jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Emil Sonderegger

Emil Sonderegger (født 28. november 1868 i Herisau, død 15. juli 1934) var en offiser og høyreekstrem politiker fra Sveits.
Som sønn av ledende sveitsisk forretningsmann arbeidet Sonderegger opprinnelig med eksport, noe som innebar at han reiste mye og som et resultat av dette utviklet han seg meget gode språkkunnskaper. Sonderegger forlot familiens virksomheten for å følge en karriere innen den sveitsiske hæren og han ble utnevnt til løytnant i 1888. Sondereggers militære karriere blomstret og han kommanderte en hel brigade i 1916. Sonderegger og hans brigade fikk ordre om å undertrykke generalstreiken i Zürich i november 1916, noe som ble meget godt mottatt av sveitsiske konservative politikere som kalte Sonderegger for en frelser av fedrelandet. 
Sonderegger ble forfremmet til den sveitsiske generalstaben i 1920, men han forlot det sveitsiske militæret i 1923 i protest mot planene om å omstrukturere og kutte i pengestøtten til landets militærvesen. Sonderegger begynte å arbeide for Schweizerische Industriegesellschaft Neuhausen samt at han gjennomførte en foredragsturne i Kina. Sonderegger var en sterk motstander av parlamentarisk demokrati, og han støttet det private næringsliv fremfor statlig innblanding i landets økonomi. 
På 1930-tallet ble Sonderegger en markant høyreekstrem politiker. Han ble med i Nationale Front, men forlot dette for å grunnlegge partiet Volksbund. Etter splittelsen i dette grunnla han sitt eget parti, Volksfront.


== Referanser ==
Risør Håndballklubb

Risør Håndballklubb (stiftet 24. april 1956 som Risør Håndball- og Volleyballklubb) er en håndballklubb fra Risør i Agder. Klubben er en av Sørlandets største håndballklubber og spiller med helblå drakter, mens reserve-/bortedraktene er sorte. Tidligere har klubben spilt i både grønnhvite og helvite drakter.


== Historikk ==
Klubben rykket opp til 3. divisjon 1978/79 (dagens 2. divisjon), som er det høyeste klubben har vært i seriesystemet.


== Æresmedlemmer ==
Jan Tore Øren
Asta G. Andersen
Dag Erik Rolfsen
Sissel Gundersen
Odd Sverre Aasbø
Gro Flomark Søhus
Asbjørn Aanonsen
Frode Palmyr


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Den store grønne muren

Den store grønne muren (engelsk: The Great Green Wall) er et planlagt prosjekt for å stanse ørkenspredningen i Sahel-regionen sør for Sahara i Afrika. Et om lag 15 km bredt bånd av skog skal plantes tvers over hele kontinentet, fra Djibouti i øst til Senegal i väster, en strekning på omkring 7 775 km. Prosjektet er et samarbeid mellom elleve land i regionen: Burkina Faso, Djibouti, Eritrea, Etiopia, Mali, Mauritania, Niger, Nigeria, Senegal, Sudan og Tsjad.
Allerede på 1980-tallet foreslo Burkina Fasos daværende marxistiske diktator Thomas Sankara et lignende prosjekt. Nigerias president Olusegun Obasanjo gjenopplivet forslaget i 2005, og det ble godkjent av Organisasjonen for afrikansk enhet (OAU) i desember 2006. I juni 2010 signerte de elleve berørte landene en konvensjon for å drive gjennom forslaget. Det globale miljøfondet Global Environment Facility har gitt 115 millioner dollar for å finansiere prosjektet.
Tørke med påfølgende feilslåtte avlinger er et alvorlig problem i Sahel, og man håper at prosjektet skal kunne motvirke tørken og hemme ørkenspredningen. I 2010 ble det beregnet at om lag 10 millioner mennesker i verden var rammet av matmangel som følge av tørke. Kritikerne advarer imidlertid for at den grønne veggen skal kunne forårsake store klimaproblemer og mener at man også må ta hensyn til den urbefolkningen i området. Ved tidligere skogplantingsforsøk i Sahel og Sahara har invaderende arter blitt innført i området, noe som har ført til monokultur og fortsatt utarming.


== Kilder ==
«AFRICA: Opposition building to Great Green Wall». IRIN. 8. april 2011. Besøkt 26. april 2011. 
«Eleven African countries endorse collaborative action to save Lake Chad and the Sahel». Global Environment Facility. 20. februar 2011. Arkivert fra originalen 17. april 2011. Besøkt 26. april 2011. 
«Grön mur ska stoppa Sahara». Dagens Nyheter. 17. juni 2010. Besøkt 26. april 2011.
Christian IVs tøyhus

Christian IVs tøyhus (Tøjhuset) er en bygning på Slotsholmen i København som opprinnelig ble bygget som tøyhus. Tøyhuset ble oppført i tidsrommet 1598–1602 etter planer av Christian IV. Berendt Petersen var på dette tidspunkt byggmester hos kongen og er kreditert selve oppføringen av byggverket.Tøjhuset var en del av forsvarsanlegget og ble bygget etter utenlandske forbilder. De ulike bygningene ble anlagt rundt et havnebasseng hvor flåtens skip kunne proviantere.Selve tøyhuset er 163 meter langt, 24 meter bredt og veggene er 3 meter tykke. 
Siden 1928 har Tøjhusmuseet holdt til i bygningen.


== Bakgrunn og historie ==
Kort tid etter at Christian IV ble kronet bestemte han seg for å ruste opp. Rivaliseringen med Sverige om kontroll over Østersjøen gjorde at han trengte en sterk flåte med en godt beskyttet base. Han besluttet derfor å bygget en ny krigshavn på Slotsholmen ved Københavns slott. 
Det hadde vært et arsenal på stedet i et halvt århundre, men det var en ganske liten bygning av bindingsverk, en av flere slike arsenaler spredt over hele byen og det var nå utdatert. 
I 1598 inngikk kongen kontrakt med Berendt Petersen om oppdraget. Seks år senere var et stort nytt arsenal fullført. Ved siden av det var et forsyningsdepot, Proviantgården, med samme lengde og utforming, men noe smalere.
Det var mellom disse to bygningene den nye havnen skulle konstrueres. En lokal entreprenør ved navn Melchior Spangenberg fikk i oppdrag å grave ut havnen for en pris av 1 800 daler, et lass rug, bygg og en tønne med smør. Havnebassenget skulle dekke et område på mer enn fem hektar og ha en dybde på fire meter. En kanal 125 meter lang og 4 meter dyp skulle forbinde den med kysten.  For å beskytte munningen av havnen ble det bygget ytterligere to bygninger på hver side av kanalen; Galejhuset og Svovlhuset.  
Hele komplekset sto ferdig rundt 1610. Skipene kunne ankre opp langs enten arsenalet eller Proviantgården, bli forsynt med varer og losses  gjennom portene som vendte mot vannet. Anlegget hadde også sitt eget bakeri og bryggeri i dag kjent som Christian IVs bryggerhus. 
Utenfor inngangen til det nye havnebassenget var en skulptur av Leda og svanen montert på en høy kolonne bygget på en sandbanke.


== Referanser ==
Jean Charles Léonard de Sismondi

Jean Charles Léonard de Sismondi (født 9. mai 1773 i Genève, død 25. juni 1842) var en forfatter fra Sveits. Han er aller mest kjent for sine mange arbeider om fransk og italiensk historie og for sine økonomiske ideer.
Hans far og alle hans forfedre synes å ha båret navnet Simonde, i hvert fall fra den tiden da de utvandret fra Dauphiné og bosatte seg andre steder i Frankrike og i Sveits. Simondi klatret opp den sosiale rangstigen og nådde den sveitsiske overklassen, og hadde både rang og eiendom, selv om faren hans bare var en pastor fra landsbygda. Den fremtidige historikeren ble godt utdannet, selv om familien hans helst ønsket at han skulle vie seg til handel i stedet for til litteratur.
På slutten av 1800-tallet ble familiens eiendommer i Sveits solgt og med det store utbyttet fra disse eiendommene emigrerte store deler av familien til Italia. Der kjøpte de en liten gård i Pescia nær Lucca og Pistoia, og de begynte å dyrke jordbruksprodukter. Sismondi arbeidet også på familiegården og opplevelsene derfra ga ham materialet til den første boken, som fikk navnet Tableau de l'agriculture toscane. Etter å ha vendt tilbake til Genève, publiserte Simondi sin første bok der i 1801.
I 1803 publiserte Simondi sin andre bok, De la richesse commerciale. Dette var hans første verk i emnet politisk økonomi, et emne han interesserte seg for resten av livet. Som økonom representerte Sismondi en humanitær protest mot tidens dominerende ortodoksi. I boken On Classical Economics vier Thomas Sowell et helt kapittel til Sismondi, og hevder blant annet at Sismondi er en oversett pioner.
I 1813 besøkte Sismondi Paris for aller første gang. Han bosatte seg der i en periode og hadde god kontakt med store deler av det franske litterære samfunnet. I april 1819 giftet Sismondi seg med Jessie Allen fra England. Hennes søster, Catherine Allen, var gift med James Mackintosh. En annen søster, Elizabeth Allen, var gift med Josiah Wedgwood II. Sismondis senere år ble hovedsakelig tilbrakt i Genève. 
I 1826 ble Sismondi valgt til medlem av Det kongelige svenske vitenskapsakademiet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Boris Anelli: «Sismondi, Jean Charles Léonard Simonde de» i Historisches Lexikon der Schweiz


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Jean Charles Léonard de Sismondi i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Jean-Charles-Léonard Simonde de Sismondi, 1773–1842.
Henryk Grossman: Sismondi, Jean Charles Leonard Simonde de (1773–1842). 1934.
Michael Schneider: Sismondi’s Macroeconomic Model. An Annotated Translation. (PDF; 216 kB) History of Economics Review.
Fuglehodehalvøya

Fuglehodehalvøya eller Doberaihalvøya er en stor halvøy nordvest på den indonesiske delen av øya Ny-Guinea.
Sharif Husayn

Sharif Husayn (arabisk: ‏حسین بن علی‎, Ḥusayn bin ʿAlī; født 1854 i Istanbul, død 4. juni 1931 i Amman) var emiren av Mekka fra 1908 til 1917, da han erklærte seg selv til konge av Hejaz og han fikk internasjonal anerkjennelse med denne tittelen. 
Husayn var den eldste sønnen til Sharif Ali ibn Muhammad og hans kone, Salha Bani-Shahar. Husayn er mest kjent for å ha startet det arabiske opprøret i 1916 mot Det osmanske riket i løpet av den første verdenskrig. Hans uavhengighetserklæring skjedde i samforstand med britene og med hjelp av Lawrence av Arabia. Han inntok de osmanske garnisonene i Mekka og Jidda og antok så tittelen konge av Hejaz.
I 1924, da Det osmanske kalifatet ble offisielt avskaffet, utropte Husayn seg til kalifen av alle troende muslimer.Hans planer om et «Storarabia» ble imidlertid mislykket og i 1924 måtte han etter et angrep fra emiren Ibn Saud i Nejd abdisere til fordel for sin eldste sønn Ali. Ved kalifatets avskaffelse ved Atatürk i 1924 erklærte Husayn seg som kalif, men kravet på kaliftittelen fikk en blandet mottagelse, og han ble forvist til Kypros. Han døde i Amman i Jordan.
Husayns andre sønn Abdullah blev emir i Transjordan, senere konge av Jordan (1921-1951), og hans tredje sønn Faisal ble konge av Irak (1921-1932).
Klanen han tilhørte var hasjimittene.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svensk uppslagsbok 1955
Avdøde ønsket ikke blomster

Avdøde ønsket ikke blomster er et norsk hørespill produsert av NRK Radioteateret med regi av Nils Nordberg første gang sendt i 1986. 
Hørespillet ble i 2005 utgitt på lydbok.


== Episoder ==
Døden i sandtaket
Snoken
Enda et dødsfall
Fellen


== Medvirkende ==


== Referanser ==
Holbergs gate (Kristiansand)

Holbergs gate (1-63, 2A-66) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg.
Gaten har sitt løp fra Strandpromenaden til Tordenskjolds gate. I kvartalet mellom Kongens og Dronningens gate mellom Kongensgate skole og Kongens senter er det anlagt et torg som bryter det opprinnelige gateløpet og bare fotgjengere kan passere. Torget har fått navnet Olav den Vs plass og er utsmykket med en skulpturgruppe/fontene kalt «Otra» som ble avduket av Kong Olav V i 1984. Den er en gave fra kunstneren Arne Nikolai Vigeland.
At Ludvig Holberg har fått en gate oppkalt etter seg i Kristiansand har sin bakgrunn i at han hadde et kort opphold i byen hvor han underviste i fransk vinteren 1704–1705. Gata hadde opprinnelig navnet Kongens tverrgate, senere Dronningens tverrgate.
Holbergs gate 17 består av flere bygninger, en hvitmalt hjørnebygning på hjørnet mot Rådhusgata og en okergul sidebygning og er i statlig eie.  Holbergs gate 17 ble oppført i 1797.  Hjørnebygningen er senere ombygget og utvidet.  Eiendommen er fredet av Riksantikvaren.
Langs Holbergsgate sør for Tollbodgata er bebyggelsen oppført etter bybrann og murtvang, mens en del av den gamle trehusbebyggelsen er bevart videre langs gata. Øverst i gata ligger Ekserserhuset oppført i 1807–1808 med gymnastikksal for byens garnison, senere også brukt av Kristiansand katedralskole.


== Eksterne lenker ==
Panoramabilder fra krysset Holbergs gate/Skippergata
Lasse Lehre

Lasse Lehre (født 6. juli 1988 på Harestua) er en norsk politiker (H) og kommunikasjonsrådgiver.
Han var leder av Ungdommens fylkesting i Oppland 2005–2006, leder i Oppland Unge Høyre 2008–2011 og leder i Lunner Høyre 2010–2013. Han har vært ansatt som valgkampsekretær i Oppland Høyre og som prosjektmedarbeider i Unge Høyre, da han utarbeidet et 50-årsskrift om Unge Høyres elitekurs.Lehre har vært medlem av Lunner kommunestyre siden 2007. Han har vært medlem av formannskapet og leder for Høyres kommunestyregruppe. Han var også medlem av Oppland fylkesting 2011–2019. Han har vært en pådriver for å slå sammen Lunner og Gran kommuner og skifte tilhørighet fra Oppland til Akershus fylke. Lunner kommune ble i 2020 lagt til Viken fylke som en del av regionreformen. Lehre ble i 2020 vara til Viken fylkesting.Etter Hadeland videregående skole studerte han historie ved Universitetet i Oslo og PR ved Høyskolen Kristiania. Han har arbeidet i flere PR-rådgivningsselskaper.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Lasse Lehre hos Stortinget 
(no) Lasse Lehre hos Norsk senter for forskningsdata
Kronprinsens gate (Kristiansand)

Kronprinsens gate (1-61, 2-50) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har alltid hatt samme navn, men tidligere ble det skrevet Kronprindsens gade.
Gaten har sitt løp fra Strandpromenaden ved Christiansholm båhavn (Langfeldts almenning) til Tordenskjolds gate. Sør for Tollbodgaten er det oppført murhus, videre langs gateløpet dominerer bolighus i tre med enkelte innslag av nyere bygg etter riving og sanering. Øverste del av gateløpet fra Kristian IVs gate er blindgate.
Nærmeste tverrgate i øst er Elvegata, i vest Holbergs gate.


== Referanser ==
Nils Ivar Hagness

Nils Ivar Hagness (født 18. juni 1910 i Kristiania, død 6. august 1984 i Oslo) var en norsk svømmer. Han ble vinner av kongepokalen i svømming i 1930. Han var første nordmann som svømte 200 meter bryst på under tre minutter.Hagness konkurrerte for Oslo Kapsvømnings Klub (O.K.K.).


== Meritter ==


=== Norgesrekorder ===


==== 100 meter bryst ====
20. mars 1932: 1.22,1
30. oktober 1932: 1.21,2
2. april 1933: 1.18,8


==== 200 meter bryst ====
23. august 1930: 2.58,3


=== Medaljer i utvalg ===
1928: Norgesmester i 200 meter bryst
1930: Norgesmester i 200 meter bryst 
1930: Sølv i 100 meter rygg i NM
1930: Bronse 200 meter bryst i studentolympiaden (forløper til Universiaden) i Darmstadt


== Referanser ==
Cato Cocozza

Cato Cocozza (født 18. mars 1984 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller som spiller for Grüner. Han har tidligere spilt for Frisk Asker, Sparta Sarpsborg, Vålerenga, Manglerud Star, og Lørenskog. Moderklubben hans er Hasle Løren. I perioden 2000-2003 var han elev ved Norges Toppidrettsgymnas i Bærum. Han er nå tilbake som lærer og trener på NTG-U i Bærum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cato Cocozza – Eurohockey.com 
(en) Cato Cocozza – Eliteprospects.com
Matthew Moran

Matthew Moran (født 1969), mest kjent som Matt Moran, er en australsk kokk.
, og også kjent for å være gjest på forskjellige TV-programmer som omhandler matlaging. 
I en alder av femten år sluttet Moran på skolen for å starte på en karriere som kokk. Han begynte sin læretid ved La Belle Helene Restaurant i Roseville, Sydney, der han lærte seg fransk matlaging. I 1991 Moran lanserte han restauranten «The Paddington Inn Bistro» sammen med sin forretningspartner Peter Sullivan. Samarbeidet førte Morgan og Sullivan til å åpne sin andre restaurant «Moran's Restaurant and Café» i 1995. «Moran's» ble samme år tildelt tittelen «beste restaurant» av Sydney Morning Herald Good Food Guide.Moran var dommer for den tredje sesongen av Masterchef Australia i 2011.
Moran er gift med forfatter Sara Hopkins, og sammen har paret to barn. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Matt Moran (chef) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Privatansattes Fellesorganisasjon

Privatansattes Fellesorganisajon (PRIFO), en partipolitisk uavhengig YS-organisasjon, ble stiftet av Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund i 1979. Den 1. januar 2005 fusjonerte PRIFO med YS-forbundet Flerfaglig Fellesorganisasjon (2fo) og etablerte arbeidstakerorganisasjonen Parat.
PRIFO hadde om lag 12000 medlemmer i privat sektor og hadde tariffavtaler med de største arbeidsgiverorganisasjonene. PRIFO organiserte ansatte på alle nivåer i virksomhetene, både arbeidere og funksjonærer. Medlemmene kom fra de fleste bransjene i privat sektor. De største medlemsgruppene var innenfor presse- og mediabransjen, flybransjen, reiselivsbransjen og oljebransjen.
Alfred Fischer

Alfred Fischer (født 1937, død 18. februar 2008) var en norsk ishockeydommer. Han representerte klubben Frisk Asker. 


== Referanser ==
Kirkegata (Kristiansand)

Kirkegata (1-53, 2-56) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har tidligere hatt navnet Store Kirkegade.
Kirkegata er den lengste av tverrgatene i Kvadraturen med sine 1 025 meter og har sitt løp fra gjestehavna i Østre havn ved Christiansholm festning til Fritz Jensens gate. Gaten deler torvet i Øvre og Nedre Torv, her finnes også Domkirken, Wergelandsparken og bygningene til Sørlandets kunstmuseum og Domkirken menighet som tidligere huset Latinskolen og Kristiansand katedralskole.
Nedenfor Skippergata har gaten bare murbygninger, videre langs gateløpet er det en rekke bolighus i tre med enkelte innslag av nyere kombinasjonsbygg med forretninger og kontorer etter riving og sanering.
Der gateløpet ender mot Østre havn, står skulpturen «To like», som ble reist i 1988. Den består av to fire meter høye former i silicabetong. Skulpturen er et vinnerarbeid blant studentene på Statens kunstakademi i 1981 som ble vunnet av Guri Berg.
I 1957 reiste Kristiansand kommune en byste av Jørgen Løvland i et hjørne av Wergelandsparken som er anlagt av og har sitt navn etter Oscar Wergeland. I parken ved Domkirken er det byster av James Maroni og Bernt A. Støylen. I Wergelandsparken står en portrettbyste av Thomas Krag. Hovedskulpturen i parkens sentrum er Gustav Vigelands skulptur av Henrik Wergeland som ble avduket i 1908. Her stod tidligere fontenen som nå er plassert på Øvre torv.


== Referanser ==
Fristaten Oldenburg

Fristaten Oldenburg (tysk: Freistaat Oldenburg) var en tysk stat i Weimarrepublikken (1918–1933), en periode i mellomkrigstiden da Tyskland hadde en skjør demokratisk forfatning, og i likhet med i dag var organisert som en forbundsstat. Fristaten oppstod i 1918 kjølvannet av novemberrevolusjonen, og var etterfølgeren til hertugdømmet Oldenburg. Den opphørte de facto å eksistere i 1934 under nasjonalsosialismens maktovertagelse, men eksisterte formelt inntil 1. november 1946.
Det meste av Fristaten Oldenburg var lokalisert innenfor den prøyssiske provinsen Hannover, og grenset mot denne i alle retninger. To mindre deler befant seg innenfor Rhinprovinsen og provinsen Schleswig-Holstein. Den siste grenset i øst mot Fristaten Mecklenburg-Schwerin.
Mesteparten av Fristaten Oldenburg ble i 1947 innlemmet i Niedersachsen. Den sørlige delen ble innlemmet i  Rheinland-Pfalz, mens den østlige delen ble innlemmet i Mecklenburg-Vorpommern. 
I mai 1939 hadde Fristaten Oldenburg et areal på 5 396 km² og en befolkning på 582 400 innbyggere.
Lars-Fredrik Børresen

Lars-Fredrik Gjerlaug Børresen (født 1975 på Hamar) er en sanger, danser, skuespiller, stemmeskuespiller, musiker, låtskriver og komiker. Han har vært med i showgruppen Showtime og hatt oppsetninger på blant annet Lindwallens Värtshus i Sälen, Wallmans Sallonger i Oslo  og Golden Hits i Stockholm. Han var også med på den norske teateroppsetningen av I blanke messingen på Chateau Neuf.
Børresen har fra 2003 blant annet startet coverduoen Hatten er din og showgruppen Showstoppers. Han er med i flere reklamefilmer, og har medvirket i TV-programmer som blant andre Hotell Cæsar, Trond-Viggo og Samfundet, Casino, Melodi Grand Prix og Popstars.


== Referanser ==
Guldbergaunet stadion

Guldbergaunet stadion ligger like utenfor Steinkjer sentrum. Det er i praksis to anlegg, ett for fotball og ett for friidrett og skøyter, som kalles Guldbergaunet. Steinkjer kommune eier Guldbergaunet, men den blir leid av Steinkjer Fotballklubb og Innherred Fotballklubb.  
Rekordbesøket på Guldberguanet er på 13 997, det var i semifinalen i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1970 mellom Steinkjer og Lyn, en kamp som Lyn vant 1-0. 
I 2002 ble naturgresset erstattet med undervarmet kunstgress.


== Eksterne lenker ==
(en) Guldbergaunet stadion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Guldbergaunet stadion i Steinkjerleksikonet
(en) Guldbergaunet Stadion Steinkjer – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
«Steinkjer - Guldbergaunet» (engelsk). Skatebase.com. Arkivert fra originalen 18. januar 2004. Besøkt 31. mars 2014.
Tofterøy

Tofterøy, offisielt Toftøya, er ei øy i Øygarden kommune i Vestland.
Øya har et areal på ca. 7,8 km². Det er noen hundre fastboende i tillegg til mange hytter og fritidsboliger på øya. Tofterøy knyttes sammen med Sotra ved Tofterøybrua som stod ferdig i 1975. Før dette hadde det vært fergesamband over Austefjorden siden 1960.
Innbyggerne på Tofterøy har i århundrer livnært seg på jordbruk og havbruk, og landskapet bærer fortsatt tydelig preg av dette. Tofterøy skule var øyas eneste skole, men denne ble nedlagt i 2012.


== Navn ==
Toftøya er den offisielt godkjente og anbefalte navneform av Statens kartverk, mens Toftarøyna er godkjent, men ikke tilrådd. Navneformen Toftøyna har også blitt foreslått, men er ikke godkjent. I 2014 ble det reist navnesak om navnet, hvorpå kommunestyret i Sund vedtok Tofterøy som høringsuttalelse til Toftarøyna som var det nye forslaget til Statens kartverk.. Statistisk sentralbyrå (SSB) som navngir grunnkretser bruker formen Tofterøy slik «Tofterøy-Vardøy-Viksøy»


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==
Vestre Strandgate

Vestre Strandgate  (5-59, 2-42) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp fra Gravane til rundkjøringen på Gartnerløkka hvor den møter E18 og løper videre i Rv9 (Setesdalsveien). Den er del av fylkesvei 471 fra rundkjøringen på Gartnerløkka til krysset med Dronningens gate. Fra Rådhusgata til Gravane har den to parallelle løp, et i forlengelsen av Fv471 og et som skiller containerhavnen fra blant annet Tollboden og Caledonien hotel. Med unntak av Vestre Strandgate 22 og 24, som er bygd i tre, er det murbygninger, fortrinnsvis av nyere dato, langs hele gateløpet. 
Gaten har en rekke sentrale møteplasser og sentrumsfunksjoner i form av Caledonien Hotel, Agder teater, Fønix kino, Hotell Ernst, rutebilstasjon og jernbanestasjon. Gaten er forøvring preget av restauranter, pubber og serveringssteder, en del butikker og kontorer og et fåtall boliger.


== Utsmykning ==
Langs gaten er flere park- og parkmessige anlegg med skulpturell utsmykning. I Gravaneparken finnes Skule Waksviks «To rådyr» i bronse, Kjell Nupens «Krukke» i keramikk fra 1994, Arne Nikolai Vigelands «Gutten og bjørnen» fra 1968 og «Sammenkrøkt» av Per Palle Storm som ble reist i 1945. Utenfor Caledonien Hotel er skulpturen «Seilskuteskipperen» plassert. Den ble laget av Nic Schiøll i 1970. Fasaderelieffet på Agder teater (mot Kongens gate) dekker 340 m² og er formet av Henrik Finne.
I Børsparken står Magnus Vigrestads «Barbarkvinne», satt opp i 1951, men skapt allerede i 1917. Skulpturen er regnet som hans beste verk, «vakkert, formfullendt og harmonisk i uttrykket». Skulpturen vakte oppmerksomhet med sin dristighet i form og uttrykk da den ble avduket. Utenfor havnelageret på Europakaia, som tidligere ble kalt Smits kai, står Anne Berit Nedlands bronseskulptur av Kong Olav V fra 1997. Ved Kristiansand stasjon stod tidligere fonteneskulpturen «Tjuvfiskeren» av Ingemund Berulvson. Den er laget i 1934 og satt opp i 1951. Den ble flyttet til Ravnedalen i 2015.


== Galleri ==

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
Vestre Strandgate Faktaark fra Statens kartverk