jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arkitekturåret 1959

Arkitekturåret 1959 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1959.


== Hendelser ==


== Bygninger ==
Basílica de Candelaria ble innviet på Tenerife.
Solomon R. Guggenheim Museum tegnet av Frank Lloyd Wright ble fullført.
USAs ambassade i Oslo, tegnet av Eero Saarinen ble ferdigstilt


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Walter Adolph Gropius
Royal Gold Medal – Ludwig Mies van der Rohe


== Fødsler ==
5. oktober – Maya Lin, amerikansk arkitekt, landskapsarkitekt og skulptør


== Dødsfall ==
5. januar – Karo Halabjan, sovjetisk arkitekt av armensk opphav (født 1897)
9. april – Frank Lloyd Wright, amerikansk arkitekt (født 1867)
1. juli – Eduard Carlén, svensk arkitekt (født 1866)


== Se også ==
Ole Konrad Ribsskog

Ole Konrad Ribsskog (født 8. desember 1865 i Flatanger, død 26. januar 1941 i Trondheim) var en norsk overlærer og politiker (Ap) som var ordfører i Trondheim 1917–1919 og stortingsmann for Trondheim og Levanger 1913–1915.
Han var sønn av fiskerbonde og tømrer Johannes Olsen Ribsskog og Martha Klementsdatter Høstland. Han var eldst av åtte søsken og vokste opp på gården Litlrisskogen, tidligere stavet Lille Ribsskog. Blant hans seks brødre ble fem lærere, deriblant Bernhof Ribsskog, som var skoleinspektør i Oslo, og Adolf Ribsskog, som var ordfører i Steinkjer og startet Steinkjer offentlige landsgymnas i 1932. O.K. Ribsskog giftet seg i 1897 med Inga Granbo.
Han var utdannet lærer fra Klæbu seminar fra 1887, og virket som lærer og kirkesanger i Flatanger, Spydeberg og Drøbak før han i 1893 ble tilsatt ved Trondhjems folkeskole. Fra 1911 var han overlærer samme sted. Ribsskog var en tid formann i Trondhjems lærerforening.
Ribsskog var innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger 1913–1915. I 1915 vant han knapt over Høyre og Frisinnedes kandidat Kristian Bryn i første valgomgang; i andre valgomgang gikk Høyre og Frisinnede sammen med Venstre og fikk valgt Sem Sæland. Ribsskog var Arbeiderpartiets første ordfører i Trondhjem 1917–1919, der han hadde sittet i formannskapet siden 1907. Han var også formann i Trondhjems Arbeiderparti. I årene 1921–1927 var han medlem av Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti.


== Bibliografi ==
Benjamin Lie og Ole Konrad Ribsskog (1907). Repetisjonsopgaver i regning og rumlære for folkeskolens afgangsklasse. 
Ole Konrad Ribsskog og Sven Svensen (1914). Trondhjems folkeskole, en historisk fremstilling. Trondhjem.  [241 sider]
Ole Konrad Ribsskog (1926). Trondhjems folkeskole, skolens bygninger 1754-1926. Trondhjem.  [78 sider]
Ole Konrad Ribsskog (1938). Trondheim folkeskole under skoleloven av 1889. F. Bruns Bokhandel.  [257 sider]
Ole Konrad Ribsskog (1939). «Folkeskolen gjennom femti år: 1889-1939». Norsk Skuleblad (5).  12 sider
Ole Konrad Ribsskog (1941). Litt omkring rekneopplæringa i den danske skolen. Gyldendal.  [41 sider]


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ole Konrad Ribsskog – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ole Konrad Ribsskog hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Ole Konrad Ribsskogs privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Ledetall

Ledetall er et mål for styrken til en fotoblitz. Jo høyere tall, desto sterkere blitz. Ledetallet brukes til å beregne blitzens rekkevidde. Har ikke blitzen automatisk regulering, eller dersom man ønsker å vite hvor langt blitzen kan rekke, kan man benytte nedenstående formler for å beregne rekkevidde eller blenderbehov. Ledetallet utgår fra at motivet har samme egenskaper som et gråkort (en gråfarget plansje med 18% refleksjon). Derfor må man kompensere dersom motivet er uvanlig lyst eller mørkt. Dette gjelder også for studioblitzer, men da bruker man vanligvis en blitzmåler og måler lysstyrken ved motivet.


== Formler ==
Enkel formel uten hensyn til følsomhet i film/bildebrikke:

  
    
      
        B
        l
        e
        n
        d
        e
        r
        =
        
          
            
              L
              e
              d
              e
              t
              a
              l
              l
            
            
              M
              o
              t
              i
              v
              a
              v
              s
              t
              a
              n
              d
            
          
        
      
    
    {\displaystyle Blender={\frac {Ledetall}{Motivavstand}}}
  Formel som tar hensyn til følsomhet i film/bildebrikke:

  
    
      
        B
        l
        e
        n
        d
        e
        r
        =
        
          
            
              
                I
                S
                O
              
              100
            
          
        
        ⋅
        
          
            
              L
              e
              d
              e
              t
              a
              l
              l
            
            
              M
              o
              t
              i
              v
              a
              v
              s
              t
              a
              n
              d
            
          
        
      
    
    {\displaystyle Blender={\sqrt {\frac {ISO}{100}}}\cdot {\frac {Ledetall}{Motivavstand}}}
  


== Regneeksempler ==
Eksempel 1: Blender:
Den innebygnde blitzen i et kompaktkamera har ledetall 10. Motivet er 3,5 meter fra kameraet.
Blender=10/3,5=2,8. På ISO 200 blir blenderen 4.
Eksempel 2: Rekkevidde:
Den eksterne blitzen til et systemkamera har ledetall 35. Objektivets største blenderåpning er 2,8.
Motivavstand=Ledetall/blender=35/2,8=12,5 meter. Rekkevidden er altså 12,5 meter. På ISO 200 blir rekkevidden 17,7 meter.I USA oppgis ledetallet i fot. Ledetall 35 (målt i meter) tilsvarer ledetall 115 (målt i fot).


== Kilder ==
Lundqvist, Pär: Foto – Min hobby, 1978. ISBN 91-7136-151-0.
Kurushima-Kaikyō-broene

Kurushima-Kaikyō-broene (来島海峡大橋, Kurushima Kaikyō Ō-hashi) er en hengebro-struktur i Japan som består av tre hengebroer og forbinder øyen Ōshima med Shikoku.
Broene er en del av Nishiseto-motorveien og ble åpnet i 1999.


== Konstruksjon ==
Brostrukturen består av tre etterfølgende hengebroer med totalt seks tårn og fire forankringer.

Første Kurushima-Kaikyō bro (来島海峡第一大橋, Kurushima Kaikyō Daiichi Ō-hashi), hovedspenn 600m.
Andre Kurushima-Kaikyō bro (来島海峡第二大橋, Kurushima Kaikyō Daini Ō-hashi), hovedspenn 1020m.
Tredje Kurushima-Kaikyō bro (来島海峡第三大橋, Kurushima Kaikyō Daisan Ō-hashi), hovedpenn 1030m.


== Eksterne lenker ==
Første Kurushima-Kaikyo bro (Structurae) - besøkt 24. mars 2011
Andre Kurushima-Kaikyo bro (Structurae) - besøkt 24. mars 2011
Tredje Kurushima-Kaikyo bro (Structurae) - besøkt 24. mars 2011
Pycnoglypta lurida

Pycnoglypta lurida er en bille som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
En liten (ca. 2 millimeter), bred, gulbrun kortvinge.


== Levevis ==
Arten lever på fuktige steder med gress, gjerne i skog. Som mange andre punktøyekortvinger kan den være i aktivitet om vinteren.


== Utbredelse ==
Den er utbredt i Mellom- og Nord-Europa (sør til Østerrike) og i det nordlige Asia.


== Systematisk plassering ==
Arten er den eneste europeiske representant for slekten Pycnoglypta, som omfatter sju kjente arter.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae Macleay, 1825)
Stammen Omaliini MacLeay, 1825
Slekten Pycnoglypta Thomson, 1858
Pycnoglypta lurida (Gyllenhal, 1813)


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Pycnoglypta lurida i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pycnoglypta lurida hos Artsdatabanken 
(sv) Pycnoglypta lurida hos Dyntaxa 
(en) Pycnoglypta lurida hos Fauna Europaea 
(en) Pycnoglypta lurida hos Fossilworks 
(en) Pycnoglypta lurida hos NCBI 
(en) Kategori:Pycnoglypta lurida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tegning av arten: [2]
Foto av Pycnoglypta campbelli, en meget lik, nordamerikansk art: [3]
Ilja Dubkov

Ilja Dubkov (født 17. februar 1972 i Moskva) er en russisk tidligere ishockeyspiller. Han er mest kjent for å tidligere ha spilt for Rosenborg og Trondheim i Norge samt Frederikshavn White Hawks i Danmark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ilja Dubkov – Hockeydb.com 
(en) Ilja Dubkov – Eliteprospects.com
Henrik Heftye

Henrik Thomassen Heftye (født 21. november 1804 i Kristiania, død 18. februar 1864 på Søholm i Aker) var en norsk grosserer, i dag mest kjent som mesén eller filantrop for Thomas Fearnley og stifter av legat.
Etter cand.theol. 1829 gikk han som brødrene Johannes Heftye (1792–1856) og Thomas inn i farens bank (se Tho. Joh. Heftye). I 1836 ble han kasserer i Kristiania kunstforening. Fra 1852 ble han direktør i den nystartede Norges Hypotekbank.
Han var onkel til telegrafdirektør Thomas Heftye (1860–1921) (som hadde sønnen, ingeniøroffiser Henrik Heftye; det var også en overingeniør Henrik Heftye som levde 1857-1919). Videre var han  svoger til Mogens Thorsen.Henrik Heftye døde ugift på sitt bosted, Søholm ved Frognerkilen, og etterlot seg legater og lignende på 80 000 kroner som han hadde nedsatt noen år tidligere.


== Etterlatenskaper ==
legat til Understøttelsesselskabet for Huusarme i Christiania
legat til Selskabet til Omsorg for ældre ugifte Damer i Christiania (Kong Oscars Minde i Oscarsgate 90),
legat for værdig trængende Studenter eller Candidater
støtte til Christiania Commune tilgode for deraf at opføre Arbeiderbolig, Hospital for Gamle, Asyl eller en anden Communen gavnlig og for den Tid muligens mer passende nødvendig Indretning.
eiendommen Heftyeløkken i Maridalsveien 183
meteorologisk målestasjon fra 1867
Det Heftyeske børneherberge fra 1917, nå Heftyes Barnehage i Kirkeveien 173.
Heftyes gate i 1879 fra Biermanns gate (Oslo) til Hans Nielsen Hauges gate (Oslo)


== Referanser ==
Arpedium quadrum

Arpedium quadrum er en bille som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
En liten (ca. 3 millimeter), bred, blank, rødbrun kortvinge. Kroppen er nokså tett og kraftig punktert, tilsynelatende hårløs. Antennene er lange og tynne. Hodet er kort og bredt med ganske små fasettøyne, to tydelige punktøyne (ocelli) og skrå lengdefurer som går fra punktøynene et stykke forover og innover. Pronotum er tydelig bredere enn langt, nærmest rektangulært med rundede sider og hjørner. Litt foran midten på hver sidekant er det en rund grop. Dekkvingene er vel to ganger så lange som pronotum, blanke og ganske grovt og tett punkterte, med nesten parallelle sider. Beina er nokså korte og spinkle.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og i det nordlige Asia.


== Systematisk plassering ==
Slekten Arpedium omfatter tre kjente arter, men bare A. quadrum finnes i Europa.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae Macleay, 1825)
Stammen Anthophagini Thomson, 1859
Slekten Arpedium Erichson, 1839
Arpedium quadrum (Gravenhorst, 1806)


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Arpedium quadrum i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Arpedium quadrum hos Artsdatabanken 
(sv) Arpedium quadrum hos Dyntaxa 
(en) Arpedium quadrum hos Fauna Europaea 
(en) Arpedium quadrum hos NCBI 
(en) Kategori:Arpedium quadrum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Arpedium quadrum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av nordamerikanske Arpedium (ikke A. quadrum): [2]
Bilde av arten: [3]
Kristiania Haandværkeres Sparekasse

Kristiania Haandværkeres Sparekasse er et forretningspalass med adresse til  Øvre Slottsgate 11. Gården ble bygget i årene 1895-97 ved arkitekt Ivar Cock.


== Sparekassen ==
Kristiania Haandværkeres Sparekasse ble grunnlagt i 1864 for å kunne yte lån til håndverkerne. Denne banken holdt først til i Gården Håndverkeren, men måtte senere flytte til Øvre Slottsgate 25 (Fabritiusgården). Da lokalene mot slutten av 1800-tallet ble for små, ble den nye bygningen i nr 11 oppført. 


== Bygningen ==
Gården er holdt i nybarokk med innslag av jugend. 
I 1924 ble det gjort enkelte ombygninger i forbindelse med at Kristiania Håndtverkeres Sparebank overtok gården. 
Arkitekt for arbeidet var Olaf Lilloe. Banken fikk navnet sitt i en innskrift på balkongen over hovedinngangen, noe som har gitt gården sitt navn. 
Bygget ble oppført i 1976 på byantikvarens gule liste som verneverdig.


== Eksterne lenker ==
Arc! Jugendstil i Oslo: Kristiania Haandværkeres Sparekasse, Øvre Slottsgate 11
Geologi i Sentrum - Øvre Slottsgate 11
Byantikvaren – Gul liste
«Kristiania Haandværkeres Sparekasse». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Thanatophilus

Thanatophilus er en slekt av biller som tilhører familien åtselbiller (Silphidae). Det litt groteske slektsnavnet betyr "den som elsker døden", disse billene finnes ofte på åtsler. Det er funnet fire arter i Norge.


== Utseende ==

Middelsstore til store åtselbiller (10–20 mm), vanligvis gråsvarte på farge. Kroppen er nokså flat, som oftest matt. De har lite til moderat kølleformede, 11-leddete antenner. Hodet er forholdsvis lite og flatt, mellom antennene trukket ut til en kort snute. Det er ikke noe tydelig skille mellom pannen (frons) og munnkanten (clypeus). Brystskjoldet (pronotum) er stort, bredt og flatt, vanligvis minst så bredt som dekkvingene. Dekkvingene er ganske flate med opphøyde lengderibber, og dekker hele bakkroppen. Larvene er mørkfargede, flate og harde. Mellomkroppen (thorax) er bredere enn bakkroppen og dekket av store ryggplater.


== Levevis ==
Disse billene lever på åtsler av fugler og pattedyr, også slike som har ligget ganske lenge. De er gode flygere og man kan ofte møte dem flygende.


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ordenen biller (Coleoptera)
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller (Staphylinoidea)
Familien åtselbiller (Silphidae)
Underfamilien åtselbiller (Silphinae)
Slekten Thanatophilus Leach, 1815 - i Norge:
Thanatophilus lapponicus (Herbst, 1793)
Thanatophilus rugosus (Linnaeus, 1758)
Thanatophilus sinuatus (Fabricius, 1775)
Thanatophilus dispar (Herbst, 1793)
Øvrige arter:
Thanatophilus capensis (Wiedemann, 1821)
Thanatophilus coloradensis (Wickham, 1902)
Thanatophilus dentiger (A.P.Semenov, 1891)
Thanatophilus ferrugatus (Solsky, 1874)
Thanatophilus graniger (Chevrolat, 1833)
Thanatophilus grilati (Bedel, 1891)
Thanatophilus latericarinatus (Motschulsky, 1860)
Thanatophilus metallescens (Fairmaire, 1887)
Thanatophilus micans (Fabricius, 1794)
Thanatophilus minutus Kraatz, 1876
Thanatophilus pilosus (Jakovlev, 1889)
Thanatophilus porrectus (A.P.Semenov, 1891)
Thanatophilus roborowskyi (Jakovlev, 1887)
Thanatophilus ruficornis (Küster, 1851)
Thanatophilus sachalinicus Kieseritzky, 1909
Thanatophilus sagax (Mannerheim, 1853)
Thanatophilus terminatus (Hummel, 1825)
Thanatophilus trituberculatus (Kirby, 1837)
Thanatophilus truncatus (Say, 1823)
Thanatophilus uralensis Kozminykh, 1994


== Kilder ==
Tree of Life
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr
Bilder av nordamerikanske arter: [1]
Thanatophilus på GBIF [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Thanatophilus i Encyclopedia of Life 
(en) Thanatophilus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Thanatophilus hos Artsdatabanken 
(sv) Thanatophilus hos Dyntaxa 
(en) Thanatophilus hos Fauna Europaea 
(en) Thanatophilus hos Fossilworks 
(en) Thanatophilus hos ITIS 
(en) Thanatophilus hos NCBI 
(en) Kategori:Thanatophilus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thanatophilus – detaljert informasjon på Wikispecies
Telegrafbygningen (Oslo)

Telegrafbygningen med adresse Kongens gate 21, er et av de større monumentalbygningene i Kvadraturen i Oslo. Bygget stod ferdig i 1924 og er tegnet av Arnstein Arneberg og Magnus Poulsson, to arkitekter som senere skulle jobbe på Rådhuset sammen.
Bygget er på 25000 m2 og var Televerkets hovedkontor til 1962. Det kostet i sin tid 13 millioner kroner å bygge og var det mest påkostede bygg på den tiden. Trappeoppgangen har en lysekrone som henger gjennom alle etasjene i bygget. Generaldirektørens kontor har en skjult dør i et klesskap slik at direktøren kunne forlate bygget diskret. Veggene har fresker av Alf Rolfsen og malerier av Erik Werenskiold.


== Bygningen ==
Bygningen ble bygget for å huse alt av Televerkets administrasjon i Oslo. Huset skulle være relativt enkelt og brannsikkert, og det ble derfor ikke brukt tre eller unødvendig med ornamentikk. Byggets interiør var kledd med norsk marmor, det ble brukt grønn labradorsten rundt dører og vinduer, mens ornamentikken var i støpt sement og hugd stein. Arneberg og Poulssons arbeid ble godt mottatt av pressen. Morgenbladet skrev:

Den nye telefon- og telegrafbygning, som i næste uke delvis tas i bruk, er utvilsomt en av de vakreste bygninger i Kristiania. Den har ikke faat en fri beliggenhet til aapen plads, saa man uhindret ser dens fysiognomi, men staar man under dens mure og lar blikket følge opefter den diskrete graa arkitektur indtil den rustne skiffer øverst oppe, gir den en stilfærdig tilfredsstillelse, som karakteriserer den som helt vellykket. Arkitekterne Arneberg og Poulsson har med den gitt byens monumentalbebyggelse et værdifuldt plus.
I 1976 ble bygningen oppført på Byantikvarens gule liste som verneverdig. Den inngår og som en del av Telenors verneplan fra 1998.


== Litteratur ==
Solbakken, Tove: Det nye Oslo i Kvadraturen. I Byminner nr.1-2012, s.28-43


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byantikvaren – Gul liste
«Telegrafbygningen (Oslo)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Silpha

Silpha er en slekt av biller som tilhører familien åtselbiller (Silphidae). Det er funnet tre arter i Norge.


== Utseende ==

Middelsstore åtselbiller (gjerne rundt 10 mm), vanligvis svarte eller gråsvarte på farge, pronotum kan være delvis gult eller rødt. Artene kan ligne på den vanlige arten Phosphuga atrata, men skilles fra denne på at hodet er kort og bredt, uten noen "snute" foran. Kroppen er nokså flat, som oftest matt. De har lite til moderat kølleformede, 11-leddete antenner. Hodet er forholdsvis lite og flatt. Det er ikke noe tydelig skille mellom pannen (frons) og munnkanten (clypeus). Brystskjoldet (pronotum) er stort, bredt og flatt, vanligvis minst så bredt som dekkvingene. Dekkvingene er ganske flate med opphøyde lengderibber, og dekker hele bakkroppen. Larvene er mørkfargede, flate og harde. Mellomkroppen (thorax) er bredere enn bakkroppen og dekket av store ryggplater.


== Levevis ==
Disse billene lever på åtsler av fugler og pattedyr, også slike som har ligget ganske lenge. De kan også finnes på råtnende sopp. De er gode flygere og man kan ofte møte dem flygende.


== Systematisk inndeling ==
I eldre arbeider blir en rekke arter av åtselbiller ført til denne slekten, som i dag blir regnet til andre slekter.

Ordenen biller (Coleoptera)
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller (Staphylinoidea)
Familien åtselbiller (Silphidae)
Underfamilien åtselbiller (Silphinae)
Slekten Silpha Linnaeus, 1758
Silpha alpestris Kraatz, 1876
Silpha businskyorum Hàva, Schneider & Růžićka, 1999
Silpha carinata Herbst, 1783
Silpha khumbuensis Schawaller, 1982
Silpha koreana Cho, Bok & Kwon, 1999
Silpha longicornis Portevin, 1926
Silpha martensi Emetz & Schawaller, 1975
Silpha melanura Hope, 1831
Silpha nepalica Emetz & Schawaller, 1975
Silpha obscura Linnaeus, 1758 – arten ser ut til å ha gått kraftig tilbake, og er regnet som Kritisk truet (CR) på Norsk rødliste for arter fra 2010.
Silpha olivieri Bedel, 1887
Silpha orientalis Herbst, 1784
Silpha perforata Gebler, 1832
Silpha puncticollis Lucas, 1847
Silpha quinlinga Schawaller, 1996
Silpha ruzickai (Khachikov, 2011)
Silpha schawalleri Hàva, Schneider & Růžićka, 1999
Silpha tristis Illiger, 1798
Silpha tyrolensis Laicharting, 1781


== Kilder ==
Tree of Life
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Silpha i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Silpha hos Artsdatabanken 
(sv) Silpha hos Dyntaxa 
(en) Silpha hos Fauna Europaea 
(en) Silpha hos Fossilworks 
(en) Silpha hos ITIS 
(en) Silpha hos NCBI 
(en) Kategori:Silpha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Silpha – detaljert informasjon på Wikispecies
Det norske aktieforlag

Det norske Aktieforlag (etablert 1898, nedlagt 1912) var et norsk forlag. Det kjøpte P. T. Mallings Boghandels forlag i 1899. Mallings forlag var på den tiden et Norges største og hadde drevet forlagsvirksomhet siden 1830. Ivar Aasen, Johannes Belsheim, A.M. Schweigaard, N. Nicolaysen og flere publisert på Mallings. Mallings ga ut vitenskapelige og historiske tekster samt praktiske lærebøker og håndbøker. På det skjønnlitterære området var Camilla Collett, Henrik Wergeland og Maurits Hansen på Mallings. Aktieforlagets leder var lærer og pedagogforsker Otto Anderssen, som var svoger av William Nygaard, som igjen var innehaver av forlagets viktigste konkurrent. Aktieforlaget ble oppkjøpt av Aschehoug i to etapper 1906 og 1912. Aktieforlaget fortsatte formelt å eksistere etter oppkjøpet.


== Referanser ==
Keisuke Okada

Keisuke Okada (født 20. januar 1868, død 7. oktober 1952) var en admiral i den keiserlige japanske marinen, høytstående politiker og statsmann. Han satt som den 31. statsministeren for Japan fra 8. juli 1934 til 9. mars 1936. 


== Liv og virke ==
Okada ble født i det som nå heter Fukui-prefekturet til en tidligere samurai-familie. Okada ble uteksaminert fra den japanske sjøkrigsskolen for kadetter i 1889. Han tjenestegjorde etter endt eksamen som kadett på det pansrede krigsskipet Kongo og deretter var han utstasjonert på krysseren Naniwa. Han tjente senere som løytnant på krigsskipene Itsukushima og Takachiho samt på korvetten Hiei.Under den første kinesisk-japanske krigen, ble Okada utstasjonert på krigsskipet Fuji. Etterpå var han stasjonert på Shikishima og senere som saksbehandler på krigsskipet Yaeyama. Under den russisk-japanske krigen, tjenestegjorde Okada som saksbehandler på forskjellige japanske fartøy, herunder Chitose, Kasuga og Asahi før han fikk sin egen kommando på skipet Kasuga, den 25. juli 1910. Han ble senere overført til Kashima i 1912. 
Okada ble forfremmet til kontreadmiral, den 1. desember 1913, og deretter hadde han en lang rekke skrivebordsjobber deretter. Han ble forfremmet til viseadmiral, den 1. desember 1917 og admiral ble han den 11. juni 1924. I 1927 ble han utnevnt til marineminister innen administrasjonen til statsminister Tanaka Giichi, men han sluttet i denne jobben i 1929 for å overta stillingen som militær rådgiver.

I juli 1934 ble Okada utnevnt til å etterfølge Makoto Saito som den nye statsministeren i Japan. Han satt i knappe to år som statsminister før han valgte å gå av. Okada var en av de mer demokratiske og moderate politikerne når det gjaldt den økende styrken når det gjaldt japansk militarisme, og han var derfor et viktig mål for ekstremistiske krefter som presset på for et mer totalitært Japan.Okada unnslapp med livet i behold fra et attentatforsøk den 26. februar 1936, hovedsakelig fordi opprørsstyrkene som skulle gjennomføre attentatet drepte svogeren hans ved en feil, så vel som hans personlige sekretær, oberst Denzō Matsuo. Okada kom seg unna attentatet med minimale skader, men han forlot statsministerkontoret kun noen få dager senere. Under den andre verdenskrig, spilte Okada en ledende rolle i å styrte Hideki Tojo i 1944. Okada døde i 1952 da han var 84 år gammel. Hans grav ligger på Tama Reien, like utenfor Tokyo.


== Referanser ==