jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Høgskolebrua

Høgskolebrua eller Høyskolebrua er en bro/viadukt ved Gløshaugen (østre) i Trondheim som går over Christian Frederiks gate fra Høgskoleringen til Øvre Allé. Brua ble oppført etter tegninger av stadskonduktøren Sverre Pedersen på en allerede eksisterende fylling, som sannsynligvis ble til gjennom tilkjørt utgravningsmasse fra byggingen av de første NTH-byggene.
Brua var byens eneste viadukt, da den ble oppført i 1927 for å gjøre plass til trikketraseen Singsakerlinjen, som gikk oppover Christian Frederiks gate mellom Klostergata og videre oppover Eidsvolls gate. I den forbindelse ble også Christian Frederiks gate forlenget til krysset Høgskoleringen og Eidsvolls gate som et ledd i å lede hovedtrafikken fra sentrum opp til Singsaker og Tyholt.
Høgskolebrua består av to langsgående platedragere som igjen hviler på fire slanke betongsøyler via jernkuler. Skråningene fra søylene og opp til brofestet er for øvrig stensatt med teglstein.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 244. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Trondhjems Arkitekturforening, red. Helge Solberg (2009). Arkitektur i 1000 år – Arkitekturguide for Trondheim. Trondheim: Tapir Utrykk. s. 149. ISBN 978-82-995433-1-6. 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kenji Suda

Kenji Suda (japansk: 須田 健仁, Suda Kenji) (født 26. februar 1966 i Otaru) er en japansk tidligere skihopper som representerte Tokyo Biso.
Han deltok i verdenscupen i årene 1990 til 1998, med 24.-plass i 1995/96 som beste sammenlagtplassering. Samme sesong ble han også nummer 24 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 2.-plass i Örnsköldsvik 9. mars 1994. Han var også på det japanske laget som ble nummer 2 i lagkonkurransen i Lahtis 5. mars 1994 og i storbakken i Planica 9. desember 1995. I Sommer Grand Prix 1994 (sesongen 1994/95) ble han nummer 10 sammenlagt.
I OL i Albertville (Courchevel) i 1992 ble Kenji Suda nummer 17 i storbakken, 39 i normalbakken og var på det japanske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen. Han ble nummer 21 i VM i skiflyging i Harrachov i 1992. I VM i Falun i 1993 var han på det japanske laget som ble nummer 5 i lagkonkurransen. Han ble nummer 40 i normalbakken i VM i Trondheim i 1997.
Etter sitt siste renn i verdenscupen i Sapporo i februar 1998, deltok han i kontinentalcupen uten å markere seg sesongen 1998/99.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
Sports Reference: Kenji Suda Arkivert 17. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 20. april 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Kenji Suda – Olympedia 
(en) Kenji Suda – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kenji Suda – FIS (skihopping)
Gangkou (Fangchenggang)

Gangkou (kinesisk: 港口区; pinyin: Gǎngkǒu Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Fangchenggang i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. 
Det har et areal på 370 kvadratkilometer og teller 110.000 innbyggere (2004).


== Administrative enheter ==
Subdistrikter:

Yuzhouping 渔洲坪街道, Baishawan 白沙万街道.Storkommuner:

Qisha 企沙镇, Guangpo 光坡镇, Gongche 公车镇.


== Eksterne lenker ==
Infoside
Jérôme Romain

Jérôme Romain (født 12. juni 1971 i Saint-Martin) er en tidligere dominikisk friidrettsutøver, som konkurrerte i tresteg. Hans fremste meritt er bronsemedaljen fra VM i 1995. Under  Sommer-OL 1996 i Atlanta, USA, ble han slått ut i de innledende rundene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jérôme Romain – Olympedia 
(en) Jérôme Romain – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jérôme Romain – Commonwealth Games Federation 
(en) Jérôme Romain – World Athletics 
(fr) Jérôme Romain – Fédération française d athlétisme 
(en) Jérôme Romain – Track and Field Statistics
Teateråret 1922

Teateråret 1922 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1922.


== Hendelser ==
13. august – Gustaf IIIs Drottningholmsteater gjeninnvies etter at blant annet ha vært et møbelmagasin og har fått forfalle i over et århundre.
Ingjald Haaland etterfølger Amund Rydland som teatersjef for Det Norske Teatret.
Tore Svennberg etterfølger Tor Hedberg som sjef for Dramaten
Edvard Janse starter Casinoteatern for å spille lystspill og revyer.
Oscar Winge bygger om det tidigere cirkuslokalet Hippodromen i Malmö til teater.
Viran Rydkvist starter Lilla Teatern i Göteborg.


== Priser og utmerkelser ==
Pulitzerprisen for drama tildeles Eugene O'Neill for Anna Christie


== Nye drama ==
Arnolt Bronnen – Vatermord
Karel Čapek – Věc Makropulos
Jean Cocteau – Bryllup under Eiffeltårnet (Les mariés de la tour Eiffel)
Hugo von Hofmannsthal – Das Salzburger grosse Welttheater
Eugene O'Neill – The Hairy Ape
Luigi Pirandello – Henrik IV (Enrico IV)
Carl Sternheim – The Fossil
Ernst Toller – Die Maschinenstürmer
Ben Travers – The Dippers


== Årets oppsetninger ==


=== Norge ===
25. april – Retfærdighet var en teateroppsetting basert på skuespillet Loyalities av John Galsworthy, som ble satt opp på Nationaltheatret med Thomas Thomassen som regissør.


=== Sverige ===
16. november - Tredje delen av August Strindbergs teaterstykke En trasslig härfva har urpremiere på Lorensbergsteatern i Göteborg.
Algot Sandbergs teaterstykke Modärna fruar uroppføres på Vasa-Teatern i Stockholm.
Henning Ohlsons teaterstykke Hälsingar uroppføres på Tranebergs friluftsteater i Stockholm.
Edvard Perssons teaterstykke Studenterna på Tröstehult uroppføres på Malmö Friluftsteater


=== Tyskland ===
23. september – Bertolt Brechts drama Trummor i natten uroppføres i München.
August Strindbergs teaterstykke Genom öknar till Arfland har urpremiere i Hannover.
August Strindbergs teaterstykke Lammet och vilddjuret har urpremiere på Städtisches Opern- und Schauspielhaus i Hannover.
August Strindbergs teaterstykke Anno fyrtioåtta har urpremiere i Tyskland.


== Sverige ==
Heinrich Stobitzer og Richard Kesslers teaterstykke Der Regimentspapa med musikk av Friedrich Hollaender har svensk premiere på Lilla Folkteatern i Stockholm. Den ble filmet i 1933 regissert av John Lindlöf under tittelen Två man om en änka.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
London-radio

London-radio var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.
London-radio utviklet seg til å bli en av de største illegale avisene, men hadde en beskjeden oppstart. Initiativet ble tatt av Viggo Aagaard, som startet med å skrive av London-nyhetene på skrivemaskin med gjennomslag, og spre noen eksemplarer til sine venner.
Navnet London-radio fikk skrivet først i oktober 1941. Nå ble det også utstyrt med teksten «første årgang». Utgivelsene var regelmessige; avisen kom daglig både hverdager og søndager. Da den uteble noen dager ved årsskiftet 1941-1942 oppga man at det var «tekniske grunner» for dette. Avisen var en ren radioavis, som brakte stenografiske referater av Regjeringen Nygaardsvolds norske nyhetssendinger fra BBC i London, fra januar 1941 ledet av Toralv Øksnevad («Stemmen fra London»),
Fra nyåret 1942 blir avisen stensilert. Vanligvis besto avisen av ett ark, men før påskeferien kom et nummer på 10 sider. I 1942 kom avisen med hele 200 nummer. I 1943 økte sidetallet til to eller flere. Antall utgivelser dette året var 150. I alt kom det 450 utgaver fram til 1944, med et anslått samlet opplag på trekvart million.
Sentrale i arbeidet med avisen ved siden av Viggo Aagaard var Lilleba Bøgenæs, Ingeborg Gjøen, Agnes Hagelsteen, Tor Hofsvang, John Roscher Nielsen og Siri Oppedal. De fulgte radiosendingene, redigerte, skrev stensiler og arbeidet med mangfoldiggjøringen. En periode ble avisen laget hos Yngvar Hauge, som også skrev i London-radio.
Gruppa bak avisen produserte også skrifter for andre grupper, og distribuerte andre illegale aviser via sitt nettverk. I 1943 sendte de ut Norsk tidsskrift for hjemmefronten.
Under okkupantenes store aksjon mot den illegale pressa under det såkalte «pressekrakket» i februar 1944 var de på sporet av London-radio. Viggo Aagaard og Siri Oppedal ble arrestert, men klarte å spille uskyldige og bløffe seg unna alvorlige anklager. Aagaard måtte innrømme kjennskap til avisen, men diktet opp en troverdig historie der en person som alt var i sikkerhet i Sverige fikk mesteparten av «skylda». På denne måten reddet de to avisen fra en større opprulling.Også de andre illegale avisene viderebrakte nyheter fra London.


== Referanser ==
Guzhen (Bengbu)

Guzhen (kinesisk: 固镇县; pinyin:  Gùzhèn Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Bengbu.
Befolkningen var på 625 215 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Chengguan (城关镇), Haocheng (濠城镇), Liancheng (连城镇), Renqiao (任桥镇), Hugou (湖沟镇), Xinmaqiao (新马桥镇), Liuji (刘集镇), Wangzhuang (王庄镇)Kommuner:

Shihu (石湖乡), Yangmiao (杨庙乡), Zhongxing (仲兴镇)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
Dongsheng (Ordos)

Dongsheng (kinesisk: 东胜区; pinyin: Dōngshèng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Ordos i Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Det er administrasjonssentrum for Ordos.
Distriktet har et areal på 2 530 km² og teller 430 000 innbyggere.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi. 


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens sider
Anders Hovdens veg

Anders Hovdens veg (1–22) er en vei ved området Ugla/Dalgård på Byåsen sørvest for Trondheim som strekker seg fra sørvestover fra Olav Duuns veg mot Vådanvegen. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger og rekkehus, men regnes ikke som en gjennomfartsvei for annet enn boligbebyggelse med adresse dit.
Veien ble i 1957 oppkalt etter prest og forfatter Anders Hovden (1860–1943), som representerte en liberal kristendom og som arbeidet for målbevegelsen. Flere veier i området er for øvrig oppkalt etter forfattere som skrev på nynorsk.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 47. ISBN 978-82-573-1762-1.
Meteorologiåret 1922

Meteorologiåret 1922 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1922.


== Hendelser ==
21.–22. februar – Minnesota, USA rammes av en storm med underkjølt regn etterfulgt av en snøstorm.
14. april - I St. Vildmose, Danmark måles temperaturen til −19,0, som er Danmarks lavest målte temperatur for måneden.
17. april – En tornado i USA forårsaker skader fra Illinois til Ohio og etterlater seg over 9 inches snø.
Mai - Med 601,7 millimeter i Samnanger, Norge noteres norsk nedbørsrekord for måneden.
12. mai – Temperaturen faller i Morris i Minnesota, USA med 65 grader.
10. juni – Haglstorm i Marple Plain i Minnesota, USA skader åkrene.
13. september – Den absolutt høyeste temperaturen som noensinne er målt i verden noteres til +57,8 °C i Al Azizyah i Libya, men målingen er noe omstridt.
17–18. juli – 125 millimeter nerbør faller over Mackmyra, Sverige noe som innebærer nedbørsrekord innfor 24 timer for Gästrikland, men da det skjedde i løpet av to døgn kan det ikke regnes som døgnnedbørsrekord.
6. september – En varmebølge herjer i Minnesota, USA.
3. oktober – Det er en veldig varm høstdag råder i Minnesota, USA.
24. oktober – Ved stormer i Minnesota, USA måles vindhastigheten til 55 mph ved Collegeville.
1. november – Den første norske værprognosen i radio sendes i Bergen radio, i det daglige innslaget Meteo Prognostique som sendes 2 ganger om dagen.
18. desember – En varmebølge herjer i det sørlige Minnesota, USA.
25. desember – Med 51 °F måles ny varmerekord for juledagen i Twin Cities i Minnesota, USA.


=== Våren ===
Luleälven i Norrbotten svømmer over.


=== Ukjent dato ===
Torneälven i Sverige rammes av en alvorlig isløsing.
Et veldig kraftig innsig til Østersjøen på 510 km³ inntreffer
Det norske meteorologiske institutt har nå 50 ansatte, og et kontor opprettes.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Weather in 1922 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anders Liaklevs veg

Anders Liaklevs veg (1–12) er en vei ved bydelen Heimdal sør for Trondheim som strekker seg østover fra Kongsveien mot Simon Leinums veg delvis som en parallellgate til Ringvålvegen. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei mot Klokksteinvegen og Simon Leinums veg med samme boligbebyggelse.
Veien ble i 1964 oppkalt etter gårdbrukeren Anders Liaklev (1795–1855), som blant annet var ordfører i Leinstrand i perioden 1854–1855. Fra reguleringen i 1950 og frem til 1964 gikk veien under navnet Asbjørnsens veg, som ikke må forveksles med Asbjørnsens gate på Singsaker.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 47. ISBN 978-82-573-1762-1.
L’Express

L’Express (ISSN 0245-9949) er et fransk ukentlig nyhetsmagasin. Da det ble grunnlagt i 1953 under den første indokinesiske krig, var det bygd på modellen til det amerikanske magasinet Time.


== Histore ==
Magasinet ble grunnlagt av Jean-Jacques Servan-Schreiber, senere president for Parti républicain, radical et radical-socialiste, og Françoise Giroud, som tidligere hadde vært redaktør for Elle og senere ble Frankrikes første kvinnesaksminister (1974) og deretter kulturminister (1976). Magasinet uttrykte sin støtte til politikken til Pierre Mendès-France i Indokina, og hadde generelt en orientering til venstre for sentrum. Det var motstander av krigen i Algerie, og spesielt bruken av tortur. I mars 1958, som følge av en artikkel der Jean-Paul Sartre anmeldte boken La Question av Henri Alleg, ble magasinets utgivelse stoppet av den franske regjeringen. For å gjenoppta utgivelsen, måtte L'Express trykke en ny utgave uten den aktuelle artikkelen. François Mauriac var en fast bidragsyter, men han forlot L'Express da Charles de Gaulle ble værende ved makten. 
I 1964 forlot flere journalister L’Express, deriblant Jean Daniel og André Gorz, for å grunnlegge magasinet Le Nouvel Observateur. Servan-Schreiber endret l'Express til et mindre politisk engasjert magasin, og opplaget steg fra 150 000 til 500 000 eksemplarer i løpet av tre år.
I 1971, som et resultat av Servan-Schreibers politiske aktivitet i det radikale partiet, sluttet ni journalister i magasinet og startet Le Point for å motarbeide det de oppfattet som «dagens franske intellektuelle elite i pressen og andre steder, med deres venstrevridde dogmer og selvtilfredse nihilisme.»I 1977 solgte  Servan-Schreiber magasinet til Jimmy Goldsmith. Jean-François Revel ble direktør i oktober 1978. 
Han ble etterfulgt av Yves Cuau i mai 1981. I 1987 ble L'Express solgt til C. G. E., og i 1995 ble magasinet igjen solgt, denne gang til CEP communications, en filial av Havas. Denis Jeambar ble ny direktør.  
I 1998, etter at Vivendi overtok kontrollen med Havas, var magasinet igjen under Vivendis kontroll. Etter at Vivendi gikk konkurs, ble L’Express i 2002 solgt til Socpresse (80 prosent eid av Dassault Group). I 2006 ble det kjøpt av partneren Roularta. I 2008 hadde L'Express 2,3 millioner lesere hver uke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) L'Express – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anders Reitans veg

Anders Reitans veg (1–7) er en vei ved bydelen Heimdal sør for Trondheim som strekker seg sørøstover fra Sivert Thonstads vei mot Vestre Rosten. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei mot Ole Øisangs vei og Olav Gullvågs veg med samme boligbebyggelse.
Veien ble i 1964 oppkalt etter forfatteren og politikeren Anders Reitan (1826–1872), kjent for diktsamlingen Fjeld-Lom (1866) og som stortingsrepresentant for Hedemarkens amt. Fra reguleringen i 1950 og frem til 1964 gikk veien under navnet Fridtjof Nansens vei, som ikke må forveksles med Fridtjof Nansens vei på Sverresborg.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 47. ISBN 978-82-573-1762-1.
Staccato

Staccato (atskilt, forkortet tone) er en form for musikalsk artikulasjon som innebærer at hver tone utføres med en mindre del av sin noteverdi. En etterfølgende pause dekker deretter resten av noteverdien. Denne artikulasjonen har blitt beskrevet av teoretikere og notert siden 1700-tallet.


== Notasjon ==
Innen musikknotasjonen har staccato blitt notert på mange ulike måter. Etter romantikken har det vært vanlig at en prikk over eller under noten betyr staccato, og at en kile (eng.: wedge) betyr staccatissimo, en svært kort form for staccato. Men innen 1850 fantes mange tolkninger av de ulike tegnene.
Friedrich Starke skriver i sin Wiener Pianoforte Schule (1821) at staccato finnes i tre former:
Staccatissimo, notert med en kile, noten holdes bare en firedel av sin verdi
Staccato, notert med en prikk, noten holdes halvparten av sin verdi
Mezzo-staccato, notert med både prikker og bue (som portato), noten holdes tre firedeler av sin verdi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Staccato – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Staccatissimo

Staccatissimo angir innen musikken en note som skal spilles ekstremt kort, separat og distinkt, som en ekstrem staccato. I notasjon skrives staccatissimo som en kile over notene. En kile eller en loddrett strek kunne opprinnelig (på 1700-tallet) også bety en vanlig staccato, da det ikke fantes noen standard, men etterhvert ble det vanligst at en prikk over notene betydde staccato, og en kile staccatissimo. Under et eksempel fra Bruckners 0. symfoni, hvor staccatissimo er notert over eller under notene, avhengig av notehalsens retning.


== Referanser ==
Oseloftet

Oseloftet er et loft fra gården Ose i Bygland i Setesdal, oppført omkring 1700. Det ble flyttet og gjenreist i Setesdalstunet på Norsk Folkemuseum i 1913. Det er bygget av særlig grovt tømmer som er usedvanlig fint bearbeidet. Selv om det bare er rundt 300 år gammelt, følger det middelalderens skikk for loftsbygninger ved å stå direkte på steinmur («Borg» i Setesdalsmål), ikke på stabber, slik det ble vanlig i andre bygder. Etter lokal byggeskikk har det heller ikke sval foran buret i første høgda, mens selve loftet har sval på alle fire sider, med trapp opp langs vestveggen.
Oseloftet står i et rekketun med gavlen mot tunet, og med stuebygninger på begge sider, siden Setesdalstunet på Folkemuseet er anlagt som et felles tun for to gårdbrukere. Tunet lå vanligvis i en sørvendt skråning og dannet en «gate» med innhus (stuer og loft) på oppsiden eller nordsiden, og uthus (fjøs, staller og løer) på sørsiden. Slik ble innhusene liggende med solvendte innganger, mens fjøs og staller lå nederst i tunet med en åker nedenfor. Dermed kunne gjødsel fra fjøs og staller måkes ut gjennom luker i veggen så «hevdasiget» kom åkeren til gode. 
Oseloftet har (som alle loft) to etasjer. Navnet loft brukes både om hele huset og om rommet i øvre etasje. Rommet nede, buret, ble brukt til oppbevaring av mat, men kunne også brukes som sovested om sommeren. Loftet ovenpå hadde høy status og ble brukt som soveloft for gjester og til oppbevaring av stasklær og kostbarheter.
Tømmerkjernen er laftet opp med ytterveggene i samme plan gjennom begge etasjer, mens svalen i stavverk bæres av framstikkende laftestokker i etasjeskillet. Disse bærer sviller som igjen bærer hjørnestolper på krysningspunktene. På stolpene hviler stavlegjer som understøtter sperretaket som er kontinuerlig over både laftekjernen og svalene.
Oseloftet skal være bygget av tømreren Knut Torjussen Helle fra Hylestad.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mork, Paal (red.) (2010) «Norsk Folkemuseum – Friluftsmuseet». By og Bygd 43. Oslo, Norsk Folkemuseum. S. 39, 56. ISBN 13: 978-82-90036-82-5
Richard Salisbury Bull

Richard Salisbury Bull (født 6. januar 1913 i Wilkinsburg i Pennsylvania, død 8. mai 1942) var en amerikansk marineoffiser.
Han ble uteksaminert fra United States Naval Academy før han begynte i militæret som fenrik den 4. juni 1936. Han ble opplært som marineoffiser i 1938 og 1939 på en base i Florida, og tjenestegjorde for flåten fra 1941. Han arbeidet for en kortere periode ved den amerikanske ambassaden i Londoni England før han rapporterte til tjeneste som jagerflyger om bord på USS Lexington den 27. desember 1941.
Mens Bull var utstasjonert om bord på det amerikanske hangarskipet, deltok han i flere skarpe operasjoner mot de japanske styrkene i februar og mars 1942. Under slaget ved Korallhavet den 7. og den 8. mai, ble Bull tildelt utmerkelsen Distinguished Flying Cross, men han kom aldri tilbake igjen fra sitt siste oppdrag.
Richard Bull

Richard Bull (født 14. juli 1914 i New York, død 5. februar 1942) var en militær pilot og offiser i den amerikanske marinen under andre verdenskrig.
Bull vervet seg til den amerikanske marinen den 16. juli 1938 i Miami i Florida, og ble utdannet til flyver på Naval Air Station Pensacola i Florida. Bull ble utnevnt til militærpilot den 12. oktober 1939. Han ble utnevnt til ensign den 21. november 1939. I 1940 ble han forfremmet til kommandant. Bull falt i krig i februar 1942. Han ble posthumt tildelt utmerkelsen Distinguished Flying Cross.
Reginaldo Ndong

Reginaldo Ndong (født 14. oktober 1986) er en ekvatorialguineansk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte han Ekvatorial-Guinea. Han løp 100 meter, og ble slått ut i første innledende heat, der han ble nummer 8 med tiden 11,59.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Reginaldo Ndong – Olympedia 
(en) Reginaldo Ndong – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Reginaldo Ndong – World Athletics
Eva Dimas

Eva María Dimas Fontanals (født 18. mars 1973 i San Salvador) er en salvadoransk tidligere vektløfter, som deltok i 3 påfølgende sommer-OL med OL-debut under Sommer-OL 2000 i Sydney og konkurrerte i tungvekt. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte hun El Salvador der hun ble nummer 11 (fullførte ikke) i +75 kilo -klassen.


== Eksterne lenker ==
(en) Eva Dimas – Olympics.com 
(en) Eva Dimas – Olympics.com 
(en) Eva Dimas – Olympic.org 
(en) Eva Dimas – Olympedia 
(en) Eva Dimas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eva Dimas – World Athletics 
(en) Eva Dimas – IWF 
(de) Eva Dimas – Institut für Angewandte Trainingswissenschaft (vektløfting) 
(de) Eva Dimas – Institut für Angewandte Trainingswissenschaft (vektløfting)
Makelesi Bulikiobo

Makelesi Batimala (født 23. oktober 1977) er en fijiansk friidrettsutøver som konkurrerer på 400 meter. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte hun Fiji der hun ble slått ut i de innledende rundene.


== Eksterne lenker ==
(en) Makelesi Bulikiobo – Olympedia 
(en) Makelesi Bulikiobo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Makelesi Bulikiobo – Commonwealth Games Federation 
(en) Makelesi Bulikiobo – World Athletics
Ricardo Blas jr.

Ricardo Blas jr. (født 19. oktober 1986 i Guam) er en guamsk judoka som konkurrerer i klasse +100 kilo. Under Sommer-OL 2008 representerte Guam, der han røk ut i andre runde.


== Eksterne lenker ==
(en) Ricardo Blas jr. – Olympedia 
(en) Ricardo Blas jr. – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ricardo Blas jr. – JudoInside