jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Warren Anderson (styreleder)

Warren M. Anderson (født 29. november 1921 i Brooklyn, New York, død 29. september 2014) var en amerikansk styreleder og administrerende direktør i industriselskapet Union Carbide. Han holdt disse stillingene under Bhopal-katastrofen, som drepte anslagsvis 10 000-25 000 mennesker og som fant sted i et anlegg som tilhørte et indisk datterselskap, Union Carbide India Limited (UCIL), i den indiske byen Bhopal. Ulykken regnes som en av de verste miljøkatastrofer i historien.


== Personlig liv ==
Anderson ble født i 1921 i strøket Bay Ridge i Brooklyn, New York til svenske innvandrere. Han fikk sitt navn etter den amerikanske presidenten Warren Harding. Han gikk senere på marinens pre-pilotskole i Chapel Hill i delstaten Nord-Carolina. Han var gift med Lillian Anderson. De bodde i Bridgehampton på Long Island i delstaten New York og har også eiendom i Vero Beach i Florida og Greenwich i Connecticut.


== Bhopal-katastrofen ==
Som administrerende direktør i Union Carbide frem til sin pensjonering i 1986 ble han tiltalt for uaktsomt drap i saken knyttet til Bhopal-katastrofen. Anderson ble arrestert og løslatt mot kausjon av Bhopal-politiet i Madhya Pradesh den 7. desember 1984. Han flyktet til USA og nektet å dra tilbake til India. Han ble erklært en flyktning av den indiske sorenskriveren i Bhopal den 1. februar 1992 for ikke å ha dukket opp ved domstolens høringer i en skyldig drapssak, der han ble kalt den hovedtiltalte. Bhopals fremste sorenskriver, Prakash Mohan Tiwari, utstedte en arrestordre på Anderson den 31. juli 2009. Åtte tidligere ledere i industriselskapet ble funnet skyldige 7. juni 2010. Anderson var ikke blant dem siden han ble erklært en flyktning etter at han ikke returnerte for å stille for retten i saken som startet for 23 år siden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rettferdighet for ofre av gasstragedien i Bhopal
(en) Rettferdighet for Warren Anderson? (Greenpeace)
Ole A. Buenget

Ole Andreas Buenget (født 17. november 1956 i Oslo) er en norsk fotograf og bildekunstner, bosatt i Oslo.
Han er utdannet ved Dramatiska institutet i Stockholm og ved GFU School of Photography, Stockholm.
Buengets bilder er blant annet innkjøpt av Museet for Fotokunst, Odense, Preus Museum, Horten, Robert Meyers Samling og Norsk kulturråd. Han har vært aktiv i Forbundet Frie Fotografer, der han har vært jurymedlem og styremedlem. Han har også vært konsulent ved juryering av fotografi ved Høstutstillingen.
I 2008 ble han nasjonal vinner av EISAs (European Imaging and Sound Association) konkurranse for profesjonelle fotografer. Buenget er tilknyttet bildebyrået Samfoto.


== Separatutstillinger ==
1984 Rådhusgalleriet, Oslo rådhus, Oslo
1993 Galleri Røiri, Bergen
1993 Galleri Sting, Stavanger
1993 Preus Fotomuseum, Horten
1994 Bergen Kunstforening, Bergen
1994 Kafe Sting, Stavanger
1997 Galleri NK, Lillehammer
2001 Østfold Kunstnersenter, Fredrikstad
2003 Fotografiens Hus, Oslo
2008 Photokina, Köln, Tyskland


== Gruppeutstillinger (i utvalg) ==
1978-1995 Fotografisk Vårutstilling, (9 ganger) Fotogalleriet, Oslo
1990 «Den personlige fotoreportasjen», Fotogalleriet, Oslo
1990 Høstutstillingen, Kunstnernes Hus, Oslo
1991 «Norske Miniatyrer», Tromsø Kunstforening, Tromsø
1993 «Posisjoner 2», Fotogalleriet, Oslo
1993 Planket, Stockholm
1995 «Fotografiets Ansikter», Museet for Fotokunst, Odense
1995 «Rapporter», Rådhusgalleriet, Oslo rådhus, Oslo
1995 Høstutstillingen, Kunstnernes Hus, Oslo
1997 «Status Que Vadis», Museet for Fotokunst, Odense
1999 Høstutstillingen, Kunstnernes Hus, Oslo
2000 «Sapmi – En nasjon blir til», Tromsø Museum, Tromsø
2003 «Norsk Gullalder», Preus Museum, Horten
2003 Galleri 27, Oslo
2007 Galleri A, Oslo
2008 «Klima X», Norsk Teknisk Museum, Oslo
2009 «Forbruk og evighet», Oslo Open, Majorstuen T-banestasjon, Oslo
2009 «I rampelyset», Bymuseet, Oslo Museum, Oslo
2009 «Kunsten å falle», Preus Museum, Horten


== Stipend ==
1984 Statens utstillingsstipend, Norsk kulturråd
1985 Norsk Fotografisk Fond
1986 Statens reise- og studiestipend
1993 Statens reise- og studiestipend
1994 Norsk Fotografisk Fond
1997 Utstyrsstøtte, NBK
2001 Vederlagsfondets stipend
2002 Vederlagsfondets stipend
2006 Statens reise- og studiestipend
2008 Prosjektstipend, Norske Fagfotografers Fond
2009 Prosjektstøtte fra KORO (Kunst i offentlige rom)


== Referanser ==
Langemann

Langemann er en rollefigur fra Terje Formoes univers om Kaptein Sabeltann.
Langemann er kjent på alle hav som Kaptein Sabeltanns skygge. Han er kapteinens nestkommanderende, og ser til at alle følger opp kapteinens ordre. Hvis Langemann dukker opp, kan du være sikker på at selveste Kaptein Sabeltann er like i nærheten. Langemann er den eneste som har direkte adgang til Kaptein Sabeltanns borg. Han følger også med så alle gjør sin jobb i landsbyen Abra Havn.
Langemann er en slu og listig sjørøver, men kan være høflig og elegant når det trengs.
Langemann har ingen kone, men har varme følelser for Rosa (karakter fra Kaptein Sabeltann), selv om han har litt vanskelig for å innrømme det. Det var dessuten Langemann som reddet Pinky fra vraket av skuta til Morgan, og han har siden passet på Pinky i Abra Havn når han ikke har vært på tokt.


== Skuespillere ==
Audun Meling 1994-2011, 1994-2014 (dagtid)
Dennis Storhøi 2003, stemme i tegnefilmen
Håvard Bakke 2010-2016, 2018-2019
Richard Olsen 2014- (dagtid)
Ole Martin Aune Nilsen 2015 (dagtid)
Frode Winther 2016-2017
Martin Karelius Østensen (2020-2022)


== Eksterne lenker ==
Kaptein Sabeltann Wikia
My Bonnie Lies over the Ocean

«My Bonnie Lies over the Ocean» er en tradisjonell skotsk folkesang. Den fortsetter å være populær i den vestlige kulturen. Sangens opprinnelse er ukjent, selv om det ofte blir antydet at emnet for sangen kan være Charles Edward Stuart (Bonnie Prince Charlie).


== Kristen norsk versjon ==
Det finnes en kristen norsk tekst med tittelen «Frikjøpt, blodkjøpt».


=== Innspilling ===
Kåre Mørkestøl, sang. Gitarer: E. Raude og M. Sørensen. Hammondorgel: Hermond Tronvik. Utgitt på EP-platen Harmoni HEP 199 i 1964.


== Parodier ==
Det er mange variasjoner og parodier på sangen. Mange av disse er et resultat av at sangen ofte blir sunget for barn og er vanlig som leirbålsang for organisasjoner slik som speiderguttene. Disse leirbålversjonene blir av og til ledsagtet av interaktive bevegelser, slik som å sitte ned og reise seg opp hver gang et ord som begynner på bokstaven b blir sunget.


== Referanser i populærkulturen ==
Kjell Rians ensemble med allsang spilte den inn som tredje og siste sang i «I godt lag – Valse-potpourri» (arr. Kjell Rian). De andre sangene var «Mannen sku' ut etter øl» samt «Maren i myra». Innspilt i Oslo 11. februar 1949. Utgitt på 78-platen Musica A-8485.
I 1963 fremførte Ray Charles en soulversjon av sangen.
Brødrene David og Max Fleischer filmet denne sangen i en DeForest Phonofilm, en del av deres Song-Car Tunes-serier (1925, notabel som den første filmen til å anvende «følg den sprettende ball»-teknikken)
Hakke Hakkespett sang den i tegnefilmen The Beach Nut (1944)
«Hal's Song» med Vinnie Bartilluci er en parodi på samtalen mellom Dave Downman og HAL, romskipets computer, i filmen 2001: En romodyssé (2001: A Space Oddysey, 1968). Den er satt til «My Bonnie Lies over the Ocean»s melodi.
«Bonnie Taylor Shakedown 2K1» og «Bonnie Taylor Shakedown 2K4» med Hellogoodbye inneholder de første linjene av sangen.
I I Love Lucy fremførte Lucy den i en radiokonkurranse og ble sprayet med vann hver gang hun sa ordet ocean (hav).
My Bunny Lies over the Ocean (1948), en Snurre Sprett-tegnefilm.
Melodien ble pariodisert i den suksessfulle Chicago-musikalen My Marionette, regissert av Vincent Chia på the Steppenwolf Theater.
The Real McKenzies spilte inn en punkversjon av sangen i 1995.
En versjon av sangen kun betitlet «My Bonnie» ble arrangert og spilt inn på plate i 1961 av Tony Sheridan med musikalsk backing av The Beatles (på en tid før bandet ble berømt og som ble kreditert på platen som The Beat Brothers)
I en episode av den animerte TV-serien The Simpsons fantaserte Bart om å få rektor Skinner til å fremføre sangen.
Svenske Sven-Gösta Jonsson spilte inn en svenskspråklig twistversjon («Bonnie Twist»). Den ble utgitt på EP-platen Klockan i dalen (PEP Records PEP 2) i 1962
Svenske Trio Me' Bumba spilte også inn denne svenskspråklige twistversjonen. Den ble utgitt på EP-platen Polydor EPH 10790 i 1962.


== Referanser ==
HAMMLAB

HAMMLAB – Halden Menneske-Maskin Laboratorium er et simulator-basert senter som studerer design av kontrollrom og samspillet menneske-organisasjon-teknologi.


== Historikk ==
HAMMLAB ble opprettet i 1983, og har blitt kontinuerlig oppgradert og videreutviklet. Laboratoriet inngår i Haldenprosjektet og er en sentral del av IFEs virksomhet i Halden.
Det overordnede målet er å utvikle kunnskap som utvikler og forbedrer dagens kontrollrom for effektiv og sikker styring av kraftverk og andre komplekse industrianlegg. Blant temaene som studeres er menneskelige faktorer (human factors), menneskelige feil (human error), feilanalyse, alarmsystem og utforming av kontrollskjermer.  


== Se også ==
IFE
Halden Virtual Reality Centre
Haldenreaktoren
Olav Bruvik

Olav J. Bruvik (født 22. november 1913 i Haus, død 30. desember 1962) var en norsk fagforeningsleder og politiker for Arbeiderpartiet. 
Olav Bruvik var statsråd og sjef for Sosialdepartementet (sosialminister) i Einar Gerhardsens tredje regjering fra 18. februar 1961 til han døde.
Bruvik tok Statens Husindustriskole på Haus i 1929, og arbeidet som smed fra 1930 til 1935. Han var deretter stolstillerlærling ved Arna Fabrikker 1935-1937, gikk på Lennings Textiltekniske Institutt i Norrköping 1937-1938, og arbeidet deretter som stolstiller ved Arna Fabrikker 1938-1944.
Han ble med i motstandsbevegelsen under andre verdenskrig, og mottok deltagermedaljen i 1945.
I 1945 ble han nestformann i Norsk Tekstilarbeiderforbund, og var deretter formann fra 1949 til han døde i romjulen 1962, da han fikk et hjerteinfarkt under en skitur. Han var også medlem i sekretariatet i LO 1953-1961. Bruvik ble begravet på statens bekostning.


== Verv ==
Tillitsverv i fagbevegelsenMedlem styret i Tekstilinternasjonalen
Medlem forretningsutvalget i Arbeidernes OpplysningsforbundTillitsverv i partiFormann Ytre Arna Arbeiderungdomslag 1935-1937
Formann Haus herreds Arbeiderparti fra 1945
Formann Framfylkingens venner fra 1958
Varamedlem Det norske Arbeiderpartis sentralstyre 1959-1961
Medlem styret for Oslo ArbeiderpartiOffentlige vervMedlem Bransjerådet for tekstilindustrien 1949-1962
Varamedlem Direksjonen for Noregs Bank 1953-1962
Medlem Målsettingsutvalget 1955-1956


== Litteratur ==
Bruvik, Olav: Tillitsmannen i tekstil, Oslo 1957
Bruvik, Olav: Fagorganisasjonen viser vei. Fagorganisasjonen og det moderne samfunn, Oslo 1962


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Olav Bruvik hos Stortinget 
(no) Olav Bruvik hos Norsk senter for forskningsdata
Yonge–University–Spadina-linjen

Yonge–University–Spadina-linjen (offisielt kalt 1 Yonge–University–Spadina Subway) er den eldste og travleste undergrunnslinjen på Torontos undergrunnsbane, den åpnet i 1954 og har blitt utvidet i 1963, 1973, 1974, 1978 og 1996. 
Linjenavnet har forandret i takt med utvidelsene. Da den åpnet var den kun kjent som subway frem til 1963 da den ble kjent som Yonge-University-linjen. Da Spadinautvidelsen sto ferdig i 1978 ble navnet byttet til dagens navn. Den var tidligere kjent med linjenummer, men dette har gått ut av bruk.
Pr. 2010 består linjen av 30,2 km med spor og 32 stasjoner. En utvidelse mot Spadina er under bygging og vil stå ferdig innen 2018.
Linjen går fra 06:00 (09:30 på søndager) til 01:30 hver dag. Det er 4-5 minutter mellom hvert tog (2-3 minutter i rushtiden). Linjen er markert med gul farge på rutekartene.


== Stasjoner ==
Finch
North York Centre
Sheppard-Yonge (overgang til Sheppard-linjen
York Mills
Lawrence
Eglinton
Davisville
St. Clair
Summerhill
Rosedale
Bloor-Yonge (overgang til Bloor–Danforth-linjen)
Wellesley
College
Dundas
Queen
King
Union
St. Andrew
Osgoode
St. Patrick
Queen's Park
Museum
St. George (overgang til Bloor–Danforth-linjen)
Spadina (overgang til Bloor–Danforth-linjen)
Dupont
St. Clair West
Eglinton West
Glencairn
Lawrence West
Yorkdale
Wilson
Downsview
Halden Virtual Reality Centre

Halden Virtual Reality Centre er et forskningssenter under IFE og Haldenprosjektet der avansert visualiseringsteknologi kombineres med kunnskap om menneskelige faktorer for å utvikle løsninger for energiindustrien. Utnytelse av virtual reality og andre menneskesentrerte teknologier er sentrale i forskningsarbeidet. Senteret ble opprettet i 1996.
Resultatene av senterets arbeid anvendes til å støtte brukersentrert design av kontrollrom, vedlikeholds- og dekommisjoneringsplanlegging for miljøer med strålingsrisiko, samt drifts- og vedlikeholdstrening til opplæring av feltoperatører.


== Se også ==
IFE
Haldenprosjektet
HAMMLAB


== Eksterne lenker ==
Halden Virtual Reality Centre
Visualiseringsteknologi

Visualiseringsteknologi innebærer å bruke databasert visuell modellering og simulering, som f.eks. virtual reality (eller kunstig virkelighet på norsk) eller prosessvisualisering.
Oljeletere  bruker teknologien til å lage modeller av bergartene i fjellgrunn og havbunn basert på seismiske data. Slike modeller fyller gjerne et rom, der formene blir synlige ved hjelp av polariserte briller. Ut fra formen på lagene blir det tatt beslutning om hvor det skal bores for å komme fram til lommer av olje eller gass, som lett kunne blitt oversett ved bruk av eldre former for visualisering.


== Se også ==
IFE
Halden Virtual Reality Centre
Haldenprosjektet
Bloor–Danforth-linjen

Bloor–Danforth-linjen (offisielt kalt 2 Bloor–Danforth Subway) er en undergrunnslinje på  Torontos undergrunnsbane, den åpnet i 1966 og har blitt utvidet i  1968 og 1980. Den var tidligere kjent med linjenummer, men dette har gått ut av bruk.
Pr. 2010 består linjen av 26,2 km med spor og 31 stasjoner.


== Stasjoner ==
Kipling
Islington
Royal York
Old Mill
Jane
Runnymede
High Park
Keele
Dundas West
Lansdowne
Dufferin
Ossington
Christie
Bathurst
Spadina (overgang til Yonge–University–Spadina-linjen)
St. George (overgang til Yonge–University–Spadina-linjen)
Bay
Bloor-Yonge (overgang til Yonge–University–Spadina-linjen)
Sherbourne
Castle Frank
Broadview
Chester
Pape
Donlands
Greenwood
Coxwell
Woodbine
Main Street
Victoria Park
Warden
Kennedy (overgang til Scarborough RT)
Per Torgeir Waage

Per Torgeir Waage (født 11. februar 1958) er en tidligere norsk landslagsspiller i bandy. Waage var målvakt og representerte Drafn fra Drammen i hele sin karriere. Han debuterte på landslaget mot Finland i 1979 og var fast inventar i det norske målet stort sett gjennom hele 1980-tallet. Totalt fikk han 51 landskamper. Waage ble kåret til verdens beste målvakt i fem internasjonale turneringer, blant annet i sitt første verdensmesterskap i 1981.Waage avgjorte lilleputtfinalen i 1970 ved å sette inn den avsluttende straffen i straffeslagskonkurranse. Etter dette har det blitt forbudt for målvakter å bruke kølle, og dermed delta i straffekonkurranse.
Han ble norgesmester med Drafn i 1991, men ble tvunget til å legge opp året etter på grunn av en kneoperasjon.Waage representerte Drafn også i fotball, der han opererte i motsatt ende av banen, som en frekk og flittig målscorer.


== Referanser ==
Per Waage

Se også bandyspilleren Per Torgeir WaagePer Holmboe Waage (1918-1991) var en norsk lege, motstandsmann og barnebokforfatter.Waage tok artium i 1938, ble ferdig utdannet lege i 1948 og arbeidet som stadslege i Tromsø, som sjefshygieniker i Forsvarets sanitet, assisterende fylkeslege i Akershus og stadslege i Drammen. Han var militærlege i FN-tjeneste i Gaza i 1957 (UNEF I) og i ONUC i Kongo i 1960.
Han skrev barneboka Anders i Vestisen (1951), som fikk Kirke- og undervisningsdepartementets premiering for barnelitteratur.
Waage drev med illegalt arbeid under krigen før han måtte flykte til England. Han var en del av Special Operations Executive og kom til Sørøya siste krigsvinteren som løytnant/marinelege for den norske unnsetningsstyrken. Sammen med Per E. Danielsen og Ole Friele Backer skrev han Øya i ingenmannsland (1946) om evakueringen av befolkningen på Sørøya i Finnmark til Skottland.Han var bror av Eleonore Bjartveit, og far til Anders Waage. Waage skrev et hefte om sin egen slektshistorie.


== Referanser ==
Guttorm Fløistad (politiker)

Guttorm Fløistad (født 28. mai 1878 i Austre Moland, død 22. juli 1953) var en norsk gårdbruker, lensmann og politiker (Ap, senere H). Han var stortingsrepresentant for Nedenes amt i perioden 1913–1915.
Fløistad satt i Austre Moland kommunestyre 1904–1919 og 1934–1940. I perioden 1919–1923 satt han i Stokken kommunestyre, de tre første årene også som ordfører. Han var også vararepresentant nr. 1 til Stortinget for Høyre i perioden 1945–1949.
Fløistad  ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1947.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Fløistad, Guttorm ( 1878-1953 )». stortinget.no. Besøkt 8. juni 2010. 


== Eksterne lenker ==
(no) Guttorm Fløistad hos Stortinget 
(no) Guttorm Fløistad hos Norsk senter for forskningsdata
Choe Yong-rim

Choe Yong-rim (født 20. november 1930) er statsminister i Nord-Korea. Han ble utpekt som etterfølger til Kim Yong-il under et sjelden andre møte i Den øverste folkeforsamlingen i  2010.
Choe har utdanning fra Kim Il-sung-universitetet og Statsuniversitetet i Moskva.


== Referanser ==
Sheppard-linjen

Sheppard-linjen (offisielt kalt 4 Sheppard Subway) er den nyeste undergrunnslinjen på  Torontos undergrunnsbane. Den åpnet i 2002. Den er merket som lilla på rutekart.
Pr. 2010 består linjen av 5,5 km med spor og 5 stasjoner.
Linjen har mottatt mye kritikk på grunn av manglende trafikkgrunnlag.


== Stasjoner ==
Sheppard-Yonge (overgang til Yonge–University–Spadina-linjen)
Bayview
Bessarion
Leslie
Don Mills
Vårin

Vårin er et norsk kvinnenavn dannet som en variant av navnet Vår, som har opprinnelse i det norrøne navnet Vár, dannet av várar, «ed», eller vár, som kan bety «vår», «kvinne», eller «sannehet».


== Utbredelse ==
Vårin er et sjeldent navn, og er nesten utelukkende brukt i Norge.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Vårin og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Vårin Andersen (f. 1979), norsk videokunstner
Vårin Strand


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Vårin
(en) Think Baby Names: Vårin
Kunståret 1840

Kunståret 1840 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1840.


== Hendelser ==
Nelsonsøylen blir reist på Trafalgar Square, London.


== Verker ==
Francis Danby – The Deluge
Eugène Delacroix – Korsfarernes inntog i Konstantinopel (Louvre, Paris)
Edwin Landseer – Laying Down The Law, eller Trial by Jury (Chatsworth House, Derbyshire)
Joseph Mallord William Turner – Slaveskipet eller Slaver kaster over bord de døde og døenede — Tyfonen kommer (Museum of Fine Arts i Boston)
Thomas Cole – The Voyage of Life (National Gallery, Washington; Munson-Williams-Proctor Arts Institute, Utica, New York)
		
		


== Priser ==
Grand Prix de Rome, maleri: Pierre-Nicolas Brisset
Grand Prix de Rome, skulptur:


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
28. januar – Ernst Ludwig Riepenhausen, tysk tegner og kobberstikker (født 1765)
19. mars – Thomas Daniell, engelsk landskapsmaler (født 1749)
30. mars – Beau Brummell, engelsk dandy og moteskaper (født 1778)
10. april – Alexander Nasmyth, skotsk maler (født 1758)
7. mai – Caspar David Friedrich, tysk maler (født 1774)
14. mai – Carl Ludwig Engel, tyskfinsk arkitekt og maler (født 1778)
19. juni – Pierre-Joseph Redouté, fransk maler (født 1759)
20. juni – Pierre-Joseph Redouté, belgisk blomstermaler og botaniker (født 1759)
30. juni – Hermann Ernst Freund, dansk skulptør (født 1786)
6. juli – Johann Heinrich Ramberg, tysk maler og tegner (født 1763)
23. juli – Carl Blechen - tysk maler som spesialiserte seg på fantastisk landskaper med demoner og groteske figurer (født 1798)
John Thomson – prest i Duddingston Kirk nær Edinburgh, Skottland og landskapsmaler (født 1778)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1840 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dow Chemical Company

The Dow Chemical Company (NYSE: DOW) er et amerikansk multinasjonalt selskap med hovedkvarter i Midland i delstaten Michigan. Per 2007 er det den nest største kjemiske produsenten i verden (etter BASF), og per februar 2009 det tredje største kjemiske industriselskapet i verden etter markedskapitalisering (etter BASF og DuPont).
Dow Chemical er en leverandør av plast, kjemikalier og landbruksprodukter med tilstedeværelse i mer enn 175 land og har over 52 000 ansatte over hele verden. Det bruker mer enn 1 milliard amerikanske dollar årlig for forskning og utvikling. Selskapets uttalte formål under dets nåværende administrerende direktør, Andrew N. Liveris, er: «Å  innovere på en lidenskapelig måte hva som er viktig for menneskelig fremgang ved å tilby bærekraftige løsninger til våre kunder» med visjonen: «Å være det mest lønnsomme og best ansette vitenskapsbaserte kjemiselskapet i verden.»Selskapet ble grunnlagt i 1897 av den canadiskfødte kjemikeren Herbert Henry Dow, som hadde oppfunnet en ny metode for uttak av brom som lå under bakken i saltlake i Midland, Michigan. Mens selskapet til å begynne med bare solgte blekemidler og kaliumbromid, har Dow i dag syv store virksomme segmenter som hver tilbyr et bredt spekter av produkter. Selskapets samlede omsetning i 2005 var 46,3 milliarder dollar, med en nettoinntekt på 4,6 milliarder dollar. Dow har rundt 105 000 aksjonærer notert på New York Stock Exchange.Dow har blitt kalt «kjemiselskapenes kjemiske selskap» ettersom de fleste av selskapets produkter blir solgt til andre produsenter i stedet for til sluttbrukere. Til forskjellige tider har Dow også solgt direkte til kunder, hovedsakelig i markedene for menneske- og dyrehelse Human samt forbrukervarer. 
Dow Chemical er medlem av American Chemistry Council («Det amerikanske kjemirådet»). Selskapet har vært i søkelyset de siste årene i forbindelse med Union Carbide og Bhopal-katastrofen, som drepte tusener av indere i 1984.


== Referanser ==


== Videre lesing ==
Ray H. Boundy, J. Lawrence Amos. (1990). A History of the Dow Chemical Physics Lab: The Freedom to be Creative. M. Dekker. ISBN 0824780973.
E. Ned Brandt. (2003). Growth Company: Dow Chemical's First Century. Michigan State University Press. ISBN 0-87013-426-4
Don Whitehead and Max Dendermonde. (1968). The Dow Story: The History of the Dow Chemical Company. McGraw-Hill. ISBN 9080009997.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dow Chemical Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ingvald Karsten Lerøy

Ingvald Karsten Lerøy (født 15. mai 1920 på Lerøy, død 11. november 1941) var kaptein på MK «Blia», som forliste under transport til Shetland 11. november 1941. Ingvald Lerøy gjorde tjeneste i Kompani Linge og Shetlandsgjengen.
Shetlandsgjengen var en norsk marineavdeling som fraktet flyktninger og agenter frem og tilbake mellom Norge og Shetland under andre verdenskrig.
Ingvald Lerøy ble i juni 1946 tildelt Krigsmedaljen post mortem.


== Referanser ==