jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
DS «Sunniva»

DS «Sunniva» var et lasteskip ble bygget av Stavanger Støberi & Dok som byggenummer 20. Skipet ble overlevert til rederiet Holdt & Isachsen i Stavanger i april 1892. Skipet skiftet eiere flere ganger før det ble senket av den tyske ubåten UC-29 24. januar 1917.


== Historie ==
1892: April: Levert som «Sunniva» for Holdt & Isachsen, Stavanger
1893: Overført til A/S Sunniva ved Holdt & Isachsen, Stavanger
1905: Solgt til Ivar An. Christensen, Haugesund
1911: Overført til Ivan An. Christensen m.fl., Haugesund
1913: Overført til Ivar An. Christensen, Kristiania
1916: Aug.: Solgt til D/S A/S Øvre ved Karl Møen, Kristiania
1917: 21. januar: Avgikk Göteborg.
1917: 22. januar: Stanset i Arendal for å sette i land en svensk los
1917: 23. januar: Stanset i Egersund for å sette i land norsk los
1917: 24. januar: Stanset og senket av tysk ubåt UC 29 120 mil vest-sørvest av Egerø fyr, på reise Göteborg – Hull med stykkgods, vesentlig jern og stål. Mannskap              gikk i livbåtene.
1917: 25. januar: Mannskapet reddet av fiskekutter «Red Cap» av Hull og satt i land der dagen etter.


== Kilder ==
«D/S Synniva». Lillesand sjømannsforening. Besøkt 27. januar 2019. 
«Sunniva» www.skipshistorie.net
«Sunniva» www.wrecksite.eu
«Sunniva» www.uboat.net
Erling Jensen: Stavanger Støberi & Dok, 2008 ISBN 9788292309568
Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) DS «Sunniva» (1892) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.
Skipet
Valentin Bakfark

Valentin Bakfark (1507–1576) var en transilvansk renessansekomponist og luttenist av siebenburg-saksisk opprinnelse.
Bakfark var hoffluttenist i Ungarn, Polen og Wien, og foretok en mengde konsertreiser gjennom Europa. Han ble regnet som en stor virtuos på sitt instrument.


== Liv og virke ==
Bakfark fikk undervisning ved hoffet til den senere ungarske kongen Johann Zápolya.  
Seinere bodde han i Italia og deretter ved det franske hoff. Fra 1549 til 1566 var han hoffluttenist hos den polske kongen og storfyrste av Litauen, Sigismund II August i Vilnius. Av ukjente grunner måtte flykte i all hast. Han slo seg først ned som hoffluttenist hos keiseren i Wien, men vendte i 1568 tilbake til sitt hjemsted i Transilvania. Etter et kort opphold reiste han til Padova, der han døde i en pestepidemi 15. august 1576. 
Alle Bakfarks manuskripter ble brent. Han kan ha gjort det selv av overbevisning om at ingen andre kunne spille verkene med samme virtuositet som han selv, men mer trolig er at alle eiendelene ble brent etter hans død, slik skikken var for pestofre. 
Bakfark skrev sannsynligvis en stor mengde musikk, men lite ble publisert, antakelig fordi musikken var svært vanskelig å spille. Samlingene hans inneholdt noen bevarte bearbeidelser av madrigaler, chansons, motetter og danser. Bevart er også noen av hans egne komposisjoner: ti fantasier og en passamezzo. Alt er blant tidens beste når det gjelder instrumental teknikk og raffinert polyfoni.
Den siebenburgske forfatteren og presten Egon Hajek skrev en roman om Bakfark.


== Referanser og noter ==


== Kilder ==
(de) Adam Adrio: «Bakfark, Valentin, genannt Greff.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 1, Duncker & Humblot, Berlin 1953, ISBN 3-428-00182-6, s. 546 f. (digitalisering).


== Litteratur ==
Emil Vogl: «Johann Anton Losy: Lutenist of Prague» Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine., dartmouth.edu. Kort omtale i en artikkel om luttenisten Johann Anton Losy von Losinthal (pdf-fil)
Otto Gombosi: Der Lautenist Valentin Bakfark. Leben und Werke (1507-1576). Budapest 1935, Reprint Kassel, New York, Bärenreiter 1967
Egon Hajek: Artikel Valentin Greff-Bakfark i Die Musik, Ihre Gestalter und Verkünder in Siebenbürger einst und jetzt, Kronstadt 1927
István Homolya: Valentin Bakfark - Ein Lautenist aus Siebenbürgen, Budapest 1982
Artikkelen «Bálint Bakfark» i The New Grove Dictionary of Music and Musicians, red. Stanley Sadie.  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980.  ISBN 1-56159-174-2


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Valentin Bakfark i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Bálint Bakfark: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
Barnum’s American Museum

Barnum's American Museum var et amerikansk museum, menasjeri og raritetskabinett på Broadway i New York City i USA fra 1841 til 1865. Museet var eid av den berømte underholdningentreprenøren P. T. Barnum og John Scudder, samarbeidspartner og opprinnelig eier.


== Historikk ==
Da «humbugkongen» Barnum kjøpte Scudder's American Museum i 1841, døpte han det om i sitt eget navn til Barnum's American Museum. Museet kunne etter hvert tilby det betalende publikum en mengde attraksjoner og ekte og uekte rariteter i en blanding av underholdning og opplysning om kunst, historie og vitenskap. Salene inneholdt blant annet et menasjeri av dyr, både levende og utstoppede, utstillinger av pedagogiske modeller og mekaniske innretninger, daglige turer med varmluftsballong og ikke minst flere bløffer og «freaks», det vil si kortvokste, kjemper, overvektige, albinoer og andre personer med uvanlige kroppslige framtoninger. 
Blant de tidligste hovedattraksjonene i Barnums museum var forfalskninga Feejee mermaid («Fiji-havfrua», fra 1842) og General Tom Thumb («General Tommeliten»), «sirkusdvergen» Charles Stratton (1838–1883) som Barnum viste fram allerede som fireåring under påstanden om at gutten var elleve. 
I 1846 hadde museumsutstillingene 400 000 besøkende. På det meste skal 15 000 peroner ha vært innom i løpet av én dag. man regner ellers med at rundt 38 millioner besøkte museet fra 1841 til 1865.


=== Slutt og arvtakere ===
Barnum's American Museum opphørte da bygningen brant ned til grunnen i den store bybrannen 13. juli 1865. I 1875 overtok imidlertid Barnum det han kalte P. T. Barnum's Grand Traveling Museum, Menagerie, Caravan & Hippodrome. Dette var et omreisende sirkus med en dyre- og museumutstilling med «freaks» og andre rariteter. Mange berømte artister og personligheter var innom i løpet av åra, og sirkuset gjorde Barnums navn ytterligere kjent. Det eksisterer fortsatt, nå under navnet Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus. 
Barnum Museum i byen Bridgeport i Connecticut stod ferdig 1893, to år etter sirkuskongens død. Det har en stor utstilling om P. T. Barnum og byen.
Barnum kjøpte også andre museer. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Barnum's American Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nettpresentasjon fra 2000
Straffeslag (golf)

Straffeslag i golf tildeles i henhold til golfreglene ved brudd på disse, ved at ett eller to slag legges til scoren i slagspill. I matchspill tildeles ett straffeslag. Forhold som ville gitt to straffeslag i slagspill, fører vanligvis til tap av hullet i matchspill.
Michael van Haven

Michael van Haven (født ca. 1625 i Bergen, død 1679, begravet 24. januar 1679 i Uggerløse ved Holbæk) var en dansk maler. Han gikk i lære hos faren Salomon van Haven og muligens hos Elias Figenschou i Bergen. van Haven var bror av Lambert van Haven.
van Haven var ansatt som tegnelærer ved Sorø Akademi, senere utnevnt til hoffmaler og sammen med sin bror var han med på innredningen av Frederiksborg slott i 1670-årene. 
van Haven utførte flere portretter. 


== Eksterne lenker ==
(da) Michael van Haven på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Kaldvågstraumen

Kaldvågstraumen er et todelt sund sørøst for Kaldvåg i Hamarøy i Nordland mellom fastlandet i nord og  Finnøya i sør. Sundet er ca. 2,8 kilometer langt og binder sammen Kaldvågfjorden i vest med  Innhavet i øst.Den ca. 430 dekar store Straumøya ligger i østkanten av sundet. Sundet nord for øya kalles Litlstraumen, og er bare 15 meter bredt på det smaleste, mens bredden sør for øya er fra ca. 70 til ca. 250 meter.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Røttangsstraumen

Røttangsstraumen er et sund nordvest for bygden Innhavet i Hamarøy i Nordland mellom halvøya Straumsnesøya i sørøst og  Finnøya i nordvest. Sundet er ca. 1,4 kilometer langt og binder  Sagfjorden i sørvest med  Innhavet i nordøst. Fv662 krysser sundet ved et punkt der det bare er 30 meter mellom Finnøya og Straumsnesøya.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Kvotient

Kvotient er resultatet av en divisjon. I divisjonsstykket a:b kalles operandene a og b henholdsvis dividend og divisor. Kvotient kan også bety heltallsdelen av resultatet. For eksempel i divisjonsstykket 72 : 6 er kvotienten 12.


== Se også ==
Divisjon (matematikk)
Produkt (matematikk)
Sum
Differanse
Rot (matematikk)

I matematikken har rot flere betydninger:

N-te-rot, det tallet som ganget med seg selv n ganger gir tallet man trekker ut roten av
Rot til en ligning, en løsning på ligningen
«Emiliekilde»

«Emiliekilde» er et klassisistisk monument som står ved Strandvejen og Emiliekildevej i Klampenborg utenfor København. Det er tegnet i 1780 av Nicolai Abildgaard og ble reist i 1782 av grev Ernst Heinrich von Schimmelmann som minnesmerke over hans første ektefelle Emilie Caroline, født Rantzau (1752–1780). Familien Schimmelmann bodde på det nærliggende landstedet Sølyst i sommerhalvåret.
Monumentet er ca. 5,70 meter høyt og er oppført i rød granitt. Søylen er kledd med marmor. Diktet på stenen er forfattet av Christen Henriksen Pramog er nå utydelig:
"Emilie. Her vankede du eengangagh for længst ey meerhelligt er det sted dy yndedeuskyldighed himlens uskyldighedopfyldte hiertet ved dit navnog hvo som elsketnævne det med taarerAnno 1780"
Minnesmerket inngikk i romantikkens kultur og er avbildet på flere gullaldermalerier.
Monumentet ble fredet i 1918.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emiliekilde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Egil Ranheim

Egil Solin Ranheim (født 3. september 1923 i Vinje, død 29. juni 1992) var en norsk politiker fra Arbeiderpartiet. Han møtte på Stortinget som vararepresentant i periodene 1965–1969 og 1969–1973. Ranheim var ordfører i Modum kommune fra 1979 til 1989.
Han hadde fire barn sammen med kona Aaslaug Ranheim.


== Kilder ==
«Egil Ranheim». Stortinget.no. 


== Eksterne lenker ==
(no) Egil Ranheim hos Stortinget 
(no) Egil Ranheim hos Norsk senter for forskningsdata
Daniel Erlandsson

Daniel Erlandsson (født 22. mai 1976 i Malmö og oppvokst i Arlöv) er trommeslager i death metal-bandet Arch Enemy. Han har tidligere spilt på In Flames' EP Subterranean og for band som Carcass, Eucharist, Liers in Wait, Diabolique, Armageddon og The End.
Han er bror til Adrian Erlandsson, tidligere trommeslager i bandene At the Gates, Cradle of Filth og The Haunted.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Daniel Erlandsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Daniel Erlandsson på Discogs 
(en) Daniel Erlandsson på MusicBrainz 
(en) Daniel Erlandsson på Encyclopaedia Metallum 
(en) Daniel Erlandsson på Songkick 
(en) Daniel Erlandsson på AllMusic 
Daniel Erlandsson på Twitter 
Daniel Erlandsson på Facebook 
Daniel Erlandsson på Myspace 
Arch Enemys offisielle nettsted
President Harbitz’ gate (Oslo)

President Harbitz’ gate er en gate på Frogner og Briskeby i Oslo. Den begynner i Skovveien og går i nordvestlig retning før den løper ut i Eilert Sundts gate. Deler av gaten er imidlertid enveiskjørt i motsatt retning.
Gaten har navn etter stortingspresident Georg Prahl Harbitz. Gaten fikk navnet «Harbitz’ gate» i 1891, før dette ble endret til dagens navneform i 1952. Opparbeidelsen skjedde stykkevis og delt. Vestre del av gateløpet går gjennom sørlige del av Briskeby, der det tidligere var trehusbebyggelse. Noen av disse husene ble revet i 1930-årene for å gi plass til den store blokken på oversiden av veien.


== Bygninger ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Joar Nyquist og P.D. Hofflund, red. (1955). Oslo gårdkalender: Nybygg 1925–1955. Oslo: Fredhøi. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (P)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Jackie Coogan

Jackie Coogan (født 26. oktober 1914 i Los Angeles, California, død 1. mars 1984) var en amerikansk skuespiller som begynte sin filmkarriere som barneskuespiller i stumfilmer. Han huskes best fra rollen som den lille gutten i stumfilmen Småen, sammen med Charlie Chaplin. 
Coogan ble kjent som karakteren onkel Fester i TV-serien The Addams Family på 1960-tallet. Han saksøkte sin mor og stefar fordi de hadde sløst bort pengene han tjente som skuespiller i barne- og ungdomsårene. Dette gjorde at myndighetene i California vedtok den første kjente loven om rettsvern angående inntjeningen til barneskuespillere. Coogan begynte å opptre som skuespiller allerede som barn i både vaudeville, på teater og i filmer. Han debuterte som skuespiller med en ukreditert rolle i 1917 med filmen Skinner's Baby. Charlie Chaplin oppdaget Coogan ved Orpheum Theatre i Los Angeles. Coogans far var også skuespiller.
Coogan blir best husket som barneskuespiller for sin rolle i filmklassikeren Småen fra 1921 der han spilte mot Charlie Chaplin. Mange av hans tidlige filmer er gått tapt eller er ikke lenger tilgjengelige. Coogan studerte ved flere høyskoler, blant disse var University of Southern California. I 1932 sluttet han ved Santa Clara University grunn av dårlige karakterer. Den 4. mai 1935 var Coogan eneste gjenlevende i en dødelig bilulykke i San Diego County som tok livet av hans far og hans beste venn Junior Durkin, en barneskuespiller kjent som Huckleberry Finn i to tidlige filmer fra 1930-tallet. Ulykken fant sted få måneder før Coogan fylte 21 år.
Som barnestjerne tjente Coogan anslagsvis mellom 3 og 4 millioner amerikanske dollar, men pengene ble brukt opp av hans mor og stefar, Arthur Bernstein, på utskeielser som f.eks pelskåper, diamanter og dyre biler. Coogan saksøkte moren og stefaren i 1938, men etter flere juridiske utgifter mottok han rundt 250 000 dollar av sine opprinnelige inntekter. Etter den andre verdenskrig returnerte Coogan til skuespilleryrket og hadde flere roller som ble vist på TV. Han hadde også gjesteroller i TV-serien The Wild Wild West frem til han pensjonerte seg som skuespiller på 1970-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jackie Coogan på Internet Movie Database 
(sv) Jackie Coogan i Svensk Filmdatabas 
(da) Jackie Coogan på Filmdatabasen 
(da) Jackie Coogan på Scope 
(fr) Jackie Coogan på Allociné 
(en) Jackie Coogan på AllMovie 
(en) Jackie Coogan hos Turner Classic Movies 
(en) Jackie Coogan hos Rotten Tomatoes 
(en) Jackie Coogan hos The Movie Database 
(en) Jackie Coogan hos Behind The Voice Actors
EM på skøyter 2014

EM på skøyter 2014, det 39. for kvinner og det 108. for menn, blir avholdt fra 11. til 12. januar 2014 i Vikingskipet på Hamar.EM og VM allround på skøyter regnes av mange som de mest interessante skøyteløpene, da løperne i den endelige resultatlisten rangeres etter summen av tidspoeng over fire distanser. Dette aspektet kommer i tillegg til kampen løper mot løper i par og rangering på hver enkeltdistanse som i enkeltdistansestevner. Tidspoeng beregnes slik at for eksempel 1 sekund på 500 meter tilsvarer 10 sekunder på 5 000 meter som er 10 ganger så langt som 500 meter.
Sist en nordmann vant EM på skøyter for menn, var da Johann Olav Koss ble europamester i 1991. Beste norske plassering i EM på skøyter for kvinner, som har vært arrangert siden 1970, bortsett fra i årene 1975 til 1980, er Bjørg Eva Jensens fjerdeplass i 1981. 


== Aktuelle rekorder ==


=== Verdensrekorder ===


=== Mesterskapsrekorder ===


=== Banerekorder ===


== Medaljevinnere ==


== Sammenlagt ==


=== Kvinner ===


=== Menn ===


== Seierspallen på de enkelte distanser ==


=== Kvinner ===


=== Menn ===


== Funksjonærer ==
Overdommer var Karl Skoog, Sverige for kvinnene og Knut Arthur Olsen, Norge for mennene.
Startere var John Magne Eliassen, Norge og Roman Danilov, Russland for kvinnene og Jan Zwier, Nederland og Lars Jennersten, Sverige for mennene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norges Skøyteforbunds EM side Arkivert 20. januar 2014 hos Wayback Machine.
Resultatsider Norges Skøyteforbund Arkivert 11. januar 2014 hos Wayback Machine.
Resultatside ISU
Eddie Cibrian

Eddie Cibrian (født 16. juni 1973 i Burbank i California) er en amerikansk skuespiller av cubansk opprinnelse.
Han er mest kjent for sine roller som Russell Varon i Invasion, Jesse Cardoza i CSI: Miami og som Jimmy Doherty i Third Watch. Cibrian hadde hovedrollen i The Young and the Restless, Baywatch Nights og Sunset Beach. Han har også gjesteroller i TV-serier som Saved by the Bell, The College Years, Sabrina, The Teenage Witch, Criminal Minds og Beverly Hills, 90210. Cibrian er også blitt kreditert med filmroller i Living Out Loud.
Ved siden av hans skuespillerkarriere var han også medlem av boy bandet 3Deep mellom 1998 og 2001. Cibrian har siden den gang hatt gjesteroller i Samantha Who?, Dirty Sexy Money og Ugly Betty. I mai 2001 giftet Cibrian seg med Brandi Glanville, en makeupartist. Cibrian og Glanville har to sønner, Mason og Jake, sammen. Paret separerte seg i juli 2009 etter måneder med spekulasjoner om at Cibrian hadde en utenomekteskapelig affære med sangeren LeAnn Rimes som også var gift. Den 24. august 2009 søkte Cibrian om skilsmisse fra Glanville på grunn av deres uforenlige forskjeller. Cibrian giftet seg med country sanger og motspiller i Northern Lights, LeAnn Rimes, den 22. april 2011 i Malibu i California.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eddie Cibrian på Internet Movie Database 
(sv) Eddie Cibrian i Svensk Filmdatabas 
(da) Eddie Cibrian på Scope 
(fr) Eddie Cibrian på Allociné 
(en) Eddie Cibrian på AllMovie 
(en) Eddie Cibrian hos Rotten Tomatoes 
(en) Eddie Cibrian hos The Movie Database
Blastfighter

Blastfighter er et italiensk engelskspråklig actiondrama fra 1984 regissert av Lamberto Bava. Hovedrollen spilles av Michael Sopkiw, mens sentrale biroller spilles av George Eastman, Valerie Blake og Stefano Mingardo. 


== Handling ==
Jake "Tiger" Sharp (Michael Sopkiw) er en tidligere politimann som nettopp har sonet ferdig en fengselsdom på syv år etter ha tatt livet av sin kones morder. Like etter løslatelsen får han et hypermoderne gevær av sin venn Jerry slik at han kan hevne seg på den korrupte advokaten som fikk ham sendt i fengsel. Jack vraker imidlertid hevntanken og velger isteden å flyttet tilbake til småbyen hvor han vokste opp. Der kommer han snart i konflikt med noen sadistiske krypskyttere, ledet av den yngre broren til hans barndomsvenn. Konfliktnivået øker og ender i en regelrett krig mellom ham og gjengen.


== Om filmen ==
Den gikk ikke på norske kinoer, men ble utgitt på video av Juno ca 1985.P3s Filmpolitiet gav DVD-utgivelsen terningkast tre.


== Rollebesetning ==
Michael Sopkiw … Jake 'Tiger' Sharp
Valentina Forte … Connie (som Valerie Blake)
George Eastman … Tom
Stefano Mingardo … Wally (som Mike Miller)
Ottaviano Dell'Acqua … Matt (som Richard Raymond)
Michele Soavi … Pete (som Michael Saroyan)
George Williams … Cochran
Giancarlo Prati … Morder i fortidssekvens
Billy Redden … Banjospiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blastfighter på Internet Movie Database 
(no) Blastfighter hos Filmfront 
(sv) Blastfighter i Svensk Filmdatabas 
(da) Blastfighter i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Blastfighter på Allociné 
(nl) Blastfighter på MovieMeter 
(en) Blastfighter på AllMovie 
(en) Blastfighter på Turner Classic Movies 
(en) Blastfighter på Rotten Tomatoes
Dolores del Río

María de los Dolores Asúnsolo y López Negrete (1904–1983), kjent under scenenavnet Dolores del Río, var en meksikansk-amerikansk skuespillerinne.Del Río var en stor stjerne i flere Hollywood-filmer i løpet av stumfilmens dager. Senere i livet ble hun en viktig skuespiller i flere meksikanske filmer. I 1930 giftet hun seg med Cedric Gibbons, en kunstner og designer som hun møtte på en fest arrangert av William Randolph Hearst og Marion Davies. Hennes tilstedeværelse i Hollywood i løpet av 1930-årene var ikke bare begrenset til en verden av skuespillerjobber, men også de høye samfunnssirkler. Hennes hjem i Hollywood var en hyppig møteplass for personligheter som Greta Garbo, Marlene Dietrich, Errol Flynn, Lili Damita, Clark Gable og mange flere kjente skuespillere.
Etter at talefilmer ble vanligere, ble del Río degradert til eksotiske og uviktige roller. I 1940 møtte hun Orson Welles. Paret hadde en gjensidig tiltrekning og begynte snart en romanse. Welles ble hodestups forelsket i henne. Visstnok var denne affæren årsaken til hennes skilsmisse fra Cedric Gibbons i 1941. Hun ledsaget Welles i forskjellige varietéshow over hele USA. Dolores spilte med Elvis Presley i filmen Den flammende stjerne regissert av Don Siegel.
Del Río vekslet mellom filminnspillinger i Mexico og USA, både på TV og teater.
Hun døde den 11. april 1983 døde av en leversykdom i en alder av 77 år, i Newport Beach i California. Hun ble kremert, og asken hennes ble spredt over kirkegården Panteón de Dolores i Mexico by.
Del Río ble tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 1630 Vine Street, som en anerkjennelse av sine bidrag til filmindustrien.


== Filmer i utvalg ==
1926 – Helteglorien (What Price Glory?)
1927 – Kurtisanen fra Sevilla
1928 – Ramona
1932 – Luana fra Paradisøen
1933 – Fly med til Rio (Flying Down to Rio)
1933 – Anklaget
1938 – Bomber over Shanghai
1943 – María Candelaria
1943 – Farlig medpassasjer (Journey into Fear)
1946 – Tvillingsøstrene (La otra)
1947 – Flyktningen (The Fugitive)
1949 – Kjærlighetens stebarn (La Malquerida)
1960 – Den flammende stjerne (Flaming Star)
1964 – Flukten mot nord-vest
1967 – Mere enn et mirakel  (C'era una volta)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dolores del Río – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dolores del Río – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dolores del Río på Internet Movie Database 
(sv) Dolores del Río i Svensk Filmdatabas 
(da) Dolores del Río på Filmdatabasen 
(fr) Dolores del Río på Allociné 
(en) Dolores del Río på AllMovie 
(en) Dolores del Río hos Turner Classic Movies 
(en) Dolores del Río hos The Movie Database
Michael Krohn-Dehli

Michael Krohn-Dehli (født Hansen 6. juni 1983) er en dansk fotballspiller.
Krohn-Dehli spilte for flere danske klubber før han dro til Ajax fra Brøndby IF. Krohn-Dehli utmerket seg på juniorlaget til Ajax under Danny Blind. I 2004 gikk han til RKC Waalwijk på  fri transfer. Der fikk han sin proffdebut 15. august 2004 i en målløs kamp mot FC Groningen. To år senere skrev han ny kontrakt med Ajax på en fri transfer frem til 2009. Etter vinterpausen spilte han kun tre kamper for Ajax Amsterdam, og ble derfor utlånt til Sparta Rotterdam 31. januar 2007 resten av sesongen. Fem dager senere spilte han sin første av 12 kamper for Sparta mot Roda JC. Etter sommerpausen returnerte han til Ajax.
Den 29. august 2008 meddelte Ajax at de hadde solgt Krohn-Dehli til Brøndby IF. Han debuterte to dager senere på hjemmebane mod FC København i Brøndbys 1-0 seier. Han ble i løpet av høstsesongen kåret til «Månedens spiller» to ganger av bladet Onside. Michael Krohn-Dehli var med på å kvalifisere Danmark til VM 2010 i Sør-Afrika, men ble kort tid før avreise vraket fra den endelige troppen til mesterskapet.
Michael Krohn-Dehli skåret årets mål 2010 i den danske superligaen i en kamp som Brøndby IF vant  mot SønderjyskE.


== Landslaget ==
Han fikk sin landslagsdebut for Danmark i EM-kvaliken mot Liechtenstein 11. oktober 2006.
Han ble tatt ut i Danmarks tropp til VM i fotball 2018 i Russland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michael Krohn-Dehli – FIFA 
(en) Michael Krohn-Dehli – UEFA 
(en) Michael Krohn-Dehli – Transfermarkt 
(en) Michael Krohn-Dehli – national-football-teams.com 
(en) Michael Krohn-Dehli – WorldFootball.net 
(en) Michael Krohn-Dehli – FootballDatabase.eu 
(en) Michael Krohn-Dehli – Soccerway 
(da) Michael Krohn-Dehli – Dansk Boldspil-Union 
(en) Michael Krohn-Dehli – FBref 
(es) Michael Krohn-Dehli – as.com 
Voetbal Internationa-profil
Offisiell Ajax-profil