jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Slaget ved Mag Tuired

Fortellingen om slaget ved Mag Tuired (Cath Maige Tuired; på engelsk Moytura eller Moytirra) er en av de fortellingene fra irsk mytologi som skildrer hvordan alvefolket Tuatha dé Danann nedkjempet tidligere folkegrupper og/eller demoniske makter, for å gjøre Irland egnet som bosted for det irske folket. 
Mag Tuired betyr «stolpesletta», og ifølge tradisjonen ligger stedet i provinsen Connacht, vest i Irland. Ulike tradisjoner legger stedet nær enten Galway eller Sligo.


== Det første slaget ==
Det finnes to sagatekster, og fortellinger om to slag. I den første av fortellingene kjemper Tuatha dé Danann mot folkegruppen Fir Bolg, som fremstilles som Irlands eldste, prehistoriske befolkning. Fir Bolg skal opprinnelig ha bodd i Irland, før de ble fordrevet og levde som slaver i antikkens Hellas. Navnet Fir Bolg betyr «sekkemennene», og kobles til at de som slaver bar stein i sekker. Etter slavetiden skal de ha vendt tilbake til Irland og hersket der i 37 år før de ble bekjempet av Tuatha dé Danann. Alvefolket ankom Irland i tre hundre skip, ledet av kong Nuada. De brente skipene sine, for å avskjære sin egen flukt. Slaget mellom Tuatha de og Fir Bolg omfatter blant annet en tvekamp mellom Nuada og Fir Blogs mester Sreng. I dette slaget mistet Nuada armen sin. 


== De andre slaget ==
Det andre slaget regnes som det viktigste. Denne teksten kalles Cath Dédenach Maige Tuired (de siste slaget…) eller Cath Tánaiste Maige Tuired (det andre slaget…). Teksten er kjent i et manuskript fra 1500-tallet; men bygger trolig på tekster så gamle som fra 800-1100-tallet. Deler av teksten er også kjent fra Lebor Gabála Érenn, men handlingen utvides betraktelig i forhold til denne.
I det andre slaget kjemper Tuatha dé mot Fomoire-folket. «Mens Fir Bolg fremstilles som en folkegruppe som fordrives og erstattes av Túatha Dé, fremstilles Fomoire-folket som demoner som står i opposisjon til Túatha Dé.»Etter det første slaget, hvor han mistet armen, måtte Nuada skaffe seg en arm av sølv. Denne protesen gjorde at han mistet autoritet, og han overlot makten til halvfomoiren Bres. Bres opptrer undertrykkende overfor alvefolket, og Nuada, som har fått armen tilbake, gjenvinner makten. 
Kampen mot Fomoirene vinnes med kreftene til de tre heltene og brødrene Dagda, Ogma og Lugh. Rekdal antar at disse tre heltene er opprinnelige guder. De har hver sine attributter: Dagma har en klubbe, Lug et kastespyd og en slynge. Lug avgjør slaget.


== Referanser ==


== Teksten på norsk ==
Fortellingen er utgitt på norsk i antologien Keltiske myter, 2006.
Sándor Gombos

Sándor Gombos (født 4. desember 1895 i Sombor, død 27. januar 1968 i  Budapest) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Gombos ble olympisk mester i fekting i OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen i sabel foran Italia og Polen. De andre på laget var Ödön Tersztyánszky, János Garay, József Rády, Attila Petschauer og Gyula Glykais.


== OL-medaljer ==
 1928  Amsterdam -  Gull i  fekting, sabel lag  Ungarn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sándor Gombos – Olympedia 
(en) Sándor Gombos – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Lugh

Lug, Lugh eller Llugg (latin Lugus) var i irsk mytologi en gudelignende helt i Tuatha de Danaan-folket, en mytologisk folkegruppe som har blitt beskrevet som «prototypen på de underjordiske, eller selve alvefolket.»Hans attributt er det magiske spydet.  


== Referanser ==


== Teksten på norsk ==
Fortellinger om ham er utgitt på norsk i antologien Keltiske myter, 2006.
Veterandagen

Veterandagen er en norsk merkedag innført av regjeringen for å styrke anerkjennelsen av innsatsen til militære veteraner. Merkedagen er lagt til 8. mai, frigjøringsdagen. Veterandagen skal hedre deltagere i andre verdenskrig, så vel som dem som har tjenestegjort i FNs fredsbevarende styrker og andre internasjonale operasjoner.
Beslutningen om innføring av veterandagen ble fattet i 2010, og den første markeringen fant sted i 2011. Forsvarsdepartementet la i den forbindelse opp til en markering i større omfang, med nasjonale og lokale arrangementer, og ba alle landets kommuner om gjennomføre arrangementer der veteranenes innsats markeres. Dagen er også høytidsholdt av Forsvaret tidligere.I 1996 anbefalte Stortingets forsvarskomité at 8. mai ble gjort til nasjonal veterandag. Bakgrunnen var at det etter hvert fantes færre gjenlevende veteraner fra andre verdenskrig, samt at det ble følt et behov for å hedre dem som har tjenestegjort i Tysklandsbrigaden og de mange FN-styrkene. Tanken var den gang at veteranorganisasjonene for disse utenlandsoppdragene som skulle stå for markeringene på veterandagen.


== Kritikk av sammenslåingen ==
Flere organisasjoner i fredsbevegelsen har stilt seg kritisk til beslutningen om å legge veterandagen til frigjøringsdagen. Norges Fredsråd har blant annet uttalt at denne beslutningen er med på å legitimere angrepskrig da den skaper sammenlikninger mellom frigjøringskamp og Norges deltakelse i angrepskriger i andre land.


== Forsvarets egen minnedag ==
Forsvaret har i tillegg en egen minnedag for falne, dette er første søndag i november.


== Referanser ==
Möbelwagen

3.7cm FlaK auf Fahrgestell Panzerkampfwagen IV (sf) (Sd.Kfz. 161/3), kallenavn Möbelwagen var et selvdrevet pansret luftvern basert på chassiet til Panzer IV. Den var i bruk av Wehrmacht under andre verdenskrig i Europa.

I 1943, grunnet Luftwaffes nedsatte evne til å angripe fiendtlige bakke-angrepsfly ble bakkebasert luftvernvåpen høyt prioritert av Wehrmacht. I begynnelsen av 1943 ble ideen om å lage en luftvernkanon montert på et chassis fra Panzer IV foreslått. 7. desember 1943 ble den første porototypen vist frem til Hitler. Denne hadde en 20 mm Flak 38 påmontert i en firling. En slik kanon var allerede da for svak til å ta ned de siste fiendtlige flyene som fløy for fort og høyt. Derfor ble bare prototypen produsert med Flak 38. Designet ble oppgradert til å ha en enkel 3,7 cm FlaK 43 L/89 som midlertidig løsning til bedre flakpansere kunne bli produsert. 270 stykker av 3,7 cm Flakpanzer IV ble bygget. Dette designet fikk navnet Flakpanzer IV, og de første modellene fikk sin ilddåp i Vest-Europa i april 1944.
Möbelwagen ble bygget på chassiset av Panzer IV som hadde blitt skadet på østfronten. De ble utstyrt med en åpen topp til våpenet. Rundt denne var det hengslet fire 20 mm pansrete plater. Disse hadde to operative stillinger: de kunne hengsles helt ned for å kunne avgi ild mot bakkemål og luftmål, eller de kunne plasseres i en halvåpen stilling som ga mannskapet mer dekning, men kun gjorde det mulig å beskyte luftmål. Likevel var mannskapet meget utsatt for ild. En tredje stilling gav mannskapet en viss beskyttelse mot håndvåpen og granatsplinter, men ble kun brukt under transport.
Selv om Möbelwagen var ment til å være en midlertidig løsning, gjorde den god nytte for seg i luftvernstroppene på vestfronten. Til tross for dette ble færre enn 300 produsert, og ble etterhvert avløst av de mer effektive Wirbelwind, Ostwind, og Kugelblitz som ga mer dekning for mannskapet uavhengig om de skulle avfyre mot bakke- eller luftmål. 


== Eksterne lenker ==
(en) Flakpanzer IV Möbelwagen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Information om Möbelwagen på Panzerworld.net
Surviving Panzer IV variants – En PDF-fil som presenterer Panzer IV-varianter (Jagdpanzer IV, Hummel, Nashorn, Brummbär, StuG IV, Flakpanzer tankser og prototyper basert på Pz IV) som fortsatt eksisterer den dag idag.
KNM «Steil» (P963)

Dette er siden om KNM «Steil». For fartøyklassen, se Skjold-klassenKNM «Steil» det tredje seriefartøyet i Skjold-klassen, som er den norske marinens MTB-serie, og skal overta for Hauk-klassen. Det første fartøyet i klassen var KNM Skjold (P960), som ble sjøsatt første gang i september 1998, som et forseriefartøy.


== Leveranse og sertifisering ==
28. september 2003 ble kontrakten om bygging av Skjold-klassen underskrevet, og KNM «Steil» ble påbegynt en lengre tid etter dette. Fartøyet ble sjøsatt 14. januar 2008. Fartøyet skal så sjøtestes, før endelige sertifiseringer av fartøy og mannskap gjør fartøyet klart til overtagelse av Marinen tidlig i 2010. NSM missilene blir trolig utstyrt på MTBene tidligst høsten 2011. 


== Se også ==
Skjold-klassen
Liste over den Kongelige Norske Marines skip


== Referanser ==
New York Crystal Palace

New York Crystal Palace (norsk: Krystallpalasset) var en utstillingsbygning som ble reist til verdensutstillingen Exhibition of the Industry of All Nations, som fant sted i New York City i 1853.
Krystallpalasset var tegnet av Georg Carstensen i samarbeid med den tyske arkitekten Charles Gildemeister, og var inspirert av Crystal Palace som ble bygget i Hyde Park i London til Verdensutstillingen i 1851.
Bygningen hadde form som et gresk kors kronet med en kuppel som var 100 meter i diameter. I likhet med Crystal Palace i London var også denne bygningen konstruert hovedsakelig av glass og jern.
New York Crystal Palace ble ødelagt av en brann den 5. oktober 1858. Ingen menneskeliv gikk tapt under brannen, men tapet av eiendommen utgjorde mer enn $ 350 000. 


== Litteratur ==
Carstensen, Geo.; Gildemeister, Chs. (architects of the building) (1854). New York Crystal Palace : illustrated description of the building (engelsk). New York: Riker, Thorne & Co. 
Hirschfeld, Charles (sommeren 1957). «America on Exhibition: The New York Crystal Palace». American Quarterly (engelsk). 9 (2): 101–116. 
Koch, Søren (1987). The New York Crystal Palace. TU-rapport (dansk). Den polytekniske Læreanstalt, Danmarks tekniske Højskole.  [pdf]
Silliman, Benjamin (red.); Goodrich, C.R. (red.) (1854). World of science, art, and industry illustrated from examples in the New-York Exhibition, 1853–54 (PDF).  [engelsk]


== Eksterne lenker ==
Beskrivelse av bygningen
Makemo

Makemo er en atoll og kommune i Tuamotuøyene i Fransk Polynesia. 
Den største landsbyen er Pouheva. Landsbyen har en brygge og en internatskole som barn fra nærliggende øyer går på. Der er også Makemo lufthavn, som ligger vest for Pouheva.
Makemo er dessuten en kommune, som i tillegg til atollen Makemo, også omfatter Haraiki, Marutea Nord, Katiu, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Raroia, Takume, Taenga og Nihiru. Kommunen dekker et areal på 100 km². Den hadde i 2017 et folketall på 1 590. Atollen Makemo hadde 825 innbyggere.


== Referanser ==
Ildverket

Ildverket er ei øy i Færder kommune. Ildverket ligger ved Sandøsundleden på østsiden av Tjøme.Ildverket er et populært utfartsmål for fritidsflåten; spesielt godt kjent er Paradisbukta med flott sandstrand.  På øya er det anlagt brygge og fortøyningsmuligheter på vestsiden og nordsiden.  Det er overnattingsmuligheter på ei turisthytte tilknyttet Kystled Oslofjorden. Hytta disponeres av Oslofjordens Friluftsråd.
På Ildverket var det fast bosetning i første halvdel av 1900-tallet, og hustuftene hører til øyas kulturminner. 
Ildverket ble i 2013 en del av Færder nasjonalpark, og øya var tidligere i Ormø-Færder landskapsvernområde.


== Referanser ==
Gond

Gond er et dravidisktalende folkeslag i India som er knyttet til regionen Gondwana og delstatene Madhya Pradesh, Maharashtra, Andhra Pradesh, Bihar og Orissa. 
De taler dialekter av språket gondi, som kan være meget forskjellige fra hverandre. Noen har gått over til å tale hindi, marathi eller telugu.
Man regner med at gond-folket teller omkring 4 350 000 i dag. Folket er delt inn i flere stammer, deriblant Raj Gond og Muria. Raj Gond følger ikke det indiske kastesystemet, og de har ikke blitt påvirket av slike tradisjoner som at kua er hellig.
Deres religion omfatter lokale guddommer og forfedredyrkelse. Flere av stammene er kjent for sine egne tradisjoner og legender, som i høy grad er blitt overlevert gjennom sanger og fortellinger. Pandwani tilsvarer hinduismens Mahabharata, og Lachmanjati tilsvarer Ramayana.
Toralf Austin

Toralf Austin (født 18. januar 1915 i Skjåk, død 13. oktober 2008) var den første direktør for Norsk institutt for skogforskning. Han ble utnevnt 25. august 1972 og hadde stillingen til 1984. Han fikk eksamen fra Oppland landbruksskole, skogbrukslinjen i 1936. Deretter tok han befalsskole. Han var gruppesjef i Milorg NLH/Ås 1942-1945 og områdesjef i HV i Oslo 1947-1951. I 1944 gikk han ut fra skogbrukslinjen på Norges landbrukshøgskole. I 1947 ble han ansatt i Landbruksdepartementet, hvor han var sekretær, statskonsulent, byråsjef og underdirektør før han i 1975 ble utnevnt til direktør for Norsk institutt for skogforskning. 
Austins bok Trær og busker fra 1960 kom ut i flere opplag, siste gang i 1986 med ISBN 82-03-15094-2. Medforfatter var Hermann Moen; tegningene var av Ebbe Sunesen og Preben Dahlstrøm. Han bidro også med flere småskrifter innen skogproduksjon. Han har dessuten vært redaktør av Årsskrift for norske skogplanteskoler. 


== Heder ==
Eidsvold Værks skogpris for 1985 for sin mangeårige innsats i offentlig tjeneste og spesielt for sitt arbeide til fordel for skogreisningen på Vestlandet og i Nord-Norge, for norsk skogforskning, bedre skogbruksinformasjon og for nordisk skogbruk generelt.
Ridder av Dannebrogordenen
Ridder av Den islandske falkeorden
Æresmedlem i Skogrøktarfelag Islands
Kommandør av Norsk Forstmannsforenings orden «Den Grønne Gren»


== Referanser ==


== Kilder ==
Toralf Austin i Hvem Hva Hvor 1973 side 155.
Eidsvold Værks skogpris til direktør Toralf Austin fra Ås. Artikkel i Aftenposten Aften 24. oktober 1985 side 11
Direktør Toralf Austin 80 år. Fødselsdagsomtale i Aftenposten Kultur 18. januar 1995 side 10
Francis Fowke

Francis Fowke RE (født 7. juli 1823 i Ballysillan i Belfast i Irland, død 4. desember 1865) var en britisk ingeniør, arkitekt, og kaptein i det britiske militærregimentet Corps of Royal Engineers.
Fowke studerte ved det britiske militærakademiet Royal Military Academy i Woolwich.
De fleste av Fowkes mange arkitektoniske arbeider ble utført i renessansestil, selv om han gjorde bruk av relativt ny teknologi fra denne tiden for å lage flere bygninger innrammet i jern og andre metaller. Som arkitekt og ingeniør hadde han ansvaret for byggingen av flere offentlige bygninger.
Hans plutselige dødsfall i desember 1865, da han var 42 år gammel, ble forårsaket av at en blodåre sprakk. Han ble gravlagt i Brompton Cemetery i London. En medalje ble utstedt av Royal Engineers i 1865. Som et minne over hans mange arkitektoniske verker fikk han et minnesmerke oppkalt etter seg. Dette minnesmerket ble produsert av medlemmer av hans eget korps.


== Referanser ==
Charles Wentworth Dilke

Charles Wentworth Dilke (født 8. desember 1789, død 10. august 1864) var en britisk litteraturhistoriker og utgiver, far til Charles Dilke.


== Liv og virke ==
Dilke sto i nær kontakt med flere av samtidens forfattere, slike som Keats, Leigh Hunt og Hood.
Hans liberale politiske syn og litterære interesser førte ham raskt i kontakt med Leigh Hunt, redaktøren av det britiske magasinet The Examiner. Han hadde i perioden 1814–16 produsert en videreføring av noen av Robert Dodsleys bøker. I 1829 ble han innehaver og redaktør av magasinet Athenaeum, som opparbeidet til et av Englands mest fornemme tidsskrifter. I 1846 trakk han seg som redaktør, men var i tiden 1846–48 redaktør for Daily News, som ble begynt av Charles Dickens. Rundt oktober 1816, flyttet Charles Wentworth Dilke og hans venn Charles Armitage Brown inn i et par semi-eneboliger som senere ble kalt Wentworth Place i Hampstead i Camden i det indre London.
Samtidig med sin publiseringsarbeid drev han med litteraturhistoriske studier, særskilt vedrørende Popes diktning og Juniusbreven. Hans skrifter ble utgitt i 1875 under tittelen Papers of a critic av hans sønn Charles Dilke, som også ga dem en biografisk innledning.


== Bibliografi ==
(1868): Greater Britain: a record of travel in English-speaking countries during 1866 and 1867
(1872): Speeches, March, 1871, to March, 1872
(1874): The fall of Prince Florestan of Monaco
(1890): Problems of Greater Britain, i to bind
(1892): Imperial Defence
(1896): The origin of the war of 1870
(1899): The British empire
(1907): Greater Britain : a record of travel in English-speaking countries, with additional chapters on English influence in Japan and China, and on Hong Kong and the Straits Settlements
(1885): Industrial Remuneration Conference, The report of the proceedings and papers read in Prince's Hall, Piccadilly, under the presidency of the Right Hon. Sir Charles W. Dilke


== Referanser ==


== Litteratur ==
Garrett, William (1982): Charles Wentworth Dilke. Boston, Twayne.
Garrett, William (1964): «Hazlitt's Debt to C.W. Dilke» i: The Keats-Shelley Memorial Bulletin, No. XV, s. 37–42.
Garrett, William (1976): «Two Dilke Letters» i: The Keats-Shelley Memorial Bulletin, No. XXVII, s. 1–9.


== Eksterne lenker ==
«Dilke, 1. Charles Wentworth» i Nordisk familjebok (2. opplag, 1907)
«Charles Wentworth Dilke», Wikisource
Charles Wentworth Dilke as a Literary Critic unpublished dissertation by William Garrett, University of Florida, June 1958, at the Internet Archive.
Nils Schmid

Nils Schmid (født 11. juli 1973 i Trier) er en politiker fra SPD, og fra 12. mai 2011 finansminister i den tyske delstaten Baden-Württemberg. Han er jurist av utdannelse.
Schmid har siden 2009 vært SPDs leder i Baden-Württemberg, og var partiets toppkandidat foran valget til landdagen 27. mars 2011, som representant for Reutlingen. Valgresultatet innebar at SPD, sammen med De grønne, lyktes med å komme i regjeringsposisjon for første gang i delstatens historie, etter mer enn 57 års sammenhengende CDU-styre. Men ettersom De grønne med en oppslutning på 24,2 % kom knapt foran SPD med 23,1 %, gikk stillingen som ministerpresident (regjeringssjef) til Winfried Kretschmann. Kretschmann ble dermed De grønnes første ministerpresident i noen tysk delstat noensinne, mens Schmid måtte nøye seg med stillingen som finansminister og ministerpresidentens stedfortreder. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til Nils Schmid
Callao

Callao er den viktigste havnebyen i Peru og befinner seg ved kysten vest for Lima. Den har 773 700 innbyggere (2000).
Den er knyttet til Lima og gruveindustrien i Andesfjellene via jernbanelinjen Ferrocarril Central. Callao og Lima har vokst inn i hverandre, men organisasjonsmessig er de fortsatt to separate by-enheter i hver sin region. Øya San Lorenzo har marinebase. Byens industri omfatter støping, skipsverft, slakterier, bryggerier og fiskeprodukter. 
Callao ble grunnlagt i 1537 og ble et viktig handelssentrum. I 1746 ble den ødelagt av jordskjelv. Den ble også rammet av jordskjelv i 1940.


== Referanser ==
Olle Länsberg

Olle Elmar Länsberg (født 28. mars 1922 i Näsby i Örebro län, død 28. september 1998 i Höganäs i Skåne län) var en svensk forfatter, manusforfatter og sangtekstforfatter. Länsberg arbeidet på restaurant og i hagesenter. Han ble tildelt avisen Folket i Bilds pris for beste manus i 1956.


== Filmografi ==


== Bibliografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olle Länsberg på Internet Movie Database 
(sv) Olle Länsberg i Svensk Filmdatabas 
(en) Olle Länsberg hos The Movie Database 
Og forfatterens navn var Olle Länsberg, artikkel av Torbjörn Säfve, FIB/Kulturfront, 1998.
Étaíns friere

Étaíns friere (irsk: Tochmarc Étaíne; engelsk The Wooing of Étaín) er en tidlig tekst fra irsk mytologi.
Teksten består muligens av tre opprinnelige fortellinger som har blitt redigert sammen, og kan i sin sammenredigerte form trolig dateres til 800-tallet. Teksten er kjent fra manuskriptet Lebor na hUidre (ca 1106), og i sin helhet kjent fra Lecans gule bok (ca 1401). Personene det fortelles om er også kjent fra Ulster-syklusen og Konge-syklusen. 
Et hovedmotiv i fortellingen er kjærlighetsforviklinger og romantiske trekanter. Noen av disse forbinder guder og mennesker. 
Hovedguden Dagda røver gudinnen Boann fra hennes ektemann Elcmar; sammen får Dagda og Boann sønnen Óengus, som senere i fortellingen blir helt og hjelper. Alle personene og gudene i fortellingen har doble navn, som gjør at de både kan assosieres med gamle irske guddommer og med nyere myter om de underjordiske.Tittelpersonen Étaín er en vakker kongsdatter av mulig guddommelig herkomst fra Ulaid. Kong Midir, som fra før er gift med Fuamnach, ønsker å vinne Etian, og sender Óengus til Etains far Ailill; hvor Óengus må utføre flere prøver. Både Óengus og Midir nevnes som tilhørende alvefolket Tuatha Dé Danann. Etter at Etain kommer til Midir gjør Faumnach flere forsøk på å skade henne.
Overkongen Eochaid Airem forelsker seg i Etain, og utfordrer Midir til forskjellige dyster for å vinne henne. Gjennom flere knep fra Midirs side ender Eochaid opp med å ligge med sin egen datter. De får datteren Mess Búachalla, som igjen blir mor til helten Conaire Mór.
Kvinnenes rolle som dronning, herskergudinnen eller jomfru har betydning i fortellingen, og flere samleier skildres. Dette kan forstås som om fortellingen har vært knyttet til seksualritualer. «Initieringen av kongen besto i at han skulle ligge med herskergudinnen om representerte det landet han skulle herske over [...] Tara-festen kalles faktisk 'Tara-samleie' (Feis Temro)».


== Påvirkninger ==
Den mellomengelske ridderromanen Sir Orfeo, fra 12- eller 1300-tallet, skildrer Orfeus som redder sin kone fra alvekongens makt. Teksten inneholder flere fellestrekk med legenden om Étaíns friere, og antas å være påvirket av denne.


== Referanser ==


== Teksten på norsk ==
Fortellingen er utgitt på norsk i antologien Keltiske myter, 2006.
Provinsen Belisario Boeto

Provinsen Belisario Boeto er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Villa Serrano.


== Referanser ==
Provinsen Hernando Siles

Provinsen Hernando Siles er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Monteagudo.


== Referanser ==
Provinsen Yamparáez

Yamparáez er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Tarabuco.


== Referanser ==
Provinsen Nor Cinti

Nor Cinti er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Camargo.


== Referanser ==
Provinsen Jaime Zudáñez

Jaime Zudáñez er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Presto.


== Referanser ==
Provinsen Juana Azurduy de Padilla

Provinsen Juana Azurduy de Padilla er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Azurduy.


== Referanser ==