jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ruth Grung

Ruth Mari Grung (født 10. mars 1959) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun var innvalgt på Stortinget fra Hordaland fra 2013 til 2021.Grung fungerte som Bergens byråd for barnehage, idrett og skole fra 1. september 2002 til 30. juni 2003, mens byråd Anne-Gine Hestetun hadde omsorgspermisjon. Hun var medlem av Bergen bystyre fra 2003 til 2011. Grung var Arbeiderpartiets ordførerkandidat i Bergen ved kommunevalget i 2007. Hun var kommunalråd og leder for bystyrets komité for miljø og byutvikling 2007-2011. Hun var styreleder for Stiftelsen Kulturhuset Verftet USF fra 2008 til 2011.Ved fylkestingsvalget i 2011 var hun Arbeiderpartiets fylkesordførerkandidat i Hordaland. Hun var medlem av fylkestingets fylkesutvalg og Arbeiderpartiets gruppeleder frem til hun ble valgt inn på Stortinget. Grung har tidligere vært leder av Arbeiderpartiet i Bergen. 
I oktober 2021 overtok Grung etter Lubna Jaffery som byråd for arbeid, sosial og bolig i Bergen


== Stortingskomitéer ==
2013–2017 medlem av Stortingets helse- og omsorgskomité
2017–2021 medlem av Stortingets næringskomité


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ruth Grung hos Stortinget 
(no) Ruth Grung hos Norsk senter for forskningsdata
Monsieur Hulot

Monsieur Hulot er en komisk karakter skapt og spilt av den franske regissøren Jacques Tati.
Hulot opptrådte i en rekke filmer på 1950-tallet og 60-tallet, nemlig Les Vacances de Monsieur Hulot (1953), Man oncle (1959), Play Time (1967) og Trafikk (1971). 
Rowan Atkinson har sagt at Hulot har vært en inspirasjonskilde til hans figur Mr. Bean.
Lugdunum

Colonia Copia Claudia Augusta Lugdunum (dagens Lyon i Frankrike) var en viktig romersk by i Gallia. Byen ble grunnlagt i år 43 f.Kr. av Lucius Munatius Plancus, og fungerte som hovedstad i den romerske provinsen Gallia Lugdunensis. Den opprinnelige romerske byen var plassert vest for stedet hvor elvene Rhône og Saône møtes, på Fourvièrehøyden.
300 år etter sin grunnleggelse var byen en fortsatt en av de viktigste i den vestlige delen av Romerriket. To romerske keisere, Claudius og Caracalla, ble født her. I perioden 69-192 e.Kr. hadde byen en befolkning som kunne være så stort som mellom 50 000 og 100 000. Selv tall så høyt som 200 000 har blitt antydet av den franske historikeren Albert Grenier.


== Navn ==
Den romerske byen ble opprinnelig grunnlagt som Colonia Copia Felix Munatia, et navn som påkaller fruktbarheten og velsignelsen fra gudene. Byen ble i økende grad omtalt som Lugdunum (og tidvis som Lugudunum) ved slutten av 100-tallet e.Kr. I løpet av middelalderen ble Lugdunum endret til Lyon ved naturlig lydendring.
Lugdunum er en latinisering av galliske *Lugudunon i betydningen «Festningen (eller bygdeborgen) til (guden) Lugus» eller alternativt «Festningen til forkjemperen» (om *lugus er et felles substantiv beslektet med gammelirske lug, «kriger, helt, forkjemper»). Den galliske/keltiske guden Lugus var åpenbart populær i Irland og Britannia da han er funnet i middelalderens irske litteratur som Lug(h) i middelalderens walisiske litteratur som Lleu (også stavet Llew).


== Førromersk bosetning ==
Det er påvist gallisk bosetning i området før den romerske byen, og av før-gallisk bosetning så langt tilbake som til neolittisk tid (bondesteinalderen). Arkeologisk bevis antyder handel med Campania i sørlige Italia for keramikk og vin, og det er avdekket en del innbo i italisk stil før den romerske erobringen. Gallia ble erobret for romerne ved Julius Cæsar mellom 58 og 53 f.Kr. I hans beskrivelse, Commentarii de Bello Gallico, den fremste skriftlige kilden for førromerske Gallia, er det ingen særskilt omtale av dette området.


== Referanser ==


== Litteratur ==
PrimærlitteraturDio Cassius: Romersk historie. XLVI, 50.
Seneca den yngre: Apocolocyntosis. VII.SekundærlitteraturPelletier, André (2004): Histoire de Lyon: de la capitale les Gaules à la métropole européene. Lyon: Editions Lyonnaises d'Art et d'Histoire, ISBN 2-84147-150-0


== Eksterne lenker ==
(en) Lugdunum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liu Changqing

Liu Changqing (tradisjonell kinesisk: 刘长卿; forenklet kinesisk: 刘长卿; pinyin: Liu Chángqīng, født i 709 i Xuancheng i det som er dagens provins Anhui i Kina, død 785) var en kinesisk poet under Tang-dynastiet. 
Elleve av hans dikt ble samlet i den populære antologien Trehundre Tang-dikt.


== Referanser ==
Howard Fast

Howard Fast (født 11. november 1914 i New York, død 12. mars 2003) var en amerikansk forfatter og manusforfatter.
Under den andre verdenskrig arbeidet Fast hos Office of War Information i USA og han skrev for Voice of America. I 1943 sluttet han seg til det amerikanske kommunistpartiet. I 1950 ble Fast kalt inn for å vitne for granskningskommisjonen House Committee Un-American Activities Committee. I sitt vitnesbyrd til denne kommisjonen nektet Fast å avsløre navnene på bidragsyterne til et fond for foreldreløse barn av amerikanske personer som hadde slåss under den spanske borgerkrigen (en av bidragsyterne var Eleanor Roosevelt) og Fast fikk tre måneders fengsel for å ha vist forakt for Kongressen. 
Det var mens han satt i fengsel at Fast begynte å skrive på sitt mest kjente verk, Spartacus, en roman som handlet om et opprør blant en gruppe romerske slaver. Fast ble svartelistet av noen av de største forlagene etter at han ble løslatt fra fengselet, og han måtte derfor publisere denne romanen selv. Boken ble en stor suksess og ifølge Fast sine egne memoarer ble 50 000 eksemplarer trykt, hvorav 48 000 solgt i løpet av få måneder. Fast etablerte senere forlaget Blue Heron Press, som tillot ham å fortsette å publisere under sitt eget navn i hele perioden der han var svartelistet av andre forlag. 
I løpet av 1950-tallet arbeidet Fast for den kommunistiske avisen, Daily Worker. I 1953 ble han tildelt Lenins fredspris fra Sovjetunionen. På 1950-tallet flyttet Fast sammen med sin familie til Teaneck, New Jersey. Fast publiserte enkelte bøker under pseudonymene Behn Boruch, Walter Ericson, og Simon Kent. I 1974, flyttet Fast og familien videre til California der han skrev flere TV-manuskripter. Han giftet seg med sin første kone, Bette Cohen, den 6. juni 1937. Deres barn er Jonathan og Rachel. Bette døde i 1994. I 1999 giftet Fast seg med Mercedes O'Connor, som hadde tre sønner fra før. Fast døde i Old Greenwich, Connecticut, 12. mars 2003, da han var 89 år gammel. Fasts sønn, Jonathan Rask, som selv er forfatter, giftet seg med forfatteren Erica Jong. Deres datter er romanforfatteren Molly Jong-Fast.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Howard Fast på Internet Movie Database 
(sv) Howard Fast i Svensk Filmdatabas 
(da) Howard Fast på Filmdatabasen 
(da) Howard Fast på Scope 
(fr) Howard Fast på Allociné 
(en) Howard Fast på AllMovie 
(en) Howard Fast hos The Movie Database
Noricum

Noricum er det latinske navnet på et keltisk kongerike med beliggenhet i dagens Østerrike. Senere var området under navnet Provincia Noricum, som en provins under Romerriket. Provinsen Noricum grenset i sør mot Italia, i øst mot Pannonia og i vest mot Raetia.


== Tidlig utvikling ==
Den opprinnelige befolkningen i området under hallstattkulturen, ble fra omkring 450 f.Kr. assimilert med tilvandrende fra de keltiske kjerneområdene i det sydvestlige Tyskland og det østlige Frankrike. På 110-tallet f.Kr. slo tolv keltiske stammer seg sammen til Noricum, og det ble inngått en allianse med Romerriket. Hvor hovedstaden Noreia lå, er uklart. 


== Under Romerriket ==
I 49 f.Kr. sendte den noriske kongen, trolig Voccio, tropper til Cæsar som hjelp i den pågående borgerkrigen. I 15 f.Kr. ble området okkupert uten motstand av romerske tropper. Til å begynne med forble Noricum et protektorat, men ble innlemmet som romersk provins i 45 e.Kr. Hovedstaden var nå Virumum (i nærheten av dagens Klagenfurt). I 190 e.Kr. ble basen for den romerske legionen II Italica flyttet til Lauriacum (Lorch). Under keiser Diokletian ble provinsen delt i to, Noricum ripense og Noricum mediterraneum. Mot slutten av 300-tallet ble provinsen utsatt for gjentatte invasjoner, og den nordlige delen av provinsen oppga motstand ca 472.
Beatrix Campbell

Mary Lorimer Beatrix Campbell (født 3. februar 1947) er en britisk kampanjejournalist og forfatter. Siden midten av 1970-tallet har hun utgitt tallrike artikler og bokomtaler i publikasjoner som Marxism Today, Red Rag, Time Out, Feminist Review, New Statesman, New Socialist, The Guardian, The Independent, Scotland on Sunday, The Scotsman og Sunday Mirror. Hun har beskrevet seg selv som en kommunistisk feminist. Hun ble født i Carlisle og var en av de som grunnla Red Rag. Politisk er hun tilknyttet det britiske grønne partiet og i dag bor hun i Frankrike.
Blant hennes bøker er Wigan Pier Revisited (1984), vinner av Cheltenhamfestivalens litterære pris, og Dangerous Places, Diana Princess of Wales - How Sexual Politics Shook the Monarchy (1999). Hun gjorde også dokumentarfilmen Listen to the Children om en omtalt barnemishandlingssak i Nottingham.
Campbell ble i 2009 utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire for sin likestillingsinnsats.


== Publikasjoner ==
Sweet Freedom: Struggle for Women's Liberation (1982), sammen med Anna Coote og Christine Roche
Wigan Pier Revisited: Poverty and politics in the Eighties (1984)
The Iron Ladies: Why Do Women Vote Tory? (1987)
Unofficial Secrets: Child Abuse - The Cleveland Case, (1988)
Goliath: Britain's Dangerous Places (1993)
Diana, Princess of Wales: How Sexual Politics Shook the Monarchy (1998)
And All the Children Cried (2005), sammen med Judith Jones
Agreement: The State, Conflict and Change in Northern Ireland (2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Beatrix Campbell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bloggprofil hos Guardian
(en) Verk av eller om Beatrix Campbell i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
Journalisted - artikler av Beatrix Campbell
Fan Ming

Fan Ming (født 4. desember 1914 i Lintong i provinsen Shaanxi i Kina, død 23. februar 2010 samme sted) var en kinesisk kommunistisk politiker og general.
Han ble med i Kinas kommunistiske ungdomsforbund i 1932 og i Kinas kommunistiske parti i 1938. Under den andre sino-japanske krig var han politisk kommissær i den kinesiske nasjonale armé og han hadde også viktige verv i Folkets frigjøringshær under  den kinesiske borgerkrig.
Fan Ming tilhørte Frigjøringshærens nordvestre byrå for «frigjøringen av Tibet» og deltok i innlemmelsen av Tibet i Folkerepublikken Kina årene 1950-51. Han var partisekretær i regionen i en kort tid i 1951. I tiden i Tibet ble han kjent for sin hardføre holdning mot Dalai Lama og han klarte heller ikke å samarbeide med sina kolleger fra Frigjøringshærens sørvestre byrå.
I 1955 ble han generalmajor i Frigjøringshæren. I 1962 falt han i unåde og han satt i 18 år i Qinchengfengselet. 


== Eksterne lenker ==
Biografisk notis fra Baidu baike (på kinesisk)
Peter Brearey

Peter Brearey (født 23. desember 1939 i Dewsbury, i West Yorkshire i England, død 7. mai 1998) var en britisk sekulær sosialist og journalist.
Selv om han vokste opp som metodist avviste Brearey sin religion som tenåring. Han var medlem av det kommunistiske ungdomsforbundet og senere meldte han seg inn i Communist Party of Great Britain (CPGB). Brearey forble en marxist hele livet selv etter at han meldte seg ut av CPGB og i stedet hellet mot Socialist Party of Great Britain. Brearey grunnla sin egen avis, The Dewsbury Sentinel, i en alder av seksten år, og han begynte å arbeide for mange lokale aviser og bidro til hundrevis av publikasjoner og artikler. 
Brearey var nyhetsredaktør i Wakefield Express i tillegg til at han var redaktør for Ossett Observer. Han var aktivist i National Union of Journalists og hans bok for unge journalister, "Never Say Scoop", ble publisert i 1981. Brearey var også redaktør for en rekke andre kjente britiske aviser frem til han døde av kreft i mai 1998, i en alder av 58 år. Få måneder før han døde hadde han og hans kone flyttet til Orknøyene. Brearey ble begravet i hagen foran huset deres på Orknøyene.
Jim Bollan

Jim Bollan (født ca. 1950) er en rådgiver i West Dunbartonshire i Skottland. Han er medlem av den skotske sosialistpartiet, og er for tiden den eneste tillitsvalgte fra dette partiet. 
Bollan var medlem av Communist Party of Great Britain før han ble valgt inn til Dumbarton District Council som medlem av Labour Party. I 1999 ble han valgt som uavhengig politiker fra distriktet Renton og Alexandria South. Hans motstander under dette valget var fra Labour Party. I 2003 ble Bollan gjenvalgt og beseiret kandidaten fra Scottish National Party. Bollan var ikke en spesielt framtredende skikkelse i sitt parti på et nasjonalt nivå, men han var involvert i kampanjen om å bedre forholdene i Cornton Vale kvinnefengsel, der hans datter var en av flere kvinnelige fanger som hadde begått selvmord over siste årene. I mai 2009 ble Bollan suspendert fra kommunerådet i ni måneder på grunn av påstått tjenesteforsømmelse.
Edith Bone

Edith Bone (opprinnelig navn: Edit Olga Hajós, født 14. juli 1889 i Ungarn, død 14. februar 1975) var en britisk lege, journalist og oversetter som var medlem av Communist Party of Great Britain. 


== Bakgrunn ==
Bone giftet seg med Hajos Béla Balázs i 1913. I Ungarn utdannet hun seg til lege. Hun bodde i Berlin, Tyskland fra 1923 til 1933, og skal ha arbeidet for Komintern der. I 1933 flyktet hun fra Berlin etter at den bulgarske kommunisten Dimitrov var blitt beskyldt for å ha satt fyr på Riksdagsbygningen; hun hadde arbeidet som oversetter for ham. Fra Berlin dro hun til Paris, og i Paris skal hun ha truffet den tyske kommunisten Willi Munzenberg, som sendte henne videre til London for å arbeide for det britiske kommunistpartiet. I London traff hun oversetteren Gerald Martin, og de giftet seg i februar 1934. I 1936, under den spanske borgerkrigen, var Bone med på å stifte Unified Socialist Party of Catalonia (PSUC) i Barcelona.


== Arrestasjon og fengsling uten rettergang ==
I 1949 var Bone frilans korrespondent i Budapest, tilknyttet London Daily Worker. Da hun skulle reise ut av Ungarn ble hun pågrepet av det ungarske hemmelige politi ÁVH («Statens beskyttelsesorgan»). Hun ble ført til en anonym bygning i Budapest og stilt overfor anklager om at hun var spion for Storbritannia. Avhørene pågikk i mange timer. Uten å få muligheten til å imøtegå beskyldningene eller få saken sin prøvd for en domstol, ble hun satt i enecelle, der hun ble sittende i syv år uten noen form for rettssak eller et identifikasjonsnummer som alle fanger, ifølge regelverket, skulle få med en gang de ble satt i fengsel. Hun fastholdt at hun ikke var noen spion og ikke hadde begått noen av de handlingene hun ble anklaget for.Gjennom de mange årene i isolasjon klarte Bone å beholde forstanden ved å utvikle en serie mentale øvelser, inkludert vurderinger av språk, geometri og ordforråd. Bone var verbalt aggressiv og etter hvert vant små seire mot henne fangevoktere, hun brukte disse prosjektene til å opprettholde en stabil identitet i løpet av hennes lange periode i fengsel. Bone ble frigitt i løpet av de siste dagene av den ungarske revolusjonen i november 1956. Da hadde en studentgruppe tatt kontroll over det politiske fengselet i Budapest hvor Bone ble holdt fengslet, og flere politiske fanger ble frigitt.I 1957 ga Edith Bone ut boken Seven Years' Solitary, som handlet om de syv årene i fengsel og om løslatelsen.De siste årene av sitt liv arbeidet hun som oversetter.


== Referanser ==
Bessie Braddock

Bessie Braddock (født som Elizabeth Bamber, 24. september 1899 i Liverpool, død 13. november 1970) var en britisk politiker fra Labour Party. 
Braddock var kjent som en ivrig sosialist og kampanjeleder og hennes spesielle interesser inkluderte fødselspermisjon, barnevern og ungdomskriminalitet. Braddock sluttet seg til Communist Party of Great Britain før hun meldte seg inn i Labour Party. I 1922 giftet hun seg med John "Jack" Braddock. Jack skulle senere komme til å bli leder for Liverpool City Council, og han holdt denne posisjonen mellom 1955 og 1961 og igjen fra mai 1963. Det ble bygd en statue til minne om Braddock ved Liverpool Lime Street stasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bessie Braddock hos Hansards parlamentsdebatter
Noreen Branson

Noreen Branson (født Noreen Browne 16. mai 1910, død 25. oktober 2003) var en kommunistisk aktivist og historiker som var medlem av Communist Party of Great Britain.Branson var datter av Lord Alfred Browne, sønn av Henry Ulick Browne, femte marki av Sligo. Branson giftet seg med kunstneren Clive Branson i juni 1931, og kort tid senere ble hun medlem av Independent Labour Party, før hun meldte seg inn i det britiske kommunistpartiet. Da andre verdenskrig brøt ut meldte Clive Branson seg til krigstjeneste. Han ble deretter sendt ut til fronten i Asia. I 1944 ble han drept ved fronten i Arakan; etter krigen publiserte Noreen Branson brevene han hadde sendt henne i løpet av krigsårene, i boken Letters of a British Soldier in India.Noreen Branson deltok i nedskrivingen av offisielle historien til kommunistpartiet i Storbritannia, og hadde ansvaret for å skrive om årene fra 1927 til 1941 og fra 1941 til 1951.Hun var også redaktør for Labour Research Department Magazine i nesten 30 år.I 1960 ble hennes første bok, Room At The Bottom, en kritikk av velferdsstaten, utgitt under pseudonymet Katherine Hood, etterfulgt av en bok om den britiske staten, skrevet med Roger Simon (under pseudonymene Katherine Hood og James Harvey).Sammen fikk Noreen og Clive Branson kunstnerdatteren Rosa Branson.


== Referanser ==
Bergen Studentidrettslag

Bergen Studentidrettslag (BSI) (tidl. Bergensstudentenes Allianseidrettslag) er en paraplyorganisasjon som gir et treningstilbud til studenter og ansatte ved Universitetet i Bergen og høyskolene i Bergen.
Idrettslaget har ca. 2 400 medlemmer, og består av et hovedstyre som representerer alle undergruppene.


== Idretter ==
Badminton
Basket
Bordhockey
Dans
Dykking
Fekting
Friluft
Fotball
Håndball
Innebandy
Judo
Karate
Orientering
Padling
Rugby
Seiling
Svømming
Ultimate
Undervannsrugby
Volleyball
Wushu
Det er i tillegg tre prøvegrupper i BSI:
Aikido
Futsal
Lacrosse


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bergen Studentidrettslag – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ömer Aşık

Ömer Aşık (født 4. juni 1986) er en tyrkisk basketballspiller for laget Chicago Bulls i den amerikanske proffligaen NBA og Tyrkias herrelandslag i basketball. Aşık signerte kontrakt i NBA i 2010, men ble trukket opp som den 36. spilleren totalt, altså i den andre runden, i draftet i 2008 av Portland Trail Blazers.


== NBA-karriere ==
Aşık har, siden han kom til NBA, spilt for Chicago Bulls, Houston Rockets og New Orleans Pelicans. Han spilte ikke for Portland Trail Blazers selv om han ble trukket opp av dem i draftet i 2008. Like etter draftet ble han byttet bort til Chicago Bulls i et bytte som involverte tre lag. Han fikk kontrakt for Chicago Bulls i 2010. Han ble draftet til Houston i 2012.


=== Statistikker fra NBA-karrieren ===


==== Tegnforklaring ====


==== Sesongspill ====


== Kilder ==
«Omer Asik». Aşıks biografi og statistikker (engelsk). NBA.com. s. 5. Besøkt 8. mai 2011. 


=== Referanser ===


== Eksterne lenker ==
(en) Ömer Aşık – FIBA 
(en) Ömer Aşık – euroleague.net 
(en) Ömer Aşık – eurobasket.com 
(en) Ömer Aşık – Basketball-Reference.com
Saône

Saône er en elv i det østlige Frankrike, og en av Rhônes sideelver fra høyre. Saône springer ut fra Vioménil i departementet Vosges, og munner ut i Rhône i Lyon.


== Etymologi ==
Navnet Saône stammer fra den keltiske elvegudinnen Souconna. Navnet man finner på elven fra antikk tid er Arar.


== Departementer og byer ==
Elven renner gjennom følgende departementer og byer:

Vosges – Monthureux-sur-Saône
Haute-Saône – Gray
Côte-d'Or – Auxonne
Saône-et-Loire – Chalon-sur-Saône, Tournus, Mâcon
Rhône – Villefranche-sur-Saône, Caluire-et-Cuire, Lyon
Ain – Thoissey, Trévoux


== Sideelver ==
Saônes sideelver, hvor H er fra høyre og V fra venstre:

Ognon (V) ved Perrigny-sur-l'Ognon
Tille (H) ved Les Maillys
Ouche (H) ved Saint-Jean-de-Losne
Doubs (V) ved Verdun-sur-le-Doubs
Dheune (H) ved Allerey-sur-Saône
Grosne (H) ved Marnay
Seille (V) ved La Truchère
Reyssouze (V) ved Reyssouze
Veyle (V) etter Pont-de-Veyle
Chalaronne (V) ved Thoissey
Morgon (H) ved Villefranche-sur-Saône
Azergues (H) ved Anse


== Referanser ==


== Kilder ==
http://www.geoportail.fr
Saône ved Sandredatabasen


== Eksterne lenker ==
Navigation guide Steder, havner og fortøyninger på Grande Saone fra Maxilly til Lyon.]
Vannveier i Frankrike
Saone.org : French cruising river (Fransk)
Ludašsjøen

Ludaš eller Ludošsjøen (serbisk Ludaško/Ludoško jezero, ungarsk Ludas) er en grunn innsjø i provinsen Vojvodina, nord i Serbia, i nærheten av Subotica. Den er en del av et naturreservat og siden 1977 vært beskyttet som Ramsar-område. Navnet kommer fra det det ungarske ludas som betyr gås.


== Geografi ==
Innsjøen ligger om lag 12 km sørøst for Subotica, 10 km fra motorveien E75, i nærheten av landsbyene Šupljak og Hajdukovo. Innsjøen er om lag 4,5 km lang og strekker seg fra nord til sør. Den ligger i sandfylt terreng mellom elvene Donau og Tisza, mot løssplattået Bačka. Den nordlige delen er bredere og myrlendt, mens den sørlige delen er omgitt av tre til fire meter høye bredder av løss. Bunnen av innsjøen består av hvit leire dekket av mudd. Vannet er grunt; gjennomsnittsdybden er bare en meter, og innsjøens dypeste punkt er på 2,5 meter. Innsjøen fyser over om lag tre måneder om vinteren, og kan nå så høy en vanntemperaturer som 30 °C om sommeren.
Innsjøen har eolisk opprinnelse, og sjøbunnen ble dannet for om lag en million år siden, da vind skapte sanddyner langs leirplatået. Før området ble regulert, var innsjøen ei myr som fikk vann fra flere små, naturlige kilder. Vannet renner fra innsjøen og ut i elven Kereš, som er en sideelv av Tizla. I dag får innsjøen også tilført vann fra kanalene Palić-Ludaš og Bega.


== Biologisk mangfold ==
Innsjøen og omgivelsene inneholder et mangfoldig habitat (akvatisk, myrlendt, enger og stepper) med mange plante- og dyrearter. Det finnes mye av en bestemt orkidé, Orchis laxiflora, på engene rundt innsjøen. Flere andre sjeldne planter finnes her, som mjeltarten Astragalus exscapus, kubjelle, salvie og gravmyrtarten Vinca herbacea. Det er registrert 214 forskjellige fuglearter her, hvorav 140 er vernet. De fleste av artene er trekkfugler. Det er det rike fuglelivet her som er hovedårsaken til at området er vernet. Skjeggmeis er den mest sjeldne av fugleartene man finner her, mens andre truede fuglearter er hvithodeand, hvitøyeand og tamarisksanger.
Av landdyr finner man om lag 20 arter, hvorav oteren er nær en utryddelse i området.


== Kilder ==
«25th Ramsar anniversary for Ludas Lake in Serbia». Ramsar Convention. 1. mars 2002. Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 3. august 2007. 
«Ludas Lake». Visit Vojvodina. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 3. august 2007.  Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
«Special Nature Reserve “Lake Ludas”». Etnolife Association. Arkivert fra originalen 13. juli 2007. Besøkt 3. august 2007.  Arkivert 13. juli 2007 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20090309174515/http://www.ludas.rs/
Quarto dei Mille

Quarto dei Mille er et boligområde i den italienske havnebyen Genova.