jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
André Engh

André Engh (født 20. oktober 1891 i Saint-Étienne, død 25. januar 1987) var en norsk mesterkokk født i Frankrike av norske foreldre. Han var kjent som leder for kjøkkenet ved Hotel Continental i Oslo i 58 år, herunder Anden Etage og Theatercafeen.  
Familien flyttet tilbake til Norge i  1911 og etter en kort affære ved Oslo Handelsstands Forening, startet Engh  ved Hotel Continental  i 1912 som soussjef under Caroline Boman Hansen. Han  ble året etter dets kjøkkensjef,  og er i ettertiden ansett for å være den som introduserte det franske kjøkken i landet, på samme måte som at Gino Valente femti år senere introduserte det italienske kjøkken. På 20-tallet startet han og ledet 
Gastronomisk Forening som ble til Norsk Kokkeforening, inntil det etter åtte år ble en del av Landsorganisasjonen. Deretter var han i 1934 med på å starte Oslolauget, en forening for hovedstadens mesterkokker; i 1984 feiret han dens 50-årsdag. Under den andre verdenskrig forble han ved hotellet, men under en temporær ledelse innsatt av Nasjonal Samling.  Fra 1945 var han også hotellets disponent.  Som president i Nordiske Kjøkkensjefers Federation var han i 1950 kritisk til det norske restaurant-kjøkken og ivret for en revitalisering av yrkesutdanningen.Etter Engh ga seg som kjøkkensjef i 1963 overtok sveitseren Willy Wyssenbach.
I 1969 overtok Mathis Berge arbeidet som hotellsjef, og Engh ga seg til slutt i 1971.
På sine eldre dager var Engh mye bosatt i franske Vence og fortsatte sitt virke som matkritiker, der han fremmet synet om at tross mange gode kokker, står den norske næringsmiddelindustri med mye frossenmat i veien for et brukbart norsk kjøkken.


== Utgivelser ==
André Engh (1929). Kjøkkenordbok. Norsk gastronomisk forening.  [Bilag til Gastronomisk Revue. Siste utgave i 1998]
Reidar Andersen og André Engh (1943). Kjøkkenet. Menylære. Kalkulasjon. Kontroll. Kokkenes Mesterlaug. 


== Utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull 1961.
Æresmedlem i Paris' kokkelaug, Fédération Mondiale des Sociétés de Cuisiniers.
Æresmedlem i den østerrikske kokkeforening.
André Enghs gullnål 1966.  Dette er Norges kokkemesteres landsforenings høyeste utmerkelse, delt ut nesten årlig siden 1966.


== Referanser ==
Mark Millar

Mark Millar (født 24. desember 1969 i Coatbridge) er en skotsk tegneserieforfatter. Hans mest kjente arbeid er The Authority, The Ultimates, Wanted, Marvel Knights Spider-Man, Ultimate Fantastic Four, Civil War, og Kick-Ass. August 2007 vant han Stan Lee-award på Wizardworld i Chicago.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mark Millar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mark Millar på Internet Movie Database 
(en) Mark Millar hos The Movie Database
In the Woods…

In the Woods... er et norsk progressivt ekstremmetal-band fra Kristiansand som var aktivt 1992-2000 og igjen fra 2014.


== Diskografi ==


=== Album ===
Heart of the Ages 1995
A Return to the Isle of Men (samlealbum inkludert blant annet demoen ved samme navn) 1996
Omnio 1997
Strange In Stereo 1999
Three Times Seven on a Pilgrimage (samlealbum) 2000
Live At The Caledonien Hall (konsertalbum) 2003
Pure 2016
Cease the day 2018


=== Singler ===
«White Rabbit» 1996
«Let There Be More Light» 1998
«Epitaph» 2000


=== Demoer ===
Isle of Men 1993
Rehearsal 1993
A Return to the Isle of Men 1996


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) In the Woods – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) In the Woods… på Discogs 
(en) In the Woods… på MusicBrainz 
(en) In the Woods… på Encyclopaedia Metallum 
(en) In the Woods… på Spotify 
(en) In the Woods… på Songkick 
(en) In the Woods… på Last.fm 
(en) In the Woods… på AllMusic 
(en) MySpace-profil
Send bud på ham

«Send bud på ham» er en kristen norsk sang med melodi av Artur Skrede og tekst av Konrad Odinsen (1895 - 1961).
Teksten er skrevet rundt 1920. Forfatteren var på den tiden offiser i Frelsesarmeen.
I den opprinnelige teksten er det ingen referanser til hvem man skal sende bud på i de ulike situasjonene, så frelsesoffiseren Olav Jakobsen skrev i 1924 det som nå er sangens første vers, og som begynner slik: Send bud på ham hvis navn er Jesus Krist.
Sigfrid Wikfeldt har oversatt den til svensk som «Sänd honom bud, vars namn är Jesus Krist».


== Innspillinger (i utvalg) ==
Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Arr.: Rolf Holger. Innspilt i Petrus kirke, Oslo, 19. mai 1960. Utgitt på singlen Odeon ND 7379 og på EP-platen Odeon GEON 49.
Egil Syvertsen, sang med klaver og gitarer. Innspilt 23. mai 1963. Utgitt på singlen Harmoni HS 188.


== Eksterne lenker ==
http://fahistoriskselskap.bloggnorge.com/2013/07/18/historien-om-send-bud-pa-ham/
Strekning A (Frankfurts undergrunnsbane)

Strekning A er den eldste og lengste strekningen i Frankfurts undergrunnsbanes linjenett. 
Den består av en fellesstrekning mellom Heddernheim og Südbahnhof, og tre grenstrekninger mellom Heddernheim og henoldsvis Ginnheim, Oberursel og Bad Homburg. Den første delstrekningen, mellom Nordwestzentrum og Hauptwache ble åpnet 4. oktober 1968.


== Historie ==
12. mai 1888 ble det åpnet en 5 km lang trikkelinje mellom Eschenheimer Tor og Eschenheim, denne ble opprinnelig drevet med hester, men allerede samme høst ble de erstattet av damptrikker. Dagens strekning følger i det vesentlige samme trasé. I juli 1899 ble Gebirgsbanen (fjellbanen) i Oberursel satt i drift, dette var også en damptrikk som gikk mellom Oberursel stasjon og Hohemark. Denne strekningen ble senere utbygd og er den samme som bybanen bruker i dag. Strekningen hadde forbindelse med jernbanenettet, godstrafikken på strekningen ble nedlagt for bare få år siden. 1. oktober 1909 ble trikken til Eschersheim forlenget til Heddernheim, hvor det ble bygget et trikkedepot som også i dag er i bruk. 4. mai 1910 åpnet forbindelseslinjen mellom Heddernheim og trikkenettet i Bad Homburg, og 31. mai samme år mellom Heddernheim og Oberursel, slik at Gebirgsbahn ble forbundet med trikken i Frankfurt. De to nye linjene ble drevet elektrisk og hadde utgangspunkt ved Schauspielhaus i Frankfurt, i dag Willy-Brandt-Platz.
Da strekning A ble bygget ble disse strekningene i stor grad benyttet. Tunnelstrekningen ble nyanlagt, men også denne følger den gamle dampbanetraséen.
12. desember 2010 ble strekningen mellom Niederursel og Kalbach åpnet, sammen med to nye linjer – U8 mellom Südbahnhof og Riedberg, og U9 mellom Ginnheim og Nieder-Eschbach.


== Linjekart ==
Strekningen Ginnheim – Zeilweg er egentlig del av strekning D, ved åpningen av banen ble den imidlertid sett som arm av strekning A, da de andre strekningene kun eksisterte på papiret.


== Eksterne lenker ==
RMV Schnellbahnplan (linjekart)
Jeg er i Herrens hender

«Jeg er i Herrens hender» er en norsk salme, skrevet av presten Erling Tobiassen i 1932. Melodien ble skrevet av Sigurd Lunde i 1947.
Salmen er oversatt til svensk som «Jag är i Herrens händer» og dansk som «Jeg er i Herrens hænder».
Den har fire strofer.


== Publisert ==
Sangboken (1962)
Sangboken (1983)
Norsk Salmebok som nummer 497.
Norsk Salmebok 2013 som nummer 494.


== Innspillinger (i utvalg) ==
Ragnar Hallaråker, sang, Øivind Tønnesen, akk. Innspilt 6. desember 1955. Utgitt på 78-platen Harmoni 277.
Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Innspilt i Petrus kirke, Oslo 19. mai 1960. Utgitt på singlen Odeon ND 7381 og på EP-platen Odeon GEON 50.


== Kilder ==
(Salmebloggen.no)
Salmer til alle tider, NRK
Idrettslaget Korlevoll-Odda

Idrettslaget Korlevoll-Odda (stiftet 1. mai 1959) er et norsk fleridrettslag fra Odda i Ullensvang, som driver med friidrett og langrenn.


== Idretter ==


=== Friidrett ===

Friidrettsgruppa disponerer en løpegang i Oddahallen og har eget utendørs stadion.
Klubben står bak Oddasprinten, Hovdenkarusellen og Oddamila i tillegg til mindre arrangement.


=== Langrenn ===
Langrennsgruppa arrangerer blant annet Dyrskarrennet, og har tilgang på egen lysløype ved Korlevoll Skistadion.


== Etymologi ==
Korlevoll kommer av området Korlebu, og at det tidligere var en plass for orrfuglspill med kutling, eller korling.


== Kjente utøvere ==
Ingvill Måkestad Bovim, friidrett
Chris Jespersen, langrenn
Torgeir Skare Thygesen, langrenn
Ingvild Skare Thygesen, langrenn
Nils Magnus Bøen Grave, langrenn
Tina Bay, langrenn


== Eksterne lenker ==
Idrettslaget Korlevoll-Odda på Facebook
Gaya-san nasjonalpark

Gaya-san nasjonalpark (hangul: 가야산국립공원) er en nasjonalpark i Sør-Korea, som ligger rundt fjellet Gaya-san i fjellkjeden Sobaekfjellene på grensa mellom de to provinsene Nord-Gyeongsang og Sør-Gyeongsang. Den ble opprettet 13. oktober 1972.Arealet på parken utgjør 167 km². I parken ligger Haeinsatempelet (해인사, 海印謝).


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gayasan National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Korea National Park Service: Gayafjellet nasjonalpark
Strekning B (Frankfurts undergrunnsbane)

Strekning B er en strekning på Frankfurts bybanes linjenett. Den består av en fellesstrekning mellom Frankfurt Hauptbahnhof og Konstablerwache, og to grenstrekninger mellom Konstablerwache og henoldsvis Preungesheim og Seckbacher Landstraße. Strekningen mellom Preungesheim og Konstablerwache er bygd delvis som bybane, og delvis som trikk, de andre strekningene som metro.
Strekningen mellom Hauptbahnhof og Bockenheimer Warte betraktes også som del av strekning B, men er planlagt som del av en fremtidig strekning D. Den første delstrekningen, mellom Gießener Straße og Theaterplatz ble åpnet i 1974.
Delstrekningen mellom Frankfurt Hauptbahnhof og Wohnpark er under anlegg, det er planlagt å ta den i bruk desember 2019.


== Linjekart ==


== Referanser ==
Tack, min Gud, för vad som varit

«Tack, min Gud, för vad som varit» er en svensk salme med melodi av Johannes Alfred Hultman og tekst av August Ludvig Storm. Sangen, som første gang ble publisert i Stridsropet 5. desember 1891, har også blitt fremført til melodiene «Fjäril vingad syns på Haga» og «Här är gudagott att vara».


== Publisert ==
Stridsropet 5. desember 1891
Svenska Missionsförbundets spångbok 1920 som nummer 421 med tittelen «Tack, o Gud, för vad som varit» under rubrikken «Lovsånger»
Fridstoner 1922 som nummer 39 med tittelen «Tack, o Gud, för vad som varit» under rubrikken «Böne- och lovsånger»
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nummer 354 med tittelen «Tack, min Gud, för vad som varit» under rubrikken «Jubel, erfarenhet och vittnesbörd»
Sägertoner 1930 som nummer 385 med tittelen «Tack, o Gud, för vad som varit»
Sions toner 1935 som nummer 78 med tittelen «Tack, o gud, för vad som varit» under rubrikken «Guds lov»
Guds lov 1935 som nummer 563 under rubrikken «Avslutningssalmer»
Silvertoner 1960 som nummer 384 med tittelen «Tack, min Gud, för vad som varit»
Frälsningarméns sångbok 1968 som nummer 348 under rubrikken «Jubel och tacksägelse»
1986 års psalmbok som nummer 261 under rubriken «Glädje – tacksamhet»
Lova Herren 1988 som nummer 609 under rubrikken «Guds barns tacksägelse och lovsång»
Sångboken 1998 som nummer 124
Verbums psalmbokstillägg 2005 som nummer 747 under rubrikken «Morgon»


== Norske innspillinger (i utvalg) ==
Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Som «Takk min Gud for svundne tider». Innspilt i Petrus kirke, Oslo, 19. mai 1960. Utgitt på singlen Odeon ND 7381 og på EP-platen Odeon GEON 50.
Strekning C (Frankfurts undergrunnsbane)

Strekning C er en strekning på Frankfurts bybanes linjenett. 

Den består av en fellesstrekning mellom Industriehof og Zoo, to grenstrekninger i vest mellom Industriehof og henoldsvis Praunheim og Hausen, og to grenstrekninger i øst mellom Zoo og henholdsvis Ostbahnhof og Enkheim. Den første delstrekningen, mellom Praunheim/Hausen og Zoo ble åpnet 11. oktober 1986.


== Linjekart ==
Alstom Citadis

Citadis er en lavgulvs trikkemodell fra Alstom i La Rochelle i Frankrike og Barcelona i Spania. Totalt er 1140 Citadis-trikker i bruk i alt 28 byer,blant annet ved trikken i Melbourne, Luas bybanen i Dublin og trikken i Paris.


== Citadis versjoner ==
Citadis finnes i forskjellige versjoner, delvis lavgulv og 100% lavgulv med varierende antall vogner/seksjoner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alstom Citadis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Citadis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Alstom Transport
Ellen Ugland

Ellen Ugland (født Ellen Hansen 19. mai 1953 i Arendal, død 6. desember 2010 på Lysaker) var en norsk milliardær-arving fra Grimstad.


== Bakgrunn ==
Ellen Hansen var datter av Henry Gottfred Hansen, som drev bilforretning, og hans hustru Edith Kristine. Hun hadde en ni år eldre søster, som var mor til siviløkonomen og forfatteren Ellen Kristin Dahl-Pedersen. 
Hun gikk på økonomisk gymnas i Arendal, og arbeidet på Strand Hotell i Fevik som servitør og resepsjonsmedarbeider i sommerferiene.


== Ekteskap ==
Ellen arbeidet som sekretær for Johan Jørgen Ugland fra begynnelsen av 1980-tallet frem til de giftet seg 15. mai 1989 i kapellet på Bygdøy, tre år etter at Uglands første kone døde i en bilulykke i Spania. Hun ble etterhvert redaktør av Ugland-gruppens interntidsskrift «Uglita».


== Arv og testamente ==
Etter ektemannens død i 28. mars 2010 arvet hun 45 % av aksjene i Ugland selskapene, som totalt sett da var verd over tre milliarder. Ugland satt som styremedlem i femten Ugland-selskaper. Hun var en av tre medlemmer i forvaltningsrådet som skal styre hovedaksjonær og hovedarving Knut Nikolai Tønnevolds aksjeposter frem til 2021, når Tønnevold blir 35 år.
Etter sin død ble det kjent at hun testamenterte sine aksjer i Ugland-selskapene til Knut Nikolai Tønnevold, som da ble eier av alle aksjene i selskapet, verdt rundt 3 milliarder kroner. Hun testamenterte også bort verdier for mellom 40 og 70 millioner til niesen Ellen Kristin Dahl-Pedersen.
Ugland ble begravet ved Fjære kirke i Grimstad 17. desember 2010.


== Referanser ==


== Kilder ==
Agderpostens papirutgave 16. juni 2010, side 18-19
Agderposten – Milliardarving funnet død
Agderposten – Milliardene blir i familien
Verdens gang - Startet som sekretær - ble milliardærkone
Azizi Bank

Azizi Bank er navnet på en forretningsbank i Afghanistan som har sitt hovedkontor i Kabul. Banken har en rekke filialer i mange av landets provinser. Banken åpnet i juni 2005 og har fått sitt navn etter dens styreformann, Mirwais Azizi. En villa ved siden av presidentpalasset har blitt kjøpt og konvertert til bankfilial for Azizi Bank.


== Eksterne lenker ==
(en) Azizi Banks offisielle hjemmeside
Strekning D (Frankfurts undergrunnsbane)

Strekning D er en fremtidig strekning på Frankfurts undergrunnsbanes linjenett. Den består av flere delstrekninger som dels eksisterer og dels er planlagt. Den prosjekterte traséen går mellom Frankfurt-Nieder-Eschbach og Frankfurt-Niederrad.
12. desember 2010 ble den fire kilometer lange strekningen mellom Niederursel og Kalbach åpnet, utvidelsen av bybanenettet kostet 71 millioner euro. Del av utvidelsen var også to nye bybanestasjoner – Riedberg og Uni Campus Riedberg. Stasjonene Heddernheimer Landstraße, Wiesenau og Niederursel ble modernisert, og et triangelspor ble bygd på linjenes grenpunkt.Sammen med den nye strekningen ble også to nye linjer satt i drift – U8 mellom Südbahnhof og Riedberg, og U9 mellom Ginnheim og Nieder-Eschbach. Den nye U9 er den første bybanlinjen i Frankfurt som ikke går gjennom sentrum.


== Linjekart ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
RMV Schnellbahnplan (linjekart)
Pashtany Bank

Pashtany Bank er en afghansk bank som er eid av staten. Banken ble grunnlagt i 1954, har sitt hovedkontor i Kabul og er under oppsyn av Da Afghanistan Bank, Afghanistans sentralbank. Den ledes av Abdul Aziz Babakarkhail. Pashtany Bank har over 20 filialer over hele landet, med minst 450 ansatte (per 2008). Banken tjener godt av afghanske tv-kanaler og hadde en omsetning på 130 millioner amerikanske dollar i 2008.


== Eksterne lenker ==
(en) Pashtany Banks offisielle hjemmeside
Sejong by

Sejong by (offisielt: Sejong spesiell autonom by, hangul: 세종 특별자치시, hanja: 世宗特別自治市, rr: Sejong Teukbyeol-jachisi, mr: Sechong Tŭkpyŏl-chach’isi) er en by under bygging i Sør-Korea, beliggende nordvest for Daejeon i Sør-Chungcheong, vel 100 km sør for Seoul. Byggearbeidene ble igangsatt i 2008, og første del av den nye byen ble offisielt åpnet 1. juli 2012. Arbeidet med andre del settes i gang i 2012, mens den tredje delen får anleggsstart sent i 2013 eller 2014. Byen omfatter hele arealet til fylket Yeongi, samt deler av byen Gongju og fylket Cheongwon, alle beliggende i provinsen Sør-Chungcheong.


== Historie ==
Opprinnelig var planen lansert i 2003 av daværende president Roh Moo-hyun å etablere en ny nasjonal hovedstad for Sør-Korea. Men i 2004 slo landets konstitusjonsdomstol fast at en ikke kunne flytte hovedstaden. President Roh måtte derfor nøye seg med plan B, å etablere byen som en administrativ avlastningsby for hovedstaden ved å flytte ni departement og øvrig statsadministrasjon dit.
Planene er senere endret flere ganger. I første omgang er det planlagt at 11 departement samt statsministerens kontor og 24 underliggende organisasjoner, direktorat og virksomheter skal flytte til den nye byen mellom 2012 og 2014. I alt 10440 ansatte omfattes av flytteplanene.
Navnet på den nye byen er etter den tidligere koreanske Joseon-kongen Sejong den store, som er mest kjent for å ha innført det koreanske skriftspråket hangul. Foreløpig er planen at 500 000 mennesker skal få sitt nye hjem i den nye byen innen 2030.Byplanene har vært gjenstand for heftig debatt i Sør-Koreas nasjonalforsamling. I september 2009 sa statsminister Chung Un-chan at planen om å bygge Sejong City ikke var en effektiv politikk sett i en økononoms øyne. Chung har senere kalt byen som svinetønnepolitikk, for å skaffe seg flere stemmer Dette har ført til at over tusen akademikere og politikere, inkludert tre tidligere statsministre har krevd en gjennomgang av planen. Det er uttrykt en frykt for at byen bare vil bestå av pendlere som ikke tar familien med seg fra Seoul, som har mer å tilby innenfor både arbeidsliv, underholdning og utdanning. Utviklingen av byen har støtte fra en fraksjon i regjeringspartiet ledet av Park Geun-hye, opposisjonen, foruten et flertall av befolkningen i Chungcheongregionen.
Planen er å tiltrekke byen virksomhet innenfor utdanning, vitenskap og næringsliv for å gjøre den mer familievennlig.


== Administrativ inndeling ==
Administrativt blir den nye byen inndelt i en eup, ni myeon og 1 dong.


== Se også ==
Sør-Koreas administrative enheter
Liste over regioner i Korea


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sejong City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sejong by Arkivert 2. mars 2015 hos Wayback Machine.
(ko) Multifunctional Administrative City Construction Agency (MACCA)
Brevpresse

Brevpresse er et lite og tungt objekt som blir plassert på løse papirer eller brev for å hindre dem i å spre seg. I prinsippet kan en enkel stein eller en liten trebit gjøre nytten, men ofte blir mer dekorative gjenstander benyttet. Dette kan for eksempel være miniatyrer av kjente bygninger lagd av stål eller glass. Spesielt brevvekter av glass er samlerobjekter som ofte kan ha en høy prisverdi.
Beiyangflåten

Beiyangflåten (tradisjonell kinesisk: 北洋艦隊, forenklet kinesisk: 北洋舰队, pinyin: Běiyáng Jiànduì) var en av de fire moderniserte flåtestyrker som ble til i Kina mot slutten av Qing-dynastiets tid. Flåtene ble i stor utstrekning fremmet av  Li Hongzhang, som var visekonge av Zhili. De fire flåtestyrkene bestod, foruten av Beiyangflåten, av Nanyangflåten, Fujianflåten og Guangdongflåten.
Beiyangflåten ble raskt den dominerende flåtestyrke i Øst-Asia, og ble omtalt som «Asias beste» mot slutten ved 1880-årene. Den hadde en rekke større skip bygd i Tyskland eller Storbritannia.
Flåtens hovedkvarter var på Liugongøya utenfor havnebyen Weihaiwei i provinsen Shandong.
Men under den første sino-japanske krig (1894–1895) led den alvorlig nederlag. Den ble slått under sjøslaget ved Yalu, og de kinesiske krigsskip som hadde reddet seg etter dette slaget tok da tilflukt i basen i Weihaiwei. Japanerne angrep og knuste restene av flåten i havnen den 2. februar 1895. Øverstkommanderende admiral, Ding Ruchang, begikk deretter selvmord.


== Noen av Beiyangflåtens større skip ==

		
		


== Litteratur ==
L. C. Arlington: Through the Dragon's Eyes, London, 1931
J. Rawlinson: China's Struggle for Naval Development, 1839–1895, Harvard, 1967
R. Wright: The Chinese Steam Navy, 1862–1945, London, 2001
Nanyangflåten

Nanyangflåten (tradisjonell kinesisk: 南洋艦隊, forenklet kinesisk: 南洋舰队, pinyin: Nányáng Jiànduì) var en av de fire moderniserte kinesiske flåtestyrker i den senere del av Qing-dynastiet. Den ble opprettet i 1870, led betydelige tap under den sino-franske krig, kom seg helskinnet fra den første sino-japanske krig, og ble formelt oppløst i 1909. 
De fire flåtestyrkene bestod, foruten av Nanyangflåten, av Beiyangflåten, Fujianflåten og Guangdongflåten.
Bernardo Rossellino

Bernardo di Matteo Gamberelli bedre kjent som Bernardo Rossellino (født 1409 i Settignano, nær Firenze, død 23. september 1464 i Firenze) var en italiensk billedhugger og arkitekt, han var eldre bror av maleren Antonio Rossellino.


== Biografi ==
Som ung mann var han elev av og samarbeidspartner med Leone Battista Alberti og fra Albertis skisser og planer bygget han Palazzo Rucellai (Firenze) som er et av de første palassene fullt ut i renessansestil. Det har tre etasjer med flate veggpilarer med flater som veksler mellom delikate flater med inskripsjoner og forskjelligartet rustikk mur, under en gesims med kragestein uten friser. I Arezzo benyttet han en fasade all'antica til den seingotiske strukturen til det veldedige brorskapet, Fraternità della Misericordia.
Rossellino virket i Toscana og Roma, hvor han arbeidet mye for pave Nikolas V, med å utvide transeptet (tverrskipet) og apsiden av den gamle Peterskirken (1452–55) som ble fjernet av den påfølgende generasjonen. Av mindre prosjekter han utførte i Roma for Nikolas var restaureringen av Santo Stefano Rotondo, ca. 1450, hvor Rossellinos alter fortsatt kan sees.
Rosselino ble mest kjent for den idealisert nyplanleggingen av Pienza, oldtidsdistriktet Corsignano, hvor pave Piur II ønsket å lage et monument ut av fødestedet sitt, formet etter Renaissance prinsipper om byplanlegging og arkitektur. Han laget sentrum på plassen og hovedbygningene, Duomo, Palazzo Pubblico, biskopens palass (Palazzo Vescovile) og Palazzo Piccolomini, som skulle være omgitt av restene av den lille byen. I Palazzo Piccolomini tok Rossellino opp igjen fasadeorganiseringen av Palazzo Rucellai. For Pius utformet også Rossellino Siena palassene Palazzo Nerucci og det praktfulle Palazzo Piccolomini.
Innen arkitekturen fornyet han gravstedsmonumentene, med vegg-gravstedet til Leonardo Bruni i Santa Croce i Firenze, (1444 – 1447) udokumentert, men øyeblikkelig berømt. I den avbildet han den avdøde florentinske byråkraten liggende, hvilende i en sarkofag, i grunne fordypninger i selve veggen, under et buet bjelkelag støttet av veggpilarer, i noe som minner om hovedåpningen av en triumfbue, med et relieff av Madonna i tympanon. Denne typen gravsteder ble også benyttet av andre kunstnere, først og fremst av Rossellinos bysbarn Desiderio da Settignano. Dette gravstedet ble benyttet som en modell i hele den tidlige renessansen.Blant andre skulpturelle bestillinger i arkitektoniske formater, utformet Bernardo gravstedet La Beata Villana i kirken Santa Maria Novella, Firenze, og det til juristen Filippo Lazzari i kirken San Domenico at Pistoia. Han sørget for en rikt ornamentert marmor døråpning til Palazzo Pubblico i Siena, og en terrakottaplate som fremstiler Maria Budskapsdag i katedralen i Arezzo.


== Referanser ==


== Kilder ==
Giorgio Vasari, Livene inneholder biografier av begge Gamberelli brødrene.
Santo Stefano Rotondo al Celio
Veggravstedet til Leonardo Bruni
Tabernakelet for  Eucharist, Duomo, Pienza, ca. 1460