jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Just Henrik Ely

Just Henrik Ely (født 30. november 1759 i Stavanger, død 30. mars 1824 i Kristiansand) var offiser og eidsvollsmann.
Ely ble født i Stavanger, som sønn av en offiser og senere toller. Han ble korporal tolv år gammel, furer to år etter, og etter nye to år ble han i 1776 sersjant. I 1782 ble han sekondløytnant ved det vesterlenske infanteriregiment, forfremmet til premierløytnant i 1786. År 1800 ble han kaptein for regimentet. I 1811 ble han major og fikk vartpenger fra 1818. Han døde i Kristiansand.
I 1814 var Ely 1. utsending fra vesterlenske regiment på riksforsamlinga på Eidsvoll. Det er ikke kjent hvilket parti han stemte med.
På Norges Grunnlov har Ely et segl med slektsvåpen som er et skjold i en våpenkappe med en åpen rangkrone øverst. Skjoldet har en rød bjelke mellom fire bølgestrenger, to over og to under. Våpenet med den uvanlige våpenkappen er fra første del av 1700-tallet. Det samme våpenskjoldet fikk farens fetter, i Danmark, aksept for i 1783 ved en kongelig anerkjennelse av et påberopt engelsk adelskap.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914. Kristiania, 1914 digital utgave, side 214
Biografisk informasjon om    Just Henrik Ely   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)
Just Henrik Ely fra Eidsvoll 1814
A. Thiset og P.L. Wittrup: Nyt dansk Adelslexikon, København 1904 (med adelsslekten og slektsvåpenet)
Sven Tito Achen: Danske adelsvåbener, København 1973 (med tegning av slektsvåpenet)
Stortinget: Grunnlovsjubileet 1814-2014 - Kongeriget Norges Grundlov af 17.de Mai 1814,Oslo 2014. ISBN 978-82-991819-4-5 (faksimileutgave som viser eidsvollsmennenes underskrifter og segl)
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med hans aner og andre slektsopplysninger, samt bilde med beskrivelse av seglet hans på Grunnloven 17. mai 1814
Hans Cappelen: «Hva seglene på Grunnloven av 17. mai 1814 kan vise oss», Heraldisk Tidsskrift, bind 11, nr. 110, København oktober 2014, side 452-467, med fotografi og omtale av hans segl med slektsvåpen på side 464


== Eksterne lenker ==
(en) Just Henrik Ely – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Just Henrik Ely hos Norsk senter for forskningsdata
Henrik Carstensen

Henrik Carstensen (født 30. oktober 1753, død 15. september 1835) var en skipper, kjøpmann, trelasthandler, skipsreder og eidsvollsmann fra Aust-Agder.
Carstensen ble født på Risøya på Søndeled, hvor hans far var skipper og gårdbruker. Selv reiste han til sjøs i yngre år og ble skipper i 1775. Fra 1780 var han skipper på egen skute. I 1788 begynte han med handel i Risør, drev både trelasthandel og et skipsbyggeri. År 1799 kjøpte han hele Egelands jernverk. På samme tid kjøpte han mange skogseiendommer, drev både sagbruk og møller, tobakksspinneri og brenneri. I krigstiden fra 1807 utrustet han flere skip som tok del i kaperkrigen.
I 1814 var Carstensen representant fra Risør til Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. I begynnelsen fulgte han unionspartiet, men gikk senere over til selvstendighetspartiet. Carstensen var en av forsamlingens eldste og hadde egen stol i rikssalen. Flere av de andre representantene synes at han hadde en ufrivillig komisk fremferd. Ifølge Halvdan Koht skulle Jacob Aall flere ganger stukket fingrene i ørene når Carstensen talte.
Carstensen døde ugift i Søndeled i 1853 og etterlot seg en stor formue. Hans boliger er borte, mens hans barndomshjem på Bjørkenes, ved utskipningshavnen i Laget i nåværende Tvedestrand, består.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kirsten Hellerdal: Henrik Carstensen og hans mange eiendommer - kaperreder og trelastkjøpmann i Risør, i Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914. Kristiania, 1914
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med hans aner og andre slektsopplysninger, samt bilde med beskrivelse av seglet hans på Grunnloven 17. mai 1814
Hans Cappelen: «Hva seglene på Grunnloven av 17. mai 1814 kan vise oss», Heraldisk Tidsskrift, bind 11, nr. 110, København oktober 2014, side 452-467, med fotografi og omtale av hans segl med «delvis våpenskjold» på side 456


== Eksterne lenker ==
(en) Henrik Carstensen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Henrik Carstensen hos Norsk senter for forskningsdata
Pål Torssønn Harildstad

Pål Torssønn Harildstad (Også Pål Tordson Harildstad, Pål Torsson Harildstad, Paul Thorsen Harildstad, men døpt Poul) (født 23. desember 1764, død 15. januar 1843) var en norsk lærer, sersjant, gårdbruker og eidsvollsmann.
Harildstad ble født på gården Søre Harildstad i Heidal i Oppland. Han var sønn av Tord Harildstad. I ungdommen var han omgangsskolelærer i fire år. Siden ble han underoffiser og deltok i 1788 i felttoget mot Sverige. Fra 1794 var han gårdbruker på gården Aamodt på Sjoa i Oppland. Her ble han en foregangsmann i hagebruk.
1807-15 var Harildstad kommandersersjant i kvamske regiment, deltok i slaget ved Toverud i 1808. Han ble dannebrogsmann for innsatsen. I 1814 var Harildstad utsending fra Oplandske regiment til Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Han sluttet seg der til selvstendighetspartiet. Her foreslo han at Det beneficerede gods skulle selges til bøndene, uten å få flertall. 
Harildstad døde på gården Aamodt på Sjoa i 1843. I 1964 ble det reist en bautastein til ære for ham på gården. På gården Aamodt er det flere hus igjen fra Harildstads tid.  


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914. Kristiania, 1914
Magnhild Apeland og Kjell Marius Mathisen: Paul Thorsen Harildstad og gården Åmot i Sel, i Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014, s. 189-191. ISBN 978-82-02-44564-5
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814
Dåp: Vågå prestekontor, Ministerialbok nr. 1, 1739-1810, s. 50,


== Eksterne lenker ==
(no) Pål Torssønn Harildstad hos Norsk senter for forskningsdata
Baard Iversen

Baard Iversen (født 22. september 1836 i Aukra i Romsdal, død 15. mars 1920 i Trondhjem) var en norsk kjøpmann og politiker (H). Han var Trondhjems varaordfører i 1892 og drev en utstrakt handels-, shipping- og spedisjonsvirksomhet i byen. Hans store innsats for anleggelse av Dovrebanen har gitt ham tilnavnet «Dovrebanens far».Han var bondesønn på Fangholen i Julsundet, og tok handelsutdannelse på fritiden etter å ha flyttet til Ålesund for å arbeide som dreng og butikkbetjent i 1854. I 1862 fikk han borgerskap i Trondhjem, hvor han etablerte en egen forretning med agentur i papir, konvolutter og klær, men i hovedsak kolonialvarer. Videre i 1860-årene utvidet han til grossisthandel i mel og sukker. Iversen gikk siden også inn i shipping, og grunnla Trondhjems Dampskibsselskab, som var i virke 1888–1898. I 1906 registrerte han spedisjonsfirmaet B. Iversen & Co., som var agent for blant andre Wilh. Wilhelmsen, Fred. Olsen & Co. og Den norske Amerikalinje. Han var bosatt i Strinda fra 1890, visstnok for å slippe flere verv, og overlot firmaet til svigersønnen Trygve Marstrand Jørgensen i 1915.Iversen var en aktiv deltager i organisasjoner og det offentlige liv. Han var blant annet formann i Detaillistforeningen 1873–1880, direksjonsformann i Trondhjems Handelsbank 1870–1917, formann i Trondhjems Handelsstands Forening, direksjonsformann i Trondhjems Fiskeriselskab, direksjonsformann i A/S Trondhjems Frilager, valgmann 1882–1891, medlem av Norges Banks representantskap 1893–1897, medlem av Den Norske Handelsstands Fællesforenings hovedstyre 1894–1900, direksjonsmedlem i Trondhjems Sparebank 1897–1917 og formann i Trondhjems Handelskammer 1911–1918. I 1883 var han med på å stifte Grundlovsforeningen i Trondhjem, og møtte på Stortinget som vararepresentant fra Trondhjem og Levanger i 1893. Iversen var medlem av Trondhjem bystyre og formannskap 1881–1892, herav varaordfører i 1892, og hadde opprettelsen av flere offentlige parker og en kommunal pensjonskasse, foruten næringslivets vilkår, blant sine fremste kampsaker.Han var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden fra 1900 og kommandør fra 1910, æresmedlem i Trondhjems Handelsstands Forening fra 1903 samt æresmedlem i Trondhjems Fiskeriselskab fra 1918. I 1966 ble Baard Iversens vei på Sluppen i Trondheim oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Baard Iversen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Baard Iversen i Norsk biografisk leksikon
(no) Baard Iversens privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Scandinavian design

Scandinavian design er et begrep som oppsto i 1950-årene for å karakterisere datidens stilfølelse og kunstnerideal. Stilen var inspirert av funksjonalismen, men med en mykere linjeføring. Begrepet kan både oppfattes som en stilbetegnelse, som en betegnelse på en nordisk livsstil og på en nordisk arbeidsmetode.I den grad det er snakk om en stilperiode, har den blant annet blitt beskrevet som «bleke naturlige farger, beskjedne dimensjoner og småbrukeraktig lerret eller mykt naturfarget skinn». «Den nordiske lyse, myke og lette innredningsstilen vakte internasjonal oppmerksomhet og ble i store deler av verden sett på som symbol på 'det nye hverdagslivet'.»I den grad det er snakk om en nordisk livsstil, kan det blant annet beskrives som et sosialdemokratisk likhetsideal, med «vakrere hverdagsvarer» til flest mulig for en overkommelig pris, også gjennom rimeligere materialvalg som i stålbestikk.I den grad det er snakk om en kunstnerisk arbeidsmetode kan det for eksempel beskrive datidens forståelse av brukskunstnerens tosidige arbeidsmetode: vekslingen mellom å formgi serieproduserte modeller for industrien og å arbeide i eget verksted med å skape unike brukskunstgjenstander.Begrepet ble etablert i USA i forbindelse med vandreutstillingen «Design in Scandinavia», som ble vist på en rekke museer i USA og Canada 1954–57. Perioden og begrepet skapte en goodwill eller merkevareforståelse for nordisk design som fremdeles står seg, og fremdeles bidrar til å gi nordiske formgivere et godt internasjonalt omdømme. Begrepet brukes derfor fremdeles, selv om det nå er vanskeligere å peke på en enhetlig nordisk designidentitet. 
Kunstnerpriser som Lunningprisen (1951–70) og Jacobprisen (1957–) ble etablert innenfor Scandinavian design-generasjonen.


== Referanser ==
MS «Norwegian Jewel»

MS «Norwegian Jewel» er et skip som er eid av Norwegian Cruise Line (NCL).


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9304045 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Norwegian Jewel» – DNVs skipsregister 
(en) MS «Norwegian Jewel» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Federweisser

Federweisser den mest populære variant av den nye vin i Tyskland. Det dreier seg om druesaft presset av hvite druesorter, der gjæringen såvidt har begynt og uten at vinen er filtrert. Federweisse blir brukt som begrep om vinen helt fra da vinen har begynt sin gjæringsprosess til da den såvidt er ferdig. Sent i gjæringsprosessen kalles vinen Jungwein (ung vin) og senere etter at gjæringen er avsluttet, hvitvin.


== Navnet ==
I Sveits blir begrepet Federweisser brukt om hvitvin av røde druer og tilsvarer den franske Blanc de Noirs. En slik vin blir etter tysk vinrett kalt rosevin. Den vin som i Tyskland kalles Federweisse kalles i Sveits gjerne for Suser eller Sauser (suser), og navnet antas å hentyde til virkningen i hodet eller i fordøyelsessystemet. I Pfalz kalles den samme vinen for det meste Najer Woi (ny vin) eller Bitzler. I Franken brukes begrepet Bremser. Andre betegnelser er Krätzer eller Neuer Süsser, i Italia heter den Vino Nuovo (ny vin), i Tsjekkia burčák og i Luxemburg Fiederweissen. I Østerrike kalles Federweisser Sturm (storm).


== Annen ny vin ==
Federroter – er laget av røde druer og er en sjelden variant av den nye vin.
Schilchersturm – er en spesialitet fra Steiermark og er ufiltrert rosa- til fiolettfarget vin kalt Schilchersturm. Denne nye vinen lages på druesorten Blauer Wildbacher som vanligvis brukes til rosevin.
Uhudlersturm – Sør i Burgenland blir en blandingsvin kalt Uhudler servert som rød, hvit eller rose-sturm.


== Smak og virkning ==
Federweisse vil som følge av den pågående gjæringsprosess og produksjon av kullsyre få smak som musserende vin. Ved samtidig inntak av sukker vil den berusende virkning utebli eller forsinkes. Vinen inneholder melkesyrebakterier og kan ha virkning på tarmsystemet.


== Gastronomi ==
Federweisse drikkes vanligvis sammen med bakt løkbrød (Zwiebelkuchen) eller i Pfalz Saumagen (sugge- eller purkemage) og i tillegg til dette nøtter av edelkastanje.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Federweisser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nesolycaena

Nesolycaena er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergruppen blåvinger i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).  


== Utseende ==
Små sommerfugler med avrundede vinger. På farge er de forholdsvis bleke blåvinger, vingene har gjerne en litt perlemorsaktig, blekblå glans. Undersiden er lysgrå med en rad av svarte flekker langs ytterkanten, eller ensfarget lysbrun.


== Levevis ==
Larvene lever på planter i slekten Boronia (familien Rutaceae).


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i det nordlige og østlige Australia.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
familie glansvinger (Lycaenidae)
delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stamme Candalidini
slekt Nesolycaena Waterhouse & Turner, 1905
Nesolycaena albosericea (Miskin, 1891)
Nesolycaena caesia d'Alpice & Miller, 1992
Nesolycaena medicea Braby, 1996
Nesolycaena urumelia (Tindale, 1922)


== Kilder ==
Herbison-Evans, D. & Crossley, S. Nettside om Nesolycaena albosericea [1]
Herbison-Evans, D. & Crossley, S. Nettside om Nesolycaena urumelia [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Nesolycaena i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Nesolycaena hos NCBI 
(en) Kategori:Nesolycaena – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nesolycaena – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norges sommerfugler – Glansvinger
Brower, Andrew V. Z. 2007. Nesolycaena i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Polyommatinae
Bilde av Nesolycaena urumelia
Zetona delospila

Zetona delospila er en dagsommerfugl som tilhører undergruppen blåvinger i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).


== Utseende ==
En liten, brunlig sommerfugl. Oversiden har en svak, blåfiolett glans, men er ellers mørkt brunlig. Bakvingen har ikke noen stjert ved bakhjørnet.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i det nordvestlige Australia.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
familie glansvinger (Lycaenidae)
delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stamme Candalidini
slekt Zetona Waterhouse, 1938
Zetona delospila (Waterhouse, 1903)


== Eksterne lenker ==
(en) Zetona delospila i Encyclopedia of Life 
(en) Zetona delospila i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Zetona delospila hos NCBI 
Zetona delospila – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norges sommerfugler – Glansvinger
Brower, Andrew V. Z. 2007. Zetona i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Polyommatinae
Bilder av arten
Niphanda

Niphanda er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergruppen blåvinger i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).  


== Utseende ==
Små sommerfugler. Oversiden er brun med blått eller blåfiolett skinn, ofte med svarte flekker, undersiden er brokete tegnet i ulike bruntoner.


== Levevis ==
I alle fall én av artene (Niphanda fusca) har larver som når de er unge lever av sekreter som bladlus skiller ut. Larvene skiller så ut stoffer som får maur i slekten Camponotus til å bære dem tilbake til tua, der larvene vil bli foret og stelt av maurene resten av larvetiden. Mest trolig etterligner larven maurlarvenes kjemiske signaler.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst- og Øst-Asia, fra India i vest til Øst-Sibir (Ussuriland) i nordøst og Borneo i sørøst.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
familie glansvinger (Lycaenidae)
delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stamme Niphandini
slekt Niphanda Moore, 1875
Niphanda asialis (de Nicéville, 1895)
Niphanda cymbia de Nicéville, 1884
Niphanda fusca (Bremer & Grey, 1853)
Niphanda stubbsi Howarth, 1856
Niphanda tessellata Moore, 1875


== Kilder ==
Nettside om Niphanda fusca


== Eksterne lenker ==
(en) Niphanda i Encyclopedia of Life 
(en) Niphanda i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Niphanda hos NCBI 
(en) Kategori:Niphanda – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Niphanda – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norges sommerfugler – Glansvinger
Brower, Andrew V. Z. 2007. Niphanda i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Niphanda
Bilder av Niphanda tessellata
Golar LNG

Golar LNG Limited er et rederi registrert på Bermuda. Golar LNG driver blant annet med transport av flytende naturgass i tankskip. Golar LNG var notert på Oslo Børs frem til 30. august 2012.


== Historie ==
Selskapet ble opprettet som Gotaas-Larsen Shipping Corporation i 1946. Gotaas-Larsen bestilte sitt første LNG-skip i 1970 («Hilli») som fortsatt er en del av flåten til selskapet. I 1997 ble Gotaas-Larsen oppkjøpt av selskapet Osprey Maritime Limited som i sin tur ble oppkjøpt av Fredriksen-selskapet World Shipholding Ltd i 2001. Golar LNG ble tatt opp på Oslo Børs i juli 2001 og på NASDAQ i desember 2002.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Golar LNG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Forbannelsen

Forbannelsen er amerikansk/japansk skrekkfilm fra 2004.


== Handlingen ==
Karen er en amerikansk utvekslingsstudent som bor i Tokyo. Hun får i oppdrag å pleie en gammel syk kvinne i hennes hjem etter som den tidligere pleieren til kvinnen er forsvunnet. Det viser seg at pleieren ligger død på loftet og ingen har funnet henne. Når Karen kommer hjem til kvinnen, som bor i et gammelt hus i utkanten av byen, finner hun henne i en uforklarlig transe, og Karen kan høre at noe romstere i husets øverste etasje. Den forferdelige forbannelsen som har vært skjult i de gamle veggene i huset er vekket til live. En kvinne og et barn som ble myrdet av ektemannen for lenge siden spøker i huset, og om man besøker huset hviler forbannelsen over den personen. Det viser seg å ha blitt Karen og de skåner ingen...


== Om filmen ==
Filmen er en nyinnspilling av den japanske grøsseren Ju-on fra 2002.
I 2006 kom en oppfølger, Forbannelsen 2.
Sitatlinje: Once you see it, you can never forget. Once it sees you, you can never escape.


== Rolleliste (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Forbannelsen på Internet Movie Database 
(no) Forbannelsen hos Filmfront 
(no) Forbannelsen på NRK TV 
(sv) Forbannelsen i Svensk Filmdatabas 
(da) Forbannelsen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Forbannelsen på Allociné 
(nl) Forbannelsen på MovieMeter 
(en) Forbannelsen på AllMovie 
(en) Forbannelsen på Turner Classic Movies 
(en) Forbannelsen på Rotten Tomatoes 
Forbannelsen – The Grudge hos filmweb
Tinchy Stryder

Tinchy Stryder (født Kwasi Danquah 14. september 1986) er en artist fra England. Tinchy Stryder var primært aktivt i grime-sjangeren før han ble kjent for sangen «Take Me Back» med den berømte artisten Taio Cruz. Senere kom «Number 1» med N Dubz og «Never Leave You» med Amelle Berrabah fra gruppa Sugababes. Begge sangene nådde #1 på «The Offical Charts of Britain». Moren og faren hans er fra Ghana. Tinchy Stryder er også forretningsmann og eier lydstudioet «Takeover Entertainment», designgruppen «Star in the hood», «Takeover/cloud 9» og «Takeover Rok Nation»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tinchy Stryder – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tinchy Stryder på Internet Movie Database 
(en) Tinchy Stryder hos The Movie Database 
(en) Tinchy Stryder på Discogs 
(en) Tinchy Stryder på Discogs 
(en) Tinchy Stryder på MusicBrainz 
(en) Tinchy Stryder på MusicBrainz 
(en) Tinchy Stryder på Songkick 
(en) Tinchy Stryder på Genius — sangtekster 
(en) Tinchy Stryder på AllMusic 
Tinchy Stryder på Twitter 
Tinchy Stryder på Facebook 
Tinchy Stryder på Myspace
Willy Johansson

Willy Johansson, (født 2. mai 1921 på Jevnaker, død 6. november 1993) var en norsk glassdesigner. Hans «produksjon av bruksglass og kunstglass strekker seg over fire tiår, og hans portefølje er stor og variert»
Med sin sterke faglige bakgrunn, sin fantasi og sine store krav til kunstnerisk kvalitet i alt han gjorde, satte han sitt preg på Hadelands produkter i større grad enn noen annen i de over 40 år han var i virksomhet som formgiver. Hans evne til å kombinere sitt inngående kjennskap til materialet glass med en stadig søken etter nye metoder førte til den ene suksessen etter den andre.
 
Han var tredje generasjons glassarbeider, og arbeidet ved glasshytten på Hadeland Glassverk fra 1936. Han var elev ved SHKS 1939–42, og var deretter ansatt ved glassverket fra 1942, som designer fra 1947 til han ble pensjonist i 1988.
Hans kunstneriske virksomhet omfattet både formgivning av «den enkle, billige hverdagsvaren, det eksklusive glasserviset og det unike kunstglasset.» Sammen med Hermann Bongard, Severin Brørby og Arne Jon Jutrem var han engasjert i «den fornyelse av norsk kunstglass som fant sted på Hadeland i 1950-årene». Hans serie med sepiafargede vaser og boller mottok gullmedalje på Triennalen i Milano 1957. I løpet av tiden ved glassverket tegnet Johansson hele 38
vinserviser og bearbeidet også noen tidligere modeller, som Tangen og Maihaugen. «I 50-årene hadde glassverket stor suksess med Johanssons nyskapende utnyttelse av pressglassteknikken, i seriene Siri og Leda.»13 av hans arbeider mottok Merket for god design 1966–72 og en serie med vinglass kalt «Tangen» mottok Klassikerprisen for god design i 2002. Han er innkjøpt av samtlige kunstindustrimuseer i Norden og flere andre, blant annet Corning Museum of Glass, New York. Han hadde separatutstillinger i Kunstnernes Hus 1966, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum 1966, Vestlandske Kunstindustrimuseum 1967 og i Drammens Kunstforening 1967. Ved Triennalen i Milano mottok han diplom i 1954, gullmedalje i 1957 og sølvmedalje i 1960. Sammen med Jacob Prytz mottok han Jacobprisen det første året den ble utdelt, i 1957.


== Referanser ==
MS «Norwegian Gem»

MS «Norwegian Gem» er et av Norwegian Cruise Lines cruiseskip, og det siste i Jewel-klassen. Hun ble bygget ved Meyer Werft i Tyskland og har vært i tjeneste siden 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9355733 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) «Norwegian Gem» – DNVs skipsregister 
(en) «Norwegian Gem» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
NCL Norwegian Gem 
Meyer Werft
Bilder av «Norwegian Gem»
Louis Réard

Louis Réard (født 1897, død 16. september 1984) var en fransk bilingeniør som oppfant bikinien i 1946.


== Referanser ==
MS «Norwegian Pearl»

MS «Norwegian Pearl» er det tredje av Norwegian Cruise Lines cruiseskip i Jewel-klassen. Hun ble bygget ved Meyer Werft i Tyskland og er siden 30. november 2006 i tjeneste først og fremst på seilinger i Alaska og Karibien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) «Norwegian Pearl» – DNVs skipsregister 
(en) «Norwegian Pearl» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) «Norwegian Pearl» – Skipsrevyen 
NCL «Norwegian Pearl»
Meyer Werft
Bilder og menyer fra «Norwegian Pearl» - april 2008
São Paulo-Guarulhos internasjonale lufthavn

São Paulo/Guarulhos – Aeroporto Internacional de Guarulhos – São Paulo (IATA: GRU, ICAO: SBGR) også kjent som  Aeroporto de Cumbica er den største flyplassen i Brasil, og São Paulos hovedflyplass. Operatør er Infraero.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) São Paulo-Guarulhos International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons