jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Suibne Menn mac Fiachai

Suibne Menn mac Fiachai (død 628) var  ifølge irske annaler og kongerekker overkonge av Irland.
Suibne var sønn av Fiachnae og sønnesønn av Feradach, som var oldebarn av Niall Noigíallach. Han tilhørte en gren av Cenél nEógain av det nordlige Uí Néill kalt Cenél Feredaig, oppkalt etter Suibnes farfar Feradach. Den dominerende grenen av Cenél nEógain var imidlertid Cenél maic Ercae, etterkommerne etter Feradachs bror Muirchertach mac Ercae. Verken Suibnes far eller farfar hadde vært konger av Cenél nEógain, mens ikke mindre enn sju fra Cenél maic Ercae hadde vært overkonger av Irland (konger av Tara).Overkongen Áed Uaridnach fra Cenél maic Ercae døde i 612, og den nye overkongen Máel Coba mac Áedo kom fra den rivaliserende grenen av det nordlige Uí Néill Cenél Conaill. Máel Coba ble drept av Suibne i 615. Tigernach-annalene oppgir at dette skjedde blant folket kjent son Luigni, langt unna områdene hvor nordlige Uí Néill holdt til.Thomas Charles-Edwards mener at Suibne kan ha alliert seg med en annen (på det tidspunkt, mindre) gren av det sørlige Uí Néill for å kunne beholde makten som overkonge, Clann Cholmáin. Irske annaler kaller Óengus mac Colmáin fra Clann Cholmáin konge over Uí Néill ved sin død i 621, Charles-Edwards mener det er sannsynlig at Suibne hadde tilstått Óengus som sin viktigste allierte i det sørlige uí Néill denne tittelen, for å sikre ham makten ikke bare i Mide men også i Brega.
I 628 ble Suibne angrepet av Domnall mac Áedo, bror til Máel Coba som Suibne hadde drept og etterfulgt som overkonge. Suibne lyktes i å slå dette angrepet tilbake. Han ble imidlertid senere samme år drept av Congal Cáech, overkongen av Ulster. Dette kan ha skjedd i et overraskelsesangrep. Ifølge noen overleverte kilder ble Congal slik overkonge etter Suibne, andre lister har Domnall som hans etterfølger. Domnall drepte Congal i 637.
Suibnes etterkommere beholdt makten innen Cenél nEógain i fire generasjoner, til og med Suibnes oldebarn Fland mac Máele Tuile (død ca 700). Ingen av dem ble imidlertid regnet som overkonger. Da Cenél nEógain igjen fikk en overkonge var det Fergal mac Máele Dúin fra Cenél maic Ercae.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tigernach-annalene, redigert og oversatt av Gearóid Mac Niocaill. Elektroniske utgaver hos CELT - Corpus of Electronic Texts: Redigert utgave (mellomirsk/latin), Engelsk oversettelse
Byrne, Francis John (1973). Irish Kings and High-Kings. London: Batsford. ISBN 0-7134-5882-8. 
Charles-Edwards, Thomas M. (2000). Early Christian Ireland. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-36395-0. 
«Suibne Menn mac Fiachnai (d. 628), high-king of Ireland | Oxford Dictionary of National Biography». www.oxforddnb.com (engelsk). Besøkt 5. april 2019.
Morderen uten ansikt

Morderen uten ansikt er en norsk film fra 1936.
Filmen var i lang tid borte. Men i 2014 ble forskningsbibliotekaren ved Nasjonalbiblioteket, Arild Jørgensen, oppringt av DNB. De hadde funnet to filmruller i et hvelv, noe som viste seg at det var der noen av de bortkommene filmene hadde tatt veien.
Filmen bygger på Sven Elvestads roman Morderen uten ansigt, som utkom i 1913. Den var produsert av A/S Merkur Produksjon.


== Handling ==
Tragiske hendelser og mord på godseierens gård medfører at rittmester Rye blir mistenkt. Privatdetektiv Asbjørn Krag er en venn som Rye tilkaller for å oppklare saken.


== Rolleliste ==


== Øvrig produksjonsstab ==


== Eksterne lenker ==
(en) Morderen uten ansikt på Internet Movie Database 
(en) Morderen uten ansikt på Internet Movie Database 
(no) Morderen uten ansikt i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Morderen uten ansikt hos Filmfront 
Morderen uten ansikt hos filmbasen.no
Morderen uten ansikt hos filmdelta.se
(http://rushprint.no/2015/10/norsk-kriminalfilms-storste-mysterium-er-nesten-lost/ Norsk kriminalfilms største mysterium er (nesten) løst] Rushprint
Norges kandidater til Oscar for beste fremmedspråklige film

Norske kandidater til Oscar for beste fremmedspråklige film er en oversikt over de norske kandidatene til kategorien Oscar for beste fremmedspråklige film. Kategorien ble opprettet til den 29. Oscar-utdelingen i 1957, og året etter sendte Norge inn Ni liv som sitt første bidrag. Norge hadde Kalde spor som kandidat til den 35. Oscar-utdelingen, men sendte ikke inn en ny kandidat før den 53. Oscar-utdelingen i 1981. Siden den utdelingen har Norge sendt inn kandidater hvert år (med unntak av den 56. Oscar-utdelingen).
Den norske Oscar-komiteen bestående av åtte representanter fra den norske filmbransjen, og Norsk filminstitutt avgjør hvilken film som skal sendes inn til Oscar-akademiet. Komiteen kommer først frem til en kortliste på tre filmer. Deretter får filmprodusentene for de valgte filmene presentere sine planer for en eventuell Oscar-kampanje for komiteen. Komiteen avgjør deretter hvilken av de tre filmene som skal representere Norge.Fem ganger har den norske kandidaten gått videre i konkurransen og blitt nominert: Ni liv fra 1957 med regi av Arne Skouen, Veiviseren fra 1987 med regi av Nils Gaup, Søndagsengler fra 1996 med regi av Berit Nesheim, Elling fra 2001 med regi av Petter Næss og Kon-Tiki fra 2012 med regi av Joachim Rønning og Espen Sandberg. Erik Poppes Kongens nei fra 2016 kom i tillegg videre til kortlisten med de ni hovedkandidatene, men den ble likevel ikke nominert.


== Kandidater ==


== Se også ==
Oscar for beste fremmedspråklige film
Norsk film


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Oscar på Internet Movie Database Arkivert 9. april 2010 hos Wayback Machine.
Jan Høeg

Jan Thomas Høeg (født Christensen; 20. mars 1923 i Larvik, død 10. februar 2021) var en norsk stuper og innvandringsmotstander.


== Idrett ==
I 1952 ble han Norgesmester i stup. Han satte i 2018, som 95-åring, europarekord på 50-meter brystsvømming i klassen 95 til 100 år.


== Politikk ==
Høeg var medlem av Folkebevegelsen mot innvandring, var dens formann 1988–1989 og var senere nestleder i organisasjonen. Han var foreningens pressetalsmann inntil 2017 da han gikk ut av landsstyret.
Over en periode på åtte år skrev han rundt 7–8 brev til Stortingsrepresentant Lene Westgaard-Halle der han beskrev henne som landssviker.


== Trakassering av innvandrerkvinne ==
Høeg ble i 2013 ilagt en bot på 10 000 kroner for å ha plaget en innvandrerkvinne på hennes arbeidsplass. Han skal ha gjentatte ganger oppsøkt og plaget en kvinnen på hennes arbeidsplass på grunn av hennes bruk av hijab. Høeg ble anmeldt for plagsom, skremmende eller hensynsløs atferd. Høeg ble også ilagt et besøksforbud mot kvinnen.Ifølge Østlands-Posten skal han ha sagt blant annet til kvinnen: «Du finnes ikke», «Reis tilbake til hjemlandet», og «sånne som deg burde ikke være i Norge og burde ikke finnes».


== Referanser ==
Gwendolyn Yates Whittle

Gwendolyn Yates Whittle er en amerikansk lydklipper.
Whittle har jobbet med film siden 1988, og jobber for tiden i Skywalker Sound. Hun begynte å jobbe med dialogredigering og dubbing, før hun gikk over til lydklipping. Hun ble nominert til Oscar for beste lydklipp for Avatar (2009) og Tron – Legacy (2010).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gwendolyn Yates Whittle på Internet Movie Database 
(en) Gwendolyn Yates Whittle hos The Movie Database
Verdigris River

Verdigris River er en sideelv til Arkansas River. Den ligger i det sørøstlige Kansas og i det nordøstlige Oklahoma i USA. Elven er cirka 451 km lang. Elven går via Arkansas. 
Verdigris-elven blir dannet i nærheten av Madison i Kansas ved konvergens av to korte bekker som har sitt utspring der. Elven renner hovedsakelig sørover gjennom hele kursen sin. Sør for byen Coffeyville, går elven Oklahoma River. Verdigris blir en del av Arkansas River, nær byen Muskogee, ca en kilometer oppstrøms for munningen av Neosho River. 
Elva er nevnt i memoarene til oppdagere som Zebulon Pike i 1806 og Thomas Nuttall i 1818, og på grunn av den store handelen med pels i dette området hadde mange handelsstasjoner elven langs ruten sin. Navnet Verdigris er avledet fra de spanske ordene Verde, som betyr «grønn» og Gris, som betyr grå på spansk. I traktaten av 1834 med cherokee-indianerne blir Verdigris-elven navngitt som en del av grensen til deres land. 
Byer som ligger i nærheten av Verdigris River opplevde i juli 2007 en stor flom som kom fra denne elven. Dammer som ble bygget av US Army Corps of Engineers skulle forhindre fremtidige flommer for byene i nærheten av Verdigris River. Byggingen av dammer førte til at Verdigris-elven dannet Toronto Lake nær byen Toronto i Kansas og innsjøen Oologah Lake nær byen Oologah i Oklahoma. 
Byer og tettsteder langs Verdigris-elven: 

Altoona, Kansas
Benedict, Kansas
Catoosa, Oklahoma
Coffeyville, Kansas
Independence, Kansas
Madison, Kansas
Neodesha, Kansas
Okay, Oklahoma
Oologah, Oklahoma
Toronto, Kansas
Nowata, Oklahoma
Theatrum Orbis Terrarum

Theatrum Orbis Terrarum («Verdensteateret») er et kartverk av den flamske kartografen Abraham Ortelius som anses for å være det første moderne atlaset. Det ble trykket første gang i Antwerpen den 20. mai 1570 og besto av 70 kart i dobbeltfolio utført i kobberstikk av illustratøren Frans Hogenberg sammen med tekster på totalt 53 ark bundet sammen i bokform. Innen slutten av 1572 kom verket ut i tre latinske utgaver, i tillegg til en hollandsk, en fransk og en tysk utgave.
Ortelius tegnet ingen kart selv; hans arbeid gikk ut på å samle inn allerede eksisterende kart som han så klistret opp på vev, fargela og solgte. Denne virksomheten viste seg å være så lønnsom at den resulterte i flere reiser verden over for å finne de beste karteksemplarene som til slutt ble samlet i Theatrum.
Atlaset henvises ofte til som sammenfatningen av 1500-tallets kartografi. Ortelius føyde til en kildefortegnelse (Catalogus Auctorum) med navnene på de opprinnelige opphavsmennene til kartene, navn som ellers ville vært helt ukjente.
Theatrum ble til på en tid da den europeiske kartproduksjonen flyttet seg fra Italia til Antwerpen der Ortelius var virksom. Flere kartbøker hadde blitt produsert tidligere, mye på grunn av alle de nye oppdagelsene som særlig de portugisiske oppdagelsesreisende gjorde verden over, men disse var av en annen type enn Ortelius' atlas. Ofte besto de av beskrivende tekster eller bare veggkart bundet sammen til samlende verk. Ingen av dem samlet kartene i et likeartet trykkformat der kart og tekst ble forent for å skape en større sammenheng. Ortelius la like stor vekt på alle elementer av kartene og de tilhørende tekstene.
Etter den første utgaven av Theatrum redigerte og utvidet Ortelius atlaset og ga det ut i forskjellige formater frem til sin død i 1598. Totalt ble det gitt ut 25 utgaver i hans levetid. Etter Ortelius' død fortsatte atlaset å komme ut fordi det var etterspurt, og det kom ut frem til 1612. Fra de opprinnelige 70 kartene og 87 tekstene i den første utgaven, vokste den gjennom sine totalt 31 utgaver til å omfatte 183 beskrivelser og 167 kart i 1612.


== Se også ==
Civitates Orbis Terrarum


== Eksterne lenker ==
Ortelius atlas vid Historical Collections for the National Digital Library, Kongressbiblioteket, USA
VÖBAM – Abraham Otrelius
Otrelius Atlas  av Frans Koks
Addison Teague

Addison Teague er en amerikansk lydklipper og lydmikser.
Teague jobber for Skywalker Sound, og ble nominert til Oscar for beste lydmiks for Tron – Legacy (2010).


== Eksterne lenker ==
(en) Addison Teague på Internet Movie Database 
(en) Addison Teague hos The Movie Database
Civitates Orbis Terrarum

Civitates Orbis Terrarum (Verdens byer) er et verk fra slutten av 1500-tallet med illustrasjoner av flere av datidens byer utgitt av den tyske presten Georg Braun. Flesteparten av illustrasjonene er utført av den flamske illustratøren Frans Hogenberg, men man finner også illustrasjoner av Simon Novellanus og Joris Hoefnagel.
Første bind ble utgitt i Köln i 1572 og sjette og siste kom ut i 1617. Verket inneholder 546 avbildninger, prospekter i fugleperspektiv og kart av byer fra hele verden. Civitates var ment å fungere som en komplettering til den tidigere utgitte Theatrum Orbis Terrarum fra 1570, utført av Abraham Ortelius og ansett som det første egentlige atlas. Ortelius fulgte og understøttet også arbeidet med Civitates.
Tegn tyder på at det var Hogenberg som først hadde ideen til verket, men at den redigerende funksjonen ble overtatt av Braun, som samlet inn og satte sammen alle innkomne verk av de reisende illustratørene. Han benyttet seg også av eksisterende verk, for eksempel for de hollandske og belgiske byene, der kart utført av den hollandske kartografen Jacob van Deventer ble benyttet, og av kopier av tidligere stikk.
Braun henvendte seg også til leserne og ba dem sende inn egne illustrasjoner av byer som ikke ble omfattet av verket. Det førte til flere svar, blant annet fra stattholderen i Schleswig og Holstein Henrik Rantzau, som forsynte Braun med flere av illustrasjonene av skandinaviske byer, og fra den britiske topografen William Smith, som sendte inn kart av flere engelske byer.
Blant byer i Skandinavia som er illustrert i verket finnes blant andre Bergen, Helsingør, Helsingborg, Landskrona, Lund, Malmö, Stockholm og Visby. Forelegget til prospektet fra Bergen ble tegnet av Hieronymus Scholeus i 1581. Dette kobberstikket, kjent som Scholeus-stikket, er den tidligste kjente avbildning av Bergen og av noen norsk by overhodet. Scholeus tegnet også prospektene av Stockholm, som i likhet med Bergens-prospektet har hans signatur i trykkplaten.


== Utgaver ==
Bind 1 (1572) – blant annet Amsterdam, Barcelona, Brussel, Casablanca, Firenze, Hamburg, Istanbul, Kairo, Köln, Lisboa, London, Mexico by, Roma og Wien
Bind 2 (1575) – blant annet Alexandria, Bilbao, Cambridge, Damaskus, Marseille, Moskva og Tunis
Bind 3 (1581) – blant annet Edinburgh, Riga, Vilnius og Zürich.
Bind 4 (1588) – blant annet Bergen, Bratislava, Helsingborg, Helsingør, Lund, Malmö, Ostia og Stockholm
Bind 5 (1598) – blant annet Calais, Granada, Rostock, Sevilla og Toledo
Bind 6 (1617) – blant annet Nancy, Kraków, Lviv og Poznań


== Litteratur ==
Brinkmann, August. Hieronymus Scholeus' Bergens-prospekt – en analyse. (BHFS 72/73 1972/73(1973) s. 225-69 ill.)
Ersland, Geir Atle. Byens konstruksjon – Varige spor i byens landskap. Dreyers forlag, Oslo 2011, s. 130-141.


== Kilder ==
Views from Braun and Hogenberg’s Civitates Orbis Terrarum: Introduction
Civitates Orbis Terrarum – Braun and Hogenberg
Civitates Orbis Terrarum
Urkeltisk

Urkeltisk er det urspråket som alle keltiske språk stammer fra. Urkeltisk, også kalt for førkeltisk eller felleskeltisk, er det rekonstruerte stamspråket til alle kjente keltiske språk. Dets ordforråd kan med sikkerhet bli rekonstruert på grunnlag av komparativ metode av historielingvister. Urkeltisk er en gren av den vestlige delen av den indoeuropeiske språkfamilien, sammen med andre grener av italiske språk, germanske språk, og baltoslaviske språk. Det nøyaktige slektskapet mellom disse tidlige språkgrenene er noe uklart, og blir stadig diskutert blant lingvister. Hallstattkulturen, i den vestlige utkanten av urnemarkskulturen tidlig på 1000-tallet f.Kr., kan være et arkeologisk samsvar med de første urkeltiske talerne.
Rekonstruksjonen av urkeltisk er en forskningsprosess som blir gjort nå. Mens fastlandskeltiske språk representerer god bekreftelse for fonologi og en del morfologi (språklig formlære), er det nedskrevne materialet fortsatt for skrint og magert til at det tillater en sikker rekonstruksjon av syntaks. Likevel er den fullstendige setninger blitt nedtegnet på gallisk og keltiberisk, de eldste vesentlige keltiske litteraturen som er funnet i gammelirsk, det tidligste nedtegnelsene fra øykeltiske språk.


== Datering ==
Når urkeltisk ble et eget språk er ikke fastlagt med sikkerhet og er emne som diskuteres blant forskerne. Tidligere når det ble antatt en assosiering med en særskilt arkeologisk kultur, ble glottokronologi benyttet som metode. Metoden er ikke tilfredsstillende av flere grunner. I de siste tiårene har et antall grupper blitt adressert dette spørsmålet med hjelp av moderne komputermetoder som har gitt avvikende resultater. Forskerne Gray og Atkinson har beregnet en dato på 6100 BP, engelsk forkortelse fra før vår tid, eller 4100 f.Kr. mens forskerne Forster og Toth har kommet fram til en langt eldre dato, 8100 BP eller 6100 f.Kr., men disse forsøkene på tidsbestemmelser er ikke generelt akseptert. Begge disse datoene er underlagt betydelig beregnet usikkerhet, kanskje så mye som pluss-minus 1500 år. I den paleolittiske kontinuitetsteorien er keltisk antatt å ha oppstått fra iberiske flyktninger etter siste istids maksimum (LGM), men heller ikke denne teorien er generelt akseptert.
Urkeltsk som levende språk kan ha blitt snakket så sent som 800 f.Kr., se keltiske språk.


== Eksterne lenker ==
En referanse for urkletisk ordforråd er framskaffet av Universitetet i Wales på de følgende nettsteder:

Urkeltisk til engelsk ordliste (PDF)
Engelsk til urkeltisk ordliste (PDF)Alternativt har Universitetet i Leiden gitt en urkeltisk ordbok:

Databasespørring til Urkeltisk etymologisk leksikon
Craig Berkey

Craig Berkey er en amerikansk lydmikser og lydklipper.
Berkey begynte å jobbe med lydredigering og lydeffekter etter en kort karriere som programmerer. På 90-tallet jobbet han med lydeffekter for kanadisk TV, før han begynte i 20th Century Fox.
Han ble hyret av Bryan Singer til X-Men (2000), X-Men 2, og Superman Returns (2006). Berkey begynte å jobbe med Coen-brødrene på No Country for Old Men (2007), A Serious Man (2009), og True Grit – et ekte mannfolk (2010).
Berkey ble nominert til Oscar for beste lyd for No Country for Old Men (2007) og True Grit – et ekte mannfolk (2010). For den siste ble han også nominert til Oscar for beste lydklipp.


== Eksterne lenker ==
(en) Craig Berkey på Internet Movie Database 
(sv) Craig Berkey i Svensk Filmdatabas 
(fr) Craig Berkey på Allociné 
(en) Craig Berkey på AllMovie 
(en) Craig Berkey hos The Movie Database
Dalton-gjengen

Dalton-gjengen var en beryktet gruppe kriminelle og lovløse i den amerikanske ville vesten som drev på mellom 1890 og 1892. De spesialiserte seg på å rane banker og tog. 
De tre Dalton-brødrene som var involvert i gjengen var Gratton «Grat» Dalton (født 1861), Bob Dalton (født 1869), og Emmett Dalton (født 1871). En fjerde bror, William M. «Bill» Dalton (1866–1894) hadde også en karriere som fredløs for en periode, men han var medlem av en annen kriminell og lovløs gjeng, kalt Wild Bunch («den ville gjengen»). 
En sønn av Dalton-sønnene var Frank. Han var derimot lovlydig borger og marshal som ble drept i tjeneste i 1887. Den eldste broren Bob var alltid den villeste av brødrene. Han drepte en mann første gang da han var bare 19 år gammel. Han var da ansatt som US Marshal, men gikk så over på andre siden av loven og ble kriminell.
Mellom mai 1891 og juli 1892 ranet Dalton-gjengen fire tog i indianerterritoriet. Den 9. mai 1891 ranet gjengen et tog i Santa Fe. Den slapp unna med bare noen hundre dollar, men hadde arbeidet godt som lag under dette ranet. Da mennene passerte Orlando, stjal de åtte eller ni hester. En lokal gjeng tok opp jakten etter dem for å få hestene tilbake, men gjengen klarte å unnslippe med byttet. 
5. oktober 1892 satte Dalton-gjengen i gang sitt skjebnesvangre forsøk på å rane to banker samtidig i byen Coffeyville, Kansas. Ranet utviklet seg til en fiasko, og den påfølgende skuddvekslingen mellom borgere og lovmenn på den ene siden og Dalton-gjengen på den andre endte med at fire av de fem gjengmedlemmene døde.
Den overlevende av Dalton-gjengen var Emmett Dalton. Historikere har senere spekulert i om det også fantes et sjette medlem av gjengen som ventet med hestene et stykke fra bankene og som derfor klarte å unnslippe fra ranet med livet i behold. Hvem denne sjette raneren skulle ha vært er fremdeles ukjent til denne dag, og Emmet Dalton avslørte det aldri til noen. Det kan ha vært Bill Doolin.


== Eksterne lenker ==
Coffeyville, Kansas: The Town That Stopped the Dalton Gang
«Dalton Gang's Raid on Coffeyville», artikkel av Robert Barr Smith
Mark P. Stoeckinger

Mark P. Stoeckinger (født 30. desember 1959) er en amerikansk lydklipper.
Stoeckinger ble utdannet ved University of Southern California. 
Han ble nominert til Oscar for beste lydklipp for Face/Off (1997), Star Trek (2009), og Unstoppable (2010).


== Eksterne lenker ==
(en) Mark P. Stoeckinger på Internet Movie Database 
(en) Mark P. Stoeckinger hos The Movie Database
77 Bombay Street

77 Bombay Street er et sveitsisk indie-/folkrock-band. Det består av de fire brødrene Matt, Joe, Esra og Simri Ramon. Deres debutalbum Up In The Sky ble sluppet 11. februar 2011.
Navnet 77 Bombay street skyldes at det var adressen deres, da familien deres bodde i Australia mens de var små.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) 77 Bombay Street – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oddvar Foss

Oddvar Foss (1921–2015) var en norsk programleder og programredaktør som var ansatt i NRK i 40 år. Han regnes som NRKs første TV-programleder og var nyhetsoppleser i Dagsrevyen helt fra starten i 1958.
Foss ble cand. philol. i 1949. Han begynte i NRK Dagsnytt i 1950 og ble fast i 1952. Han var i denne perioden også studielektor ved studentersamfunnets friundervisning Årdal (1950–1951). Han kom til TV-avdelingen allerede i 1958 og befattet seg mest med nyheter og sport. I 1964 ble han ansatt som programredaktør og leder for idretts- og reportasjeavdelingen. I årene 1972–1973 hadde han en periode i skolen igjen, først som inspektør ved Lillestrøm Gymnas, fra 1971 som lektor ved Sinsen Gymnas i Oslo. I 1972 var han tilbake i Fjernsynet, nå som nestleder i Opplysningsavdelingen med ansvar for programmer som tok opp samfunnsspørsmål og kultur. Han var en forkjemper for dokudramasjangeren og stod bak flere slike produksjoner. Han gikk av med pensjon i 1991. 
Foss var den første som produserte TV-sendinger i Norge fra idrettsarrangementer, stortingsmøter, teater, konserter og større begivenheter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oddvar Foss på Internet Movie Database 
(no) Oddvar Foss intervjuer Kuppern etter seieren på 10.000 m på skøyter under De Olympiske Leker i Squaw Valley 1960 (NRK)
Diamonds Are a Girl’s Best Friend

«Diamonds Are a Girl's Best Friend» er en amerikansk jazzsang som ble skrevet av Jule Styne og Leo Robin til musikalen Gentlemen Prefer Blondes (1949). Sangen ble fremført av Carol Channing. Den mest kjente versjonen ble fremført av Marilyn Monroe i Herrer liker blonde piker, filmatiseringen av musikalen fra 1953.


== Kjente versjoner ==
Carol Channing introduserte sangen i Broadway-musikalen Gentlemen Prefer Blondes (1949). I Herrer liker blonde piker, filmatiseringen av musikalen fra 1953, ble den fremført av Marilyn Monroe, og senere av Jane Russell da hun utgir seg for å være Monroes rollefigur. I 2004 ble Monroes fremførelse kåret til den 12. beste filmsangen på Det amerikanske filminstituttets liste over de 100 beste filmsangene. Madonna imiterte Monroes fremførelse av sangen i musikkvideoen til sangen «Material Girl». 
Nicole Kidman fremførte en versjon av sangen i filmen Moulin Rouge! (2001). Et kort utdrag fra teksten til «Material Girl» ble også inkludert. I 2007 fremførte Beyoncé Knowles en oppdatert versjon av sangen i en reklame for Giorgio Armanis nye parfyme Emporio Armani Diamonds. Christina Aguilera fremførte sangen i filmen Burlesque (2010). Sangen har også blitt fremført av blant andre Eartha Kitt, Emmylou Harris, Kylie Minogue, Ethel Merman, Nicole Scherzinger og T-Bone Burnett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Opptak av Ethel Merman fra National Public Radio