jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Säntisschanze

Säntisschanze var en hoppbakke i landsbyen Unterwasser i Sveits. Den lå i Bernetstein på østsiden av Unterwasser, og hadde til sist K-punkt 65 meter. Bakken var eid av Skiclub Unterwasser (nå en del av Schnee Sport Churfirsten Toggenburg) og ble brukt under den sveitsiske hoppuka. Säntisschanze har navn etter fjellet Säntis (2502 moh.), som ligger nord for Unterwasser.
Den første hoppbakken på stedet ble bygd i 1920, i 1929 ble Säntisschanze bygd, med størrelse K56. Birger Ruud (Norge) nådde den lengden og satte bakkerekord i et internasjonalt renn i 1936. Den sveitsiske hoppuka startet opp i 1951, og ble arrangert annethvert år med renn i Unterwasser, St. Moritz, Arosa og Le Locle. Nytt tårn (ovarenn) ble bygd i 1953, og i 1962 ble bakken videre modernisert og nytt dommertårn ble bygd. Etter rennet i 1969, der Bjørn Wirkola (Norge) satte bakkerekord med 67 meter foran 10 000 tilskuere, valgte Untervasser å trekke seg fra den sveitsiske hoppuka. Engelberg erstattet Untervasser i hoppuka fra 1971. Tårnet og hoppet i bakken ble revet i 1988.
Storhopperen Simon Ammann kommer fra Unterwasser.


== Viktige renn ==


=== Den sveitsiske hoppuka ===


== Kilder ==
100 Jahre Skiclub Unterwasser (31. oktober 2009)
Skisprungschanzen-Archiv: Unterwasser (besøkt 26. mars 2013)
Sterne-Zytig: Skispringen, Skifahren, Tourismus und vieles mehr Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. (s. 6, høst 2010)
Beat Christen: 40 Jahre Titlis-Schanze (27. oktober 2011)
Adam Kwieciński: Hoppresultater (besøkt 7. mars 2016)
Michael Lahnsteiner

Michael Lahnsteiner (født 6. desember 1983) er en østerriksk badmintonspiller. Under Sommer-OL 2012 i London, representerte han landet sitt, der han ble utslått i de innledende rundene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michael Lahnsteiner – Olympedia 
(en) Michael Lahnsteiner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Michael Lahnsteiner – BWF (bwf.tournamentsoftware.com) 
(en) Michael Lahnsteiner – BWF (bwfbadminton.com)
Mollie Hunter

Maureen Mollie Hunter McIlwraith, mer vanlig kjent som Mollie Hunter (født 30. juni 1922 i Longniddry i Skottland, død 31. juli 2012) var en skotsk forfatter. Hun skrev fantastisk litteratur for barn, historiske fortellinger for unge voksne og realistiske romaner for voksne.
Hun ble født og vokste opp nær Edinburgh i den lille landsbyen Longniddry, sine siste år bodde hun i Inverness. Hunters debut var Patrick Kentigern Keenan, utgitt av Blackie and Sons i 1963 med illustrasjoner av Charles Keeping. I USA den ble utgitt i 1963 som The Smartest Man in Ireland. For The Stronghold vant hun i 1974 Carnegie Medal in Literature fra Library Association, en pris som gis til årets beste barnebok av en brite. Et portrett av henne henger i Scottish National Portrait Gallery.Mollie Hunter vant Phoenix Award fra Children's Literature Association i 1992, i anerkjennelse for A Sound of Chariots (1972) som den beste barnebok som ble utgitt 20 år tidligere, men som ikke fikk noen stor pris.


== Bibliografi ==


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mollie Hunter på Internet Speculative Fiction Database
Pablo Prigioni

Pablo Prigioni (født 17. mai 1977) er en argentinsk basketballspillere. Under Sommer-OL 2012 i London, representerte han landet sitt, der laget hans ble nummer fire.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pablo Prigioni – Olympedia 
(en) Pablo Prigioni – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Pablo Prigioni – FIBA 
(en) Pablo Prigioni – euroleague.net 
(en) Pablo Prigioni – eurobasket.com 
(en) Pablo Prigioni – acb.com 
(en) Pablo Prigioni – Basketball-Reference.com 
(en) Pablo Prigioni – Basketball-Reference.com (trener)
Lars Ardelius

Lars-Ove Ardelius (født 1. november 1926 i Falun, død 23. juli 2012 i Visby) var en svensk forfatter, bosatt i Stockholm.
Ardelius hadde en bred bakgrunn, han var blant annet sjømann, kunstforeleser (skrev også om kunst), lærer og psykolog. I perioden 1982 til 1984 var han leder av Sveriges Författarförbund. Han debuterte i 1958 med Dagligt Allehanda. Ardelius produksjon besto av prosa og drøyt et 20-talls teaterstykker, blant annet for TV. Han har blitt priset av mange for sin muntlige fortellerkunst.
Ardelius har en anselig mengde romaner og novellesamlinger bak seg. 1973 fikk han Stora romanpriset for Kronprinsarna og 1979 Aniara-prisen for den historiske romanen Tid och otid. Filmen Badarna, av Yngve Gamlin, fra 1968 bygger på en av hans romaner.
Ardelius døde i Visby på kvelden den 23. juli 2012, etter en lengre tids sykdom.


== Bibliografi ==
Dagligt allehanda, 1958
Mått och steg, 1959
Krafter och spel, 1962
Svävningar, 1963
Rök, 1964 (Filmen Badarna fra 1968 bygger på denne romanen)
Spritt språngande, 1965
Plagiat, 1968
Gösta Berglunds saga, 1970
Kronprinsarna, 1972
Smorgasbordet, 1974 (novellesamling)
Och kungen var kung, 1976 (historisk roman, del II, 1800-tallet)
Tid och otid, 1978 (historisk roman, del III, 1900-tallet)
Provryttare, 1981, historisk roman, del IV, 1900-tallet)
Nya Drömboken, 1982 (novellesamling)
Ogjort, 1983 (minner om innfall og ideer)
Större än störst, 1985
Barnsben, 1986 (selvbiografi del IV)
De små sändebuden, 1987
Skjuta i höjden, 1988 (selvbiografi, del II)
Sällskapsdjuret, 1989
Slutet; om dödens höghet och låghet, 1990 (sammen med P.C. Jersild)
Livtag, 1991 (selvbiografisk, del III)
Kurage!, 1993
Resandets ensak, 1995 (novellesamling)
Bitvargen, 1997 (selvbiografi, del IV)
Lilla sockerstunden, 1998 (4 lange noveller)
Världens ställe - herrgårdsroman, 2000
Ett hål i naturen, essäer om konst, 2002
Ingen ålder, 2003
Den helande skuggan, 2003
Hammarens slag och hjärtats, 2004 (kollektivroman)
En lyckad begravning, 2005
I vitögat, (2006)
Där Satan rullar i sanden, 2008
Privata liv, 2009
Livs levande, 2010. Selvbiografi, del V


== Priser och utmerkelser ==
Litteraturfrämjandets stora romanpris 1973
Aniara-priset 1979
Doblougska priset 1986
Signe Ekblad-Eldhs pris 1998
Samfundet De Nios Särskilda pris 2003
Lunde Q-priset 2009


== Referanser ==


== Kilder ==
Dödsnotis - SVD


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Ardelius på Internet Movie Database 
(sv) Bokförlagets presentation
(sv) Författarförmedlingen - Lars Ardelius
Thomas von Vegesack

Thomas von Vegesack (født 18. august 1928 i Munkfors i Värmland, død 9. mai 2012) var en svensk litteraturviter og litterær forlegger. 
Von Vegesack arbeidet på Norstedts Förlagsgrupp i perioden 1968–1994 og var ekspert på tysk litteratur. I underkant av ti år på 1970- og 1980-tallet var han også leder i Svenska PEN-klubben og deretter leder for den internasjonale PEN-klubbens komité for fengslede forfattere.Thomas von Vegesack skrev også flere bøker, blant annet om trykkefrihetens utvikling og en bok om Stockholm. I 2008 ga han ut boken Utan hem i tiden, en skildring av hans far Arved von Vegesack.


== Bibliografi ==
Inte bara Grass..., 1970
Makten och fantasin, 1978
Tankens aristokrater eller pennans betjänter, 1986
Pan 1967-1973, 1993
Smak för frihet, 1995
Iakttagelser vid gränsen, 2001
När ordet blev fritt, 2003
Stockholm 1851, 2005
Utan hem i tiden, 2008
Dagarna med PEN. En pennfäktares minnen 1971-2001, 2011


== Priser og utmerkelser ==
Kellgrenprisen 2003
Bernsprisen 2007
Æresdoktor ved Juridiska fakulteten ved Uppsala universitet 2011


== Referanser ==
Musan Salama

Musan Salama (MuSa) er en finsk fotballklubb fra Björneborg som ble stiftet i 1960. De spiller i Ykkönen som er Finlands nest beste divisjon.


== Eksterne lenker ==
MuSa's Offisielle hjemmeside(finsk)
Ghost Adventures

Ghost Adventures er en amerikansk dokumentarserie som har gått på Travel Channel siden 2008. Serien forsøker å avdekke det som serieskaperne mener kan være paranormal aktivitet. 
Serien er produsert av MY-Tupelo Entertainment, (en sammenslåing av MY Entertainment og Tupelo-Honey Productions), Programmet følger amatør spøkelsesjegere Zak Bagans, Nick Groff, og Aaron Goodwin mens de etterforsker steder hvor det er rapportert gjenferd. Serien er introdusert og fortalt av Zak Bagans.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Knut Arild Melbøe

Knut Arild Melbøe (født 8. desember 1958 i Bergen, nå bosatt i Hønefoss) er en norsk musiker og låtskriver. Han er også virksom som forteller, resitatør og forfatter ved siden av sitt virke som redaktør for lærebøker og et kulturtidsskrift. Som artist er han kjent under navnet Knut Ariel siden han debuterte med albumet Dykk hjerte! i 2005. 
I 2006 gav Knut Arild Melbøe ut skuespillsamlingen Rop møter lys. Han er dessuten utgitt flere faglitterære bøker, herunder turbøker og bøker innen faget naturforvaltning. Naturtemaet og temaet Jorden går igjen i flere av CD-utgivelsene hans, ikke minst i utgivelsen fra 2012, Vår kjæreste båt. I 2014 kom skuespillet Spyttprøven, og i januar 2016 slippes albumet Stjernedøgn.


== Diskografi ==
Dykk hjerte!, Versekompaniet, 2005
Maskerade, Versekompaniet, 2007
Varme byss, Versekompaniet, 2009
Vår kjæreste båt, Versekompaniet, 2012
Stjernedøgn, Versekompaniet, 2016


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
www.forumcogito.no
Yoshua Shing

Yoshua Shing (født 20. juni 1993) er en vanuatisk bordtennisspiller. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble utslått i første runde.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han utslått i første runde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yoshua Shing – Olympedia 
(en) Yoshua Shing – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Yoshua Shing – Commonwealth Games Federation 
(en) Yoshua Shing – Commonwealth Games Federation 
(en) Yoshua Shing – ITTF
Nikolay Noev

Nikolay Noev (født 24. februar 1988) er en tadsjikistansk bryter som bryter i fristil 55 kilo. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble utslått i første runde.


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolay Noev – Olympedia 
(en) Nikolay Noev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nikolay Noev – FILA
Aljaksandr Hutar

Aljaksandr Pjatrovitsj Hutar, belarusisk: Аляксандр Пятровіч Гутар (født 18. april 1989) er en belarusisk fotballspiller som spiller for den hviterussiske klubben FK Dynamo Brest. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, laget hans ble utslått i gruppespillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aljaksandr Hutar – Olympedia 
(en) Aljaksandr Hutar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aljaksandr Hutar – FIFA 
(en) Aljaksandr Hutar – UEFA 
(en) Aljaksandr Hutar – Transfermarkt 
(en) Aljaksandr Hutar – national-football-teams.com 
(en) Aljaksandr Hutar – Soccerbase.com 
(en) Aljaksandr Hutar – FootballDatabase.eu 
(en) Aljaksandr Hutar – Soccerway 
(en) Aljaksandr Hutar – EU-Football.info
Adrienne Rich

Adrienne Cecile Rich (født 16. mai 1929 i Baltimore i Maryland, død 27. mars 2012 i Santa Cruz County i California) var en amerikansk poet, essayist og feminist. Hun ble kalt «en av de mest leste og innflytelsesrike diktere av den andre halvdel av det 20. århundre», og ble kreditert med å bringe «undertrykkingen av kvinner og lesbiske til forkanten av poetisk diskurs».Richs første poesisamling, A Change of World, ble valgt av seniorpoeten W. H. Auden til Yale Series of Younger Poets Award; han endte opp med å skrive introduksjonen til den utgitte samlingen. Rich avviste som kjent prisen National Medal of Arts som en protest mot United States House of Representatives og Speaker Gingrichs stemme for å avslutte bevilgningene til National Endowment for the Arts.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en-US) Offisielt nettsted 
(en) Adrienne Rich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Adrienne Rich på Internet Movie Database 
(en) Adrienne Rich på Discogs 
(en) Adrienne Rich på MusicBrainz 
(en) Adrienne Rich på Genius — sangtekster 
(en) Adrienne Rich hos American National Biography
Igelsøylen

Igelsøylen (tysk Igeler Säule) er en romersk gravstøtte i landsbyen Igel ved Mosel. Den ble i 1986 oppført på UNESCOs verdensarvliste som en del av Verdensarvsteder i Trier og Igel i den tyske delstaten Rheinland-Pfalz. 
Den 23 meter høye søylen i rød sandstein ble oppført ca. år 250 av handelsfamilien Secundinier. Søylen er rikt utsmykket med relieffer fra hverdagsliv og mytologi, og krones med en ørn, tysk Adler, opphavet til stedets navn, Igel. Ørnen er knapt gjenkjennelig på den originale søylen. En naturtro kopi med opprinnelige farger finnes i Rheinische Landesmuseum i Trier.
Igelsøylen ble i moderne tid særlig kjent gjennom Johann Wolfgang von Goethes to besøk ved søylen i 1792.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Igel Column – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Datenbank der Kulturgüter in der Region Trier (tysk)
Nabbetorp teglverk

Nabbetorp teglverk ble anlagt av Militæretaten omkring 1660 for å forsyne Fredrikstad festning med teglsten. Verket lå rett syd for Nabbetorp hovedgård og hadde navn etter denne. Det hadde helt frem til 1831 privilegium til å produsere tegl til alle norske festninger. Teglverket hadde en årlig produksjon på ca. 100 000 teglsten. Det var bemannet både av lønnede arbeidere og festningsslaver fra Slaveriet inne i byen - frem til 1848 da festningsslaveriet i Fredrikstad ble nedlagt og alle slavene overført til Akershus festning. Slavene ble leid for åtte skilling dagen.
Teglverket ble utover 1700-tallet ulønnsomt. Det var store kostnader knyttet til produksjonen, og særlig innkjøp av ved til brennovnene. De militære solgte verket på auksjon i 1796, og året etter ble det overtatt av  løytnant Hans Christian Ebbesen, festningens materialforvalter. Teglverket var i drift helt frem til 1920.
På teglverkets tomt ligger i dag Østsiden Trelast og noen bussgarasjer. De to dammene nord for brohodet er restene etter leiregropene hvor råmaterialet til teglstenen, blåleire, ble tatt ut.


== Se også ==
Narnte teglverk


== Litteratur ==
Asbjørn Nygaard og Hans Zakariassen, Glimt fra teglverksindustrien ved Glommas munning, 1978


== Kilder ==
Utgangspunktet for artikkelen er omtalen av Nabbetorp teglverk på lokalhistoriewiki.no, denne artikkelversjonen
Jeff Spear

Jeff Spear (født 28. juni 1988) er en amerikansk fekter som spesialiserer seg i sabel. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer åtte i lagkonkurransen.


== Eksterne lenker ==
(en) Jeff Spear – Olympedia 
(en) Jeff Spear – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jeff Spear – FIE
Oğuzhan Özyakup

Oğuzhan Özyakup (født 23. september 1992) er en nederlandsk-født tyrkisk fotballspiller som spiller for den nederlandske klubben Fortuna Sittard.Özyakup har tidligere spilt for AZ Alkmaar og Arsenal FC. Hans posisjon på banen er sentral midtbane eller som offensiv midtbane. Oğuzhan Özyakup spiller også på det tyrkiske U21-landslaget.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Tyrkias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oğuzhan Özyakup – FIFA 
(en) Oğuzhan Özyakup – FIFA 
(en) Oğuzhan Özyakup – UEFA 
(en) Oğuzhan Özyakup – Transfermarkt 
(en) Oğuzhan Özyakup – national-football-teams.com 
(en) Oğuzhan Özyakup – WorldFootball.net 
(en) Oğuzhan Özyakup – Soccerbase.com 
(en) Oğuzhan Özyakup – FootballDatabase.eu 
(en) Oğuzhan Özyakup – Soccerway 
(en) Oğuzhan Özyakup – EU-Football.info
Cameron Levins

Cameron Levins (født 28. mars 1989) er en canadisk friidrettsutøver, som spesialiserer seg på langdistanse. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 14 på 5000 meter.
I 2021 representerte han Canada på maraton under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 72. plass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cameron Levins – Olympics.com 
(en) Cameron Levins – Olympedia 
(en) Cameron Levins – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Cameron Levins – Canadian Olympic Committee 
(en) Cameron Levins – Commonwealth Games Federation 
(en) Cameron Levins – World Athletics 
(en) Cameron Levins – Diamond League 
(en) Cameron Levins – Track and Field Statistics
Juan Manuel Muñoz

Juan Manuel Muñoz Díaz (født 19. mai 1969) er en spansk rytter, som spesialiserer seg i dressur. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 7 i lagkonkurransen og nummer elleve individuelt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Juan Manuel Muñoz – Olympedia 
(en) Juan Manuel Muñoz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Rohinton Mistry

Rohinton Mistry (født 3. juli 1952 i Mumbai i India) er en indiskfødt kanadisk forfatter som skriver på engelsk. Han bor i Brampton i Ontario i Canada. Mistry er av indisk opphav, opprinnelig fra Mumbai. Han praktiserer zoroastrisme og hører med i parsar-samfunnet. Mistry ble i 2012 tildelt Neustadt International Prize for Literature.Mistry ble 30 desember 2015 utnevnt til  medlem av Order of Canada.


== Bibliografi ==
Romaner

Such a Long Journey (1991) - Utgitt på norsk som "Så lang en reise", oversatt av Aud Greiff (Aschehoug, 1993)
A Fine Balance (1995) - Utgitt på norsk som "Balansekunst", oversatt av Torleif Sjøgren-Erichsen (Aschehoug, 1997)
Family Matters (2002) - Utgitt på norsk som "Familieanliggender", oversatt av Torleif Sjøgren-Erichsen (Aschehoug, 2008)Noveller og chapbooks

Tales from Firozsha Baag (1987), også utgitt som Swimming Lessons and Other Stories from Firozsha Baag (1989)
Searching for Stevenson (1994)
The Scream (2006)


== Priser og anerkjennelser ==
1983: Hart House Literary Contest, «One Sunday»
1984: Hart House Literary Contest, «Auspicious Occasion»
1985: Annual Contributors' Prize, Canadian Fiction Magazine
1991: Man Booker Prize, shortlist, Such a Long Journey
1991: Governor General's Award, Such a Long Journey


== Referanser ==
Filaret av Kyiv

Filaret (ukrainsk Філарет, russisk Филарет; borgerlig navn Mykhajlo Antonovytsj Denysenko [ukrainsk Михайло Антонович Денисенко] resp. Mikhail Antonovitsj Denisenko [russisk Михаил Антонович Денисенко]; født 23. januar 1929 i Blagodatne, Ukraina) er den tidligere russisk-ortodokse metropolitten av Kyiv (1966–1992), som nå er overhodet for en konkurrerende kirke, den ukrainsk-ortodokse kirke (Kyiv-patriarkatet) (1995–d.d.). Som sådan innehar han tittelen patriark av Kyiv og hele Rus-Ukraina.


== Liv og virke ==
Filaret ble munk i 1950, presteviet i 1951 og bispeviet i 1962. I 1966 ble han – som den første ukrainskfødte på over 150 år – utnevnt til russisk-ortodoks erkeepark av Kyiv og Galicia og eksark av Ukraina. Som innehaver av en av Moskva-patriarkatets viktigste bispetitler ble han samtidig fast medlem av kirkas hellige synode. To år senere ble Filaret opphøyd til metropolitt. I sin tid som leder for den russisk-ortodokse kirke i Ukraina forsvarte han kirkas enhet og undertrykte andre kirker, som den ukrainsk-katolske kirke og den ukrainske autokefale ortodokse kirke.Etter patriark Pimens død i 1990 var Filaret én av tre kandidater (og forhåndsfavoritt) til patriarken av Moskva og hele Russland, men tapte valget mot metropolitt Aleksej av Leningrad. Filaret stilte seg deretter i spissen for bevegelsen for å få oppretta en selvstendig kirke i et selvstendig Ukraina. Et kirkemøte i 1991, der alle ukrainske bispedømmer og klostre var representert, vedtok enstemmig at den ukrainske kirka skulle bli autokefal, og Filaret dens primas. Den russisk-ortodokse kirke behandla den ukrainske søknaden om autokefali på et bispemøte i 1992, men avslo den. På det samme møtet ble Filaret anklaga for diverse forhold som gjorde ham uskikka som biskop (bl.a. samboerskap), og han gikk med på å trekke seg.
Tilbake i Kyiv trakk Filaret tilbake sin erklæring om å gå av, fordi den var gitt under press. Den russisk-ortodokse kirke innkalte imidlertid til et ukrainsk mot-kirkemøte i Kharkiv, der Volodomyr Sabodan ble valgt til Filarets etterfølger. Filarets tilhengere gikk derpå sammen med den ukrainske autokefale ortodokse kirke under patriark Mstyslavs ledelse, for å danne den ukrainsk-ortodokse kirke (Kyiv-patriarkatet). Også den nye kirka ble leda av Mstyslav, mens Filaret fungerte som patriarkens stedfortreder. Den russisk-ortodokse kirke reagerte ved å degradere Filaret til munk, dvs. frakjenne ham bispe- og prestetittelen.
Patriark Mstyslav døde allerede året etter, hvorpå de to kirkene som hadde vært under hans ledelse, igjen brøt med hverandre. Volodymyr Romanjuk ble ny patriark av den ukrainsk-ortodokse kirke (Kyiv-patriarkatet), og Filaret fortsatte som hans stedfortreder. Etter Volodymyrs død i 1995 ble Filaret valgt til den tredje patriarken av Kyiv og hele Rus-Ukraina. Den russisk-ortodokse synoden ekskommuniserte Filaret i 1997 for «skismatisk virksomhet». Den ukrainsk-ortodokse kirke (Kyiv-patriarkatet) anser denne beslutninga, som degraderinga fem år tidligere, for ugyldig.


== Referanser ==
Dragan Marjanac

Dragan Marjanac (født 26. februar 1985) er en serbisk håndballspiller, som spiller for klubben BSV Bern Muri. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der laget hans ble slått ut i gruppespillet.


== Eksterne lenker ==
(en) Dragan Marjanac – Olympedia 
(en) Dragan Marjanac – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(rs) Dragan Marjanac – Serbias olympiske komité 
(en) Dragan Marjanac – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Mstyslav av Kyiv

Mstyslav (ukrainsk) eller Mstislav av Kiev (russisk) kan vise til flere personer:

storfyrst Mstyslav I av Kiev (1125–1132)
storfyrst  Mstyslav II av Kiev (1167–1170)
storfyrst  Mstyslav III av Kiev (1214–1223)
patriark Mstyslav av Kiev (1990–1993)
Mstyslav Skrypnyk

Mstyslav (borgerlig navn Stepan Ivanovytsj Skrypnyk, ukrainsk Мстислав resp. Степан Іванович Скрипник; født 10. april 1898 i Poltava, Ukraina, død 11. juni 1993 i Grimsby, USA) var en ukrainsk ortodoks biskop, som i sine siste tre leveår innehadde tittelen patriark av Kyiv.
På 1920-tallet ble Skrypnyk politisk aktiv for ukrainsk selvstendighet og jobba mot både polonisering og sovjetkommunisme. 1930 ble han valgt inn i Sejm som representant for 	den ukrainske befolkninga i Volhynia. Etter sin kones død lot han seg vie til prest i 1942 og ble kort etter ordinert til epark av den ukrainske autokefale ortodokse kirke.
1944 gikk han via Warszawa i tysk eksil, og utvandra i 1947 til Canada, der han ble valgt til erkeepark av Winnipeg og primas av den ukrainsk-ortodokse kirke i Canada. Allerede to år senere flytta han til USA, der han først ble medlem av den ukrainsk-ortodokse kirke i Amerika, men veksla i 1950 til den ukrainsk-ortodokse kirke i USA. 1969 ble han valgt til primas av den ukrainsk-ortodokse diasporakirke, som omfatta menighetene i Vest-Europa og Australia. 1972 etterfulgte han John Teodorovych som ukrainsk-ortodoks erkeepark av Parma og metropolitt av USA.
Da den ukrainske autokefale ortodokse kirke ble nygrunnlagt i 1990, ble han i en alder av 92 år valgt til dennes patriark av Kyiv og hele Ukraina. Han var ikke tilstede ved valget, men ble innsatt senere samme år i St. Sofia-katedralen (Kyiv). 1992 inngikk det ukrainsk-ortodokse Kyiv-patriarkatet en union med den ukrainske autokefale ortodokse kirke, og aksepterte Mstytslav som sin patriark av Kyiv og hele Rus-Ukraina. Han døde ett år senere i USA, hvorpå de tre kirkene (den amerikanske og de to ukrainske) igjen skilte lag.


== Referanser ==
Volodymyr Romanjuk

Volodymyr (borgerlig navn Vasyl Omeljanovytsj Romanjuk, ukrainsk Володимир resp. Василь Омелянович Романюк; født 9. desember 1925 i Khymtsjyn, Ukraina, død 14. juli 1995 i Kyiv) var en ukrainsk politisk aktivist og biskop, som i sine to siste leveår var patriark av Kyiv og hele Rus-Ukraina.
Som medlem av Organisasjonen av ukrainske nasjonalister satt han mellom 1944 og 1979 totalt 17 år i sovjetisk fengsel. Etter løslatelsen ble han sendt i eksil, som han tilbragte i Canada og USA, der han virket som prest for den ukrainsk-ortodokse kirke i Canada resp. USA.
Volodymyr returnerte til Ukraina i 1990 og ble først epark av Uzjhorod for den ukrainske autokefale ortodokse kirke, men var i 1992 med på å grunnlegge den ukrainsk-ortodokse kirke (Kiev-patriarkatet). Han ble dennes erkeepark av Lviv, før han i 1993 ble valgt til kirkas patriark av Kyiv og hele Rus-Ukraina.
Han døde i 1995 under uavklarte omstendigheter. Under begravelsen ved St. Sofia-katedralen brøt det ut opptøyer og gatekamper mellom tilhengere, motstandere og politiet.