Dargomyzjskij beundret fransk litteratur, og hans første opera var Esmeralda, en tonesetting av Victor Hugos historiske roman Ringeren i Notre Dame. Den russiske operaen var på den tiden dominert av italienske verk, så det drøyde helt til 1847 før operaen ble oppført i Moskva. Suksessen uteble, og først i 1851 ble operaen satt opp på Mariinskij-teatret i St. Petersburg.
I 1843 gikk Dargomyzjskij brått ut av statstjenesten og dro i september året etter på en utenlandsreise. I Brussel ble han presentert for Fétis og i Paris traff han Auber, Meyerbeer og Halévy. Som Glinka ti år før oppdaget ikke Dargomyzjskij storheten i sin egen kultur før han kom utenlands. Etter grundige studier av russiske folkesanger skrev han operaen Rusalka (1855). Et tredje dramatisk verk, ballettkantaten Baccusfesten, fullførte han i 1848. Denne ble ikke uroppført før i 1867 i Moskva.
Etter Dargomyzjskijs død, fullførte Nikolaj Rimskij-Korsakov og César Cui den ufullendte operaen Steingjesten (etter Pusjkin).
Dargomyzjskij regnes med rette som en av de viktigste representantene for den nasjonale russiske operaen og bidro i høy grad til utviklingen av den. Hans orkesterverk, operaer og sanger har et tydelig nasjonalt og realistisk preg.


== Verk i utvalg ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Chisholm, Hugh (red.): «Dargomijsky, Alexander Sergeivich», Encyclopædia Britannica, bind 7 side 832
Mary Catherine Hamilton: «Dargomyski, Alexander», i A Dictionary of Music and Musicians  (1900), George Grove (red.)


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Aleksandr Dargomyzjskij i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Dargomyzjskij i International Music Score Library Project
Purpurstripehonningeter

Purpurstripehonningeter (Lichenostomus cratitius) er en fugl i gruppen Lichenostomus i familien honningetere. Den er endemisk til det sørlige Australia.


== Underarter ==
Det er beskrevet to underarter av purpurstripehonningeter:

Lichenostomus cratitius cratitius (Gould, 1841)
Lichenostomus cratitius occidentalis (Cabanis, 1851)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) purpurstripehonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) purpurstripehonningeter hos Artsdatabanken 
(en) purpurstripehonningeter hos ITIS 
(en) purpurstripehonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Lichenostomus cratitius – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lichenostomus cratitius – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lichenostomus cratitius – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Lichenostomus cratitius. Besøkt 04. mai 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lichenostomus cratitius. Besøkt 04. mai 2013.
Opsal (Norderhov)

Opsal (gnr. 56) var et gårdsbruk i Heradsbygda, i tidligere Norderhov herredskommune, nå Ringerike kommune i Buskerud. Den nevnes første gang som Vpsall i 1578. Omkring 1723 ble gården av ukjente grunner slått sammen med Bålerud, hvoretter den benevnes med dette navnet.


== Se også ==
Liste over gårder i Ringerike
ME-foreningen

Norges Myalgisk Encefalopati Forening (ofte omtalt som Norges ME-forening eller ME-foreningen) er en organisasjon som arbeider for å bedre situasjonen for ME-syke.
Foreningen ble stiftet i 1987 av Ellen Piro, og har vært medlem av Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon siden 2003. I 1995 bidro foreningen til at ME ble godkjent som diagnose av rikstrygdeverket. Foreningens standpunkt er at ME er en nevrologisk lidelse, og avviser at det dreier seg om en psykosomatisk sykdom.ME-foreningen arbeider for å øke kunnskap og forståelse for ME både innen helsevesenet og blant politikere og offentlig forvaltning. Foreningen driver også utstrakt likepersonsvirksomhet. Foreningens innsamlingsaksjon, ME-forskning, samler inn penger til biomedisinsk forskning på ME, og kunne i 2015 overlevere 1,5 millioner kroner til forskerteamet på Haukeland.ME-foreningen har arrangert flere medisinske konferanser om ME, og har utarbeidet flere rapporter om ME-pasienters vilkår i Norge.
Foreningen utgir Nyhetsbrev, foreningens medlemsblad, to eller tre ganger i året.
ME-foreningen har pr. februar 2017 ca. 3600 medlemmer og 13 fylkeslag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
ME-foreningens nettsider
Om ME-foreningen på FFOs nettsider
ME-foreningens Nyhetsbrev
Gråhodehonningeter

Gråhodehonningeter (Lichenostomus keartlandi) er en fugl i gruppen Lichenostomus i familien honningetere. Den er endemisk til Australia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gråhodehonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Gråhodehonningeter hos Artsdatabanken 
(en) Kategori:Ptilotula keartlandi – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lichenostomus keartlandi – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Lichenostomus keartlandi. Besøkt 04. mai 2013.
ITIS report: Lichenostomus keartlandi. Besøkt 04. mai 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lichenostomus keartlandi. Besøkt 04. mai 2013.
Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, B.L. Sullivan, C. L. Wood, and D. Roberson. 2011. The Clements checklist of birds of the world: Version 6.7.. Besøkt 04. mai 2013.
Ornathonningeter

Ornathonningeter (Lichenostomus ornatus) er en fugl i gruppen Lichenostomus i familien honningetere. Den er endemisk til det sørliga Australia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ornathonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ornathonningeter hos Artsdatabanken 
(en) Kategori:Ptilotula ornata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lichenostomus ornatus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Lichenostomus ornatus. Besøkt 04. mai 2013.
ITIS report: Lichenostomus ornatus. Besøkt 04. mai 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lichenostomus ornatus. Besøkt 04. mai 2013.
Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, B.L. Sullivan, C. L. Wood, and D. Roberson. 2011. The Clements checklist of birds of the world: Version 6.7.. Besøkt 04. mai 2013.
Jeg elsker soldater – Mediterraneo

Jeg elsker soldater – Mediterraneo er en italiensk dramakomedie fra 1991 regissert av Gabriele Salvatores. Filmens handling er lagt til den andre verdenskrig, og handler om en gruppe italienske soldater som strander på en greske øy og som deretter unnslipper krigens redsler. Den avsluttet Salvatores såkalt flukt-trilogi, der de to andre består av Marrakech Express (1989) og Turne (1990).
Den vant Oscar for beste fremmedspråklige film i 1991. Den ble også tildelt en Golden Globe for musikken.
Filmen ble innspilt på den greske øya Kastellorizo i øygruppen Dodekanesene, av de øyene som ligger lengst øst, rett sør for kysten av Tyrkia.


== Handling ==
I 1941, et år etter at Italia gikk sammen med det nasjonalsosialistiske Tyskland i andre verdenskrig, ble en liten gruppe av mislykkede italienske soldater sendt til en liten gresk øya i Egeerhavet for fire måneder med vaktoppdrag. Soldatene omfattet en løytnant som var glad i kunst, en tøff machosersjant, en bonde som ble fulgt av sin elskede esel Silvana, og andre mistilpassede folk. De var ikke gode soldater, men et utsnitt av vanlige, uavhengige menn.
Soldatene forventet et angrep fra utsiden og på øya, og tok alle former for forberedelser. De fant en liten by uten befolkning. De så bombing i horisonten og innså at det skipet som var sendt for å plukke dem opp var blitt senket. Deretter dukker befolkningen på mystisk vis tilbake i landsbyen. Landsbyfolkene sier at de hadde skjult seg ettersom tyskerne hadde tatt alle mennene til fange. De hadde deretter besluttet å tilpasse seg italienerne. Det varte ikke lenge før alles mer vennlige vesen dukker fram. De italienske soldatene ble absorbert inn i livet, varmen og landskapet på den idylliske øya.
Den lokale greskortodokse presten spør løytnanten, som er en amatørmaler, om å restaurere veggmaleriene i kirken. To soldater som er brødre blir venner med en nydelig ung kvinne som gjeter sauer. Sersjanten begynner med folkedans og den aller skyeste og mest beskjedne av soldatene blir hodestups forelsket øyas eneste og overarbeidede prostituerte, Vassilissa.
Mot slutten av filmen blir tre av soldatene gjenforent som gamle menn.


== Ensemble ==
Diego Abatantuono som «sersjant Nicola Lo Russo»
Claudio Bigagli som «løytnant Raffaele Montini»
Giuseppe Cederna som «menig Antonio Farina»
Claudio Bisio som «menig Corrado Noventa»
Luigi Alberti som «menig Eliseo Strazzabosco»
Ugo Conti som «menig Luciano Colasanti»
Memo Dini som «menig Libero Munaron»
Vasco Mirandola som «menig Felice Munaron»
Vana Barba som «Vassilissa»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jeg elsker soldater - Mediterraneo på Internet Movie Database 
(no) Jeg elsker soldater - Mediterraneo hos Filmfront 
(sv) Jeg elsker soldater - Mediterraneo i Svensk Filmdatabas 
(da) Jeg elsker soldater - Mediterraneo i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Jeg elsker soldater - Mediterraneo på Allociné 
(nl) Jeg elsker soldater - Mediterraneo på MovieMeter 
(en) Jeg elsker soldater - Mediterraneo på AllMovie 
(en) Jeg elsker soldater - Mediterraneo på Turner Classic Movies 
(en) Jeg elsker soldater - Mediterraneo på Rotten Tomatoes
21P/Giacobini–Zinner

21P/Giacobini–Zinner, også kalt kometen Giacobini–Zinner, er en periodisk komet i vårt solsystem. Den ble oppdaget 19. desember 1900 av Michel Giacobini fra Nice, Frankrike, da han observerte kometen i stjernetegnet Vannmannen. Den ble også observert to ganger senere den 23. oktober 1913 av Ernst Zinner fra Bamberg, Tyskland, mens han observerte variable stjerner nær stjernen Beta Scuti.
Giacobini–Zinner kan nå en tilsynelatende størrelsesklasse på rundt 8, men i 1946 gikk den gjennom en serie med utbrudd som gjorde den så lyssterk som 5. størrelsesklasse. Kometen er moderlegemet til meteorsvermen Draconidene. Kometkjernen har en estimert diameter på 2.0 km.


== Referanser ==
Halobane

En halobane er en periodisk, tredimensjonal bane nær Lagrange-punktene L1, L2 eller L3 i et 3-legeme problem innenfor rotasjonsmekanikk. Et romskip som befinner seg i en halobane går teknisk sett ikke i bane rundt selve Lagrangepunktet (som er et balansepunkt uten masse), men beveger seg i en lukket, repeterende retning nær Lagrange-punktet. Halobaner er resultatet av en komplisert interaksjon mellom gravitasjonens dragning fra to planetlegemer og corioliskraften og sentrifugalkraften til et romskip. Halobaner eksisterer i mange tre-legeme problemer, slik som systemene Solen-jorden og jorden-månen. Kontinuerlige familier av både nordlige og sørlige halobaner eksisterer ved hvert Lagrange-punkt. Fordi halobaner tenderer mot ustabilitet, er banejusteringer nødvendige for å holde satellitten i banen.


== Eksterne lenker ==
CDS140B: Computation of Halo Orbit
SOHO - The Trip to the L1 Halo Orbit
Low Energy Interplanetary Transfers Using Halo Orbit Hopping Method with STK/Astrogator
Gaia's Lissajous Type Orbit Arkivert 18. mars 2017 hos Wayback Machine.
Sigrid Lütken

Sigrid Helga Lütken (født 30. november 1915 i Helsingør, død 2. mars 2008) var en dansk billedhugger. Hun var gift med billedhuggeren Bent Sørensen.
Sigrid Lütken var datter av generalmajoren Louis Carl Frederik Lütken og Gertrud Thürner. Hun tok examen artium ved Frederiksborg Statsskole i Hillerød i 1934 og studerte deretter ved Kunstakademiet i København (1936–1945) med Einar Utzon-Frank som lærer. I løpet av denne tiden stilte hun for første gang ut på Kunstnernes efterårsudstilling (1937) og gjennomførte studiereiser til Italia og Frankrike (1939) og seinere til Paris (1946 og framover) Hellas (1957 og 1967) og Egypt (1960). Lütkens tidligste kunst skildrer først og fremst mennesker og dyr ut fra et naturalistisk perspektiv, men med tiden kom hun allikevel til å bevege seg mot abstraksjonen og kubismen. Hun anvendte seg av materialer som granitt, støpejern, steingods og bronse.Lütken stilte ut sammen med Grønningen, Danmarks største kunstnersammenslutning, 1957-1967. Deretter ble hun medlem i kunstnersammenslutningen Koloristerne og stilte ut sammen med dem. Hun var til slutt medlem i Vrå-udstillingen (1978–1991). Lütken var styrmedlem i Foreningen for ung dansk kunst (1950–1955) og medlem i Statens Kunstfond. Lütkens siste utstilling var i januar og februar 2008 på Koloristernes 76. utstilling i Den Frie Udstillings Bygning.


== Eksempler på verk ==
Nonni (1935)
Kartoffelsamler (brent leire, 1936)
Buste af ung Mand (1937)
Kvinde med Barn på armen (statuett, 1941)
Liggende Kvie (1943)
Belgisk Hoppe (1944)
Granithoved (1946)
Relieffet Dreng med kalve (1960) til Sønderskovskolen i Sønderborg
Dreng der spilder bold (1966)
Havbunden (relief 1974)
Vækst (bronsefigur 1974)
Relief (støpejern)
Aks (bronse)
Fuglegruppe (bronse)
Stor plante, Havet (granitt 1988-1989)
Relief (farget steingods 1989)
Frugt der åbner sig (granitt 1992)
Bronseskulpturen Løbende dreng til Børnegården Emdrup Søgård.
Keramisk utsmykning til Thisted Gymnasium
Større verk til Carlsberg Instituttets Have.


== Priser og hedersbevisninger ==
Astrid Noacks Legatfond
1987 – Ole Haslunds Kunstnerfond
1972 – Eckersberg Medaljen
1973 – Jarls Legat
Æreslegatet fra Anna Marie Telmanyi, Carl-Nielsens Fond.


== Se også ==
Anne Marie Lütken
Hulda Lütken
Povline Lütken


== Referanser ==
Robert DeLong

Robert DeLong (født 1986) er en amerikansk elektronisk musiker fra Bothell, Washington. Som bakgrunn bruker han trommer og påvirkninger fra en rekke indie rock-band. DeLongs primære sjangere inkluderer house, elektronisk musikk og moombahton.
Han har gitt ut to albumer på Glassnote Records; En EP, Global Concepts i 2012 og Just Movement i 2013.


== Bakgrunn ==
DeLong vokste opp i Seattle. Hans far var en trommeslager. Robert spilte i forskjellige band mens han gikk på videregående. Han studerte trommer ved Azusa Pacific University, og delvis fikk støtte av et stipend. Og i college, spilte han i bandet The Denouement og bosatte seg i Los Angeles etter utdanning. Hans utstyr og klær har en oransje «X»-logo. En variant av logoen er ofte malt på ansiktet hans og brukes av fansen. 


== Musikk ==
DeLong startet som en trommeslager for indie rock-band, men la etter hvert til flere elektroniske elementer. DeLong er kjent for å bruke videospill-enheter, for eksempel en Wii Remote og en spillkontroller, koblet til en MIDI-grensesnitt, for å modifisere lyd. 
Hans første fulle album, Just Movement kom 5. februar 2013. 


== Diskografi ==
Just Movement (2013)
Global Concepts EP (2012)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Robert DeLong – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robert DeLong på Discogs 
(en) Robert DeLong på MusicBrainz 
(en) Robert DeLong på SoundCloud 
(en) Robert DeLong på Spotify 
(en) Robert DeLong på Songkick 
(en) Robert DeLong på AllMusic 
(en) Robert DeLong på Glassnote Records
Gråpannehonningeter

Gråpannehonningeter (Lichenostomus plumulus) er en fugl i gruppen Lichenostomus i familien honningetere. Den er endemisk til Australia.


== Underarter ==
Det er beskrevet tre underarter av gråpannehonningeter:

Lichenostomus plumulus graingeri (Mathews, 1912)
Lichenostomus plumulus planasi (A. J. Campbell, 1910)
Lichenostomus plumulus plumulus (Gould, 1841)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gråpannehonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Gråpannehonningeter hos Artsdatabanken 
(en) Kategori:Ptilotula plumula – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lichenostomus plumulus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Lichenostomus plumulus. Besøkt 04. mai 2013.
ITIS report: Lichenostomus plumulus. Besøkt 04. mai 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lichenostomus plumulus. Besøkt 04. mai 2013.
Smusshonningeter

Smusshonningeter (Lichenostomus fuscus) er en fugl i gruppen Lichenostomus i familien honningetere. Den er endemisk til Australia.


== Underarter ==
Det er beskrevet to underarter av smusshonningeter:

Lichenostomus fuscus fuscus (Gould, 1837)
Lichenostomus fuscus subgermanus (Mathews, 1912)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Smusshonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Smusshonningeter hos Artsdatabanken 
(en) Smusshonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Ptilotula fusca – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lichenostomus fuscus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Lichenostomus fuscus. Besøkt 04. mai 2013.
ITIS report: Lichenostomus fuscus. Besøkt 04. mai 2013.
Birdlife Species Factsheet: Lichenostomus fuscus. Besøkt 04. mai 2013.