jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kardinalhonningeter

Kardinalhonningeter (Myzomela cardinalis) er en fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den forekommer på Amerikansk Samoa, Samoa, Salomonøyene og Vanuatu.


== Underarter ==
Det er beskrevet åtte underarter av kardinalhonningeter:

Myzomela cardinalis lifuensis - forekommer på Loyautéøyene
Myzomela cardinalis cardinalis - forekommer på Vanuatu
Myzomela cardinalis tenuis - forekommer på Vanuatu og Banks Islands
Myzomela cardinalis tucopiae - forekommer på Tikopia Island
Myzomela cardinalis nigriventris - forekommer på Samoa
Myzomela cardinalis santaecrucis - forekommer på Salomonøyene
Myzomela cardinalis sanfordi - forekommer på Salomonøyene
Myzomela cardinalis pulcherrima - forekommer på Salomonøyene


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) kardinalhonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) kardinalhonningeter hos Artsdatabanken 
(en) kardinalhonningeter hos Fossilworks 
(en) kardinalhonningeter hos ITIS 
(en) kardinalhonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Myzomela cardinalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myzomela cardinalis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Myzomela cardinalis. Besøkt 2. juni 2013.
ITIS report: Myzomela cardinalis. Besøkt 2. juni 2013.
Birdlife Species Factsheet: Myzomela cardinalis. Besøkt 2. juni 2013.
Skjellstrupehonningeter

Skjellstrupehonningeter (Myzomela blasii) er en fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den forekommer på øyene Seram, Boano og Ambon i Indonesia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) skjellstrupehonningeter i Encyclopedia of Life 
(en) skjellstrupehonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) skjellstrupehonningeter hos Artsdatabanken 
(en) skjellstrupehonningeter hos ITIS 
(en) skjellstrupehonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Myzomela blasii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myzomela blasii – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Myzomela blasii. Besøkt 2. juni 2013.
ITIS report: Myzomela blasii. Besøkt 2. juni 2013.
Birdlife Species Factsheet: Myzomela blasii. Besøkt 2. juni 2013.
Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, B.L. Sullivan, C. L. Wood, and D. Roberson. 2011. The Clements checklist of birds of the world: Version 6.7.. Besøkt 2. juni 2013.
Ludwig Borchardt

Ludwig Borchardt (født 5. oktober 1863 i Berlin, død 12. august 1938) var en tysk egyptolog og arkitekt.


== Virke ==
Borchardt ble i 1907 direktør for det nyopprettede Kaiserlich Deutsches Institut für Ägyptische Altertumskunde i Kairo, og ledet igangsatte utgravninger i Abusir (her ble Abusir papyri funnet) og seinere i Tell el-Amarna, begge for Deutsche Orient-Gesellschaft.


== Bibliografi (utvalg) ==
1897 – Die ägyptische Pflanzensäule
1905 – Zur Baugeschichte de Amontepels von Karnak
1908 – Kunstwerke aus dem Museum zu Kairo
1910-13 – Das Garbdenkmal des Königs Sahu-Re (2 bind)
1911 – Die Pyramiden
1923 – Porträts der Königin Nofret-ete


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.
Adolf Erman: Ludwig Borchardt. Bibliographie. Zum 70. Geburtstage Ludwig Borchardts am 5. oktober 1933 zusammengestellt. Pries, Leipzig 1933.
(de) Herbert Ricke: «Borchardt, Ludwig.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, s. 455 (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
(en) Ludwig Borchardt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons (de) Verk av og om Ludwig Borchardt i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Den norske blyantfabrikk

Den Norske Blyantfabrikk (etablert 1932 i Kristiania, nedlagt 1972) ble startet av brødrene Aksel Emil Senjen (1893–1987) og Jens Hagerup (1884–1961), begge opprinnelig fra øya Senja nordpå. Opprinnelig hadde de sine produksjonslokaler i Sandakerveien 14. Hagerup var en tidligere forfatter, med seks romaner om samer bak seg, da han og familien flyttet til Kristiania for å starte forretning.  Fabrikken, som forøvrig var landets eneste og ble en suksess, Etter Hagerups bortgang i 1961, gikk direktør-posten til deres datter, den tidligere operasangerinne Liv Hagerup (1917–1992).  Fabrikken ble senere relokalisert til Vaterland og nedlagt etter at produksjonsutstyret fikk skader under sanering. Direktøren på det tidspunktet var en Fredrik Wassvik og firmaet het da Oslo Blyantfabrikk.


== Referanser ==
Johannes Dümichen

Johannes Dümichen (født 15. oktober 1833 i Weißholz ved Großglogau, Schlesien, død 7. februar 1894 i Strasbourg) var en tysk egyptolog.


== Biografi ==
Dümichen studerte filologi og teologi i Berlin og Breslau. Etterhvert ble han elev av Karl Lepsius og Heinrich Brugsch, og egnet seg til studier av egyptiske inskripsjoner. Han reiste mye i Egypt, og publiserte resultatene sine i mange viktige bøker.
Dümichen ble sendt av den prøyssiske regjeringen for å utforske nildalen i 1862 og 1868. Han ledsaget også den prøyssiske kronprinsen til Egypt ved åpningen av Suezkanalen. I 1872 ble han utnevnt til professor i egyptologi i Strasbourg, hvor et nytt professorat var opprettet for å konkurrere med det berømte professoratet ved Collège de France.


== Verk ==
Verdien av hans arbeid består ikke bare i mengdene av materiale som han samlet, men også i framgangen han hadde med håndtere de mange problemstillingene som inskripsjonene bød på.

1865 – Bauurkunde des Tempels von Dendera
1865-1885 – Geographische Inschriften altägyptischer Denkmähler (4 bind)
1866 – Altägyptische Kalenderinschriften
1867 – Altägypt. Tempelinschriften (2 bind)
1867-1869 – Historische Inschriften altägypt. Denkmäler (2 bind)
1878 – Baugeschichte und Beschreibung
1881 – Die kalendarischen Opferfestlisten von Medinet-Habu
1878-1883 – Geschichte des alten Aegypten
1884-1894 – Der Grabpalast des Patuamenap in der thebanischen Nekropolis


== Referanser ==


== Kilder ==
Denne artikkelen inneholder materiale fra Encyclopædia Britannica Eleventh Edition, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.
Louisiadehonningeter

Louisiadehonningeter (Myzomela albigula) er en fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den er endemisk til Papua Ny-Guinea.


== Underarter ==
Det er beskrevet to underarter av louisiadehonningeter:

Myzomela albigula albigula (Hartert, 1898)
Myzomela albigula pallidior (Hartert, 1898)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) louisiadehonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) louisiadehonningeter hos Artsdatabanken 
(en) louisiadehonningeter hos ITIS 
(en) louisiadehonningeter hos NCBI 
Myzomela albigula – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Myzomela albigula. Besøkt 2. juni 2013.
ITIS report: Myzomela albigula. Besøkt 2. juni 2013.
Birdlife Species Factsheet: Myzomela albigula. Besøkt 2. juni 2013.
Stade Pater Te Hono Nui

Stade Pater Te Hono Nui er et flerbruksstadion i Pirae ved Papeete på Tahiti i Fransk Polynesia. Stadionet åpnet i 1971 og ble modernisert og 2010. Det har fotballbane og er utstyrt for friidrett. 
I tilknytning til stadionet ligger Complexe Sportif Pater der det finnes svømmebasseng, innendørs og utendørs tennisbaner, bueskytingsbane, anlegg for bordtennis og styrketrening.


== Referanser ==
Museum of Transport and Technology

Museum of Transport and Technology (MOTAT) er et museum i Auckland på New Zealand. Museet har en større samling sivile og militære fly samt kjøretøy. Museet ble etablert i 1960 og åpnet i 1964.
Museet etablerte en egen trikkelinje i 1967 som senere har blitt utvidet flere ganger. Årlig har trikkelinjen 200 000 reisende.


== Referanser ==
Galleri Zink

Galleri Zink er et kunstgalleri i Lillehammer i Oppland. Galleriet viser og selger norsk billedkunst og kunsthåndverk. Det åpnet under Norsk Litteraturfestival i 2008 med en utstilling av Bjørn Ransve. Festivalutstillere har siden vært Frans Widerberg, Kjell Nupen, Unni Askeland, Ørnulf Opdahl og Liv Heier. Galleri Zink har mer enn 15 utstillinger i året og blir drevet av Johan Mæhlum.


== Referanser ==
Tahiti Nui-ordenen

Tahiti Nui-ordenen (fransk: Ordre de Tahiti Nui) er en franskpolynesisk orden innstiftet 5. juni 1996 av Fransk Polynesias forsamling til belønning av fortjenstfull innsats for Fransk Polynesia. Ordenen har navn etter Tahiti, den største øya i Fransk Polynesia, som noen ganger kalles Tahiti Nui eller Store Tahiti. Fransk Polynesias president er ordenens stormester og står i spissen for ordensrådet.


== Inndeling ==
Tahiti Nui-ordenen er inndelt i fire trinn:
Storkors (grand-croix)
Kommandør (commandeur)
Offiser (officier)
Ridder (chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Tahiti Nui-ordenen består av et rødemaljert malteserkors med kuler i spissene. Midtmedaljongen har Fransk Polynesias riksvåpen som motiv og er i oransje, blå og rød emalje. I de fire korsvinklene finnes nasjonalblomsten tahitigardenia i grønn og hvit emalje. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans av tahitigardenia. På reversen står innskriften «ORDRE DE TAHITI NUI».Ordensstjernen har åtte tagger og har ordenstegnet i midten.Ordensbåndet er hvitt med brede røde kantstriper. Rødt og hvitt er fargene i Fransk Polynesias flagg.


== Tildeling ==
Tahiti Nui-ordenen tildeles som belønning for fremragende innsats for Fransk Polynesia, enten det har skjedd i offentlig tjeneste eller i privat virksomhet. Ordenen kan tildeles innbyggere i Fransk Polynesia, så vel som utlendinger.Det er satt begrensninger på antallet samtidige innehavere av ordenen. Det kan til en hver tid finnes ti innehavere av storkors, 40 kommandører, 100 offiserer og 300 riddere. Stormesteren er i kraft av sitt embete innehaver av storkors.


== Referanser ==
Jens Juel (lensbaron)

Jens lensbaron Juel til Juellinge (født 15. juli 1631 på Nørtorp i Thy, død 23. mai 1700 i København) var en dansk diplomat, politiker og godseier, som hadde stor innflytelse ved det danske hoffet. 
Han var sønn av riksråd Erik Juel til Hundsbæk og Alsted (1591–1657) og Sophie Clausdatter Sehested (1594–1658), og bror til admiral Niels Juel. I 1657 ble han gesandt i Polen, og i årene 1660–1668, samt i 1674, virket han likeledes som gesandt i Stockholm. I 1667 var han med til å kreve de eneveldereformer som var blitt forberedt under kong Frederik III. 
Han var gift tre ganger:
Vibeke Ottesdatter Skeel (1633-1660)
Regitze Sophie Vind (1660-1692)
Dorothea Krag (1675-1754)Dels gjennom ekteskapene og dels ved kjøp, skaffet han seg store godsbesittelser som ved hjelp av sparsommelighet, brakte ham en betydelig formue. Han ble bisatt i Hellested kirke på Sydsjælland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
JENS JUEL (1631-1700), encyclopedia.jrank.org. Besøkt 2. juni 2013
Académie Tahitienne – Fare Vāna’a

Académie Tahitienne – Fare Vāna'a er et språkakademi i Fransk Polynesia. Det ble grunnlagt i 1972 og har som formål å bevare og fremme tahitisk. Akademiet holder til i Papeete.Akademiet har arbeidet med normering av tahitisk, men driver også språkhistoriske studier. Den første grammatikken for tahitisk ble publisert i 1985 og større ordbøker ble utgitt i 1987 og 1999. En tahitisk ordbok er tilgjengelig på akademiets nettsted på Internett. Akademiet utgir andre slags bøker og skrifter på tahitisk og støtter oversettelse av verdenslitteraturen til tahitisk. Det arbeider også for at tahitisk skal benyttes i undervisningen.Det finnes egne akademier for marquesisk og tuamotuansk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fare Vāna'a - Académie Tahitienne
Qaisar Farooq Akram

Qaisar Farooq Akram er en norsk økonom og direktør for forskningsavdelingen ved Norges Bank. I 2002 ble Akrams doktoravhandling, State dependent effects in labour and foreign exchange markets, kåret til beste doktoravhandling i makroøkonomi av Norges Bank.


== Priser ==
Norges Banks pris til beste doktoravhandling i makroøkonomi 2002


== Referanser ==
Leinstrand kirkegård

Leinstrand kirkegård er en gravlund for Leinstrand sogn ved Nypan i Leinstrand i Trondheim. Kirkegården ble anlagt i 1673 og vigslet samme år som flyttingen av Leinstrand kirke til nåværende sted. Leinstrand kirkegård har et areal på rundt 21 daa, noe som gjør den til en av byens mindre gravlunder målt i areal.Kirkegården ble, som en av flere i Trondheim, utvidet med fem dekar jordbruksareal i siste halvdel av 2000-tallet.


== Se også ==
Leinstrand kirke


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 327. ISBN 978-82-573-1762-1. 


== Eksterne lenker ==
Kart over Leinstrand kirkegård (Allslekt.org)
Teckla Juel

Teckla Violanta Juel (født 20. mai 1834 i Tønning, død 27. oktober 1904 i København) var en dansk forfatterinne. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun var datter av kaptein Johan Fedder Carsten Suenssen (1795–1840) og Margrethe Juel (1802–1882), og søster til forfatterinnene Alfhilda Mechlenburg og Fanny Suenssen. Sine første leveår tilbrakte hun i Slesvig, men etter at faren døde tok moren familien med til København. Fra høsten 1848 til våren 1850 oppholdt Teckla seg i Norge og tilbrakte de følgende år vekselvis mellom Jylland, Langeland, København og Christiania.4. august 1867 giftet hun seg med adjunkt ved Aalborg Skole, Axel Georg Juel (1822–1903), og fikk med ham døtrene Margrethe Thekla og Elise Henriette. De flyttet siden sammen til København.


=== Forfatterinne ===
Som 16-årig utga hun anonymt komposisjon og tekst til Fiskerpigens Klagesang, og senere fulgte flere dikt. I 1860 ble hennes første roman Caja trykt anonymt som føljetong i Dagbladet. Hun publiserte også flittig i andre aviser og blad som Illustreret Tidende, Berlingske Tidende, Skandinavisk Folkemagazin m.fl. Tecklas tre siste romaner Hittebarnet (1870), Zigeunerbarnet (1871) og Karen (1874) fulgte ikke tidens smak i retning av realisme og naturalisme. 
Sammen med sine søstre skrev hun lystspillet En Skilsmisse, oppført i Norge i 1872, og i 1880 barneboken Ej blot til Lyst. De tre søstrene ble i 1883 økonomisk sikret, ved at de kom på Finansloven. Flere av Tecklas verk er oversatt til tysk. Hennes pseudonymer var Johan Fedder, Carl Krone, Teckla og Thorvald Thure.Juel utgav enten anonymt eller under forskjellige pseudonymer: Johan Fedder, Carl Krone, Teckla, Thorvald Thure og «Af Forf. til ’Planterens Datter’».


== Referanser ==
Christian Hartvigsen Ruge

Christian Hartvigsen Ruge (født 19. august 1676 i Christiania, død 10. oktober 1751 på Nesodden) var prest på Nesodden. Han oppnådde nesten å bli legendarisk for sine kunnskapsrike og poetiske søndagsprekener.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Christian Ruges far, Hartvig Ruge (død 1697) skal ha emigrert fra Rostock, og slo seg ned som kjøpmann i Christiania. Moren het Elisabeth Jørgensdatter Hjort.
Christian Ruge ble gift 20. april 1706 med Wilmiche Krefting (1684–1729), datter av jernverkseier Herman Krefting på Kjørbo i Bærum. Christian og Wilmiche var foreldrene til den kjente teologen og forfatteren Hermann Ruge (1706–1764).
Christian Ruge er tipptippoldefar til Otto (1882–1961) og Herman Ruge (1883–1976).


=== Livsgjerning ===
Christian Ruge var først kapellan hos Christopher Olufsen Pharo på Nesodden i Akershus et par-tre år, før han i 1709 fikk han overta som sokneprest. Han ble værende i stillingen i 40 år, helt til han ble entlediget i 1749.
For sine prekner ble han snart viden kjent, og borgerskapet i Christiania begynte å reise ut til Nesodden for å høre ham. Foruten å være utdannet teolog var han også en dyktig filolog. Familiene Collett og Leuch opprettet en årlig offerdag for Ruge i Nesodden kirke, som utgjorde like store inntekter som de ellers fikk inn på et helt år.
Ruge var den første som førte ordentlige ministralbøker og kallsbok for Nesodden, og i tillegg innførte han den regel at det ble holdt preken både i hovedkirken Nesodden og i annekskirken Oppegård kirke hver søndag mellom pinse og mikkelsmess.  I 1722 klarte han å få kjøpt både Nesodden og Oppegård kirke av kronen for 64 riksdaler (Granerud 2007:21).


== Noter ==


== Litteratur ==
Tore Granerud: «Fortellinger om prester på Nesodden» (s. 18-25). I: Sopelimen, 2007.
Kalbe Razi Naqvi

Kalbe Razi Naqvi (født 26. mai 1944 i Raebareli i Britisk India) er en norsk fysiker med pakistansk bakgrunn. Han er professor ved institutt for fysikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet og ble professor ved Norges tekniske høgskole i 1985.
Naqvi er kjent for sine utregninger av den «todimensjonale diffusjonskoeffisient», eller Razi Naqvis kinetiske lov. Han har doktorgrad fra University of Manchester (1968).


== Referanser ==


== Kilder ==
Kalbe Razi Naqvi. (28-02-2013) I Store norske leksikon. Henta fra http://snl.no/Kalbe_Razi_Naqvi
Karl Ludwig Grotefend

Karl Ludwig Grotefend (født 22. desember 1807 i Frankfurt am Main, død 27. oktober 1874 i Hannover) var en tysk historiker, arkivar og numismatiker. Han var sønn av Georg Friedrich Grotefend og far til Hermann Grotefend.  
Grotefend var statsarkivar i Hannover. Han utga verk om blant annet klassisk filologi, numismatikk og niedersachsisk lokalhistorie. Han eide en storartet samling av asiatiske, greske og romerske mynter.


== Bibliografi (utvalg) ==
Die Münzen der griechischen, parthischen und indoscythischen Könige von Baktrien und den Ländern am Indus. Hahn, Hannover 1839.
Geschichte der Buchdruckereien in den Hannoverischen und Braunschweigischen Landen. Utgitt av F. G. H. Culemann. Hahn, Hannover 1840.
Verzeichniss der Handschriften und Incunabeln der Stadtbibliothek zu Hannover. Culemann, Hannover 1844.
Incunabeln-Sammlung von F. G. H. Culemann. Culemann, Hannover 1844, 
Die erste Druckerei in Münden. In: Archiv des Historischen Vereins für Niedersachsen. 1849, ISSN 0179-0641, S. 407–408, , (betrifft die Druckerei Andreas Grimmen).
als Herausgeber mit Georg Friedrich Fiedeler: Urkundenbuch der Stadt Hannover. Teil 1: Vom Ursprunge bis 1369 (= Urkundenbuch des Historischen Vereins für Niedersachsen. H. 5). Hahn, Hannover 1860 (Neudruck:  Scientia-Verlag, Aalen 1975, ISBN 3-511-00418-7).
Bernhard Homeisters Aufzeichnungen zur Geschichte der Stadt Hannover. In: Zeitschrift des Historischer Verein für Niedersachsen. 1860, ISSN 0179-0633, s. 193–245, 
Imperium Romanum tributim descriptum. Die geographische Vertheilung der römischen Tribus im ganzen römischen Reiche. Hahn, Hannover 1863.
Die Stempel der römischen Augenärzte. Hahn, Hannover 1867, .


== Referanser ==


== Kilder ==
Grotefend i Nordisk familjebok (2. utgave, 1909)
Abel Aubert du Petit-Thouars

Abel Aubert du Petit-Thouars (født 3. august 1793, død 16. mars 1864) var en fransk viseadmiral. Han tok Marquesasøyene og deler av Selskapsøyene i besittelse for Frankrike.Han ledet fra 1838 til 1839 en fransk ekspedisjon i Stillehavet. I 1841 seilte han tilbake og i 1842 gjorde krav på Marquesasøyene for Frankrike.På Tahiti pågikk det en strid mellom franske, katolske og britiske, protestantiske misjonærer. Britene ble ledet av misjonær og konsul George Pritchard, som også hadde innflytelse på dronning Pomare IV av Tahiti. Mens Pritchard var i Storbritannia grep Du Petit-Thouars i 1842 inn på vegne av de franske misjonærene og tvang Pomare IV til å tillate katolske misjonærer. Høvdingene ble samlet og presset til å godkjenne en avtale som gjorde Tahiti til fransk protektorat. I 1843 utnevnte han Armand Joseph Bruat til den første franske guvernør.


== Referanser ==
Gastón Gaudio

Gaston Norberto Gaudio (født 9. desember 1978) er en argentinsk tidligere tennisspiller. Hans største prestasjon var seieren i French Open 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gastón Gaudio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Gastón Gaudio – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Gastón Gaudio – Olympedia 
(en) Gastón Gaudio – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gastón Gaudio – ATP-touren 
(en) Gastón Gaudio – ITF Tennis 
(en) Gastón Gaudio – Davis-cupen
Édouard Dulaurier

Jean Paul Louis François Édouard Leuge-Dulaurier (født 29. januar 1807 i Toulouse, død 21. desember 1881 i Meudon) var en fransk orientalist, forsker på Armenia og egyptolog.Dulaurier ble født i Toulouse. Han etterfulgte Paul Émile Levaillant de Florival, da han døde i 1862, som professor i armensk ved Ecole spéciale des Langues orientales. Han etablerte også professoratet i malayisk. He var også medlem av Institut de France (Académie des Inscriptions et Belles-Lettres). Han døde i Meudon.
Dulaurier var en stor bidragsyter til Recueil des historiens des croisades, for den delen som gjelder armenske kilder som han redigerete og oversatte til fransk. Dette verket er fortsatt betraktet som en viktig kilde for perioden, og er tilgjengelig på nettet.


== Bibliografi (utvalg) ==
Recueil des historiens des croisades: Documents Arméniens online
Note sur deux privilèges accordés par les rois de la Petite-Arménie aux marchands de Montpellier (1871)
Histoire des dogmes, traditions et liturgie de l'eglise armenienne orientale (Paris, 1858)
Études sur les chants historiques et les transformations populaires de l'ancienne Arménie
Recherches sur la Chronologie Armenienne, Technique et Historique. Ouvrage formant les Prolégomènes de la Collection Intitulée Bibliothèque Historique Arménienne. Paris, Imprimerie Impériale, 1859.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Edouard Dulaurier by Association Culturelle Arménienne de Marne-la-Vallée (Frankrike)
Hans Scholl (astronom)

Hans Scholl (født 1942) er en tysk astronom som arbeider ved Observatoire de la Côte d'Azur i Nice, Frankrike. Den 18. juli 1999 var han en del av laget som oppdaget de irregulære Uranus-månene  Prospero, Setebos og Stephano.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Staben ved observatoriet i Nice