Utelukkelsesloven

Utelukkelsesloven og dens krise var en politisk strid som skjedde i tiden 1678 og fram til 1681 i tiden til Karl II av Englands styre. Utelukkelsesloven (Exclusion Bill) forsøkte å utelukke kongens bror og antatte arving, Jakob Stuart, hertug av York, fra Englands trone av den grunn at han var åpenlys katolikk. «Hoffpartiet», toryene satte seg imot loven mens «jordbrukspartiet», som etter hvert ble kjent som whigene, støttet den.

I 1673, da Jakob Stuart nektet å sverge eden som var blitt påbudt under den nye Testloven (Test Act), ble det offentlig kjent at hertugen av York var en katolikk. Hans sekretær, Edward Colman, hadde blitt navngitt av Titus Oates i løpet av Pavekonspirasjonen (1678) som en konspirator som hadde til hensikt å velte kongedømmet. Medlemmer av den anglikanske kirke kunne se at i Frankrike styrte en katolsk konge eneveldig, og i England begynte det å danne seg en politisk bevegelse som ville et slikt monarki da mange fryktet at Jakob Stuart ville etterfølge sin bror Karl II, som ikke hadde noen legitime barn. Sir Henry Capel oppsummerte de generelle følelsene i landet da han i en parlamentarisk debatt i underhuset sa den 27. april 1679:

«Fra papismen kommer forestillingen om en stående hær og egenmektig makt... Tidligere den spanske krone, og nå Frankrike, støtter denne papismens rot blant oss; men legg papismen flat og det er en slutt på egenrådig styre og makt. Det er bare hjernespinn, eller forestilling, uten den papistiske lære.»Den anledning som fikk disse følelsene fram i lyset var anklagen av Thomas Osborne, jarl av Danby, som en syndebukk for en skandale hvor Ludvig XIV av Frankrike hadde kjøpt nøytraliteten til Karl IIs regjering med en likefrem bestikkelse. Karl II oppløste kavaljerparlamentet, men det nye parlamentet som ble samlet den 6. mars 1679 var enda mer fiendtlig til kongen og til hans ulykksalig minister enn den forrige hadde vært, og Danby ble sendt til Tower of London.

Den 15. mai 1679 hadde støttespillere av Anthony Ashley Cooper, 1. jarl av Shaftesbury, introdusert Utelukkelsesloven i underhuset med den hensikt å få utelukket Jakob Stuart fra arverett til tronen. En perifer gruppe begynte deretter å støtte kravet til tronen for Karl IIs illegitime, men protestantiske, sønn, hertugen av Monmouth. Da synes sannsynlig at lovforslaget ville bli vedtatt som lov utøvet Karl II sin kongelige forrett til å oppløse parlamentet. De påfølgende parlamentene forsøkte også å vedta tilsvarende lov, og ble likeledes oppløst. «Petitioners», «ansøkerne», som forsøkte å støtte en serie med opprop til Karl II for å sammenkalle parlamentet for å få gjennomført og vedtatt Utelukkelsesloven, ble kjent som whigerne, mens hoffpartiet, eller «abhorrers», i den politisk språkbruken i tiden, var de som mente Utelukkelsesloven var «abhorrent», det vil si «avskyelig», og de utviklet seg til toryene.
Shaftesburys parti, begynte å bli kjent som whigene, involverte hele landet i en massebevegelse, hovedsakelig holdt levende i frykten for en papistisk konspirasjon. Hver november, på årsdagen for dronning Elisabeth I av Englands tronbestigelse, organiserte de store prosesjoner i London hvor en modell eller et bilde av paven ble brent. Kongens støttespillere, toryene, greide å mønstre deres egen propaganda i form av minner av det tyranniske styret til Oliver Cromwells republikanske samveldestyre og dets mange puritanske trekk. Til tross for to mislykkete forsøk på reetablere parlamentet og vedta loven, greide kongen å stemple whigerne som nedbrytende subjekter og dissentere (utmeldt av den engelske statskirken). Ved 1681 i henhold til parlamentets vedtak av loven hadde massebevegelsen død ut, og lovforslaget ble nedkjempet og ikke vedtatt da det ble sendt til overhuset.


== Referanser ==


== Se også ==
Den britiske monarken
Religion i Storbritannia
Papist