jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gamle Dyrskartunnel

Høyeste punkt på fjellovergangen fra østlandet til vestlandet over Haukelifjell ligger ved Dyrskar, cirka 1160 moh. Her i Dyrskar kan man se tre årganger av ferdselsveier over fjellet.


== Historie ==
Den eldste av disse tre trasèene inneholder en av de eldste tunneler i Norge.
Veien åpnet i 1886 uten tunnelen, men den ble påbegynt like etterpå og åpnet i 1900. Tunnelen er cirka 60 meter lang, for en stor del hugget ut i fjellet, men med hvelving i naturstein i den søndre enden. Den ble bygget for å forbedre forholdene vinterstid på grunn av mye snø og stor rasfare.
Den ligger i skråningen ovenfor dagens tunnel, Haukelitunnelen, som tar trafikantene under hele Dyrskar.
Tunnelen ble bare brukt i 19 år, for i 1919 ble veien lagt om til andre siden av skaret. Traséen fra 1919 ble igjen lagt om i 300m lengde da tunnelen ble bygget på 60-tallet, da denne krysset veitraséen der betong-kulverten er.


== Dagens vei ==
I 1968 åpnet dagens E134 trasé. Denne ble bygget som helårsvei og går på forhøyninger i terrenget store deler av veien over vidda for å minske snøproblemene. Forbi Dyrskar går E134 i Haukelitunnelen som passerer nesten direkte under Gamle Dyrskartunnelen. Haukelitunnelen består egentlig av 2 deler, Dyrskartunnelen (vestre del) og Pepparsteintunnelen (østre del). De to tunnelene er bygd sammen ved Dyrskar igjennom en betongkulvert med ventilasjon og rømningsvei.


== Adkomst ==
Den kanskje enkleste, ikke korteste, men fineste adkomsten er å parkere ved høyeste punkt på veien igjennom Dyrskar. Der finner man en bauta som markerer høyden, for så å følge den gamle veien tilbake til tunnelen. Langsmed denne veien får man fin utsikt over Dyrskar og Ulevåvatn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gamle Dyrskartunnel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Statens vegvesen sin side om prosjektet med ny E134 forbi Røldal har en side med historikk for E134 over Haukeli.
Statens vegvesen har også et dokument som beskriver vern av gamle veianlegg over hele landet. I dette dokumentet er det et eget kapittel Arkivert 31. desember 2014 hos Wayback Machine. (side 38-39) som omhandler E134 over Haukelifjell.
Cassian Spiss

Cassian Spiss (født Franz Anton, etternavnet også skrevet Spiß, født 12. juni 1866 i St. Jakob am Arlberg i Tirol i Østerrike, drept 14. august 1905 i Mikukuyumbu nær Liwale i Tysk Østafrika [Tanganyika]) var en katolsk misjonær tilhørende ordenen misjonsbenediktinerne av St. Ottilien, og biskop. 


== Biografi ==
Han kom til Afrika i 1988 til benediktinernes første kloster i Pugu ved Dar-es-Salaam, og ble presteviet i 1889. 
Pater Spiss grunnla benediktinernes kloster i Peramiho den 31. juli 1898. Han forfattet en katekisme for misjonsformål. Han forfattet de første ghrammatikker på språkene kihehe (språket i Tosamaganga/Iringa, der han virket frem til 1898), gammel-kingoni (språket til wangoni-herskersjiktet innvandret fra Sørafrika) og ny-kingoni (folkespråket i Peramiho).
Han ble utnevnt til apostolisk vikar av Sør-Zanzibar (senere vikariatet Dar-es-Salaam, et område som omfattet det meste av det nåværende sørlige Tanzania) i 1902, og bispeviet samme år. Han og ble drept sammen med fire andre misjonærer av afrikanske opprørere under maji-maji-opprøret i 1905.


== Verker i utvalg ==
Kihehe-Wörter-Sammlung. Kihehe-Deutsch und Deutsch-Kihehe, 1900
«Kingoni und Kisutu», Sonderabdruck aus den Mitteilungen des Seminars f. Orientalische Sprache zu Berlin. Jg. 7, Abt. 3, Reichsdruckerei, 1904


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1743
Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1846) *1822
Erkebiskop Antonio Saverio De Luca (1805-1883 ) *1845
Erkebiskop Gregor (Leonhard Andreas) von Scherr, O.S.B. (1804-1877) *1856
Erkebiskop Friedrich Josef von Schreiber (1819-1890) *1875
Erkebiskop Franz Joseph von Stein (1832-1909) *1879
Biskop Maximilian von Lingg (1842-1930) *1902
Biskop Cassian Spiss, O.S.B. (1866-1905) *1902


== Referanser ==


== Litteratur ==
Elzear Ebner: The history of the Wangoni and their origin in the South African Bantu tribes, Benedictine Publications Ndanda, 1987
Hubert Gundolf: Maji-Maji, Blut für Afrika: Auf den Spuren des 1905 in Ostafrika ermordeten Missionsbischofs Cassian Spiss OSB, St. Ottilien, 1984
Deogratias H. Mbiku: Historia ya jimbo kuu la Dar es Salaam, Benedictine Publications, Ndanda, 1985
Sebastian Wolfgang Napachichi: The relationship between the German missionaries of the congregation of St. Benedict from St. Ottilien and the German colonial authorities in Tanzania 1887-1907, Benedictine Publications Ndanda-Peramiho, 1998
S. Rweyemamu, T. Msambure: The Catholic Church in Tanzania, Benedictine Publications Ndanda, 1982
Hestefoss kraftverk

Hestefoss kraftverk (finsk: Hevoskoski, også på russisk: Хевoскоски) er et vannkraftverk i Pasvikelva, beliggende i Murmansk fylke, Russland. Eier er det statlige energiselskapet TGK-1.
Fallet som utnyttes er 16,9 meter høyt. Det er installert to Kaplanturbiner på totalt 47 MW. Midlere årsproduksjon er på 213 GWh. Demningen er 18 meter høy og 975 (brutto 2437) meter lang. 
Grensen Norge–Russland går langs elven og tvers over kraftverket. Deler av demningen går over på norsk side av grensen, men en overenskomst sier at Russland disponerer hele området (og Norge alt av de to norske kraftverkene Skogfoss og Melkefoss som ligger på grensen). Hestefoss kraftverk har veiforbindelse fra både Norge og Russland men grensen er stengt for all kjørsel uten særlig tillatelse.


== Eksterne lenker ==
Songs from the West Coast

Songs from the West Coast er det 27. studioalbumet av den britiske sangeren Elton John, utgitt over hele verden den 1. oktober 2001.
John samarbeidet igjen med tekstforfatter Bernie Taupin, og trommeslageren Nigel Olsson var tilbake i bandet på heltid. Stevie Wonder, som tidligere jobbet med Elton John på sangen «I Guess That's Why They Call It the Blues», spilte harmonika og clavinet på «Dark Diamond».


== Sporliste ==
Alle sanger er skrevet av Elton John og Bernie Taupin.

«The Emperor's New Clothes» – 4:28
«Dark Diamond» – 4:26
«Look Ma, No Hands» – 4:22
«American Triangle» – 4:49
«Original Sin» – 4:49
«Birds» – 3:51
«I Want Love» – 4:35
«The Wasteland» – 4:21
«Ballad of the Boy in the Red Shoes» – 4:52
«Love Her Like Me» – 3:58
«Mansfield» – 4:56
«This Train Don't Stop There Anymore» – 4:39


== Eksterne lenker ==
Songs from the West Coast på Allmusic
Dolmsundbrua

Dolmsundbrua er en bru som forbinder Dolmøya med Hitra. Brua er siste del av Fastlandsforbindelsen Hitra–Frøya. Bompengeperioden for fastlandsforbindelsen ble forlenget fra desember 2008 til 20. februar 2010 for å sikre bompengeselskapets andel av kostnadene ved byggeprosjektet. Det statlige bidraget var på 80 millioner kroner. I tillegg kom 40 millioner kroner fra Sør-Trøndelag fylkeskommune, som fylkestinget bevilget i desember 2011.
Dolmsundbrua ble åpnet 2016 og erstattet den gamle, smale og lysregulerte Vettastraumen bru fra 1961 på fylkesvei 714. Brua kortet inn veien mellom Dolmøya og Hitra med rundt 6 kilometer.Arbeidet med nye brua var preget av flere forsinkelser og utfordringer – alt fra lokal uenighet om trasévalg til et hekkende hubropar der en først planla å legge veien.Byggearbeidene på brua startet høsten 2013, og brua skulle etter planen åpne i april 2015. Forsinkelser gjorde at brua først ble åpnet 3. juni 2016.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Baksan vannkraftverk

Baksan vannkraftverk er et vannkraftverk ved Baksanelva, beliggende i området Baksan rajon i Kabardino-Balkaria, oppe i fjellene i Kaukasus i det sørligste Russland. Eier er det statlige energiselskapet RusHydro. Anlegget ble bygget ut fra 1930 til 1939, og er blant landets eldste vannkraftverk. Det ble kraftig ødelagt under andre verdenskrig.
Anlegget ble angrepet av bevæpnede menn i juli 2010.
Fallhøyden som utnyttes er på 91,5 meter vertikalt. Det er installert tre kaplanturbiner på totalt 27 MW. Midlere årsproduksjon er på 142 GWh. Demningen i betong er 64,7 meter lang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Pavlovka vannkraftverk

Pavlovka vannkraftverk er et vannkraftverk i Ufa-elva, beliggende i Basjkortostan i sørlige Ural, Russland. Eier er det lokale energiselskapet Basjkirenergo.
Fallet som utnyttes er 22 meter høyt. Det er installert fire Kaplanturbiner på totalt 201,6 MW. Midlere årsproduksjon er på 590 GWh. Demningen er 20-41 meter høy. 


== Eksterne lenker ==
Derek Stepan

Derek Stepan (født 18. juni 1990) er en amerikansk profesjonell ishockeyspiller som spiller for Arizona Coyotes i NHL. Han spilte tidligere for New York Rangers.
Han ble tradet til Coyotes 23. juni 2017 sammen med Antii Raanta i bytt mot et draftvalg 2017 (Lias Andersson) og Anthony DeAngelo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Derek Stepan – Olympedia 
(en) Derek Stepan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Derek Stepan – National Hockey League (NHL) 
(en) Derek Stepan – Hockeydb.com 
(en) Derek Stepan – Hockey-Reference.com 
(en) Derek Stepan – Eliteprospects.com
Volkhov vannkraftverk

Volkhov vannkraftverk er et vannkraftverk i Volkhovelva like nedenfor Ladogasjøen, beliggende nær småbyen Volkhov i Leningrad oblast, nordvestlige Russland. Eier er det statlige energiselskapet TGK-1. Anlegget ble bygget ut fra 1918 til 1927, og var landets første vannkraftverk.
Fallhøyden som utnyttes er på 11,2 meter vertikalt. Det er installert åtte Kaplanturbiner på totalt 86 MW. Midlere årsproduksjon er på 347–382,5 GWh. Demningen i betong er 212,3 meter lang.
Anlegget ble avbildet på sovjetiske frimerker både i 1930 og i 1951.


== Eksterne lenker ==
JSC TGC-1 Arkivert 1. januar 2012 hos Wayback Machine. – offisiell hjemmeside
Volhov HEP – LenHydroProjekt offisiell hjemmeside
Peachtree Road

Peachtree Road er det 28. studioalbumet av den britiske sangeren Elton John, utgitt i 2004. Albumet ble oppkalt etter Peachtree Road i Atlanta, hvor en av sangerens fire boliger ligger. Dette er det eneste av Elton Johns album hvor han produserer det alene.


== Sporliste ==
Alle sanger skrevet av Elton John og Bernie Taupin

«Weight of the World» – 3:58
«Porch Swing in Tupelo» – 4:38
«Answer in the Sky» – 4:06
«Turn the Lights Out When You Leave» – 5:02
«My Elusive Drug» – 4:12
«They Call Her the Cat» – 4:27
«Freaks in Love» – 4:32
«All That I'm Allowed» – 4:52
«I Stop and I Breathe» – 3:39
«Too Many Tears» – 4:14
«It's Getting Dark in Here» – 3:56
«I Can't Keep This from You» – 4:39


== Eksterne lenker ==
(en) Peachtree Road på Discogs 
(en) Peachtree Road på MusicBrainz 
(en) Peachtree Road på Spotify 
(en) Peachtree Road på AllMusic
Volkert van der Graaf

Volkert van der Graaf (født 9. juli 1969 i Middelburg) er en nederlandsk drapsmann som ble kjent etter at han drepte den nederlandske partilederen Pim Fortuyn i 2002. Han ble umiddelbart pågrepet.
Van der Graaf var universitetsutdannet og hadde fra tidlig alder vært opptatt av dyrevern.
Under rettssaken etter drapet forklarte Van der Graaf at han drepte Fortuyn for å beskytte nederlandske muslimer og asylsøkere mot forfølgelse. Han mente Fortuyn angrep svake grupper i samfunnet og brukte muslimer som skyteskive for å oppnå politisk makt.Til innvendingen om at Fortuyn kjempet med demokratiske midler, sa Van der Graaf at også Hitler kom til makten i demokratiske valg. Han sammenlignet støtten til Fortuyn med støtten til nazistene i 1930-årene.
Han ga uttrykk for at han i ettertid var i tvil om hvorvidt det hadde vært riktig å drepe Fortuyn.
De rettpsykiatriske sakkyndige uttalte i sin rapport at Van der Graaf hadde vært overbevist om at han ville beskytte svake grupper ved å drepe Fortuyn. De uttalte at han han var høyt intelligent, men hadde tvangsnevrotiske trekk og en rigid moral med liten toleranse for andres meninger. Fortuyn kom til å representere alt han foraktet. De sakkyndige anså Van der Graaf som strafferettslig tilregnelig.Han ble dømt til 18 års fengsel. Han ble prøveløslatt i mai 2014.


== Referanser ==


== Kilder ==
BBC – Fortuyn killer beset by doubt, hentet 22. november 2011
BBC – Profile: Fortuyn killer, hentet 22. november 2011
Anton Theodor Harris

Anton Theodor Harris (født 5. juli 1804 i Laurvig, død 6. mars 1866 i Sande) var en norsk  embedsmann og politiker.
I årene 1844-1853 var han amtmann i det nyopprettede Tromsø stiftamt som fra Finmarkens deling i 1844 omfattet Tromsø og Finmarkens amter. I 1848 ble han innvalgt på Stortinget, og representerte byen Tromsø, hvor amtmannsetet var lokalisert. Han ble gjenvalgt i 1851. Harris forlot Tromsø i 1853, da han ble amtmann i Stavanger amt. Dette embedet hadde han til 1863.
Han var gift med Petronelle Kornelia Rye. Foreldrene hans var Niels Boesen Harris og Anne Henrikke Schwengel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Anton Theodor Harris hos Norsk senter for forskningsdata
Sørlandshallen

Sørlandshallen er en idrettshall i Kristiansand.  
Hallen ligger i Sørlandsparken ved E18, øst for sentrum i nærheten av Kristiansand Dyrepark, Sørlandets Travpark og Sørlandssenteret. Agder Fotballkrets benytter hallen til innendørs fotball, blant andre av Start. Tidvis benyttes hallen til innendørs gocart. Sørlandshallen har 7500 m² utstillingsflate. Her arrangeres også varemesseer, konserter, banketter og lignende.


== Eksterne lenker ==
Sørlandshallen Arkivert 11. juli 2017 hos Wayback Machine. Kristiansand kommune
Sørlandshallen Norges Fotballforbund
Sørlandshallen, kongresser og messer Arkivert 12. september 2018 hos Wayback Machine. visitnorway.no
Ole Edvard Buck

Ole Edvard Buck (født 14. november 1799 i Trondheim, død 13. juni 1843 i Molde) var en norsk  embedsmann og politiker.
Fra 1833 til 1839 var han amtmann i Finnmark. I 1838 ble han innvalgt på Stortinget, og representerte Finnmark.Etter perioden på Stortinget ble han i 1841 sendt til det nordvestlige Russland av det andre Wedel-ministeriet, som ble ledet av Herman Wedel-Jarlsberg, for å forbedre handelsrelasjonene mellom Norge og Russland. Fra 1841 var Mons Lie fungerende amtmann frem til hans død i 1843.
Buck var gift med Christiane Marie Krohg, datter av Hilmar Meincke Krohg. Han døde under et besøk hos svigerfaren på Nøisomhet i Molde.


== Utmerkelser ==
Buck var innehaver av Nordstjerneordenen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Edvard Buck hos Norsk senter for forskningsdata
Central (Uganda)

Central er en av fire regioner i Uganda. Den ligger sentralt i landet langs bredden av Victoriasjøen og grenser til regionene Eastern, Northern og Western.
Grensene for regionen er omtrentlig sammenfallene med kongeriket Buganda.


== Administrativ inndeling ==
Central er delt inn i 24 distrikter.

Kalangala
Kampala
Buikwe
Bukomansimbi
Butambala
Buvuma
Gomba
Kalangala
Kalungu
Kampala
Kayunga
Kiboga
Kyankwanzi
Luweero
Lwengo
Lyantonde
Masaka
Mityana
Mpigi
Mubende
Mukono
Nakaseke
Nakasongola
Rakai
Sembabule
Wakiso


== Referanser ==
Rhodesian Front

Rhodesian Front (RF) var et politisk parti i Sør-Rhodesia da landet var en koloni styrt av den hvite minoriteten, og etterpå i perioden 1965-1980 da landet erklærte seg selv uavhengig med navnet Rhodesia. Partiet ble først ledet av Winston Field, og fra 1964 av var Ian Smith dets leder. Rhodesian Front var etterfølgerpartiet til det tidligere Dominion Party, som tradisjonelt var opposisjonspartiet i kolonien. RF ble dannet i 1962 av den hvite delen av befolkningen som var motstandere av sort flertallsstyre. Det tok makten etter seier i parlamentsvalget i 1962. I de følgende valgene i perioden 1964 til 1979, hvor den hvite minoriteten hadde reservert 50 av de 66 parlamentssetene, vant de en majoritet av plassene. I denne perioden var Smith landets statsminister.
RF var grunnlagt på 15 prinsipper, blant disse opprettholdelsen av hver rasegruppes rett til å ivareta sin identitet, opprettholdelsen av 'egnede standarder' ved en meritokratisk politikk for forfremmelse i byråkratiet, opprettholdelse av det eksisterende eierskapssystemet av landrettigheter, motstand mot tvungen raseintegrasjon, beskyttelse av stillingene til hvite arbeidere og opprettholdelse av regjeringens rett til å tilby ulike tilbud til de forskjellige rasene.
I valget etter landets anerkjente uavhengighet i 1980, vant RF alle de 20 parlamentssetene som var reserverte for den hvite minoriteten. I 1981 endret partiet sitt navn til Republican Front og i 1984 igjen til Conservative Alliance of Zimbabwe. I 1985 vant partiet 15 av de 20 setene i valget. I 1986 åpnet partiet muligheten for medlemskap for zimbabwere fra alle raser. I 1987 avskaffet regjeringen ordningen med reserverte seter til den hvite minoriteten, og mange av medlemmene ble med i det herskende ZANU-partiet.


== Litteratur ==
Rhodesians Never Die, Godwin, P. & Hancock, I., 1995. Baobab Books, Harare, Zimbabwe.
Pollard, William C. A Career of Defiance:  The Life of Ian Smith, Agusan River Publishing Co., 1992.  Topeka, KS.
McLaughlin, John . "Ian Smith and the Future of Zimbabwe," The National Review, 30. oktober 1981, s. 2168–70.
"Ian Smith Invites Blacks to Join His Party," The New York Times, 23. juli 1984, s. A5.
Facts on File, 1984 red., s. 574.
Romans-sur-Isère

Romans-sur-Isère er en kommune i departementet Drôme i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike.


== Geografi ==
Romans-sur-Isère  ligger ved elva Isère, 18 km (11,18 mi) nordøst for Valence. Det er mer enn 50 000 innbyggere i byområdet dersom man tar med nabobyen Bourg-de-Péage. Romans ligger i nærheten av Vercors-platået.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Romans-sur-Isère

Referanse:INSEE


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Romans-sur-Isère – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Romans-sur-Isère – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Den Norske Swingklubb

Den Norske Swingklubb var en selskapsklubb for jazzmusikk som ble dannet høsten 1945. Klubben ble som en rekke andre jazzestablissementer stiftet rett etter andre verdenskrig, og da først med navnet Swing – men ble raskt døpt om til Den Norske Swingklubb. Klubben ble en stabil arbeidsplass for jazzmusikere gjennom siste halvdel av 1940-årene. Klubben ble ledet av impresarioen Lasse Gerlyng, og swingklubbens husorkester ble ledet av den da 19-årige pianisten, Egil Monn-Iversen. Husorkesteret var i 1947 en sekstett, men økte til i 15 musikere i 1949. Store musikkarrangementer ble holdt ved klubben; eksempelvis ble det høsten 1949 arrangert et større jazztreff med musikk fra tre scener samtidig.
Klubben ble et startsted for mange musikere. Nye storband fikk prøve seg, da under ledelse av musikere som Alf Søgaard, Hans Backe, Pete Brown og Leiv Flisnes. Den Norske Swingklubb ble også et av de stedene der Sølvi Wang startet sin musikalske karriere.


== Kilder ==
Quentin Skinner

Quentin Robert Duthie Skinner (født 26. november 1940 i Oldham i Storbritannia) er en britisk historiker.
Skinner er Barber Beaumont-professor i humaniora ved Queen Mary, University of London. Han ble i 2011 utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Oslo og ved Københavns Universitet i 2014.


== Bibliografi ==
The Foundations of Modern Political Thought: Volume I: The Renaissance (Cambridge University Press, 1978)
The Foundations of Modern Political Thought: Volume II: The Age of Reformation (Cambridge University Press, 1978)
Machiavelli (Oxford University Press, 1981)
Reason and Rhetoric in the Philosophy of Hobbes (Cambridge University Press, 1996)
Liberty before Liberalism (Cambridge University Press, 1998)
Visions of Politics: Volume I: Regarding Method (Cambridge University Press, 2002)
Visions of Politics: Volume II: Renaissance Virtues (Cambridge University Press, 2002)
Visions of Politics: Volume III: Hobbes and Civil Science (Cambridge University Press, 2002).
L'artiste en philosophie politique (Editions du Seuil, Paris, 2003)
Hobbes and Republican Liberty (Cambridge University Press, 2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Quentin Skinner på Internet Movie Database 
(en) Quentin Skinner hos The Peerage
Latvijas Krājbanka

Latvijas Krājbanka er en latvisk bank som var notert på OMX børsen i Riga. Banken ble grunnlagt 1924 som en del av Latvias postvesen og fortsatte å eksistere i hele okkupasjonstiden. Etter Latvias selvstendighet ble banken privatisert i 1997. Bankens største eier er idag den russiske forretningsmannen Vladimir Antonovs konsern Convers Group. I 2009 hadde banken 941 ansatte og 155 servicekontorer rundt om i Latvia.I 2011 åpnet Latvijas Krājbanka et representationskontor i Stockholm.Om kvelden den 21. november 2011 bestemte finansmyndighetene i Latvia å suspendere alle bankens tjenester. Bakgrunnen var at en stor mengde penger (av de latviske myndighetene anslått til ca. 1,1 milliarder NOK) fra banken manglet, noe som medførte spørsmål rundt dens solvens. Banken ble omgående suspendert fra børsen, og ikke mulig å handle.  Dagen etterpå var køene lange utenfor bankens filialer for å få tatt ut sine innskudd, samt at det var utstedt arrestordre på Antonov.De latviske myndighetene antar at banken ikke vil kunne åpne på nytt, og anser det som sannsynlig at myndighetenes sikkerhetsordning for innskudd inntil 100 000€ per person må innfris. Dette kan medføre utgifter for ca. 4 milliarder for den latviske staten. Beregninger viser videre at hvis banken blir likvidert, så kan dette innebære at Latvias BNP minker 1 % som følge av konkursen. Totale utgifter for den latviske staten er rundt 3,3 milliarder norske kroner fram til idag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Eli-Marie Johnsen

Eli-Marie Johnsen (født 21. august 1926 i Kristiania, død 28. juni 2015) i Gunnarsbo utenfor Linköping, Sverige) var en  norsk tekstilkunstner.Etter aftenskole i Oslo 1942–46 studerte hun ved Statens håndverks- og kunstindustriskole og Konstfackskolan i Stockholm 1947–51. Ved Statens lærerhøgskole i forming, Oslo var hun lektor 1953–74.
Johnsen hadde siden 1960  et titall separatutstillinger og deltok i like mange kollektivutstillinger i Skandinavia, Italia, Spania, Frankrike, Tyskland og Amerika. Hun fikk i 1965 den høythengende Lunningprisen. Hun har arbeidet i Oslo, familiestedet "Gunnarsbo" i Östergötland og Villa Faraldi i Liguria. Mange av hennes arbeider ble gjort sammen med mannen, maler og tekstilkunstner  Per Göransson (1924–2008). Også  døtrene Pia Göransson-Lie og Gabriella Göransson (født 1959) ble kunstnere.


== Utmerkelser og premier ==
Norsk-Finsk statsstipendium, 1958
Statens stipendium for brukskunstnere, 1961
Lunningprisen 1965
Oslo bys stipendium 1971
Statens arbeidsstipend 1977
Statens garantiinntekt 1980


== Arbeider ==
Stavanger bibliotek 1962-65: «Melkeveien», «Syvstjernen», «Jorden» og «Solen»
Romerike yrkesskole 1965: «Jordens barn»
Klubben Teater, Tønsberg 1967-68: Sceneteppe
Linköpings nye stifts- og landsbibliotek 1972
Romsås skole
Uranienborg menighetshus
Norges Vassdrags- og Elektrisitetsvesen 1971-73: «De fire elementer»
Høyesterett i Oslo: «Lovens bokstaver» 1986


== Referanser ==
Aix-les-Bains

Aix-les-Bains er en kommune i departementet Savoie i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike.
Byen ligger ved Bourgetsjøen, ca 9 km nord for Chambéry.


== Befolkningsutvikling ==
Antallet innbyggere i kommunen Aix-les-Bains


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Aix-les-Bains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aix-les-Bains – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE