jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Filosofiåret 1700

Filosofiåret 1700 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1700.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==
Mary Astell, Some Reflections Upon Marriage (1700)
François Fénelon, Dialogues des Morts et Fables, écrits composés pour l'éducation du duc de Bourgogne


== Fødsler ==
Anton Wilhelm Amo, ghanesisk-tysk filosof (død 1754)


== Dødsfall ==
6. juni - Wespazjan Kochowski, polsk historiker, filosof og poet (født 1633)
24. juni - Anton Günther Heshusius, tysk filosof (født 1638)
29. juni – Andrzej Abrek, polsk filosof (ukjent fødselsår)


== Se også ==
Filosofi på 1700-tallet
Opplysningstiden
Antonio Maria Bononcini

Antonio Maria Bononcini (1677–1726) var en italiensk cellist og komponist.
Bononcini var sønn av fiolinisten og komponisten Giovanni Maria Bononcini og en yngre bror av den mer kjente Giovanni Battista Bononcini. Brødrene studerte hos Giovanni Paolo Colonna. Mellom 1690 og 1693 spilte Antonio i kardinal Benedetto Pamphilis orkester. Han arbeidet noen år sammen med sin bror, blant annet var begge musikere i hofforkesteret i Wien. Antonio ble i 1705 ble hoffkapellmester for den framtidige keiser Karl VI av Det tysk-romerske rike. I 1713 returnerte Bononcini til Italia der han arbeidet i Milano, Napoli og Modena inntil han fra 1721 ble maestro di cappella i Modena, en stilling han beholdt rsten av sitt liv.
I tillegg til sceneverk skrev Bononcini over 40 kantater, de fleste for solostemme, Messe i g-moll, Stabat mater i c-moll og en Salve Regina.


== Operaer ==
Tigrane, re d'Armenia (1710)
I veri amici (1715)
Il tiranno eroe (1715)
Sesostri re d'Egitto (1716)
La conquista del vello d'oro (1717)
Astianatte (1718)
Griselda (1718)
Nino (1720)
Merope (1721)
Endimione (1721)
Rosiclea in Dania (1721)


== Referanser ==


== Kilder ==
Randel, Don Michael (ed.) «Bononcini, Antonio Maria» i The Harvard Biographical Dictionary of Music, Harvard University Press, 1996, s. 92. ISBN 0-674-37299-9
Sønderland-rapporten

Sønderland-rapporten, titulert 22. juli 2011 – Evaluering av politiets innsats, er en evaluering av Politi- og lensmannsetatens håndtering av 
terrorhandlingene i Oslo og på Utøya 22. juli 2011. Evalueringen ble gjennomført av et utvalg oppnevnt av politidirektør Øystein Mæland 18. august 2011 under ledelse av Olav Sønderland. Utvalget leverte sin rapport 20. mars 2012.Sønderland-rapporten konkluderte svært ulikt fra den senere Gjørv-kommisjonen (NOU 2012: 14) i sine gjennomganger av innsatsen 22. juli 2011. Rapporten fikk kritikk fra flere hold.


== Utvalgets sammensetning ==
Olav Sønderland (utvalgsleder), seniorrådgiver, Rogaland politidistrikt og Politidirektoratet
Bjørn Kåre Dahl, politiinspektør, Rogaland politidistrikt
Egil Eriksen, politiinspektør, Rogaland politidistrikt
Espen Frøyland, avdelingsdirektør, Politidirektoratet
Terje Krogstad, politiinspektør, Hedmark politidistrikt
Øystein Stavdal Paulsen, seniorrådgiver, Østfold politidistriktJan Erik Haugland og John Starheimsæter, politiinspektører i Politidirektoratet, fungerte som sekretærer for utvalget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sønderland-rapporten, Politidirektoratet, POD-publikasjon 2012/03, ISBN 978-82-8256-025-2
Giovanni Maria Bononcini

Giovanni Maria Bononcini (1642–1678) var en italiensk fiolinist og komponist.


== Liv og virke ==
Giovanni Maria Bononcini fikk høyst sannsynlig sin utdannelse hos Marco Uccellini. I forordet til læreverket Musico prattico skriver Bononcini at han hadde studert kontrapunkt hos Agostino Bendinelli. 
I sin første stilling var Bononcini kapellmester i kirkene San Giovanni in Monte og San Petronio i Bologna og var medlem av det prestisjefylte Accademia Filarmonica di Bologna. I 1671 slo han seg ned i Modena, først som hoffiolinist hos hertugenken Laura d'Este og fra 1674 til sin død som domkapellmester. De to sønnene Giovanni Battista Bononcini og Antonio Maria Bononcini var i likhet med sin far kjente komponister.


== Verk ==
Bononcini skrev vokal- og instrumentalmusikk for ulike besetninger; i instrumentalmusikken skilte han tydelig mellom da chiesa- og da camera-stilen. Ved å gruppere dansestykker (han skrev rundt 150 av dem) skapte han kammersonateformen (op.4, op.9, op.7, op.12). På kirkesonate-området gav han den eksisterende canzonesonaten en fast form med flere satser. De 29 triosonatene danner gjennom satsform, sangbarhet og kraftfulle klangfarge et viktig trinn i utviklingen mot Arcangelo Corellis stil. Enkelte av sontatene krever skordatur. I Bononcinis vokalverk dominerer solostemmen, mens instrumentalakkompagnementet er tydelig underordnet. Bononcini var også musikkskribent.


=== Verker med opus ===
op.1 Primi Frutti del Giardino Musicale à due violini e basso (Venezia, 1666)
op.2 Delle Sonate de camera, e ballo à 1,2,3, e 4 (Venezia, 1667)
op.3 Varii fiori del giardino musicale, overo Sonate da camera … aggiunta d'alcuni canoni, für 2 Violinen, Viola und B.c. (Bologna, 1669)
op.4 Arie, correnti, sarabande, gighe, & allemande for fiolin og cello eller spinett (Bologna, 1671)
op.5 5 Sinfonia, allemande, correnti, e sarabande à 5–6 stromenti, aggiunta d'una sinfonia a quattro, che si può suonare ancora al contrario (Bologna, 1671)
op.6 Sonate da chiesa à due violini (Venezia, 1673)
op.7 Ariette, correnti, gighe, allemande, e sarabande 1–4 stromento (Bologna, 1673)
op.8 Das kontrapunktische Lehrwerk Musico prattico che brevemente dimostra il modo di giungere alla perfetta cognizione di tutte quelle cose, che concorrono alla composizione de i canti, e di ciò ch'all'arte del contrapunto si ricerca, (Bologna, 1673)
op.9 Trattenimenti musicali à tre & à quattro stromenti (Bologna, 1675)
op.10 Cantate per camera a voce sola, libro primo, for sopran eller bass og b.c. (Bologna, 1677)
op.11 Cantate per camera a voce sola, libro secondo, for sopran, alt eller bass og b.c. (Bologna, 1678)
op.12 Arie e Correnti à tre, due violini e violone (Bologna, 1678)
En rekke madrigaler og arier
1 Oper I primi voli dell’aquila Austriaca del soglio imperiale alla gloria (Modena, 1667)


== Referanser ==


== Litteratur ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Giovanni Maria Bononcini i International Music Score Library Project
Giovanni Maria Bononcini of Modena: A Chapter in Baroque Instrumental Music (Greenwood Press ISBN 0-313-25655-1)
Principetrost

Principetrost (Turdus xanthorhynchus) er en monotypisk art i den tallrike slekten Turdus i trostefamilien (Turdidae). Den er standfugl og endemisk for øya Príncipe i Guineabukta, på Afrikas vestkyst. Arten er kritisk truet av utryddelse.


== Taksonomi ==
Arten ble tidligere regnet som en underart av saotometrost (T. olivaceofuscus), som er utbredt på den større naboøya São Tomé i sør.


== Biologi ==
Principetrost blir omkring 24 cm lang og har ei fjærdrakt som i hovedsak er mørk olivengrønn–brun på oversiden og i brystet (som har små lyse spetter), men blek på undersiden med mørk bred trim i ytterkantene av dekkfjærene. Nebbet er gult og kortere enn hos saotometrost. Øynene har blå-hvit iris og er omgitt av en smal gul øyering. De undre ekstremitetene er gule.Arten okkuperer underskog og mellomskog i høyder mellom 100 og 800 moh på den sørlige delen av Príncipe, men den er mest vanlig i høyder rundt 400–600 moh. Den er ikke til stede i sekundærskog og på plantasjene på nordsiden av øya. Svært lite er kjent om hekkingen, men unger er observert i november–desember.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Muscicapoidea
Turdidae, trostefamilien (18 slekter, 173 arter)
Turdus, 83 arter
T. xanthorhynchus, principetrost (monotypisk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Principetrost i Encyclopedia of Life 
(en) Principetrost i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Principetrost hos Artsdatabanken 
(en) Principetrost hos ITIS 
(en) Principetrost hos NCBI 
Turdus xanthorhynchus – detaljert informasjon på Wikispecies
Filosofiåret 1748

Filosofiåret 1748 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1748.


== Hendelser ==


== Publikasjoner ==
An Enquiry Concerning Human Understanding av David Hume
Lovenes ånd (De l'esprit des lois) av Montesquieu
L'Homme Machine av Julien Offray de La Mettrie


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		


== Referanser ==
Musikkåret 1714

Musikkåret 1714 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1714.


== Hendelser ==
2. mars - Johann Sebastian Bach blir utnevnt konsertmester i Weimar, etter å ha avslått en stilling i Halle.
En danseskole åpner ved Pariseroperaen.
Michel-Richard Delalande får full kontroll over «Det franske kongelige kapell» etter at den siste med-sous maîtres gikk av.
Francesco Geminiani ankommer London, hvor kommer under beskyttelse av William Capell, den 3. jarl av Essex.
Georg Melchior Hoffmann, komponist, gifter seg med Margaretha Elisabeth Philipp; han lider allerede av en dødelig sykdom.
Domenico Scarlatti blir maestro di cappella ved Cappella Giulia i Vatikanet.
Francesco Maria Veracini besøker London og spiller på Queen's Theatre.
Det første permanente kirkeorgelet i USA, Brattle-orgel, blir importert av Thomas Brattle, blir installert i Boston ved King's Chapel.
John Tufts utgir den første instruksjonsbok for sang i USA.
Johann Gottfried Silbermann fullfører det nye orgelet for Freibergkatedralen.


== Klassisk musikk ==
Johann Sebastian Bach
Den lille orgelboken
Nun komm, der Heiden Heiland, BWV 61
Weinen, Klagen, Sorgen, Zagen, BWV 12 (andre sats skulle seinere danne Crucifixus-satsen i hans Messe i h-moll)
Arcangelo Corelli
Julekonsert
Tolv concerti grossi, op.6, publisert posthumt
André Raison – Deuxième livre d'orgue
Alessandro Scarlatti – S. Filippo Neri (oratorium)


== Opera ==
Leonardo Leo – Pisistrato
Jean-Baptiste Matho - Arion (tragédie en musique)
Jean-Joseph Mouret – Les Fêtes ou Le Triomphe de Thalie


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		
		


== Litteratur ==
Wolff, Christoph (2001). Johann Sebastian Bach: The Learned Musician. W. W. Norton & Company. ISBN 0393322564. 


== Referanser ==
Trollistidskreps

Trollistidskreps (Gammaracanthus lacustris) er et krepsdyr av gruppen amfipoder, som lever i ferskvann. 
Den er som andre amfipoder flattrykt fra sida. Den er større enn de andre amfipodene i norsk ferskvann og blir 25–35 mm lang. En rekke kraftige tagger danner en kjøl langs ryggen. Fargen er hvitaktig til gulbrun, men den kan ha en svak antydning av andre farger, som fiolett eller rød.
Den er en utpreget ferskvannsart og vandrer vertikalt i løpet av døgnet. Om dagen skjuler den seg i bunnslammet, mens den om natta svømmer rundt i de frie vannmasser. Den er et rovdyr som jakter på Mysis relicta, Pallaseopsis quadrispinosa, vannlopper og fjærmygglarver.
Trollistidskreps tilhører de såkalte istidskrepsene og er utbredt i dype og kalde innsjøer i Nord-Europa. Den er ganske sjelden og er den eneste istidskrepsen som ikke finnes i Østersjøen. I Norge finnes arten i noen få store innsjøer på Østlandet: Mjøsa, Øyeren, Setten, Rødenessjøen, Øymarksjøen, Aspern og Store Le
Noen forskere har regnet den som samme art som Gammaracanthus loricatus (Joseph Sabine, 1824) fra Nordishavet, og da har det eldste navnet, G. loricatus, høyest prioritet. Det er også blitt foreslått å føre den til en egen slekt, Relictacanthus, uten at det har fått særlig gjennomslag.


== Referanser ==


== Litteratur ==
B. Kinsten (2012). De glacialrelikta kräftdjurens utbredning i Sverige (PDF). Göteborg: Havs- och vattenmyndigheten. ISBN 978-91-87025-01-3. 
R. Väinöla, J.K. Vaino og J.U. Palo (2001). «Phylogeography og “glacial relict” Gammaracanthus (Crustacea, Amphipoda) from boreal lakes and the Caspian and White seas» (PDF). Can. J. Fish. Aquat. Sci. 58 (11): 2247–2257. ISSN 0706-652X. doi:10.1139/cjfas-58-11-2247. 


== Eksterne lenker ==
(en) trollistidskreps – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) trollistidskreps i Global Biodiversity Information Facility 
(no) trollistidskreps hos Artsdatabanken 
(sv) trollistidskreps hos Dyntaxa 
(en) trollistidskreps hos Fauna Europaea 
(en) trollistidskreps hos NCBI 
Vassdragsforbundet – Det gåtefulle mjøsdjupet
Valg 2013

Stortingsvalget 2013
Sametingsvalget 2013
Alltingsvalget 2013
Valget i Israel 2013
Orlando furioso (Vivaldi, 1714)

Orlando furioso RV 819 (Teatro San Angelo, Venezia 1714) er en opera som har overlevd som manuskript i Vivaldis personlig bibliotek, bare delvis knyttet til hans bedre kjente Orlando furioso (RV 728) fra 1727. Den er en nykomponering av en Orlando furioso skrevet av Giovanni Alberto Ristori i 1713, hvor bare fragmenter av partituret er bevart i RV 819. Den er grunnen til at Peter Ryom som laget den første katalogen over Vivaldis verker ikke tildelte operaen ett RV-nummer, men katalogiserte den som RV Anh. 84.


== Forfatterskapet ==
Federico Maria Sardelli, ifølge studier av Reinhard Strohm, argumenterer for at Orlando RV 819 var helt nykomponert av Vivaldi, noe som startet med originalen, Ristoris opera, som Vivaldi selv allerede hadde forandret under tallrike fremføringer i 1713-sesongen. Han tildelte derfor katalognummeret RV 819. En antagelse er at Vivaldi unngikk å sette sitt eget navn på opera har selv nylig tatt over ledelsen for Teatro San Angelo. Mens andre anser at mesteparten av operaen er en kopi av Ristori er tapte verk.


== Operaen ==
Til forskjell fra Orlando furioso (RV 728) fra 1727, hvor rollen til Orlando er sunget av en mezzo eller kastrat, er den i operaen fra 1714 sunget av en baryton. Den tredje akten er forsvunnet og resten av instrumenteringen   (tydeligvis brukt i forestillinger av komponisten) er ufullstendig. To arier er tapt, sju arier er ufullstendig (bare bassdelen er bevart) og tre arier er identiske med bevarte arier i RV 727 og RV 729.


== Innspilling ==
Det franske platemerket Naïve, som allerede hadde spilt inn den mer berømte Orlando furioso og Orlando finto pazzo for sin Vivaldi-utgave, utga innspilling av premieren ved Festival de Beaune fra 20. juli 2012, der Sardelli dirigerte Modo Antiquo og blant annet sangere som Riccardo Novaro som Orlando, Gaëlle Arquez som Angelica, Romina Basso som Alcina og Teodora Gheorghiu som Bradamante. Gitt den dårlige tilstanden til manuskriptet, måtte Sardelli rekonstruere eller komponere ex novo de sju ufullstendige ariene, i en vivaldisk stil.


== Referanser ==
Niels Norman

Niels Norman  også skrevet Nils Normann (født 27. desember 1770 i Trondheim, død 3. april 1836 i Asker) var en norsk prest, folkeopplyser og stortingsrepresentant til det første ordentlige storting.
Han ble cand.theol i 1796 og fikk en stilling som lærer ved Trondhjems skole året etter. I 1803 ble han utnevnt til sogneprest i Tranø, i 1816 til Leikanger og til Asker i 1822. Han var også prost i Ytre Sogn 1819–22 og til Drammen prosti i 1823. I den perioden han var prest i Leikanger fikk han opprettet en arbeidsanstalt for fattige. Han forbedret skolene og opprettet almuebibliotek. 
Norman var gift to ganger, første gang med Christiane Marie Musæus, andre gang med hennes søster Alette, begge døtre av sogneprest Johannes Musæus og Alette Kirstine Mosling.
Norman var valgt inn på Stortinget i 1815–1817 som 2. representant for Finmarkens amt. 
Han var innehaver av Dannebrogordenen og Vasaordenen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914, Kristiania, 1914, samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø samt tillæg digital utgave side 648-649
Biografisk informasjon om    Niels Norman   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)
Niels Norman fra NRK/Sogn og Fjordane fylkesleksikon


== Eksterne lenker ==
(no) Niels Norman hos Norsk senter for forskningsdata
Johannes Henriksen Aas

Johannes Henriksen Aas (født 17. april 1770 på Røros, død 5. februar 1822 i Tromsø) var en norsk sorenskriver, kancelliråd og stortingsrepresentant til det første ordentlige storting.
Aas var sorenskriverkontorist i Trondheim, ble jurist i 1794, var sorenskriverfullmektig i Nordland før han ble sorenskriver i Senja og Troms i 1802. Han bodde på gården Storstennes ved Tromsø. I 1812 ble han kancelliråd og i 1819 medlem av Senja og Troms matrikkelkommisjon. Innehaver av Dannebrogordenen. 
Aas var valgt inn på Stortinget i 1815–1817 som 1. representant for Finmarkens amt. 
Aas var gift to ganger; første gang med Karen Cathrine Berg, datter av handelsmannen Kristoffer Taraldsen Berg i Trondheim og andre gang med Kristine Colban, datter av sogneprest Erik Andreas Colban og Karen Angell. Kristine Colban – eller Kristine Aas – var en allsidig kunstner og har blant annet skrevet teksten til sangen «En sang om den nordlandske bondestand». Deres datter Karen Magdalena Aas (1820–1900) giftet seg med skolemannen Hartvig Nissen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914, Kristiania, 1914, samt tillæg. B. 1 D. 1 : Biografier A-K digital utgave side 14
Biografisk informasjon om    Johannes Henriksen Aas   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)
Om En sang om den nordlandske bondestand
Hartvig Nissen fra Norsk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
(no) Johannes Henriksen Aas hos Norsk senter for forskningsdata
Wilhelm Henrik Klerck

Wilhelm Henrik Klerck (født 27. november 1774 på Bossekop i Alta, død 22. mai 1832 samme sted) var en norsk handelsmann og stortingsrepresentant til det første ordentlige storting.
Han var handelsmann på Kalvik i Hammerfest i 1809 og i 1812 kjøpte han handelsstedet Bossekop i Alta. Klerck var distriktssjef for kystvernet og var med på å forsvare Hammerfest i 1809 og 1810. Han var gift med Dorthea Marie Møller Pedersen fra Kvæfjord.
Klerck var valgt inn på Stortinget i 1815–1817 som 3. representant for Finmarkens amt. Han var også 1. suppleant i 1827.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914, Kristiania, 1914, samt tillæg. B. 1 D. 1 : Biografier A-K digital utgave side 481-482
Biografisk informasjon om    Wilhelm Henrik Klerck   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Wilhelm Henrik Klerck hos Norsk senter for forskningsdata
Moorea

Moorea er ei øy i îles du Vent i Selskapsøyene i Fransk Polynesia i Stillehavet. Øya ligger tolv nautiske mil nordvest for Tahiti. Afareaitu er største sted på Moorea. Sammen med øya Maiao danner Moorea kommunen Moorea-Maiao, som i folketellingen i 2012 hadde et innbyggertall på 17 236.Øya er fjellendt. Høyeste punkt er fjelltoppen  Tohiea på 1207 moh.I 1967 ble det bygget flyplass, Aéroport de Temae-Moorea.


== Referanser ==
Maiao

Maiao er ei øy i îles du Vent i Selskapsøyene i Fransk Polynesia i Stillehavet. Folketellingen i 2012 viste et innbyggertall på 335. Maiao er en del av kommunen Moorea-Maiao.


== Referanser ==
Moorea-Maiao

Moorea-Maiao er en kommune i Fransk Polynesia. Den består av øyene Moorea og Maiao. Folketellingen i 2017 viste et innbyggertall på 18 071.Kommunen omfatter seks communes associées (delkommuner): Afareaitu, Haapiti, Maiao, Paopao, Papetoai og Teavaro.


== Referanser ==
Intersport Cup

Intersport Cup (tidligere Møbelringen Cup) er en firenasjoners håndballturnering for kvinner som har blitt arrangert årlig av Norges Håndballforbund siden 2001, da som Møbelringen Cup gjennom en sponsoravtale med Møbelringen. Turneringen skiftet navn til Intersport Cup før 2019-utgaven gjennom en avtale med Gresvig om markedsføring av Intersport.Turneringen avholdes normalt i november som et puljespill uten sluttspill, som oppkjøring til Håndball-EM eller Håndball-VM i desember.


== Utgaver ==


== Se også ==
Gjensidige Cup


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Opptøyene i Stockholm 2013

Opptøyene i Stockholm 2013 brøt ut 19. mai 2013 i Husby (Stockholm), en bydel hvor primært innvandrere er bosatt, i det nordlige Stockholm.  Opptøyene har bestått av flere hundre deltakere, og har ført til minst sju skadde politibetjenter, samt store materielle skader. Opptøyene fortsatte i ytterligere fem netter, og spredte seg til flere av Stockholms forsteder, samt til byene Örebro, Borlänge, Västerås, Linköping og Gävle.


== Bakgrunn ==
Den svenske ungdomsorganisasjonen Megafonen sendte ut 20. mai 2013 en pressemelding, hvor ungdomsorganisasjonen skriver at opptøyene ble utløst av at en bevæpnet 69-årig mann 13. mai samme år ble skutt og drept av politiet.Den svenske kriminologen Jerzy Sarnecki har oppgitt at årsaken bak opptøyene ikke har bakgrunn i en enkelthendelse, men at personene bak opptøyene uttrykker en mer generell misnøye med problemer som høy arbeidsledighet, muligheten for utdanning, og misnøye med politiet, og trekker paralleller med opptøyene i England 2011.Lignende opptøyer brøt ut i Stockholm i 2010, da inntil hundre ungdommer to netter på rad kastet murstein, laget branner og angrep den lokale politistasjonen i Rinkeby.


== Referanser ==
Société de géographie

Société de géographie er et fransk lærd selskap for geografi. Det ble grunnlagt i 1821 og er verdens eldste i sitt slag. Selskapet holder til i Paris.
Blant grunnleggerne var Edme François Jomard, Jean-Denis Barbié du Bocage, Conrad Malte-Brun og Charles Athanase Walckenaer. Pierre-Simon Laplace var selskapets første president.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettsted for Société de géographie