jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arne Torvik

Arne Torvik (født 2. desember 1981) er en norsk pianist og komponist innen jazzmusikk fra Skåla i Molde kommune. Han har utdanning i utøvende jazzklaver og musikkvitenskap fra Griegakademiet i Bergen og NTNU i Trondheim. Han har medvirket i flere sammensetninger, som Torvik/Jensen/Sandvik Trio, Silent Sound, en duo med Gine Gaustad Andersen, og i seinere tid Kristoffer Eikrem Kvartett, som spilte en liten europaturné i 2011 med stopp i Paris, Berlin og Kraków, og Espen Jørgensen Bjarnars ESP, hvor han har samarbeidet med Eirik Hegdal.Han har samarbeidet med skuespilleren Herman Bernhoft i Alf Prøysen-forestillingen «En som går forbi» og ellers virket som teatermusiker ved Teatret Vårt. I perioden 2004–2010 var han pianist i S. Møller Storband i Trondheim. Ved siden av musikerkarrieren arbeider han i Molde kulturskole.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arne Torvik
Plogbreen (Dronning Maud Land)

Plogbreen er en isbre i den nordlige delen av Vestfjella i Dronning Maud Land. Den strømmer nordvestover mellom Basen i nordøst og Plogen i sørvest og har sitt navn etter det sistnevnte fjellet. Den renner ut i Riiser-Larsenisen.
Glasiologiske undersøkelser av breen har blitt foretatt av svenske forskere ved Uppsala universitet. Sveriges forskningsstasjon Wasa ligger ved Basen.


== Referanser ==
Det hvite hus (Arendal)

Det hvite hus ble reist mellom 1812 og 1817 ved vannkanten i Kittelsbukt i Arendal sentrum. Erich Hanser var antagelig den første eieren.
Etter hvert ble Kittelsbukt fylt igjen. Det ble anlagt parkeringsplass for Arenasenteret foran huset, og plassen ble kalt for «Sanden», da fyllmassen var sand fra Hovekilen ved Hove på Tromøy. I 1989 ble Arenasenteret kjøpt av Johnny Sørbøe i Sanden AS, og det ble startet en prosess med å få fjernet huset. 
I 1991 la Fylkeskonservatoren inn protest mot riving, og saken gikk til Miljøverndepartementet som kom til den konklusjon at huset skulle bevares og Sanden skulle reguleres til bevaringsområde. Riksantikvaren mente at huset var spesielt av kulturhistorisk interesse da det markerte den gamle strandlinjen i byen. Miljøvernminister Thorbjørn Berntsen tok opp saken i Stortingets spørretime, og mente den var av nasjonal interesse. I 1996 ble det lagt nye planer om å bygge ut på området, men å spare huset ved å lage et smug forbi. I 2003 besluttet bystyret med velsignelse av fylkeskommunen å flytte huset til Teaterplassen på Tyholmen, slik at Sanden kunne bygges fullt ut. 
Huset ble så revet i 2004 og lagret på Strømsbusletta, med intensjon om å bli reist senere samme år. Huset som nå lå i deler, ble kjøpt av Susann Blom-Bakke og Halil Ozer for 75 000 kr. Huset lå fremdeles umontert i 2006, og det ble nå flyttet til Froland, hvor det til slutt ble lagret utendørs. I 2011 overtok byggmester Roy Paulsen prosjektet om å gjenreise huset, og konstaterte at materialene bar preg av store skader av mose og råte.
Da «Det hvite hus» ble gjenreist på Teaterplassen var byggherren pålagt av kommunale myndigheter å benytte etasjehøyder av 2012-standard. Konsekvensen ble at bygningens proporsjoner ble svært annerledes enn det opprinnelige bygget. Knapt noen av de originale materialene fra huset ble brukt ved gjenreisningen. 


== Kilder ==
Agderpostens papirutgave 7. oktober 2010
Midt Energi

Midt Energi AS, tidligere Gauldal Energi og Gauldal Elverk, er et norsk kraftselskap. Selskapet har sin hovedvirksomhet i Gauldalen, men har kunder over store deler av landet. Selskapets ble etablert som aksjeselskap 1. januar 1997, og er fra 2015 100 % eid av Midtre Gauldal kommune. Inntil 2015 var selskapet eid av Midtre Gauldal kommune (2/3) og Holtålen kommune (1/3). Selskapet har 7 datterselskaper, og konsernets driftsinntekter i 2018 var 192 mill. kr. Selskapet har til sammen 54 ansatte.Selskapet produserer strøm i Gaula kraftverk i Ålen, i Raubergfossen kraftverk i Haltdalen og Råfossen kraftverk i Midtre Gauldal.


== Historie ==
I 1969 vedtok Midtre Gauldal, Haltdalen og Ålen kommuner å gå sammen om å etablere av Gauldal Elverk fra 1. januar 1971. I 1997 ble dette selskapet omdannet til aksjeselskap og endret da navn til Gauldal Energi AS. Gauldal Energi endret navn til Midt Energi 15. mai 2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
British Forces Brunei

British Military Garrison Brunei (BGB) er det britiske forsvarets garnison i Brunei. Det har vært den eneste britiske militærbasen i Det fjerne østen siden overleveringen av Hongkong i 1997. Garnisonen har eksistert siden 1959 da britiske tropper ble sent fra Singapore for å slå ned opprør mot sultanen. Siden da har britiske styrker vært involvert i flere konflikter i nærområdet. Blant annet Bruneiopprøret i 1962 og Konfrontasjonen mellom Indonesia og Malaysia mellom 1962 og 1966. Siden selvstendigheten i 1984 har garnisonen vært stasjonert i Brunei etter Sultanens ønske gjennom en avtale som fornyes vært femte år. Styrkene i garnisonen er tilgjenglige for å støtte Sultanen, men kan også bli utstasjonert utenfor Brunei.


== Styrkene ==
Garnisonen ligger i Seria og består av en infanteribataljon, en av de to bataljonene i Royal Gurkha Rifles. Bataljonen fungerer som British Armys akklimatiserte reserve i Det fjerne østen. Bataljonen har blitt utstasjonert i Afghanistan ved flere anledninger og har tidligere også blitt ustasjonert i Øst-Timor og Sierra Leone. Bataljonen støttes av en liten stab som er permanent utstasjonert i Brunei.
I tillegg er Brunei en av British Armys treningsområder med spesialisering i jungelkrigføring. 
British Forces Broadcasting Service kringkaster både BFBS Radio 1 og BFBS Radio Gurkha til garnisonen.
Keiser Lizong av Song

Keiser Lǐzōng av Sòng (kinesisk: 宋理宗; hanyu pinyin: Sòng Lǐzōng; født 26. januar 1205, død 16. november 1264), født Zhào Yún (趙昀), var den fjortende keiseren det kinesiske Song-dynastiet og den femte keiseren for Det sørlige Sòng-dynastiet fra 17. september 1224 til sin død 16. november 1264. Hans tempelnavn Lǐzōng betyr "Fornuftig forfader." 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Selv om han var en etterkommer av Song-grunnleggeren keiser Taizu av Song og dermed en del av dynastiets keiserfamilie, var han ikke regnet med i arverekkefølgen siden hans familie ikke hadde noen politisk status. Faren hans var Zhao Qilao. Det var Shi Miyuan, som i mange år var statsminister, som samarbeidet med enkekeiserinne Yang for å få satt Zhào Yún på tronen. 
Under keiser Ningzongs regjeringstid påbegynte mongolene sin invasjon av Kina. Ögedei khan foretok noen angrep på 1230-tallet i Sichuan, og i 1253 beordret Möngke khan sin bror Khubilai til å invadere de vestre delene av Songdynastiet, og kongeriket Dali ble erobret i 1254. Etter omfattende forberedelser angrep de Songdynastiet igjen i 1258. Imidlertid ble Möngke syk og døde i 1259 i Sichuan, og invasjonsplanene ble avbrutt for flere år fremover.


=== Keiser ===
Lǐzōngs lange styre gjorde lite for å forbedre Sòng-dynastiets pressede situasjon. Han var ikke interessert i politikk, og i sitt første tiår som hersker lot han sine ministere ta seg av regjeringssakene. Særlig Shi Miyuan var viktig, og han virket en stund som de facto-hersker. 
Etter Shis død i 1233 tok Lǐzōng en kort periode over makten, men begynte igjen snart å si fra seg ansvaret, og lot statsministeren Ding Daquan ta seg av mange saker, mens han selv kunne fremme sine egne interesser. Det ble sagt at Lǐzōng ofte besøkte bordeller og inviterte prostituerte til palasset, noe som hans lojale ministere motsatte seg. 
Uner Lǐzōngs styre ble Jīn-dynastiet nord for Sòng svekket, og ble i 1234 ødelagt av Mongolriket og Det sørlige Sòngs styrker. I 1259 angrep mongolene Sòng, og Sòng-styrkene ble tvunget til å kapitulere, og måtte gi fra seg alle områdene nord for Yangzi til mongolene. Fram til 1279 kom hele Kina til å bli langt under mongolsk styre. 
Lǐzōng fikk ingen barn, og ble etterfulgt av sin nevø, som ble keiser Duzong av Song. 
Hans æranavn var: 

Bǎoqìng (寶慶) 1225–1227
Shàodìng (紹定) 1228–1233
Duānpíng (端平) 1234–1236
Jiāxī (嘉熙) 1237–1240
Chúnyòu (淳祐) 1241–1252
Bǎoyòu (寶祐) 1253–1258
Kāiqìng (開慶) 1259
Jǐngdìng (景定) 1260–1264Keiser Lizong ble gravlagt i Songliuling («Seks-Song-mausoleet») ved Shaoxing i det som i dag er provinsen Zhejiang.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Die Sung-Zeit: Das bürokratische China (10.–13. Jahrhundert). In: Herbert Franke, Rolf Trauzettel: Das Chinesische Kaiserreich (= Fischer Weltgeschichte. Bd. 19). Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 1968, s. 187–222, hier s. 215 f.
Singapores forsvar

Singapores forsvar (engelsk: Singapore Armed Forces (SAF)) er det militære forsvaret til Singapore. Det består av Singapores hær (Singapore Army), Singapores luftforsvar (Republic of Singapore Air Force (RSAF)) og Singapores marine (Republic of Singapore Navy (RSN)). 
Forsvaret baserer seg på verneplikt og har en stående styrke på rundt 71 600 personell og er i stand til å mobilisere rundt 350 000 reservister.


== Historie ==
Opphavet til Singapores forsvar var Straits Settlements Volunteer Force (SSVF) som ble dannet i 1922. Denne styrken var basert på det tidligere Singapore Volunteer Artillery (SVA) som ble etablert i 1888. I 1915 bidro SVA til å slå ned et mytteri blant sepoyene i Singapore. 
Under andre verdenskrig tok SSVF del i slaget om Singapore og ble tatt til fange av japanerne. Etter krigen ble SSVF etablert på nytt i 1948 før det ble nedlagt og overført til Singapore Military Forces (SMF) i 1954. I 1961 ble SMF omdøpt til Singapore Armed Forces.
Da Singapore ble selvstendig i 1965 besto forsvaret av kun to infanteriregimenter med mest ikke-singaporere med britiske offiserer. Singapore begynte så et opprustningsprosjekt med israelsk støtte og det singaporske forsvaret er basert på det israelske forsvaret.


== Forsvarspolitikk ==
Forsvaret er en viktig del av singaporsk politikk og fungerer som en avskrekker mot de større landene rundt Singapore. Fra 1967 til 1977 var Singapore-malayer, som har religiøse og etniske bånd til Singapores større nabo Malaysia i stor grad unntatt fra verneplikten. Etter 1977 har malayer i stor grad blitt henvist til tjeneste i politiet eller sivilforsvaret. Kvinner er unntatt fra verneplikten, men kan tjenestegjøre i både stridsavdelinger og som ikke-stridene.


== Grader og distinksjoner ==


=== Mannskap ===


=== Befal ===


=== Warrant officer ===


=== Offiser ===


=== Militære eksperter ===
For ansettelse som ME1 er verneplikt og sivil fagskole nødvendig, for ME4 akademisk grad og offisersskole. Opprykk fra ME3 til ME4 er imidlertid mulig, selv om offisersskole må være bestått.


=== Frivilligkorpset ===


== Referanser ==
Stenen i grönan dal

Stenen i Grönan dal er en stein som befinner seg ca. 5 km. utenfor Storlien, Jämtland. Den er forbundet med en spådom som i korthet forteller at så lenge steinen står, så skal også jorden bestå, men når den faller er dommedagen forestående. I bildeverket Suecia antiqua et hodierna av Erik Dahlbergh (trykt 1716) med sine mange bilder fra steder, bygninger, slott og herregårder i Sverige, finnes det bare ett fra Jämtland, nemlig Stenen i Grönan Dal. At denne var nevnt framfor f.eks. kastalerna i Brunflo og i Sunne, korskirken i Brunflo som var den eneste i sitt slag i Jämtland, og ikke minst runesteinen på Frösön, sier mye om hvilken betydning ble tillagt Stenen i Grönan Dal. Ut over dette kan en legge til at steinen lå utilgjengelig til, på den tiden mindst tre dagsetapper fra Frösön.


== Kilder ==
Landsantikvarie Eric Festin, Om stenen i grönan dal, Fornvårdaren V:2 1934, s. 183 -191.
Pehr Jonsson, Stenen i grönan dal, Jämten 1927, s. 78 – 82.
Landsantikvarie Eric Festin, Stenen i grönan dal, På Skidor, årsskrift 1935.
Bechara Boutros al-Rahi

Bechara Boutros al-Rahi (arabisk ‏مار بشارة بطرس الراعي‎, Mār Bishārah Buṭrus al-Rā'ī, fransk Béchara Pierre Raï; født 25. februar 1940 i Himlaya, Libanon) er den nåværende maronittiske patriarken av Antiokia og hele Orienten og dermed overhodet for den maronittisk-katolske kirke. Han har sitt sete i klosteret Bkerke nord for Beirut (Libanon).
Al-Rahi ble ordinert til titulærbiskop i 1986. Fra 1990 til 2011 var han biskop av Jbeil. Den 15. mars 2011 ble han valgt til ny maronittisk patriark av Antiokia, og tok da tilnavnet Boutros (Peter). Han ble samtidig biskop av Joubbe, Sarba og Jounieh. 
Bechara Boutros al-Rahi ble preert til kardinal av pave Benedikt XVI den 24. november 2012. Patriark al-Rahi ble den fjerde maronittiske patriark om også ble kreert kardinal, etter sine tre umidellbare forgjengere patriarkene Paul Peter Meouchi, Antonius Peter Khoraiche og Nasrallah Sfeir.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Patriark Youhanna Bawwab el-Safrawi (?- 1656)
Patriark Georges Rizqallah Beseb'ely (1595-1670) *bispeviet 1656
Patriark Estephan Douaihi (1630-1704) *1668
Patriark Jacob IV Awad (1698-1733) *1698
Patriark Siméon VII Awad (1683-1756) *1716
Patriark Joseph VI Estephan (1729-1793) *1754
Patriark Yuhanna El-Helou (Dolce) (1786-1823) *1786
Patriark Youssef Boutros Hobaish (Habaisci) (1787-1845) *1820
Patriark Boulos Boutros Mass'ad (Massaad) (1806-1890) *1841
Patriark Elias Pierre Hoyek (Hoayek) (1843-1931) *1889
Patriark Antonio Pierre Arida (1863-1955) *1908
Patriark Pierre-Paul Méouchi (1894-1975) *1934
Patriark kardinal Nasrallah Boutros Sfeir (1920-2019) *1961
Patriark kardinal Béchara Boutros Raï, O.M.M. (1940- ) *1986


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Svjatoslav Sjevtsjuk

Svjatoslav Sjevtsjuk (Святослав Шевчук; født 5. mai 1970 i Stryj, Ukraina) er storerkebiskop av Kiev-Halytsj og dermed overhodet for den ukrainsk-katolske kirke.


== Biografi ==
I sovjettida, da den ukrainsk-katolske kirke offisielt var forbudt, gikk Sjevtsjuk fra 1983 til 1989 på den ukrainske undergrunnskirkens presteseminar. Etterpå studerte han fra 1991 til 1993 filosofi i Buenos Aires og til 1994 teologi i Lviv. Frem til 1999 tok han en doktorgrad i teologi ved Det pavelige universitet Sankt Thomas Aquinas i Roma.
Fra 2000 var han nestleder og fra 2007 leder for presteseminaret i Lviv. 
Etter å ha blitt ordinert til titulærbiskop i 2009 fungerte han frem til 2010 som hjelpebiskop og til 2011 som apostolisk administrator av det ukrainsk-katolske eparkiet i Buenos Aires. 
Den 23. mars 2011 ble han valgt til ny storerkebiskop av Kiev-Halytsj. Som sådan er han også erkeepark av Kiev og leder for den ukrainsk-katolske kirke og det ble forventet at han skulle bli utnevnt til kardinal.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop Mykhajlo Rohoza (1540-1599) *bispeviet 1589 av (den ortodokse) patriark Jeremias II av Konstantinopel
Erkebiskop Hipacy (Ipatij) Pociej (Potij) (1541-1613) *1593
Erkebiskop Josyf Veliamyn Rutski (1574-1637) *1613
Erkebiskop Anastazy Antoni Seljava (Sielawa) (1583-1655) *1624
Erkebiskop Gabriel (Havrylo) Kolenda, O.S.B.M. (1606-1674) *1652
Erkebiskop Kyprian Żochowski (Zhokhovskyj) (1635-1693) *1671
Erkebiskop Lew Ślubičz Załęnski, O.S.B.M. (1648-1708) *1678
Erkebiskop Jurij Havryjil (Jerzy) Vynnyc’kyj (Winnicki), O.S.B.M. (1660-1713) *1700
Erkebiskop Lev (Luka) Kiszka (Kyška), O.S.B.M. (1663-1728) *1711
Erkebiskop György (Hennadiy) Bizánczy (Bizantsiy) (1657-1733) *1716
Erkebiskop Ioan Inocențiu Klein (Micu), O.S.B.M. (1692-1768) *1730
Biskop Mihály Emánuel Olsavszky, O.S.B.M. (1697-1767) *1743
Biskop Vasilije Božičković (Bosicskovich), (1719-1785) O.S.B.M. *1759
Biskop Grigore Maior, O.S.B.M. (1714-1785) *1773
Biskop Ioan (Janos) Bob (Babb) (1739-1830) *1784
Biskop Samuel Vulcan (1760-1839) *1807
Biskop Ioan Lemeni (1780-1861) *1833
Erkebiskop Spyrydon Lytvynovyč (Litwinowicz) (1810-1869) *1857
Erkebiskop Josyf Sembratowicz (Sembratovyc) (1821-1900) *1865
Erkebiskop Sylwester Sembratowicz (Sembratovyc) (1836-1898) *1879
Erkebiskop Julian Kuiłovskyi (1826-1900) *1890
Erkebiskop Andrij Aleksander Šeptycki (Sheptyskyi), O.S.B.M. (1865-1944) *1899
Kardinal Josyf Slipyj, O.S.B.M. (1892-1984) *1939
Kardinal  Ljubomyr Huzar (1933-2017) *1977
Erkebiskop Ihor Voznyak (Vozniak), C.SS.R. (1952- ) *2002
Kardinal Svjatoslav Sjevtsjuk (1970-) *2009


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell side av Svjatoslav Sjevtsjuk på Facebook
Offisiell side av Svjatoslav Sjevtsjuk på VK
NO 1978/85

NO 1978/85 er Bibelselskapets bibeloversettelse som kom ut i 1978. I 1985 kom en utgave som var lettere språklig justert, derav navnet.Oversettelsen bygger på mye av arbeidet som ble gjort med den såkalte Ungdomsoversettelsen som kom i 1959/61. I 1954 vedtok Bibelselskapet at man skulle lage en ny oversettelse, og i 1956 vedtok man oversettelseprinsippene man skulle jobbe etter. Oversettelsen skulle være en såkalt idiomatisk oversettelse, det vil si at man legger mest vekt på å få fram meningen bak ord og uttrykk som blir benyttet på grunnspråket, på bekostning av de nøyaktige ordene.Professor Magne Sæbø ledet arbeidet med Det gamle testamentet, mens professor Sverre Aalen ledet arbeidet med Det nye testamentet. Den ferdige oversettelsen kom på nynorsk og bokmål i 1978 og ble godt mottatt. Blant annet uttalte den svenske biskopen Bo Giertz at det var verdens beste bibeloversettelse. Oversettelsen var en av de første i verden som la vekt på kjønnsinkluderende språk, og hadde stor påvirkning på de senere oversettelsene som kom i Sverige og Danmark.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Det Norske Bibelselskap og oversettelse av Bibelen til Norsk» i Den store familiebibelen, Kunnskapsforlaget, Oslo, 2003. ISBN 82-573-1400-5. Side XV-XVII
Leif Mikkelsen

Leif Mikkelsen (født 27. juli 1945 i Sinding) er en dansk politiker (LA) som var medlem av Folketinget 2001–2019.
Han vokste opp i Sinding ved Silkeborg som sønn av gårdbruker Georg Mikkelsen og hustru Gudrun Mikkelsen. Faren var medlem av Viborg amtråd for Radikale Venstre. Leif Mikkelsen gikk befalsskole i Værløse og tjenestegjorde i flyvåpenet og militærpolitiet 1965–1973. Deretter var han elev ved Asmildkloster Landbrugsskole i Viborg. Han var gårdbruker med økologisk drift på Ballehøjgård i Sinding 1973–2001.I 2001 ble han valgt til Folketinget fra Århus amtskrets, etter å ha blitt nominert av Venstre i Silkeborg krets. Han tilhørte den liberalistiske fløyen av partiet. Den 10. mai 2007 meldte han overgang fra Venstre til Ny Alliance, senere omdøpt til Liberal Alliance, etter mer enn 40 år som medlem av Venstre. Samme år ble han valgt til formann i Liberal Alliances hovedstyre, og dermed leder for organisasjonsbyggingen. Mikkelsen ble ikke gjenvalgt til Folketinget ved valget i 2007, men ble valgt fra Vestjyllands storkrets i 2011 og 2015. Han var formann i Liberal Alliances folketingsgruppe 2016–2018 og medlem av Folketingets presidium 2016–2019. Han stilte ikke til gjenvalg i 2019.Han har vært aktiv i idrettens organisasjoner. Mikkelsen var formann i De Danske Gymnastik- og Ungdomsforeninger 1984–1992, formann i Danske Gymnastik- og Idrætsforeninger 1992–2001 og formann i Dansk Tipstjeneste 1999–2001.Han ble i 1998 utnevnt til ridder av 1. klasse av Dannebrogordenen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leif Mikkelsen (politician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(da) Leif Mikkelsen på Twitter 
(da) Leif Mikkelsen hos Folketinget
NO30

NO30 er Bibelselskapets bibeloversettelse til bokmål fra 1930. Oversettelsen er en revidert oversettelse av Det nye testamentet slik det forelå i en oversettelse fra 1904 og Det gamle testamentet i en oversettelse fra 1891. Det var store rettskrivingsreformer på begynnelsen av 1900-tallet, og disse ble innarbeidet i oversettelsen. Oversettelsen er en såkalt konkordant oversettelse, det vil si at den ligger tett opp til ordenes opprinnelige betydning på grunnspråkene. Utgaven ble «folkebibelen» i Norge i over førti år, og er fremdeles i salg.


== Referanser ==
Kjell Cordtsen

Kjell Durang Cordtsen (født 20. mars 1939) var en profilert norsk journalist og redaktør.
Cordtsen var en av de mest sentrale bak venstreside-avisen Orientering, hvor han i to perioder var redaktør. Han tiltrådte første gang som redaktør sammen med Kjell Gjøstein Resi etter Finn Gustavsen i 1965. Cordtsen hadde stillingen til 1969, da han ble etterfulgt av Lars Alldén. I 1971 tok han fatt på en ny redaktørperiode og satt nå til Orientering ble nedlagt og innlemmet i SV-avisen Ny Tid i 1975. På første del av 1970-tallet sørget han for store omlegginger i Orientering, med mer hardtslående journalistikk og mer tabloide oppslag.Cordtsen begynte senere i Dagbladet og var en viktig «tabloid-arkitekt» da avisen i 1983 la om formatet. I 1990 gikk han over til VG. I dag driver han vinimportfirma sammen med tidligere Orientering-spaltist Astor Reigstad.


== Bibliografi ==
Blodflekkene på veien, Pax (1967)


== Referanser ==
Seiling under Panamerikanske leker 1963

Seiling under Panamerikanske leker 1963. Seiling var med som en av nitten sporter i de fjerde Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 7. mai 1963. Det var seks klasser og Brasil ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran USA med to.


== Medaljer ==


=== Resultater ===


== Eksterne lenker ==
Panamerikanske leker 1963
Vektløfting under Panamerikanske leker 1963

Vektløfting under Panamerikanske leker 1963. Vektløfting var med som en av tjue sporter under de fjerde Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 7. mai. Det var sju vektklasser for menn. USA ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Cuba med en.


== Medaljer ==


=== Resultater ===


== Eksterne lenker ==
Panamerikanske leker 1963
Randi Karstensen

Randi Karstensen (gift Kristiansen; født 5. november 1921 på Lillestrøm, død 17. oktober 2012 samme sted) er en tidligere norsk skøyteløper som representerte Lillestrøm Turn & Idrettsforening.Hun ble nasjonal arbeidermester på 1000 meter hurtigløp i 22. jan 1939 på Hamar med tiden 2.07,8. Favoritten Karin Stav ble diskvalifisert på 1000 m etter å ha gått en innersving for mye. Karstensen gikk også 500 meter den 21. januar, hvor hun ble nummer tre med tiden 57,5.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arbeidernes idrettsforbund, red. (1939). Arbeidernes idrettsforbund : beretning : 15. mai 1935 - 15. mai 1939. Oslo. 
Larsen, Petter (1979). Med AIF-stjerna på brystet. Oslo: Tiden. ISBN 8210018531.
Vannpolo under Panamerikanske leker 1963

Vannpolo under Panamerikanske leker 1963. Vannpolo var med som en av tjue sporter i de fjerde Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 7. mai 1963. Vannpoloturnering ble vunnet av Brasil.  


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Panamerikanske leker 1963
Volleyball under Panamerikanske leker 1963

Volleyball under Panamerikanske leker 1963. Volleyball var en tjue sporter under de Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 7. mai 1963. Det var en turnering for menn og en for damer, Brasil vant begge.


== Medaljer ==


=== Plassering ===


==== Men ====


==== Damer ====


== Eksterne lenker ==
Panamerikanske leker 1963
Gymnastikk under Panamerikanske leker 1963

Gymnastikk under Panamerikanske leker 1963. Gymnastikk var med som en av tjue sporter i de fjerde Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 7. mai 1963. Det ble kun konkurrert i turn med sju individuelle øvelser og en lagkonkurranse for menn og fem individuelle øvelser og en lagkonkurranse for kvinner. USA ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Canada med fire.


== Medaljer ==


=== Resultater ===


==== Menn ====


==== Kvinner ====


== Eksterne lenker ==
Panamerikanske leker 1963
Johan Skinnars

Johan Skinnars er en svensk ishockeyspiller. Han spiller løper på A-laget til Aalborg Pirates, moderklubben hans er Säters IF, har også spilt Säters IF, Leksands IF, Nyköping, Mariestad Bois, og har også spilt universitet ishockey for Kenai River Brown Bears og Fairbanks Ice Dogs. Skinnars spilte på  Stjernen fra 2010 til 2012 etter det gikk turen til Dijon og Frankrike. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johan Skinnars – Eliteprospects.com