jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
EM på skøyter 1949, menn

EM på skøyter 1949, menn ble avholdt på Eisstadion i Davos den 5. og 6. februar 1949 med 31 deltagere fra 10 nasjoner.  
Reidar Liaklev var tittelforsvarer fra Hamar året før. Sverre Farstad tok sitt første og eneste europamesterskap.Farstad tangerte verdensrekorden på 500 meter, var bare 0,1 sek bak verdensrekorden på 1 500 meter og satte ny personlig rekord på 10 000 meter. Dette resulterte i ny verdensrekord sammenlagt. Kornél Pajor gikk inn til ny verdensrekord på 5 000 meter. På den siste distansen, 10 000 meter, satte Pajor også ny verdensrekord før Hjalmar Andersen (Hjallis) overtok rekorden med et enda raskere løp. For denne verdensrekorden mottok han Morgenbladets gullmedalje. Hjallis satt for øvrig personlig rekord på alle fire distanser i løpet av mesterskapet.


== Sammenlagt ==

NCxx = ikke kvalifiserte for den avsluttende 10 000 meteren


== Referanser ==


== Litteratur ==
Haanes, Reidar (1952). Store dager i norsk idrett: 1915-1950. Oslo: Tiden. s. 383.  [Digitalisert utgave på Bokhylla.no / Nasjonalbibliotekets nettsider]
Breili, Magnus (1970). Store idrettsøyeblikk: norsk idrett gjennom 50 år. Oslo: Schibsted.  [Digitalisert utgave på Bokhylla.no / Nasjonalbibliotekets nettsider]


== Eksterne lenker ==
(en) EM på skøyter 1949 – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl for EM på skøyter 1949 for menn.
(en) Resultater på www.ISU.html.infostradasports.com sine sider
(en) Medaljefordeling nasjonsvis og resultater på The-Sports.org (ikke komplett, mangler italienske E. Musolino og Storbritannias T. Ross som hhv. ikke fullførte eller ble diskvalifisert på 5 000 meteren.)
«European Championships 1949 (Men)» (engelsk). Skateresults.com. Arkivert fra originalen 12. februar 2010. Besøkt 6. juni 2016.
Nils Arveschoug

Nils Weyer Arveschoug (født 19. februar 1924, død 17. februar 2015) var generalmajor i Luftforsvaret. Han var generalinspektør for Luftforsvaret fra 1975 til 1978.
Arveschoug var ved flyskolen ved Little Norway i Canada 1944 til 1945, og fortsatte i Luftforsvaret etter krigen. Han har vært skvadronsjef ved 330 skvadron og sjef ved Ørland hovedflystasjon. I tillegg var han fra 1971 til han ble generalinspektør for Luftforsvaret i 1975 kommandør for Luftstridskreftene i Nord-Norge. I 1978 trådte han ut av Luftforsvaret og ble direktør ved Drammen sykehus (seinere Buskerud sentralsykehus). Etter dette var han markedsdirektør i AS Medirad.
Arveschoug var blant de første som etablerte Royal Air Forces Association Norwegian Branch og var sterkt engasjert i å ta vare på krigsveteranene. Han var meget «engelsk» av seg og internasjonalt orientert mot Royal Air Force. Dette brukte han i arbeidet for et moderne, operativt og effektivt luftforsvar i Norge.Arveschoug ble i 1976 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.


== Se også ==
Nils Weyer Arveschoug (1807-1894)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
Ingar Tore Narvhus

Ingar Tore Narvhus (født Ingar Tore Johannessen 3. september 1927) er pensjonert generalløytnant i Luftforsvaret. Han var Generalinspektør for Luftforsvaret i perioden 1978–1981.
Narvhus er født i Oslo og oppvokst på Notodden. Han er utdannet ved Luftforsvarets flygeskole i 1947 som navigatør og senere som jagerflyger i USA. I 1960 ble han den antageligvis første nordmannen som fløy to ganger lydens hastighet. Han var elev ved Luftkrigsskolens første kull 1949–1951 og ved Forsvarets stabsskole 1959–1960.  Etter å ha tjenestegjort som flyger ved flere skvadroner, ble han skvadronsjef ved 339 skvadron i 1956. Han har sittet i langtidsplangruppen i Forsvarets overkommando, hatt stilling som operasjonsgruppesjef i Bodø, vært Lufttjenesteinspektør ved jagerflykontoret i Forsvarets overkommando, sjef Andøya flystasjon, sjef Bodø flystasjon, luftkommandør i Nord-Norge og Generalinspektør for Luftforsvaret. Han har også vært nestkommanderende for NATOs Nordkommando og sjef for NATOs luftstridskrefter i Nord-Europa. Han avsluttet 40 års tjeneste i Forsvaret som representant ved nedrustningsforhandlingene i Wien og forsvarsattaché i Østerrike og Jugoslavia. 
Fra 1987 til 1997 var han rektor ved Statens trafikkflygerskole på Torp.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
Magne Tobias Sørensen

Magne Tobias Sørensen (født 29. desember 1931 i Haugesund, død 24. mai 2015) var generalmajor i Luftforsvaret. Han var blant annet sjef for Ørland hovedflystasjon, sjef for luftstridskreftene i Nord-Norge 1978–81, Generalinspektør for Luftforsvaret 1981–85, forsvarsattaché i Washington og kommandant på Akershus festning.Sørensen ble tildelt Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Kong Olav Vs minnemedalje, Forsvarsmedaljen med tre stjerner og Forsvarets vernedyktighetsmedalje med tre stjerner. Han ble hedret med utnevnelse til kommandør av USAs Legion of Merit, storoffiser av Den nasjonale fortjenstorden (Frankrike), og storoffiser av Fortjenstordenen (Luxembourg).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
Einar Kristian Smedsvig

Einar Kristian Smedsvig (født 8. januar 1942 i Haugesund) er pensjonert generalløytnant i Luftforsvaret. 
Han ble utdannet som jagerflyver i Canada og tjenestegjorde ved en rekke flyskvadroner. Han var skvadronsjef for 332 skvadron da den som den første flyskvadron ble oppsatt med F-16 i 1980. Han var generalinspektør for Luftforsvaret 1991-1997, stabssjef ved NATO-kommando i Storbritannia og øverstkommanderende for Nord-Norge og sjef for Forsvarskommando Nord-Norge fra 2000 til 2002.


== Utmerkelser ==
Smedsvig er innehaver av en rekke utmerkelser, blant annet:

Kommandør av St. Olavs Orden
Kommandør av 1. klasse av den svenske Nordstjerneordenen
Forsvarsmedaljen med laurbærgren
Forsvarsmedaljen
Luftmilitært Samfunds hederstegn
Vernedyktighetsmedaljen (Luftforsvaret)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
Per-Oscar Jacobsen

Per-Oscar Jacobsen (født 27. mars 1946) er pensjonert generalmajor i Luftforsvaret. Han har vært sjef for Ørland hovedflystasjon og han var generalinspektør for Luftforsvaret 1997-2000.


== Karriere ==
Jacobsen ble elev ved Luftforsvarets flygeskole i 1965, og fikk jagerflygerutdanning i Canada. Etter en periode som flyger ved 332 skvadron kom han inn på Luftkrigsskolen i 1967. Etter uteksaminering i 1969 kom han tilbake til 332 skvadron, før han ble beordret til 338 skvadron på Ørland hovedflystasjon. I 1975 begynte Jacobsen som flyger i SAS. Men etter to år var han tilbake som jagerflyger på Ørland. Her var han skvadronsjef fra 1981 til 1983. Etter stabsskole i Storbritannia 1983-1984 var han en periode ved Luftforsvarsstaben, før han i 1986 ble operasjonsgruppesjef på Ørland. Fra 1988 var han tre år i NATO-tjeneste i Storbritannia, før han fra 1991 var stasjonsjef på Ørland. I denne perioden var han også elev ved Forsvarets høgskole.Fra 1993 var Jacobsen beordret som kommandør for luftstridskreftene i Nord-Norge. Denne stillingen hadde han i et år før han ble beordret til tilsvarende stilling i Forsvarskommando Sør-Norge. I mars 1997 ble han beordret til stillingen som Luftforsvarets øverste militære leder, Generalinspektøren for Luftforsvaret (GIL).Etter perioden som GIL var Jacobsen nestkommanderende ved Combined Air Operations Centre i High Wycombe (CAOC 9), før han avsluttet sin militære karriere som sjef ved CAOC 3 på Reitan i 2005.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
Bow Wow Wow

Bow Wow Wow er et New Wave band som hadde Malcolm McLaren som impresario. Bandet ble etablert i 1980.
Bandet vakte oppsikt bl.a. fordi forsangeren Annabella Lwin lot seg avbilde naken på debutalbummet See Jungle! See Jungle! Go Join Your Gang, Yeah. City All Over! Go Ape Crazy. Coveret spilte opp til Édouard Manets «Le Déjeuner sur l’herbe».


== Diskografi ==
1980 Your Cassette Pet
1981 See Jungle! See Jungle! Go Join Your Gang, Yeah, City All Over! Go Ape Crazy!
1982 I Want Candy
1982 The Last of the Mohicans
1982 Original Recordings
1983 Bow Wow Wow
1983 When the Tough Get Going the Going Gets Tough
1989 Best Of (Greatest Hits)
1993 Girl Bites Dog
1996 The Best of Bow Wow Wow
1997 Live in Japan
1998 Wild in the USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bow Wow Wow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bow Wow Wow på Discogs 
(en) Bow Wow Wow på MusicBrainz 
(en) Bow Wow Wow på Spotify 
(en) Bow Wow Wow på Songkick 
(en) Bow Wow Wow på AllMusic 
Bow Wow Wow på Facebook 
Bow Wow Wow på Myspace 
Bow Wow Wows hjemmeside
Peter Melander

Peter Melander (født 4. september 1975) er en svensk kjelkehockeyspiller. Han spiller back, og representerer Nacka HI. 


== Meritter ==
Paralympiske vinterleker 2006
6.-plassVM i kjelkehockey 2004
Bronse


== Eksterne lenker ==
Profil på Svenska Handikappidrottsförbundet
Paralympiske resultater
Tillman Thomas

Tillman Thomas (født 13. juni 1945 i Hermitage i Saint Patrick Parish i Grenada) er en politiker fra Grenada som for tiden tjenestegjør som statsminister i Grenada. Han er også leder for det grenadiske partiet National Democratic Congress (NDC).
I desember 1984 ble Thomas valgt inn til Representantenes hus for St. Patricks østre valgkrets, og fra 1984 til 1990 var han en junior minister i departementet for juridiske saker. I 1987 var han en av grunnleggerne av partiet NDC, og mellom 1987 og 1990 var han partiets assisterende generalsekretær.
Thomas ble beseiret i valget for St. Patrick Øst i valget i 1990, men han ble likevel utpekt til å være Junior minister i Arbeidsdepartementet. Deretter ble han utnevnt til minister i departementene for arbeid og turisme. Etter NDC sitt nederlag i det generelle valget i 1999 ble Thomas valgt inn som partileder for NDC i oktober 2000.
Han vant et sete i Representantenes hus valget som var i november 2003 sammen med seks andre medlemmer av hans parti. Thomas ble leder for opposisjonen I Grenada tidlig i desember 2003.
Etter å ha tilbrakt 13 år i opposisjon til den sittende regjeringen så vant NDC valget som ble avholdt den 8. juli 2008 da de tok 11 av de 15 setene og samtidig beseiret det sittende partiet NNP. Den 9. juli 2008 ble Thomas tatt i ed som statsminister i Grenada Trade Center i Grand Anse av den sittende generalguvernøren Daniel Williams.
Thomas sin nye regjering, bestående av 17 medlemmer, ble tatt i ed på National Stadium, den 13. juli 2008. I tillegg til å være statsminister, tok Thomas på seg jobben med porteføljene for diverse juridiske saker, den Nasjonale Sikkerhet, Informasjon og offentlig administrasjon. To medlemmer av forskjellige frivillige organisasjoner som var uten tilknytning til NDC ble inkludert i regjeringen hans regjering. Disse var Franka Bernadine som minister for utdanning og Human Resources, og Jimmy Bristol som statsadvokat.
Herodiashegre

Herodiashegre er en nordamerikansk hegre som tilsvarer gråhegren i Den gamle verden.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma (3 arter)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus (4 arter)
Ixobrychus (10 arter)
Gorsachius (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax (5 arter)
Nyctanassa (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
A. cinerea, gråhegre
A. herodias, herodiashegre
A. cocoi, cocoihegre (monotypisk)
A. pacifica, hvithodehegre (monotypisk)
A. melanocephala, svarthodehegre (monotypisk)
A. humbloti, madagaskarhegre (monotypisk)
A. insignis, keiserhegre (monotypisk)
A. sumatrana, sotvingehegre
A. goliath, goliathegre (monotypisk)
A. purpurea, purpurhegre
A. alba, egretthegre
A. brachyrhyncha, (ikke navngitt, gulnebbhegre) (monotypisk)
A. intermedia, duskhegre (monotypisk)
A. plumifera, (ikke navngitt) (monotypisk)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) herodiashegre – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) herodiashegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) herodiashegre hos Artsdatabanken 
(en) herodiashegre hos Fauna Europaea 
(en) herodiashegre hos Fossilworks 
(en) herodiashegre hos ITIS 
(en) herodiashegre hos NCBI 
(en) Kategori:Ardea herodias – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ardea herodias – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ardea herodias – detaljert informasjon på Wikispecies
Amanda Ahrnbom

Amanda Ahrnbom (født 1. september 1989) er en svensk kjelkehockeyspiller. Hun spiller forward, og representerer Malmö FIFH.
Hun ble tatt ut på det svenske laget til de paralympiske vinterlekene 2006, men ble nektet deltakelse, fordi IPC bestemte at kjelkehockey i disse lekene kun var for menn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på Svenska Handikappidrottsförbundet
Streyminbrua

Streyminbrua (færøysk: Brúgvin um Streymin) er ei bru som forbinder øyene Streymoy og Eysturoy på Færøyene. Brua krysser sundet Sundini ved Norðskáli og Oyrarbakki på Eysturoy.
Brua er bygd av betong. Den har 9 spenn og er 220 meter lang og 9,5 meter bred, seilingshøyden er 17 meter og seilingsløpet er 25 meter bredt. De to kjørefeltene har til sammen en bredde på 9,5 meter, og på begge sider er det 1 meter brede fortau. Byggingen startet i mars 1971, og brua ble innviet 30. oktober 1973. Streyminbrua ble bygd av firmaet E. Pihl & Søn med Niklas Foldbo som prosjektleder, og kostet 13 millioner danske kroner. Brua blir kontrollert for eventuelle skader hvert 5. år. Byggingen av Streyminbrua var første ledd i å gjøre det færøyske veinettet uavhengig av ferger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Streymin Bridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Grammoptera ustulata

Grammoptera ustulata er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norge er den bare funnet et par steder ved Oslofjorden.


== Utseende ==
En liten (5–9 mm), brun, middels slank trebukk. Antennene er nesten så lange som kroppen og stort sett mørke, slik skiller den seg fra den vanligere Grammoptera ruficornis som har gulrøde antenner. Hodet er nokså bredt med markerte tinninger og kraftig innsnørt hals. Pronotum er omtrent så langt som bredt, klokkeformet sett ovenfra, med bakhjørnene trukket ut til korte, spisse pigger. Dekkvingene er til sammen bare litt bredere enn pronotum, parallellsidige, brune med mørkere spiss. Beina er slanke og brunrøde. Larven er opptil 12 millimeter lang, med tre par tydelige bein, spredte, lange hår på kroppen og et par vorter lengst bak på undersiden. 


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i døde grener av løvtrær, særlig eik, helst døde grener på ellers levende, gamle trær. Arten finnes særlig i gamle havnehager. Larveutviklingen tar trolig ett år. De voksne billene kan finnes i mai-juli, gjerne på blomster.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Europa østover til Kaukasus. I Norge er den bare funnet i Østfold og Vestfold.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
Stammen Lepturini Latreille, 1802
Grammoptera ustulata (Schaller, 1783)


== Referanser ==


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Grammoptera ustulata


== Eksterne lenker ==
(en) Grammoptera ustulata i Encyclopedia of Life 
(en) Grammoptera ustulata i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Grammoptera ustulata hos Artsdatabanken 
(sv) Grammoptera ustulata hos Dyntaxa 
(en) Grammoptera ustulata hos Fauna Europaea 
(en) Grammoptera ustulata hos NCBI 
(en) Kategori:Grammoptera ustulata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Grammoptera ustulata – detaljert informasjon på Wikispecies
Frits Tillisch

Frederik Ferdinand «Frits» Tillisch (født 15. april 1801 i Haderslev, død 16. februar 1889 i København) var en dansk embetsmann og politiker. Fra 1840-årene var han utpreget konservativ, men stod liberale nært i en del nasjonale spørsmål. Han var aldri tilknyttet noe parti, men ble en periode støttet av De Nationalliberale. Han var av tysk slekt, men mer danskorientert enn broren Christian Ludvig Tillisch.
Han hadde studentereksamen fra Herlufsholm fra 1820, og var cand.jur. fra 1825. Han var auditør i Rendsborg 1826–1830, amtmann på Færøyene 1830–1837, amtmann i Ringkøbing 1837–1843 og stiftamtmann i Aalborg fra 1843. Tillisch ble kongevalgt medlem av stenderforsamlingen i Roskilde i 1841 og møtte året etter. I 1844 ble han kabinettssekretær hos Christian VIII, etter sin brors plutselige død. Frits Tillisch var til stede ved kongens dødsleie, og tok senere del i forhandlingene som resulterte i dannelsen av Marsministeriet i mars 1848. Tillisch bidro imidlertid til Marsministeriets oppløsning i november samme år.
Fra 1850 ble Tillisch kongelig kommissær med eneveldig myndighet i Slesvig. Han var minister for Slesvig fra mars til juli 1851 samt innenriksminister fra juli 1851 til januar 1852. Han var medlem av Folketinget for Aalborg 1851–1853. Tillisch ble på nytt kabinettssekretær fra januar 1853, og en bred folkelig støtte gjorde at mange ventet han som regjeringssjef. Det vakte derimot overraskelse og skuffelse da han ble innenriksminister i april 1854. Regjeringen gikk av i desember samme år, og Tillisch trakk seg da også som kabinettssekretær. Han ble oppfordret av kongen til å danne regjering i oktober 1856 og april 1857, men lyktes ikke. Han var på nytt medlem av Folketinget for Københavns 5. krets 1858–1861 og innenriksminister i regjeringen Bluhme II 1864–1865.


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk leksikon, bd. 24 (1943), s. 142–146. (PDF)
Grammoptera ruficornis

Grammoptera ruficornis er en liten bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norge er den nokså vanlig langs kysten av Østlandet og Sørlandet og er også funnet på Vestlandet.


== Utseende ==
En liten (3–7 mm), mørkbrun, slank trebukk. Antennene er nesten så lange som kroppen og hvert ledd er gulrødt med svart spiss, slik skiller den seg fra den sjeldnere Grammoptera ustulata som har mørke antenner. Hodet er nokså bredt med rundede tinninger og kraftig innsnørt hals. Pronotum er noe lengre enn bredt, klokkeformet sett ovenfra, med bakhjørnene trukket ut til korte, spisse pigger. Dekkvingene er til sammen bare litt bredere enn pronotum, parallellsidige, mørkbrune, grovt og tett punkterte. Beina er slanke, lårene er gulrøde innerst, resten av beina er mørke. Larven er opptil 11 millimeter lang, med tre par korte bein, spredte, korte hår på bakkroppen. 


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i døde grener av løvtrær, kanskje særlig eik, men den kan også utnytte ganske små stammer, for eksempel på bergflette og vier-arter. Larveutviklingen tar trolig ett år. De voksne billene kan finnes i mai-juni, gjerne på hvite blomster.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Europa østover til Kaukasus. I Norge finnes den langs kysten av Sørlandet og Østlandet, og det er også et par funn fra Vestlandet.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
Stammen Lepturini Latreille, 1802
Grammoptera ruficornis (Fabricius, 1781)


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Grammoptera ruficornis


== Eksterne lenker ==
(en) Grammoptera ruficornis i Encyclopedia of Life 
(en) Grammoptera ruficornis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Grammoptera ruficornis hos Artsdatabanken 
(sv) Grammoptera ruficornis hos Dyntaxa 
(en) Grammoptera ruficornis hos Fauna Europaea 
(en) Grammoptera ruficornis hos NCBI 
(en) Kategori:Grammoptera ruficornis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Grammoptera ruficornis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Grammoptera ruficornis – detaljert informasjon på Wikispecies
Birger Fredrik Motzfeldt

Birger Fredrik Motzfeldt (født 22. februar 1898 på Strand i Nesna, død 3. september 1987 i Oslo) var en norsk flyver og generalløytnant i Luftforsvaret. Han ble uteksaminert fra Krigsskolen i 1920 og fra flyveskolen i 1924. 
Like før utbruddet av andre verdenskrig var kaptein Motzfeldt i USA for å kjøpe nye fly til det norske forsvaret. I løpet av kort tid hadde han og kaptein i Marinen, Kristian Østby, tegnet flere kontrakter på fly.  I mai 1940 var han i London, hvorfra han ble beordret til Washington som assisterende militærattaché. På overfarten skrev Motzfeldt et PM, der han skisserte hvilke behov som måtte oppfylles for å komme i gang med flygertrening i Canada. Dette PM ble grunnlaget for det som skulle bli Little Norway.
Han var fra 1942 til 1948 stabssjef i Flyvåpnenes Felleskommando, som etter flyvåpnenes sammenslåing i 1944 ble Luftforsvarets Overkommando.  I 1948 ble han sjef for Luftkommando Trøndelag. I 1952 ble han flyattaché i London. I 1953 ble han utnevnt til generalmajor og flykommandør. I 1955 ble han utnevnt til generalløytnant og sjef for Luftforsvaret, noe han var frem til 1960.


== Utmerkelser ==
Oversikten er basert på tilgjengelig informasjon i Store Norske Leksikons artikkel om Motzfeldt, bilde av Motzfeldt, samt hans kort i Krigsdekorasjonskanselliet (tilgjengelig via Arkivverket på nett). Kildene mangler informasjon om hvilken grad han mottok av Legion Of Merit, Den britiske imperieordenen og Oranje-Nassau-ordenen, disse er derfor angitt med laveste grad. Det fremgår av et annet bilde, at Motzfeldt bærer tolv båndstriper, men disse er ikke mulig å tyde.


=== Merknader ===


== Referanser ==


== Kilder ==
Birger Fredrik Motzfeldt hos SNL
Hærens og Marinens flyvåpen 1912-1945 (Meyer, 1973)


== Litteratur ==
Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). Luftforsvarets historie - sett ovenfra Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7