jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ignatius Zakka I

Mor Ignatius Zakka I Iwas (født som Sanharib Iwas den 21. april 1933 i Mosul, Irak), død 21. mars 2014) var syrisk-ortodoks patriark av Antiokia.
Ignatius Zakka studerte engelsk og teologi i New York. Hans geistlige karriere begynte 1954 med vielsen til munk. 1955 ble han diakon, 1957 prest, og 1963 biskop av Mosul. 1967 fikk han også ansvaret for det europeiske bispedømmet, og ble i 1969 erkebiskop av Bagdad og Basra. Etter valget til patriark av Antiokia i 1980 ble han ordinert av katolikos Mor Baselios Paulose og synodens erkebiskoper.
Gjennom flere samtaler med bl.a. paven engasjerte Ignatius Zakka seg for den økumeniske bevegelse.


== Referanser ==
Ignatius Jakob III

Mor Ignatius Jakob (Ya’qub) III (født 12. oktober 1912 i Bartalla, dagens Irak; død 26. juni 1980 i Damaskus, Syria) var syrisk-ortodoks patriark av Antiokia.
Ignatius Jakob, som siden 1950 var metropolitt av Beirut og Damaskus, ble i 1957 valgt til patriark av Antiokia. To år senere flyttet han patriarkatets sete fra Homs til Damaskus, der det fremdeles ligger.
I et forsøk på å lege splittelsen mellom den syrisk-ortodokse kirke av Malankara og den malankarisk-ortodoks-syriske kirke i Kerala (India) opphøyet han i 1964 lederen for sistnevnte, Baselios Augen, til Østens katolikos og metropolitt av Malankara. Samlingen ble imidlertid ikke langvarig, og de to kirkene delte seg på nytt i 1975.
Ignatius Jakob bidro sterkt til bevaringen av og forskningen på syrisk kirkemusikk, og skal selv ha vært en habil sanger.


== Referanser ==
Salomos segls orden

Salomos segls orden også kalt Kong Salomos segls orden og Kong Salomos krones orden er en etiopisk orden innstiftet i 1874. I 1922 ble Salomo-ordenen skilt ut fra  ordenen og gjort til en egen utmerkelse. Salomos segls orden ble tildelt for sivile og militære fortjenester av kronen. Den ble utdelt som statsorden så lenge Etiopia var et monarki.


== Bakgrunn og utvikling ==
Salomos segls orden ble innstiftet i 1874 av negus Yohannes IV av Etiopia. I 1922, under Zewditu I av Etiopia, ble Salomo-ordenen skilt ut fra  Salomos segls orden.Ordenen ble tildelt for sivile og militære fortjenester av kronen. Inntil etableringen av Salomo-ordenen i 1922 var Salomos segls orden landets fremste, deretter nummer to i Etiopias ordensvesen. Etter at Etiopias statsform ble endret til republikk som følge av kuppet i 1974, ble de keiserlige ordener avskaffet som statlige utmerkelser og eksisterer deretter i det keiserlige hus i eksil, der den utdeles av kronrådet.


== Inndeling ==
Salomos segls orden er inndelt i fem trinn:
storbånd
storoffiser
kommandør
offiser
ridderI tilknytning til ordenen fantes også en medalje.


== Insignier ==
Ordenstegnet for Salomos segls orden består av en Davidsstjerne dannet av to sammenvevde triangler, som i midten har et koptisk kors med et mindre latinsk kors i midten. Ordenstegnet er opphengt i båndet i en krone. Ordenstegnene for de forskjellige klasser har likt utseende, men varierer i størrelse.Ordensstjernen har ordenstegnet på en gruppe av åtte stråler.Ordensbåndet er grønt.


== Tildeling ==
Storbånd ble tildelt medlemmer av utenlandske fyrstehus og andre som hadde innlagt seg fortjenester ved hoffet. Det ble satt begrensninger på antallet innehavere av de øverste gradene av ordenen. Storbåndgraden var begrenset til ti mottagere, storoffisersgraden til 20 innehavere, kommandørgraden til 25, offisersgraden til 35 og riddergraden til 45 samtidige innehavere.


== Referanser ==


== Kilder ==
Honneur & Gloire. Les trésors de la collection Spada, Paris: Musée national de la Légion d’honneur et des ordres de chevalerie, 2008
Sainty, Guy Stair og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006
Werlich, Robert: Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974
Dronningen av Sabas orden

Dronningen av Sabas orden er en etiopisk orden innført i 1922 av keiserinne Zewditu I av Etiopia. Den ble utdelt som statsorden så lenge Etiopia var et monarki.


== Bakgrunn og utvikling ==
Dronningen av Sabas orden ble innstiftet i 1922 av keiserinne Zewditu I av Etiopia. Den ble først tildelt i større omfang etter at keiser Haile Selassie kom på tronen i 1930. Ordenen var opprinnelig tiltenkt kvinner av fyrstehuset, men dette ble endret slik at  Dronningen av Sabas orden ble tildelt statsoverhoder og deres ektefeller.Ordenen rangerte i keisertiden etter Salomos segls orden og Salomo-ordenen. Etter at Etiopias statsform ble endret til republikk som følge av kuppet i 1974, ble de keiserlige ordener avskaffet som statlige utmerkelser og eksisterer deretter i det keiserlige hus i eksil.


== Inndeling ==
Dronningen av Sabas orden er inndelt i fem trinn:
storbånd (også kalt storkors)
storoffiser
kommandør
offiser
ridder eller medlem


== Insignier ==
Ordenstegnet for Dronningen av Sabas orden består av en Davidsstjerne dannet av to sammenvevde triangler. Stjernen er i gull og har kuler i spissene. Midt i stjernen finnes en byste av dronningen av Saba. Stjernen er opphengt i båndet i en keiserkrone. Ordenstegnet for øverste grad har stjernen dannet av triangler i grønt og lilla. 
Ordensstjernen har ordenstegnet satt på en bord med inskripsjon.Ordenen ble også tildelt med kjede.Ordensbåndet er fiolett med grønne kantstriper.


== Tildeling ==
Det ble satt begrensninger på antallet innehavere av Dronningen av Sabas orden. Storbånd ble kun tildelt medlemmer av den keiserlige familie, utenlandske kongelige og statsoverhoder, og derutover fem medlemmer. Storoffisersgraden var begrenset til 25 innehavere, kommandørgraden til 35, offisersgraden til 45 og riddergraden til 55 samtidige innehavere.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sainty, Guy Stair og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006
Werlich, Robert: Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974
PLC (andre betydninger)

Forkortelsen PLC kan blant annet stå for

Palestinas lovgivende forsamling (Palestinian Legislative Council)
Programmerbar logisk styring (programmable logic controller)
Public limited company: Betegnelse i  Storbritannia, og enkelte andre engelskspråklige land, for et børsnotert (offentlig) aksjeselskap
Strømnettkommunikasjon (power-line communication), en kommunikasjonsform som sender datasignaler og vekselspenning over samme kabel
Zhang Yuzhe

Zhang Yuzhe (født 16. februar 1902 i Minhou i Fujian-provinsen, død 21. juli 1986) var en kinesisk astronom som er ansett som grunnlegger av moderne kinesisk astronomi.
I 1919 begynte Yuzhe ved Tsinghua University og ble uteksaminert derfra i 1923. Samme år reiste han til USA, og begynte ved Universitetet i Chicago der han mottok en doktorgrad i 1929. Samme år vendte han tilbake til Kina og tok opp en undervisningsstilling ved National Central University. Fra 1941 til 1950 satt Yuzhe som leder av forskningsinstituttet for astronomi ved National Central University. Fra 1946 til 1948 studerte han variable stjerner i USA. Fra 1955 var han medlem av det kinesiske Academy of Sciences. Han viet sin karriere til å observere og beregne banene til mindre planeter og kometer. Asteroiden 2051 Chang er oppkalt til minne etter ham.
Andy Whitfield

Andy Whitfield (født 17. juli 1972 i Wales, død 11. september 2011) var en walisisk skuespiller og modell. 
Whitfield studerte til å bli ingeniør ved University of Sheffield og jobbet i Lidcombe som ingeniør før han flyttet til Sydney i 1999. Han deltok ved Screenwise Film & TV School for skuespillere i New South Wales i Australia. Han spilte i flere australske TV-serier, blant annet All Saints, The Strip, Packed to the Rafters og McLeod's Daughters.
Whitfield var best kjent for hovedrollen i den amerikanske TV-serien Spartacus: Blood and Sand, som ble filmet på New Zealand. Der spilte han en soldat som var dømt til å kjempe som gladiator og som til slutt leder et opprør mot romerne. I mars 2010 ble Whitfield diagnostisert med lymfekreft og begynte umiddelbart med behandling i New Zealand. Dette forsinket produksjonen av sesong to av Spartacus: Blood and Sand. 18 måneder etter å ha fått kreftdiagnosen døde Whitfield i en alder av 39 år og etterlot seg kone og to barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andy Whitfield på Internet Movie Database 
(fr) Andy Whitfield på Allociné 
(en) Andy Whitfield på AllMovie 
(en) Andy Whitfield hos Rotten Tomatoes 
(en) Andy Whitfield hos The Movie Database 
Whitfield Spartacus Star Dead at 39
Clyde Conrad

Clyde Conrad (født 1948, død 8. januar 1998) var en underoffiser i den amerikanske hæren som drev spionasje til fordel for Ungarn.
Fra 1974 og frem til Conrad ble arrestert 23. august 1988, solgte han topphemmelig klassifisert informasjon til Ungarn, inkludert topphemmelige krigsplaner tilhørende NATO. Conrad ble dømt til livsvarig fengsel for spionasje og høyforræderi i en tysk domstol i 1990. Conrad skal ha blitt introdusert til den ungarske hemmelige tjenesten i 1975 av Zoltan Szabo som også jobbet i US Army. Szabo, som ble dømt for spionasje i Østerrike i 1989, fikk 10 måneder betinget fengsel. 
Conrads metode for å rekruttere andre amerikanske offiserer gikk vanligvis ut på å appellere til dårlig betalte vervede militærpersonell. Han lovte dem store mengder penger for å forsyne ham med etterretningsrapporter. Hvis krig hadde brutt ut mellom NATO og Warszawapakten, ville vesten ha møtt flere nederlag på grunn av Conrad og hans spionasje-virksomhet. NATO ville raskt blitt tvunget til å velge mellom kapitulasjon eller bruk av atomvåpen på tysk territorium. Conrads forræderi hadde dømt Forbundsrepublikken til å bli en kjernefysisk slagmark.Conrad døde av et hjerteinfarkt, 50 år gammel, i et fengsel i januar 1998. 


== Eksterne lenker ==
Defence Security Service article on Clyde Conrad
Stars and Stripes article on the conviction of Clyde Conrad
«Frue som skriver et brev med sin tjenestepike»

«Frue som skriver et brev med sin tjenestepike» (også kjent under tittelen «Brevskrivende kvinne sammen med sin pike») er et oljemaleri fra ca. 1670–71 av den nederlandske maleren Johannes Vermeer. Maleriet er en del av samlingen til Nasjonalgalleriet i Irland i Dublin.
«Frue som skriver et brev med sin tjenestepike» er det første maleriet hvor Vermeer eksperimenterer med komposisjoner med flere fokuspunkter fjernet fra bildets fysiske sentrum. I tillegg er det hans tredje verk hvor maleriets drama og dynamikk ikke er sentrert rundt en enkelt person.
Maleriet viser en frue fra borgerstanden i ferd med å skrive et brev, antagelig et kjærlighetsbrev til sin hemmelige elsker. Bak henne venter en tjenestepike, formodentlig er hun budbringer mellom kvinnen og hennes elsker. Tjenestepiken står med armene over kors et stykke fra sin frue, som hun kikker vekk fra og ut av vinduet. Pikens distanse og de foldede armene indikerer en psykologisk og emosjonell selvtilstrekkelighet, distansering og kanskje misbilligelse. Den blotte tilstedeværelsen av tjenestepiken mens fruen utferdiger et så privat brev indikerer også en viss intimitet de to imellom. Pikens blikk ut av vinduet avspeiler en indre rastløshet og kjedsomhet, mens hun venter på at hennes frue får skrevet ferdig brevet.
Maleriet inneholder flere av Vermeers ofte benyttede elementer; i særdeleshet hans opptatthet av det utendørs innflytelse på det innendørs rom – som ses i vinduet, samt en interesse for geometri og rene linjer – som kan ses i det flislagte gulvet og de loddrette linjene som tegnes av kvinnens og pikens kjoler og av vindusrammen og kanten på maleriet på bakveggen. Dette er elementer i Vermeers malerier som også ses i blant annet «Utsikt over Delft», «Kniplersken» og «Maleren i sitt atelier».


== Tyverier ==
«Frue som skriver et brev med sin tjenestepike» ble stjålet fra  Russborough House av væpnede medlemmer av IRA 27. april 1974. Samtidig ble også en Goya, to Gainsborough og tre Rubens stjålet. Tyvene fra IRA brukte skrutrekkere på malerienes lerret for å skjære dem ut av rammene. Imidlertid ble Vermeers maleri samt andre kunstverk funnet igjen åtte dager senere i en hytte i County Cork.
I 1986 ble «Frue som skriver et brev med sin tjenestepike» stjålet igjen, denne gang av personer som var involvert i organisert kriminalitet i Dublin. Tyvene krevde en løsesum på £ 20 millioner for dette og en rekke andre kunstverker. Pengene ble ikke utbetalt og tyvene manglet selv kontakter eller viten om hvordan kunstverkene kunne omsettes på det internasjonale kunstmarkedet. Vermeers maleri kom til rette i august 1993 ved en utveksling i Antwerpens lufthavn.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bonafoux, Pascal. Vermeer. New York: Konecky & Konecky, 1992. ISBN 1-5685-2308-4
Hart, Matthew. The Irish Game. London: Random House, 2004. ISBN 0-0994-7457-3
Huerta, Robert. Vermeer and Plato: Painting the Ideal. Bucknell University Press, 2005. ISBN 0-8387-5606-9
Pollock, Griselda. Differencing the canon. Routledge, 1999. ISBN 0-4150-6699-9
Wheelock, Arthur K. Vermeer: The Complete Works. New York: Harry N. Abrams, 1997. ISBN 0-8109-2751-9
Thomas Hammarberg

Thomas Viktor Asmund Hammarberg (født 2. januar 1942 i Örnsköldsvik) er en svensk diplomat, politiker, lærer og journalist. Han var i perioden 2006 - 2012 Europarådets kommisjonær for menneskerettigheter.
Thomas Hammarberg har for den største delen av sitt yrkesliv arbeidet for å styrke menneskerettighetene i Europa og verden generelt. Han var generalsekretær for Olof Palmes Internationella Center (2002–2005), svensk ambassadør for menneskerettigheter (1994–2002), generalsekretær for Redd Barna i Sverige (1986–1992), generalsekretær for Amnesty International (1980–1986), samt leder for organisasjonens svenske seksjon (1974–1978). Han mottok på Amnesty Internationals vegne Nobels fredspris i 1977.


== Bøker og andre skrifter ==
2009 – Human Rights in Europe: time to honour our pledges (Europarådet)
2005 – Social rättvisa – Tjugo frågor om mänskliga rättigheter (Olof Palmes Internationella Center)
2000 – De palestinska flyktingarna: efter fem decenniers svek – äntligen dags? (Utrikesdepartementet)
1999 – Mänskliga rättigheter: konventionen om barnets rättigheter (Utrikesdepartementet)
1998 – A School for Children with Rights (Unicef)
1996 – Making reality of the rights of the child: the UN convention: what it says and how it can change the status of children worldwide (Redd Barna)
1994 – Barnet och den politiska viljan: vad bör göras för barnets rättigheter? (Redd Barna)
1990 – The rights of the child: the international convention: what it says and how it can change the status of children worldwide (Redd Barna)
1981 – Massmedia och vår bild av världen (Norstedts)
1978 – New information order – balance and freedom (UNESCO)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Hammarberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Thomas Hammarberg på Twitter 
(sv) Thomas Hammarberg hos Sveriges riksdag 
(en) Thomas Hammarberg hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(en) Biografi på Europarådets kommissionärs webbplats
(en) The Commissioner´s Human Rights Comment
(en) congcreator.com: Biographical Note, THOMAS HAMMARBERG
Ion Cârja

Ion Cârja (uttales IPA: /'jon 'kɨrʒa/; også kjent som Ion Cârjă, Ion Cârje eller John Carja; født 25. mars 1922 i Whitman, Logan County, Vest-Virginia, død 8. mai 1977 i New York) var en rumensk-amerikansk forfatter og anti-kommunistisk aktivist, som i flere år var en politisk fange i det kommunistiske Romania. 


== Liv og virke ==
Cârjas foreldre hadde utvandret til Vest-Virginia fra det østerriksk-ungarsk-styrte Transilvania rundt 1910. Han og hans familie reiste tilbake til Romania i februar 1927 og slo seg ned i landsbyen Mihai Viteazu, i nærheten av Cluj, der de kjøpte seg en gård. Mens han gikk på skolen begynte Cârja å arbeide med et magasin med tittelen «Gazeta de Turda», og han publiserte sin første bok på denne tiden. Han studerte filologi ved Universitetet i Cluj. I 1948 mottok han sin doktorgrad i rettsvitenskap fra samme universitet. Carja ble arrestert første gang i 1949 av det rumenske sikkerhetspolitiet og ble dømt til 5 års fengsel. Andre gang ble han arrestert i 1958 og ble først satt fri i 1964 i forbindelse med en amnesti for politiske fanger. Han tilbrakte tid i flere fengsler og arbeidsleirer: Cluj, Gherla, Aiud og Donau-Svartehavskanalen.Cârja hadde dobbelt statsborgerskap, amerikansk og rumensk, og gjorde flere henvendelser til rumenske myndigheter etter at han ble løslatt fra fengslet for å få lov til å forlate Romania til fordel for USA, og hans avreise kom i mai 1965. Han slo seg ned i New York, der han arbeidet ved Kontoret for sosialhjelp. For å få mer kompetanse på dette området, foretok han studier ved Fordham University og Columbia University, som senere også anerkjente hans rumenske doktorgrad.Sammen med sin eldre bror, Nicolae Cârja (1913-1996, som satt som krigsfange i Sibir i ni år, men som også klarte til slutt å returnere til USA), startet han avisen Acțiunea Românească, som var hovedorgan for Consiliul Național Român («Det rumenske nasjonalrådet»), en eksilorganisasjon.I november 1970 giftet han seg med Valentina (født Voicu), og de adopterte en datter, Indira.Etter at han døde, ble hans levninger sendt tilbake til Romania, og han ble bisatt i landsbyen Mihai Viteazu.


== Bøker ==
Cremene în apa vremii («Flintestein i tidens vann»)
Întoarcerea din infern (2 bind) («Tilbake fra inferno»), Madrid: Dacia and New-York: Acțiunea Românească, 1969.  OCLC 2983157
Canalul morții («Dødens kanal»), București: Cartea Românească, 1993.  ISBN 973-23-0400-6
Tom, Emperor of the Mountains, Vantage Press, Inc., 1977


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Detaljert biografi på rumensk Arkivert 24. februar 2014 hos Wayback Machine.
Arsenie Boca

Arsenie Boca (født Zian Boca, 29. september 1910 i Vața de Sus i Østerrike-Ungarn, død 28. november 1989 i Sinaia i Romania) var en rumensk ortodoks munk, teolog og kunstner. 
Etter at han ble ferdig med teologistudier i Sibiu i 1933, mottok Boca et stipend fra erkebiskopen av Transilvania for å studere ved Kunsthøyskolen i București. Samtidig gikk han på medisinforelesninger holdt av professor Francisc Rainer. 
Da han avla klosterløftet og ble munk i 1940 ved klosteret Brâncoveanu fikk han navnet Arsenie.Mellom 1948 og 1951 ble Boca arrestert, torturert og dømt til tvangsarbeid anklaget for å ha hatt kontakt med jerngardister, noe som han benektet. Som politisk fange satt han inne i fegsler i Jilava, București, Timișoara og Oradea, og arbeidet ved Ocnele Mari og Donau-Svartehavskanalen.I 1959 fratok myndighetene ham retten til å lede prekener og klosteret Prislop, der han bodde, ble omgjort til et eldrehjem.Boca, som blir kalt «Transilvanias helgen», ble valgt som en av de 100 største rumenerne i en rundspørring foretatt av det statlige fjernsynsselskapet i 2006.Hans gravsted er ved klosteret Prislop, i nærheten av Silvașu de Sus i fylket Hunedoara.I 2015 ble det kjent at kirkemyndighetene i Romania hadde tatt innledende steg for å helligkåre ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Christian Orthodox Association Hieromonk Arsenie Boca Association
Lyudmila Vasil’evna Zhuravleva

Lyudmila Vasil'evna Zhuravleva er en sovjetisk-ukrainsk astronom. 
Zhuravleva har oppdaget en rekke asteroider, inkludert asteroidene 4086 Podalirius og 2374 Vladvysotskij. Zhuravleva ble rangert som nummer 43 på Harvard University sin liste over dem som oppdaget flest mindre planeter. Hun er kreditert med å ha oppdaget 200 slike objekter i verdensrommet i perioden 1972–1992. Hun arbeider ved Krim-observatoriet.


== Liste over oppdagede små planeter og asteroider ==


== Referanser ==
Ignatius Abraham I

Ignatius Abraham (Aphram) I Barsoum (født som Ayyub Barsoum; 1887–1957) var den syrisk-ortodokse patriark av Antiokia 1933–57. Han hadde tittelen mar.
Fra 1905 var Ayyub munk i Mar Hananyo-klosteret i Tur 'Abdin-fjellene, nær byen Mardin (dagens Tyrkia). Klosteret var den gang også patriarkens sete. Ayyub ble ordinert til prest i 1908 og til biskop av Homs i 1918. Han utmerket seg for sine studier og sitt politiske engasjement: Han tilbragte mye tid i arabiske og europeiske biblioteker for å studere syrisk språk og litteratur og oversette gamle syriske manuskripter. På diverse internasjonale konferanser etter første verdenskrig talte han det syriske folkets sak.
Etter at han ble valgt til patriark i 1933, tok han navnet Ignatius Abraham I. På grunn av den politiske situasjonen i Tyrkia så han seg nødt til å flytte patriarkatets sete til Homs.


== Referanser ==
Liga Naţională de hochei

Liga Naţională de hochei er den høyeste divisjonen i ishockey i Romania. Den er organisert av det rumenske ishockeyforbundet.


== Lagene (2020–21) ==


== Sluttspillmestere ==

1924 Braşovia Braşov
1925 Ingen konkurranse
1926 Ingen konkurranse
1927 Hochei Club Bucureşti
1928 Hochei Club Bucureşti
1929 Hochei Club Bucureşti
1930 Tenis Club Bucureşti
1931 Tenis Club Bucureşti
1932 Tenis Club Bucureşti
1933 Tenis Club Bucureşti
1934 Tenis Club Bucureşti
1935 Tenis Club Bucureşti
1936 Bragadiru Bucureşti
1937 Telefon Club Bucureşti
1938 Dragoş Vodă Cernăuţi
1939 Ingen konkurranse
1940 Rapid Bucureşti
1941 Juventus Bucureşti
1942 Ingen konkurranse
1943 Ingen konkurranse
1944 Venus Bucureşti
1945 Juventus Bucureşti
1946 Juventus Bucureşti
1947 Ciocanul Bucureşti (Dinamo București)
1948 Ingen konkurranse
1949 Avântul IPEIL Miercurea Ciuc
1950 RATA Târgu Mureş
1951 RATA Târgu Mureş
1952 Avântul Miercurea Ciuc
1953 CCA Bucureşti
1954 Ştiinţa Cluj
1955 CCA Bucureşti
1956 CCA Bucureşti
1957 Recolta Miercurea Ciuc
1958 CCA Bucureşti
1959 CCA Bucureşti
1960 Voinţa Miercurea Ciuc
1961 CCA Bucureşti
1962 CCA Bucureşti
1963 Voinţa Miercurea Ciuc
1964 Steaua București
1965 Steaua București
1966 Steaua București
1967 Steaua București
1968 Dinamo Bucureşti
1969 Steaua București
1970 Steaua București
1971 Dinamo Bucureşti
1972 Dinamo Bucureşti
1973 Dinamo Bucureşti
1974 Steaua București
1975 Steaua București
1976 Dinamo Bucureşti
1977 Steaua București
1978 Steaua București
1979 Dinamo Bucureşti
1980 Steaua București
1981 Dinamo Bucureşti
1982 Steaua București
1983 Steaua București
1984 Steaua București
1985 Steaua București
1986 Steaua București
1987 Steaua București
1988 Steaua București
1989 Steaua București
1990 Steaua București
1991 Steaua București
1992 Steaua București
1993 Steaua București
1994 Steaua București
1995 Steaua București
1996 Steaua București
1997 SC Miercurea Ciuc
1998 Steaua București
1999 Steaua București
2000 SC Miercurea Ciuc
2001 Steaua București
2002 Steaua București
2003 Steaua București
2004 SC Miercurea Ciuc
2005 Steaua București
2006 Steaua București
2007 SC Miercurea Ciuc
2008 SC Miercurea Ciuc
2009 SC Miercurea Ciuc
2010 SC Miercurea Ciuc
2011 SC Miercurea Ciuc
2012 SC Miercurea Ciuc
2013 SC Miercurea Ciuc
2014 Brașov
2015 Galați
2016 Galați
2017 Brașov
2018 Csíkszereda
2019 Brașov
2020 Avlyst
2021 BrașovTotalt antal romansk mesterskap

40 Steaua București
12 SC Miercurea Ciuc
7/8 Dinamo Bucureşti (inklusive Ciocanul)
5 Tenis Club Bucureşti
4 Juventus Bucureşti
3 Hochei Club Bucureşti
2 Telefon Club Bucureşti
2 RATA Târgu Mureş
1 Braşovia Braşov
1 Bragadiru Bucureşti
1 Dragoş Vodă Cernăuţi
1 Venus Bucureşti
1 Rapid Bucureşti
1/8 Ciocanul Bucureşti (inklusive Dinamo)
1 Ştiinţa Cluj
Ignatius Elias III

Ignatius Elias III Shakir (borgerlig navn Nasri Shakir; født 1867 i Mardin, dagens Tyrkia, død 1932 i Manjanikkara, Kerala, India) var den syrisk-ortodokse patriark av Antiokia 1917-1932. Han hadde tittelen mar.
Nasri Shakir tok i 1889 navnet Elias da han ble munk ved Mar Hananyo-klosteret, som den gang var setet for patriarken av Antiokia. Ved sin ordinasjon til biskop av Amid (dagens Diyarbakır i Tyrkia) i 1908 tok han navnet Mor Iwanius. Fra 1912 var han biskop av Mosul (dagens Irak). Han ble patriark i 1917.
Etter ungtyrkernes folkemord på armenske og syriske kristne måtte Ignatius Elias forlate Mar Hananyo-klosteret i Tur 'Abdin-fjellene og oppholdt seg bl.a. i Aleppo og Jerusalem.
1931 reiste Ignatius Elias til India for  å bilegge striden mellom den syrisk-ortodokse kirke av Malankara og den malankarisk-ortodoks-syriske kirke. Han døde under oppholdet og ble begravd i Manjanikkara-klosteret i Kerala.


== Referanser ==