jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Take a Chance on Me

«Take a Chance on Me» er en sang som ble utgitt av den svenske popgruppen ABBA 12. desember 1977 på deres femte album, The Album. Det var andre singel som ble utgitt fra albumet, og sangen er også inkludert på diverse ABBA samlealbum, eksempelvis ABBA Gold: Greatest Hits. B-siden har sangen «I Wonder (Departure)».
Agnetha Fältskog og Anni-Frid Lyngstad synger sammen, mens Fältskog tar enkelte høye soprantonene alene. Hun tar også av seg de lavmælte og «That's all I ask of you honey» og «Come on, give me a break, will you?» alene. De gangene ABBA framførte «Take a Chance on Me»" på TV-opptredener, var en av Fältskogs oppgaver å se med forføreriske øyne inn i TV-kamera når hun mimet (eventuelt sang etter playback) disse to setningene.Björn Ulvaeus og Benny Andersson synger «take-a-chance-take-a-ch-a-chance-chance» rytmen med sporadiske kor-sekvenser som eksempelvis «aaa-aaah» og «gonna get you».
Arbeidstittelen på «Take a Chance on Me» var «Billy Boy». Sangen ble både skrevet og innspilt i 1977. Sangens rytme («take-a-chance-take-a-chance-take-a-ch-a-chance-chance») stammet fra joggeturene til Ulvaeus der han hadde det med å puste «tch-a-ch» mens han løp.En versjon fra en konsert i 1979 ble først utgitt som B-side til «I Have a Dream» i desember 1979. Versjonen går litt kjappere enn studioutgaven. En av damene sier «Thank you – you are fantastic» før sangen starter opp. Den ble også utgitt som bonusspor på 30-års utgaven av The Album. Samme versjon (uten «Thank you – you are fantastic») ble sluppet på ABBA Live i 1986.


== Coverversjoner ==
Erasure hadde en coverversjon av sangen på deres Abba-esque EP fra 1992, og A-Teens hadde sangen på debutalbumet The ABBA Generation. Andre versjon er blitt innspilt av blant andre Alvin and the Chipmunks, Abbacadabra, Euphorica, Pamela McNeill, The Black Sweden, Brighouse and Rastrick Brass Band og Nils Landgren.


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==
Ladder 49

Ladder 49 er en amerikansk film fra 2004, om den heroiske innsatsen til brannmannen Jack Morrison fra Baltimore, som en fanget inne i en lagerbygning og hans historie før han kom dit.
Filmen er en feiring av brannmenn og deres yrke, og livet som følger med. Filmen ble regissert av Jay Russell.


== Handling ==
Brannmann Jack Morrison (spilt av Joaquin Phoenix) som redder en manns liv i en massiv brann i en 20 etasjer høy bygning i Baltimore, Maryland. Imidlertid faller Jack gjennom flere etasjer, og skader beinet alvorlig. Historien følger deretter innsatsen til de andre brannmennene fra enheten hans, Ladder Company 49, ledet av nestleder Mike Kennedy (spilt av John Travolta) Jacks mentor, i håp om å redde ham i tide.
Ispedd den nåværende redningsinnsatsen, er det også en rekke tilbakeblikk som viser hvordan Jack ble med i brannvesenet, hans aller første møte (ved et supermarked) med kvinnen som til slutt skulle bli hans kone (spilt av Jacinda Barrett) forholdet til barna hans, samt livet hans som brannmann, og forholdet til hans kollegaer.


== Rolleliste ==
Joaquin Phoenix som brannmann Jack Morrison, Ladder 49
John Travolta as nestleder (tidligere kaptein) Mike Kennedy, Engine 33
Robert Patrick som brannmann Leonard "Lenny" Richter, Ladder 49
Jacinda Barrett som Linda Morrison
Morris Chestnut som brannmann Tommy Drake, Ladder 49
Balthazar Getty som brannmann Ray Gauquin, Ladder 49
Billy Burke som brannmann Dennis Gauquin, Ladder 49
Tim Guinee as kaptein Tony Corrigan, Engine 33
Kevin Chapman som Lt. Frank McKinney, Ladder 49
Jay Hernandez som brannmann Keith Perez, Ladder 49
Kevin Daniels som brannmannsingeniør Don Miller
Steve Maye som brannmann Pete Lamb
Robert Logan Lewis som brannmann Ed Reilly
Spencer Berglund som Nicky Morrison
Brooke Hamlin som Katie Morrison
Sam Stockdale som seg selv
Paul Novak, Jr. as the Dispatcher


== Priser ==
Filmen har fått priser som :Teen Choice Awards og BMI Film Music Award.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ladder 49 på Internet Movie Database 
(no) Ladder 49 hos Filmfront 
(sv) Ladder 49 i Svensk Filmdatabas 
(da) Ladder 49 i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Ladder 49 på Allociné 
(nl) Ladder 49 på MovieMeter 
(en) Ladder 49 på AllMovie 
(en) Ladder 49 på Turner Classic Movies 
(en) Ladder 49 på Rotten Tomatoes 
(en) Ladder 49 på Metacritic  Wikiquote: Ladder 49 – sitater
Backslick

Backslick, slickhair eller glatt bakoversleik er en bakoverkjemmet, noe lengre frisyre som først og fremst bæres av gutter og menn. Frisyren kan skapes ved hjelp av for eksempel hårgelé, brylkrem, voks eller lignende. For å skape frisyren brukes en kam som dras gjennom håret. Frisyren forbindes gjerne i populærkulturen med sosser og stekare (rik, svensk overklasseungdom).


== Se også ==
Pompadur


== Referanser ==
Rusmiddeltesting

Rusmiddeltesting er de handlinger som utføres for å kontrollere om en person er eller har ruset seg på et eller flere rusmidler. For å utføre testen analyser man biologisk materiale, oftest er dette prøver fra urin, blod, spytt eller hår – men ved enkelte tilfeller kan det være aktuelt å ta prøve av annet biologisk materiale.


== Arbeidsplasstesting ==
Arbeidsplasstesting er et sett prosedyrer og handlinger som brukes for å bekrefte eller avkrefte at en person har inntatt et rusmiddel på sin arbeidsplass eller forut for arbeidet, slik at inntaket har eller kan få konsekvenser for utførelse av arbeidsoppgaver. Arbeidsplasstesting brukes primært på arbeidsplasser der oppgaver er såkalt sikkerhetskritisk, ved at dårlig eller feil utførelse kan få alvorlige sikkerhetsmessige konsekvenser for personen selv, tredjeperson og/eller betydelige samfunnsinteresser.
De fleste vestlige land har dette regulert i en eller annen form. I Norge er dette regulert gjennom Sosial- og helsedirektoratets Rundskriv IS 14 (kvalitetskrav til rutiner for rusmiddeltesting, hvor positivt analysesvar kan danne grunnlag for iverksetting av alvorlige sanksjoner), gjennom arbeidsmiljølovens kapittel 9 (Kontrolltiltak i virksomheten) og eventuelt forskrifter i den enkelte næring.
Arbeidsplasstesting er som oftest en kommersiell tjeneste.


== Referanser ==
John Ostrander

John Ostrander (født 20. april 1949) er en amerikansk tegneserieforfatter. Han er mest kjent for science fiction-serien Grimjack, som han skapte sammen med tegneren Tim Truman, i tillegg til serier som Starslayer, Suicide Squad, The Spectre, Firestorm, Wasteland og Batman. Ostrander har de senere årene skrevet tegneserier fra Star Wars-universet for Dark Horse Comics.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Ostrander – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Ostrander på Internet Movie Database 
(en) John Ostrander på Twitter
Edvard Granum Dillner

Edvard Granum Dillner (født 13. juni 1997) er en norsk multikunstner fra Nesodden. Dillner har gått kunstfag ved Oslo by Steinerskole og studert kunsthistorie ved Universitetet i Oslo. Dillner skriver fast for magasinet KUNST.


== Bakgrunn ==
Dillner vokste opp på Hellvik på Nesodden, der han gikk på Steinerskolen. Han er etterkommer av musiker og mystiker Johan Dillner (1785–1862), og oldebarn av forfatter Liv Lundberg (1902–1989).


== Film ==
Han vant førstepris under den amerikanske barnefilmfestivalen Chicago International Children's Film Festival i 2009 for animasjonsfilmen Varmt, som handler om to pingviner som opplever problemer på grunn av klimaendring. For samme film fikk han andreprisen under Hamburg International Shortfilmfestival tidligere samme år. Filmen ble også vist under Taiwan International Children's Film Festival året etter.I 2010 vant Dillner for beste juniorfilm under Amandusfestivalen. Han var også nominert i 2008 med animasjonsfilmen Igloen og i 2017 satt han i programråd og forhåndsjury for samme festival.


== Musikk ==
Fra 2016 til 2018 turnerte Dillner internasjonalt med Jakob Ogawa. Festivalopptredener inkluderte Lollapalooza Argentina, Reeperbahn Festival og Slottsfjell. Oppvarmingsjobber inkluderte konserter med band og artister som LANY, Metronomy, Perfume Genius og Sondre Lerche. Dillners hovedinstrument er bassgitar.


== Kunst ==
Dillner har hatt styreverv i Plot/Oslo og Ung i Operaen, og har deltatt i flere panelsamtaler om visuell kunst. Våren 2022 var han en av kuratorene for utstillingen Memoria, på Institutt for filosofi, ide- og kunsthistorie og klassiske språk ved Universitetet i Oslo.


== Skriving ==
Dillner har publisert tekster om kunst, musikk, litteratur og tegneserier i publikasjoner som Paragone, Ballade, GAFFA og PUTSJ. Dillner er fast skribent med anmelderspalte i magasinet KUNST, og Norgeskorrespondent for det internasjonale musikknettstedet beehype. Han er tatt opp som medlem av Norsk kritikerlag og Norsk Journalistlag.I 2022 ble Dillner antatt i antologien innafor / utafor, utgitt av Agenda X. I teksten «Det mørke rommet» skrev Dillner åpent om egne sykdomserfaringer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Timann

Timann er et norsk mannsnavn (brukt blant annet i Valdres og Hallingdal)Ifølge Ivar Aasen er navnet relatert til Tidemann som i sin tur er relatert til tjod i betydningen folk. Gammelhøytysk form var Theotmann. Navnet er kjent i Norge siden 1400-tallet og brukt som fornavn på Østlandet på 1700-1800-tallet. Senere svært sjelden.


== Referanser ==
Kunståret 1820

Kunståret 1820 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1820.


== Henvendelser ==
Venus fra Milo blir funnet på øyen Milos.


== Verk ==
John Constable – «Harwich Lighthouse»
John Trumbull – «Surrender of Cornwallis at Yorktown»
Katsushika Hokusai – «Den store bølgen ved Kanagawa»
Christoffer Wilhelm Eckersberg – «Bella og Hanna. M.L. Nathansons ældste døtre»


== Priser ==
Prix de Rome, maleri: Amable-Paul Coutan


== Fødsler ==
28. januar – Vilhelm Pedersen, dansk kunstner og illustratør (død 1859)
13. februar – Alwine Schroedter, tysk Illustratør og maler (død 1892)
28. februar – John Tenniel, britisk illustratør (død 1914)
5. mars – August Siegert, tysk maler (død 1883)
30. mars – Édouard Dubufe, fransk maler (død 1883)
6. april – Félix Nadar, fransk fotograf, karikaturtegner og journalist (død 1910)
3. mai – Vincenzo Vela, sveitsisk frihetskjemper, kunstner og billedhugger (død 1891)
12. mai – Josef Mánes, tsjekkisk maler (død 1871)
28. mai – Frants Bøe, norsk maler (død 1891)
11. juni – Vincent Baron, fransk skuespiller og billedhugger (død 1892)
8. juli – Otto Heyden, tysk maler (død 1897)
9. juli – John Wright Oakes, britisk maler (død 1887)
25. juli – Henry Doulton, engelsk keramiker (død 1897)
14. september – Václav Levý, tsjekkisk biledhugger (død 1870)
25. september – Frederick Richard Pickersgill, britisk maler og illustratør (død 1900)
24. oktober – Eugène Fromentin, fransk maler, kunstkritiker og forfatter (død 1876)
25. oktober – Lorenz Frølich, dansk illustratør og maler (død 1908)
23. november – Ludwig von Hagn, tysk maler (død 1898)
29. november – Ferenc Szoldatits, ungarsk maler (død 1916)
16. desember – George Scharf, engelsk kunstkritiker, illustratør og direktør ved National Portrait Gallery (død 1895)
18. desember – Karl Becker, tysk maler og president for Berliner Akademie (død 1900)
25. desember – Edouard Imer, fransk maler (død 1881)
John Frederick Herring, Jr., engelsk maler av sport og dyremotiv (død 1897)


== Dødsfall ==
29. januar – Georg III av Storbritannia, kunstmesen og samler (født 1738)
11. mars – Benjamin West, engelskamerikansk maler (født 1738)
27. mars – Gerhard von Kügelgen,tysk maler av portretter og historiemalerier (født 1772)
15. september – Okada Beisanjin, japansk maler (født 1744)
10. oktober – Uragami Gyokudō, japanske musiker, maler, poet og kalligraf (født 1745)
Jean Simeon Rousseau de la Rottiere, fransk dekorasjonsmaler (født 1747)
Kitao Shigemasa, japansk ukiyo-ekunstner fra Edo (født 1739)


== Eksterne lenker ==
(en) 1820 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Volker Wieker

Volker Wieker (født 1. mars 1954 i Delmenhorst) er en general i det tyske Bundeswehr som var generalinspektør for Bundeswehr, det vil si Tysklands forsvarssjef, fra 21. januar 2010 til 18. april 2018.


== Karriere ==
Wieker er artillerioffiser med tjeneste i Hæren. Han har tjenestegjort i ulike hæravdelinger og i forsvarsdepartementet, samt deltatt i utenlandsoperasjoner i IFOR i Bosnia-Hercegovina, KFOR i Kosovo og ISAF i Afghanistan. Wieker ble major i 1990. Forfremmelse til oberstløytnant fulgte i 1993 og til oberst i 1997, før han i 2002 ble utnevnt til brigadegeneral. Videre forfremmelse til generalmajor skjedde i 2004, til generalløytnant i 2008 og til general i 2010.


== Utmerkelser ==
Wieker er innehaver av Ehrenzeichen der Bundeswehr, Einsatzmedaille der Bundeswehr for IFOR, KFOR og ISAF. Han har også NATO-medaljen og er tildelt USAs Legion of Merit og Bulgarias fortjenstorden. I 2012 ble Wieker utnevnt til kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fortjenstfullt virke for norsk-tysk forsvarssamarbeid.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
General Volker Wieker, biografi fra Tysklands forsvarsdepartement
Alex Raymond

Alex Raymond (født 2. oktober 1909, død 6. september 1956) var en amerikansk tegneserieskaper best kjent som skaperen av tegneserien Flash Gordon. I 1934 lanserte Raymond tre nye spenningsserier for King Features Syndicate. Secret Agent X-9, som ble skrevet av Dashiell Hammett, handlet om en hemmelig agent i kamp mot organisert kriminalitet. Serien ble unnfanget som en konkurrent til Chester Goulds politiserie Dick Tracy. Science fiction-serien Flash Gordon var ment som en konkurrent til Buck Rogers og kjennetegnes av Raymonds illustrative  tegnestil og eksotiske miljøskildringer. Flash Gordon ble de første årene kun utgitt som søndagssider i farver. Jungle Jim var en eventyrserie med handling fra Sørøst-Asias jungler.
Etter å ha tjenestegjort i militæret under annen verdenskrig skapte Raymond detektivserien Rip Kirby i 1946. Raymond var en av pionerene innen utviklingen av spenningsserier på 1930-tallet, og har påvirket flere generasjoner av serietegnere med sine teknisk briljante tegninger og bevisste bruk av lys og skygge. Tegnere som Al Williamson, Dave Sim, Neal Adams og Alex Toth er alle tegnere som er tydelig influert av Raymond.
Raymond døde i en bilulykke i 1956.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alex Raymond – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alex Raymond på Internet Movie Database 
(en) Alex Raymond hos The Movie Database 
(en) Alex Raymond hos American National Biography
Vito Acconci

Vito Hannibal Acconci (født 24. januar 1940 i The Bronx i New York, død 27. april 2017 i Manhattan) var en Brooklyn-basert designer, landskapsarkitekt, performance- og installasjonskunstner.


== Liv og virke ==


=== Utdannelse ===
Acconci gikk Regis High School i New York. Han mottok B.A. i litteratur fra College of the Holy Cross i 1962 og M.F.A. i litteratur og poesi fra universitetet i Iowa.


=== Arbeider ===
Acconci begynte som poet, og redigerte 0 TO 9 med Bernadette Mayer sent på 1960-tallet. På samme tid var Acconci performancekunstner og videokunstner, og brukte sin egen kropp som  tema for fotografi, film, video og performance. Acconcis performance- og videoarbeider var tungt preget av konfrontasjon og situasjonisme. Midt på 1970-tallet utvidet Acconci sine gjøremål til også å gjelde audiovisuelle installasjoner.
En installasjon/performance fra denne perioden er Seedbed (15. – 29. januar 1971). I Seedbed lå Acconci gjemt under en rampe installert ved Sonnabend Gallery og runket, mens han snakket i en høyttaler om sine fantasier om besøkerne som gikk over ham på rampen. En motivasjon bak Seedbed var å involvere offentligheten i produksjonen av arbeidet ved å skape en situasjon av gjensidig utveksling mellom kunstner og betrakter.
Senere fokuserte kunstneren på arkitektur og landskapsdesign som integrerer det offentlige og private rom.

I anledning av at Graz ble europeisk kulturhovedstad i 2003 skapte han en gangbru med en kunstig flytende "øy", Murinsel, midt i Mur-elven.
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Vito Acconci – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vito Acconci på Internet Movie Database 
(en) Vito Acconci hos The Movie Database
Kashmirdalen

Kashmirdalen (engelsk: Kashmir Valley eller Vale of Kashmir, kashmiri: कश्मीर वादी (devanagari), کشمِیر وادی (perso-arabisk)) er en dal mellom Himalayafjellene og Pir Panjal-fjellene. Den er dannet av elven Jhelum, og er ca. 135 km lang og 32 km bred. Dalen ble kalt «paradis på jord» av Jahangir. Kashmir-dalen er i dag hjem til rundt fire millioner mennesker, hvorav 97% er muslimer. I tiden før 1997 var det ca. 95% muslimer, og av disse var 13% sjiamuslimer.Hele dalen ligger i den indisk-administrerte delen av Kashmir, i delstaten Jammu og Kashmir. Srinagar er den største byen i dalen og også sommerhovedstaden i delstaten. Andre store byer er Anantnag og Baramulla. Dalen har vært sted for væpnet opprør siden 1989 som følge av Kashmir-konflikten. Dalen er knyttet til resten av India gjennom Banihaltunnelen nær Qazigund på hovedveien NH 1A til Jammu, som holdes stengt om vinteren på grunn av mye snø. Blant de populære turiststedene i dalen er Gulmarg, Dal Lake, Pahalgam og  Amarnath-tempelet. 


== Referanser ==
Einar Lund (1880–1963)

Einar Thoralf Ottar Lund (1880–1963) var en norsk-amerikansk pressemann og redaktør. 
Lund var født i Østre Aker, og vokste opp i Asker. Han var utdannet typograf.I 1898 begynte Einar Lund å jobbe for Drammens Blad. Der traff han kona Anne Margrete Hansen fra Kongsberg, og i 1901 giftet de seg. Tre år senere reiste de til Oslo, der Lund begynte å arbeide for Norsk Familie-Journal. I 1906 skrev han et dikt til kroningen av Kong Haakon. I 1907 kjøpte han Glommendalen. Familien flyttet til Kongsvinger, og de fikk en datter 4. februar. Einar og Anne (som ble kalt «Lully» av vennene sine) jobbet begge med å gi ut avisa. Etter å ha bodd i sentrum av byen noen år, kjøpte de i 1911 en tomt oppe i Øvrebyen og bygde gården «Fjellheim» på Røhneløkka, rett ved skytebanen. Lund bidro sterkt til å løfte Glåmdalen fra å være en relativt liten Venstre-avis til å bli en viktig sosialdemokratisk avis med daglige utgivelser. 
Etter at Arbeiderpartiet først overtok eierskapet i 1914 og senere sparket ham som redaktør i 1916, flyttet Einar Lund til Stavanger og en jobb i 1ste Mai (fra 1955 Rogalands Avis). 
I 1919 emigrerte Einar, kona Lully og barna til Fargo i Nord-Dakota, med et pressestipend i baklomma. Der fikk han jobb som typograf i Knight Printing Co. I disse årene skrev han flere artikler for norske aviser, som Drammens Blad. Familien flyttet videre til Decorah i Iowa i 1927, der han begynte i norsk-amerikanske Decorah Posten. Kona Lully jobbet samme sted. Lund ble redaktør i avisa i 1947 og etablerte seg som et viktig talerør for norsk-amerikanerne. Etter andre verdenskrig ble han invitert til Norge som en aktet pressemann og han var aktiv fram til han døde i 1963.
Lund var ridder av St. Olavs Orden (1939) og fikk St. Olavsmedaljen i 1947.


== Referanser ==
Sveriges ambassade i Pyongyang

Sveriges ambassade i Pyongyang er en svensk ambassade som ligger i Nord-Koreas hovedstad Pyongyang. Fram til 2001 var Sverige det eneste landet i EU som hadde en ambassade i byen. Den ble åpnet i 1975 og ligger i Munsu-dong, Daehakgata, i ambassadeområdet Taedonggang, som ligger i det østre Pyongyang. 16. september 2010 leverte Barbro Elm sin akkreditiver til Nord-Koreas statssjef Kim Yong-nam.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sveriges ambassad Pyongyang
Son of a Preacher Man

«Son of a Preacher Man» er en amerikansk sang, skrevet av John Hurley og Ronnie Wilkins. 
Rettighetene til å gjøre en coverversjon ble opprinnelig tilbudt Aretha Franklin, som avslo. Det var først etter at hun hørte Dusty Springfields versjon at hun revurderte det og spilte inn sin egen versjon. På den tiden hadde Springfields versjon allerede blitt en hit. Hun hadde spilt den inn i september 1968 og den ble utgitt på hennes album Dusty in Memphis. Franklins versjon ble utgitt på albumet This Girl's in Love With You (1970).
Ike & Tina Turner spilte inn sangen live og ga den ut på albumet In Person i 1969. Sangen ble også gitt ut på B-siden av singelen Respect i 1970. I 1971 spilte den inn igjen og ga den ut på albumet Live in Paris – Olympia 1971.
Springfields versjon ble produsert av Jerry Wexler, Tom Dowd og Arif Mardin for hennes første album på Atlantic-etiketten. Albumet ble en internasjonal suksess, som nådde en tiendeplass i USA og en niendeplass i hennes hjemland Storbritannia, da det ble utgitt i slutten av 1968. Dusty in Memphis ble utgitt i stereo, selv om dets singler ble remikset og utgitt i mono.
«Son of a Preacher Man» ble Springfields siste Top 10-hit på nesten tyve år til hun slo seg sammen med Pet Shop Boys på singlen «What Have I Done to Deserve This?» i 1987.
Skribentene i magasinet Rolling Stone plasserte utgivelsen som nr. 77 på listen over The 100 Best Singles of the Last 25 Years i 1987. Platen fikk en 43.-plass på listen over Greatest Singles of All Time av skribentene i New Musical Express i 2002. I 2004 lå sangen som nr. 240 på Rolling Stones liste over The 500 Greatest Songs of All Time. Samplinger fra «Son of a Preacher Man» ble anvendt av Cypress Hills «Hits from the Bong» på gruppas album Black Sunday i 1993 og på Adil Omars «Known to Kick It» i 2008.
I 1994 ble sangen spilt i bakgrunnen i en scene i filmen Pulp Fiction, hvor Mia Wallace (spilt av Uma Thurman) får Vincent Vega (spilt av John Travolta) til å vente på intercomen. Regissøren Quentin Tarantino har blitt sitert på Collector's Edition-DVD-platen av Pulp Fiction' at han antageligvis ikke hadde gjort denne scenen, hvis han ikke kunne få bruke «Son of a Preacher Man». Sangen er også med i filmen Enron: The Smartest Guy in the Room i scenene med Kenneth Lay (forhenværende administrerende direktør i Emron og sønn av en baptistprest).


== Norsk versjon ==
Terje Mosnes har skrevet en norsk versjon: «Lutfattig læregutt».


=== Innspilling ===
Gro Anita Schønn, Terje Fjærns orkester. Utgitt på singlen RCA NA 1353.


== Referanser ==
Nye gamle

Nye gamle er et musikkalbum med Stokstad/Jensen Trad.Band, utgitt i 1975.


== Sporliste ==
«Get Out of Here and Go On Home»
«Do You Know What It Means to Miss New Orleans»
«Willie the Weeper»
«Lonesome Blues»
«Dippermouth Blues»
«Melancholy»
«Clarinet Marmalade»
«Keepin' Out of Mischief Now»
«Jazz Lips»
«I Want a Little Girl»
«Ostrich Walk»