jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
I en sal på hospitalet

«I en sal på hospitalet» er en skillingsvise som er en av de mest kjente i Norden, og blir sunget til to ulike melodier. 


== Opphav ==
I boken Frem fra glemselen – hele historien forteller Per Johan Skjærstad at etter en rekke undersøkelser viser det seg at sangen er skrevet av overlege Nicolay Bath på Namdal sykehus i 1896. Bath var overlege på sykehuset fra 1893 til 1931. Han skrev visa på bakgrunn av en liten jente som kom fra et sted utenfor Namsos, men dette er bare en av mange teorier, da både Danmark og Sverige har egne teorier hvor og hvem som er opphav til visa.  Fra 1910 ble sangen også populær i Danmark under tittelen «En liten brystsvak pike», og i Sverige under navnet «I en sal på lasarettet». Den kjente Lapp-Lisa var en av dem som sang den svenske versjonen på plate. Det mest troverdige er at visa er skrevet i Danmark rundt 1910–1915. I 1913 ble teksten skrevet ned av en skåning på besøk i Danmark. Tittelen var «I en sal paa Hospitalet», og slik kom vel visa til Sverige. I 1912 utga Julius Strandberg en bearbeidelse av visa med tittelen «Den lille syke pike» som skillingstrykk og i viseboka «Danmarks syngende mand». Denne teksten var mer litterær. I Norge synges «I en sal på hosptalet» oftest til melodien «Elvira Madigan», mens i Sverige er en noe roligere variant brukt. Visa er innspilt på platen Frem fra Glemselen kap. 1 med Helge Borglund.
Melodien har også fått en humoristisk tekst av Ragnar «Joker» Pedersen. Pedersens tittel er «Ørnulf». Denne utgaven ble framført i revyen I beste mening. Ragnar Drøbak & Småtroll spilte inn låta på singlen Ape Plater APES 8001.


== Teksten ==
I en sal på hospitalet, hvor de hvite senger stårlå en liten brystsvak pike, mild og god med gyllent hår.
Siste vinter, den gang sneen smeltet for den milde vindtentes også håpets stråler i den lille pikens sinn.
Alles hjerter vant den lille, der hun lå så mild og god,bar sin smerte uten klage, som et barn med villig mot.
Og hun hviskede til legen, da ved hennes seng han sto:Får jeg komme hjem til påske, skal jeg være riktig god.
Legen svarte henne stille: Nei mitt barn, det knapt jeg tror,men til pinse kan det hende du får komme hjem til mor.
Pinsen kom med grønne blader, blomster smykket mark og eng,men den lille lå der ennu, fengslet til sin sykeseng.
Og når høsten ubarmhjertig knuget hennes spinkle brystspørger hun igjennom tårer: Får jeg komme hjem til jul?
Legen svarer henne ikke, stryker blott det gyldne hår,det er tårer i hans øyne da han vender seg og går.
Og til sist i flokk og følge julens glade budskap komog den lilles røst var stille, og den sykes seng sto tom.
Bort fra sorg og bort fra klage, bort fra hjemmet og fra morvar hun draget til Gud fader, der hvor ingen sykdom bor.
I sin grav hun trygt nu hviler under sneens kolde skjul,endt er nu den lange vinter. Hun fikk komme hjem til Gud.


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Ragnar Drøbak & Småtroll: Ørnulf på YouTube
Giulio Natta

Giulio Natta (født 26. februar 1903 i Imperia, død 2. mai 1979 i Bergamo) var en italiensk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Karl Ziegler i 1963. De utviklet Ziegler-Natta-prosessen for polymerisasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Giulio Natta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nobelprisen i  kjemi 1963 hos Nobelprize.org
(en) Giulio Natta hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1963
Storøya (Gamvik)

Storøya (nordsamisk: Lákkosuolu) er ei øy i Gamvik kommune i Troms og Finnmark. Storøya ligger i Langfjorden like ved bygda Nervei.
Manfred Eigen

Manfred Eigen (født 9. mai 1927 i Bochum, død 6. februar 2019) var en tysk biofysiker, og leder for Max-Planck-Gesellschaft for biofysikalsk kjemi i Göttingen. Han var også æresdoktor ved Braunschweigs tekniske  universitet og var ordfører for Studienstiftung des deutschen Volkes i 1982 til 1993.
Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Ronald George Wreyford Norrish og George Porter i 1967.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1967 hos Nobelprize.org
(en) Manfred Eigen hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1967
George Porter

George Porter, baron Porter of Luddenham, (født 6. desember 1920 i West Riding i Yorkshire, død 31. august 2002 i Canterbury) var en britisk fotokjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Ronald George Wreyford Norrish og Manfred Eigen i 1967.
Porter fikk et stipendiat for å studere ved University of Leeds der han tok en bachelorgrad i kjemi. Deretter tjenestegjorde han i flåten under andre verdenskrigen. Porter fortsatte så sin utdannelse gjennom å forske ved University of Cambridge under Ronald George Wreyford Norrish, der han innledet samarbeid som skulle føre til at de fikk Nobelprisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) George Porter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) George Porter hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) George Porter hos The Peerage 
(en) Nobelprisen i  kjemi 1967 hos Nobelprize.org
(en) George Porter hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1967
Mårøya

Mårøya er ei øy i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Mårøya ligger i Laksefjorden, like nordvest for Mårøyfjorden.


== Referanser ==
Luis Federico Leloir

Luis Federico Leloir (født 6. september 1906 i Paris, død 2. desember 1987 i Buenos Aires) var en argentinsk biokjemiker. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1970.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1970 hos Nobelprize.org
(en) Luis Federico Leloir hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1970
Paul Flory

Paul John Flory (født 19. juni 1910 i Sterling i Whiteside County i Illinois, død 9. september 1985 i Big Sur, California) var en amerikansk kjemiker. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1974 for forskning rundt fysikalsk kjemi for makromolekyler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1974 hos Nobelprize.org
(en) Paul Flory hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1974
Max Perutz

Max Ferdinand Perutz (født 19. mai 1914 i Wien, død 6. februar 2002 i Cambridge) var en østerriksk-britisk kjemiker og molekylærbiolog. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1962.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1962 hos Nobelprize.org
(en) Max Perutz hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1962
Langholmen (Lebesby)

Langholmen (nordsamisk: Ratnjan) er ei øy i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Langholmen ligger i Laksefjorden 4 kilometer nordvest for bygda Lebesby.


== Referanser ==
Jimmy Doolittle

James Harold «Jimmy» Doolittle (født 14. desember 1896 i Alameda, California, død 27. september 1993 i Pebble Beach, California) var en amerikansk flypioner. Doolittle var general i US Air Force under andre verdenskrig; brigader 19. april 1942, generalmajor november 1942, generalløytnant 13. mars 1944 og general 4. april 1985 (pensjonert).
Doolittle mottok Medal of Honor fra president Franklin D. Roosevelt i Det hvite hus for sin innsats som øverstkommanderende for Doolittle-raidet (skildret blant annet i filmen Pearl Harbor der han ble spilt av  Alec Baldwin). Flere av Doolittles barn og barnebarn vervet seg til det amerikanske flyvåpenet.

Doolittle var flyinstruktør under første verdenskrig. Han fikk en Bachelor of Arts fra University of California, Berkeley i 1922 der han sluttet seg til brorskapet Lambda Chi Alpha Fraternity. Doolittle var en av de mest kjente pilotene i USA i mellomkrigstiden. I september 1922 gjennomførte han den første av mange banebrytende flyreiser som gikk fra Florida, til San Diego, California, på 21 timer og 19 minutter. Den amerikanske hæren tildelte ham Distinguished Flying Cross for denne flyreisen. Han vant flykonkurransen Bendixtrofét i 1931.
Fra 1957 til 1958 var han formann for National Advisory Committee for Aeronautics før organisasjonen byttet navn til NASA. I 1972 mottok Doolittle en Tony Jannus Award for sitt fremragende bidrag til kommersiell luftfart. I tillegg til hans Medal of Honor for Doolittle-raidet fikk Doolittle blant annet en Presidential Medal of Freedom, to Distinguished Service-medaljer, Silver Star, Bronze Star, samt flere utmerkelser og dekorasjoner fra Storbritannia, Frankrike, Belgia, Polen, Kina og Ecuador. Han er den eneste personen som har blitt tildelt både Medal of Honor og Medal of Freedom, som er USAs to høyeste æresbevisninger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James Harold Doolittle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) James Harold Doolittle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
«Arlington National Cemetery Website – James Harold Doolittle». Arkivert fra originalen . Besøkt 21. mars 2010.  Arkivert 2. april 2003 hos Wayback Machine.
«Travis Air Museum, supporting the Jimmy Doolittle Air & Space Museum». Besøkt 21. mars 2010.  Arkivert 2. februar 2011 hos Wayback Machine.
«Maritimequest Doolittle Raid Photo Gallery». Besøkt 21. mars 2010. 
William R. Wilson. «Article: Jimmy Doolittle Reminiscences About World War II». Arkivert fra originalen 7. september 2008. Besøkt 21. mars 2010.  Arkivert 7. september 2008 hos Wayback Machine.
«Medal of Honor recipients on film». Besøkt 21. mars 2010. 
«Interview with granddaughter Joanna Doolittle Hoppes at the Pritzker Military Library». Besøkt 21. mars 2010. 
«DoolittleRaiders.com». Besøkt 21. mars 2010. 
"Doolittle Tames the Gee Bee" Story of the 1932 Thompson Trophy race. Includes quotes, photos, video
Rangaku

Rangaku (japansk: 蘭学, oversatt «hollandkunnskap») var betegnelsen for Japans studier av vesterlendske vitenskaper på Tokugawa-shogunatets tid. Ordet ran kommer av det japanske navnet for Holland, som sammen med Kina var alene om å ha lov til å dyrke handelsforbindelser med Japan i store deler av shogunatet.
Til rangaku regnet man blant annet studiene av vestlig medisin, militærteknikk, jordbruksmetoder, kunst og perspektivmaling og vestlig teknologi. Han holdt seg også i noen grad orierntert om politiske begivenheter i Europa.
Takket være disse studiene var Japan, trass i sin restriktive holdning til utenlandsforbindelser, ikke fullstendig uforberedt da de svarte skipene i 1853 under kommando av den amerikanske kaptein Matthew Perry løp inn i Edobukten og tvang landet til å åpne seg. Man kjente til vestmaktenes kolonialambisjoner i Asia og visste om deres teknologi, og hadde ved sin beskjeftigelse med vestlig kunnskap et grunnlag for den raske modernisering som landet gjennomgikk i annen halvdel av 1800-tallet. 


== Litteratur ==
Sugita Gempaku: Rangaku kotohajime, Sofia-universitetet, Tokyo, 1942.
Numata Jirō: Western Learning. A Short History of The Study of Western Science in Early Modern Japan, Japan-Netherlands Institute, Tokyo 1992.
Carmen Blacker: The Japanese Enlightenment. A Study of the Writings of Fukuzawa Yukichim Cambridge 1964.
Kazuyoshi Suzuki (鈴木 一義): Mite Tanoshimu Edo no Technology (見て楽しむ江戸のテクノロジー, dt. „Die Technologie von Edo“. Sūken Shuppan, Tokyo 2006, ISBN 4-410-13886-3
Timon Screech: Edo no Shisō Akima (江戸の思想空間, Seidosha, Tokyo 1998, ISBN 4-7917-5690-8
Wolfgang Michel: «Aufbruch in "innere Landschaften". Zur Rezeption westlicher Körperkonzepte in der Medizin der Edo-Zeit», i MINIKOMI, No. 62 (Wien, 2001/4), s. 13–24. (PDF, Kyushu University Repository)
Wolfgang Michel: «Japanische Importe optischer Instrumente in der frühen Edo-Zeit», i: Yōgaku – Annals of the History of Western Learning in Japan, Vol.12 (2004), s. 119–164 (japansk). (PDF, Kyushu University Repository)
Wolfgang Michel, Torii Yumiko, Kawashima Mabito: Kyûshû no rangaku – ekkyô to kôryû (ヴォルフガング・ミヒェル・鳥井裕美子・川嶌眞人共編『九州の蘭学 ー 越境と交流』, Shibunkaku Shuppan, Kyôto, 2009. ISBN 978-4-7842-1410-5
Hugli-Chinsurah

Hugli-Chinsurah (alternativt Hugli-Chuchura, Hugli-Chunchura eller Hooghly-Chinsurah) er en by langs Huglifloden i India. Den er administrativ hovedstad for distriktet Hugli i delstaten Vestbengal. Byen, Hugli-Chinsurah Municipality, inngår i Calcuttas storbyområde og har et folketall på 170 206 innbyggere (2001) på et areal på 20,84 km². 
Byen er sammenslått av de tidligere byene Hugli og Chinsurah, noe som fant sted i 1865. Den ligger 37 km nord for Calcutta. Hugli ble grunnlagt i 1537 av portugiserne, mens hollendere grunnla Chinsurah i 1656.


== Referanser ==
Framnes stadion

Framnes stadion er et flerbruksstadion på Skatval i Stjørdal kommune. Kunstgressbanen tjener som hjemmebane for Idrettslaget Frams fotballag.
Idrettsanlegget ble delvis opparbeidet på nåværende sted i løpet av andre verdenskrig, og ble tatt i bruk i 1946. Det første klubbhuset ble oppført i 1948, og deretter ble et nytt klubbhus bygget i 1978. Dagens klubbhus stod ferdig i 2013.Ved utvidelse av anlegget åpnet man gressbanen i 1964. I 1984 ble anlegget rehabilitert og åpnet på nytt. Ca. 1000 fremmøtte overvar nyåpningen. Senere var Framnes stadion vertskap for flere tippekamper, deriblant oppgjøret mellom Fram Skatval og Hødd (1-2) i juli 1985 og oppgjøret mellom Fram Skatval og Nybergsund (1-1) i juli 1987.Anlegget har også vært arena for vekslinger i St. Olavsloppet.I 2007 ble det lagt kunstgress på anlegget.


== Referanser ==
Rypøya

Rypøya (nordsamisk: Čoatni) er ei øy i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Rypøya ligger i den sørligste delen av Laksefjorden ved Ifjorden.
Bonøya

Bonøya (nordsamisk: Gierbá) er ei øy i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Bonøya ligger i den sørligste delen av Laksefjorden ved Brenneset.


== Referanser ==
Jaroslav Heyrovský

Jaroslav Heyrovský (født 20. desember 1890 i Praha, død 27. mars 1967) var en tsjekkisk kjemiker og professor i fysikalsk kjemi. Han jobbet som direktør for det tsjekkoslovakiske vitenskapsakademiets institutt for polarografi i perioden 1950–63. 
Heyrovský har fått æren for å ha utviklet analysemetoden polarografi, og for å ha innført den dryppende kvikksølvelektroden. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1959 for utviklingen av analysemetoden for polarografi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1959 hos Nobelprize.org
(en) Jaroslav Heyrovský hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1959
Birdhouse Skateboards

Birdhouse Skateboards er et amerikansk selskap som produserer skateboard. Det ble startet i 1992 av Tony Hawk og Per Welinder. Selskapets hovedkvarter ligger i Huntington Beach i California.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Robert Burns Woodward

Robert Burns Woodward (født 10. april 1917 i Boston, Massachusetts, død 8. juli 1979 i Cambridge, Middlesex County, Massachusetts) var en amerikansk kjemiker. Han mottok nobelprisen i kjemi i 1965 for utviklingen av organisk syntesemetodikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1965 hos Nobelprize.org
(en) Robert Burns Woodward hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1965
Brattholmen (Lebesby)

Brattholmen (nordsamisk: Báktesuolu) er ei øy i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Brattholmen ligger innerst i Laksefjorden mellom Landersfjorden og Storfjorden.


== Referanser ==
Vorteslanger

Vorteslanger (Acrochordus) er en gruppe av vannlevende slanger som er utbredt i Sør- og Sørøst-Asia, samt i det nordlige Australia.


== Beskrivelse ==
Lengden er 60–250 cm, og de er kraftig bygd med løsthengende hud. Skjellene er små, og overlapper ikke. I åpningen mellom skjellene er det «vorter» med følehår som har gitt navn til gruppen. Kroppsbygningen viser mange tilpasninger til et akvatisk liv. De har ikke brede bukskjell, som andre slanger bruker til å bevege seg på marka. Øynene sitter på oversiden av hodet, og neseborene kan lukkes med klaffer.Vorteslanger har ikke giftig bitt, og føden består utelukkende av fisk. Byttet fanges enten med munnen, eller ved at vorteslangen slynger seg rundt det. Den løse huden fungerer som en bæreflate når de svømmer, og liten vorteslange har også en flattrykt hale for å svømme med. Vorteslangene føder levende unger, og har 2–32 unger i kullet. Liten vorteslange (A. granulatus) lever i elvemunninger og saltvann, mens de to andre artene er knyttet til ferskvann.
Alle vorteslanger hører til slekten Acrochordus. Den særpregede kroppsbygningen gjør dem vanskelig å plassere, og de er blitt tidligere blitt regnet både til snoker og til primitive slanger. Nå betraktes de som den eneste slekten i familien Acrochordidae. Vorteslangene er søstergruppen til alle andre avanserte slanger.


== Arter ==
Utbredelsen til de tre artene av vorteslanger er som følger:

Arafuravorteslange (A. arafurae) – nordlige Australia, Ny-Guinea
Liten vorteslange (A. granulatus) – Kina (Hainan), India (inkludert Nikobarene), Papua Ny-Guinea, Salomonøyene, Indonesia, Kambodsja, Thailand, Bangladesh, Vietnam, Burma, Sri Lanka, Singapore, Malaysia, Filippinene, Australia
Javavorteslange (A. javanicus) – Indonesia (Borneo, Java, Sumatra), Malaysia, Kambodsja, Thailand, Vietnam


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vorteslanger – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Vorteslanger i Encyclopedia of Life 
(en) Vorteslanger i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Vorteslanger hos Fossilworks 
(en) Vorteslanger hos ITIS 
(en) Vorteslanger hos NCBI 
(en) Kategori:Acrochordidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acrochordidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
The Reptile Database - family Acrochordidae (Wart Snakes)
Aquatic Snakes of Southeast Asia – File Snakes
Pacific Biodiversity Infomation Forum - Acrochordus Arkivert 22. april 2009 hos Wayback Machine.
Nikolaj Semjonov

Nikolaj Nikolajevitsj Semjonov (russisk: Николай Николаевич Семёнов; født 3. apriljul./ 15. april 1896greg. i Saratov, død 25. september 1986 i Moskva) var en russisk kjemiker og fysiker. Han mottok Nobelprisen i kjemi for sin forskning på reaksjonsmekanismer, spesielt ved forbrenning.Semenov ble uteksaminert fra Instituttet for fysikk ved Petrograd-universitetet i 1917 hvor han blant annet var eleven til den kjente russiske forskeren Abram Fjodorovitsj Ioffe. I 1918 flyttet han til Samara, hvor han ble innrullert i Koltsjaks White Army under den russiske borgerkrigen.
I 1920  returnerte han til Petrograd og tok ansvaret for elektroniske fenomener  ved laboratoriet ved Petrograd Physico-Technical Institute. Han ble  etter hvert visedirektør for dette instituttet. I 1921 giftet han seg med filolog Maria Boreisje-Liverovsky. Hun døde etter bare to års ekteskap. I 1923 giftet han seg på nytt og fikk en datter og en sønn.
På 1920-tallet oppdaget Semjonov, sammen med forskeren Pjotr Kapitsa,  en måte å måle det magnetiske feltet i en atomkjerne. Dette ble kjent  som Stern-Gerlach eksperimentet. Han var også professor ved Petrograd polytekniske institutt som lå i Petrograd. I 1932 ble han i tillegg et fullverdig medlem av Det sovjetiske vitenskapsakademi.
Semjonov skrev to viktige bøker som beskrev hans arbeid. Kjemiske kjedereaksjoner ble utgitt i 1934 med en engelsk utgave i 1935.  Det var den første boken som ble utgitt i Sovjetunionen som beskrev en  detaljert teori om rette og forgrenede kjedereaksjoner innen kjemi.
Hans andre bok angående problemer med Kjemisk reaktivitet ble først publisert i 1954 for så å ble revidert i 1958. Det finnes også en engelsk, norsk, tysk og en kinesisk utgave av denne boken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1956 hos Nobelprize.org
(en) Nikolaj Semjonov hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1956
Geir Grimeland

Geir Grimeland (født 3. juni 1963) er en norsk fjellklatrer og forfatter, bosatt på Notodden. 
Grimeland arbeider som høyskolelektor ved Høgskolen i Telemark.I tillegg til sitt ordinære virke som klatrer, forfatter, lærer og lektor har Grimeland viet mye tid til ungdom på feil kurs. Grimeland brukte til dels utradisjonelle, metoder og var mye utenfor klasserommet for å nå frem til ungdom. Ved å skape særlig gode relasjoner fikk Grimeland mange utsatte ungdommer til å se at både skole og livet generelt, faktisk kunne være ok. Grimeland er blant annet kjent for uttrykkene «det mest rettferdige er forskjellsbehandling», og «de ungdommene som ikke er så takknemlige for skoletilbudet». 


== Bibliografi ==
Når uhellet er ute : metoder for kameratredning på klatrefjell, Norges Klatreforbund (1997) ISBN 9788291584027
En historie om klatring i Norge : 1900-2000, Fagbokforlaget (2004) ISBN 9788241903083
Bratte gleder. Klatring med barn og ungdom, Akilles (2009) ISBN 9788272862120


== Referanser ==
Peter D. Mitchell

Peter Dennis Mitchell (født 29. september 1920 i Mitcham, Surrey, død 10. april 1992 i Bodmin, Cornwall) var en britisk biokjemiker. Han var i en periode knyttet til University of Cambridge og University of Edinburgh, men innrettet sitt eget laboratorium i Cornwall i 1963.
Han fikk Nobelprisen i kjemi i 1978 for formuleringen av den såkalte kjemiosmotiske teori for  cellenes energikonservering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1978 hos Nobelprize.org
(en) Peter D. Mitchell hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1978
Herbert C. Brown

Herbert C. Brown, opprinnelig Herbert Brovarnik (født 22. mai 1912 i London, død 19. desember 2004 i Lafayette, Indiana) var en amerikansk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Georg Wittig i 1979 for deres undersøkelser av organiske  borforbindelser og  bruk av disse i syntese av organiske forbindelser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1979 hos Nobelprize.org
(en) Herbert C. Brown hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1979
Georg Wittig

Georg Wittig (født 16. juni 1897 i Berlin, død 26. august 1987 i Heidelberg) var en tysk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Herbert C. Brown i 1979 for deres undersøkelser av organiske  borforbindelser og  bruk av disse i syntese av organiske forbindelser.
Han meldte seg inn i SA og NSDAP etter at Hitler kom til makten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1979 hos Nobelprize.org
(en) Georg Wittig hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1979
Paul Berg

Paul Berg (født 30. juni 1926 i Brooklyn, New York) er en amerikansk kjemiker og nobelprisvinner.
Berg ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1980 (halvparten av prispengene – den andre halvparten ble delt av amerikaneren Walter Gilbert og engelskmannen Frederick Sanger som fikk hver sin fjerdedel). Han fikk prisen for sin forskning på nukleinsyrenes biokjemi, og hvordan man kunstig kunne skape ulike DNA-sekvenser, såkalte rekombinant-DNA.
I 1980 ble han også tildelt Albert Lasker Basic Medical Research Award.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1980 hos Nobelprize.org
(en) Paul Berg hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1980
Walter Gilbert

Walter Gilbert (født 21. mars 1932 i Boston i Massachusetts) er en amerikansk biokjemiker og nobelprisvinner.
Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Paul Berg  og Frederick Sanger, for arbeidet med å analysere DNA og RNA. Han delte halvparten av prispengene med Sanger, mens den andre halvparten gikk til Berg.
I 1979 ble Gilbert tildelt Albert Lasker Basic Medical Research Award.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1980 hos Nobelprize.org
(en) Walter Gilbert hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1980
MF «Majoren»

MF «Majoren» var den siste og største av tre bilferger som gikk i rute mellom Stavanger og Buøy fra 1954 til Buøy fikk sin fastlandsforbindelse ved åpningen av Bybrua i 1978. Den ble bygget ved Flekkefjord Slipp i 1963 og var eid av Stavanger Kommunale Ferger AS frem til 1985 – de siste årene var den reserveferge. Fergen hadde kapasitet på fem biler, 200 passasjerer og en marsjfart på 9 nautiske mil. Den er idag nedrigget til en lekter uten motor.