jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Egil Ulfstein

Egil Ulfstein (født 1. oktober 1971 i Ulsteinvik) er en norsk tidligere fotballspiller. Han er sønn av den tidligere Hødd-spilleren Jan Ulfstein.
Ulfstein spilte for klubbene Hødd, Viking og Brann. Han var i hovedsak forsvarsspiller, men spilte tidvis også på midtbanen. Han fikk med seg to landskamper for Norge. 
Høsten 1992 var han på prøvespill hos Sheffield United uten å bli tilbudt kontrakt.Ulfstein er utdannet diplomøkonom og allerede før han la fotballskoene på hyllen hadde han begynt å jobbe i Terra Invest. Han har senere også blitt lokalpolitiker for Høyre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Egil Ulfstein på Internet Movie Database 
(en) Egil Ulfstein – Transfermarkt 
(en) Egil Ulfstein – WorldFootball.net 
(en) Egil Ulfstein – EU-Football.info 
(no) Egil Ulfstein – Norges Fotballforbund 
(en) Egil Ulfstein – FBref
Elvegata (Kristiansand)

Elvegata  (7-41, 2A-56C) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg.
Gaten har sitt løp fra Østre Strandgate til Tordenskjolds gate. Den har en blanding av nyere forretnings- og boligbygg, skole og sykehjem samt en stor andel eldre bolighus i tre og mur. På sørsiden av Østre Strandgate kalles forlengelsen av Elvegata for Tangen. 70 meter av gaten, i kvartalet mellom Dronningens gate og Tollbodgata har betegnelsen fylkesvei 26. Den forbinder fylkesvei 471 (Dronningens gate) og fylkesvei 26 (Tollbodgata).
Navnet Elvegata har sammenheng med at gaten løper parallelt med Otra eller Torridalselven som den også kalles, og så lenge den har vært en gate har den hatt samme navn, i hvertfall fra 1725. Neste tverrgate i vest er Kronprinsens gate.
Da byen ble grunnlagt bestemte kongen av arealene mellom Elvegata og elven skulle være allmenning for all fremtid. I 1870 kom den første reguleringordningen som tillot hus mellom gaten og elven. Det alminnelige byggeforbudet ble opphevet i 1882 og ny reguleringsplan ble vedtatt i 1883. Gjennom årene kom dermed deler av disse arealene over på private hender. Den første tiden ble de brukt som opplagsplass for trelast og det ble etablert båtbyggerier og verft. Det var områdene langs strendene og elven som først ble tatt i bruk.
Fra høsten 1807 ble det bygget kanonbåter ved fem private verft og på det da nyanlagte Kongens verft som lå i Elvegata. Opptil 600 mann var engasjert ved disse verftene. 5. november 1807 var det stabelavløpning for de to første kanonjollene som var en gave fra stiftamtmann Nicolai Emanuel de Thygeson. I løpet av vinteren ble det sjøsatt totalt 12 kanonjoller og 11 kanonsjalupper fra verftene i Kristiansand.
Ved bybrannen den 2. august 1859 ble fem kvartaler langs Elvegata mellom Kristian IVs gate og Rådhusgaten rasert
Spor av verftsvirksomheten langs elven finnes i dag bare i navn som Kongens verft, et leilighetsbygg i Elvegata 2A og Thranitterverftet, et restaurert trebygg med en del opprinnelige detaljer i interiøret som i dag huser arkitektvirksomheter og hybler (Gyldenløvesgate 99).


== Triva ==
Kristiansands første lysregulerte gatekryss var Elvegata/Dronningensgate.
Boken Utsikt fra mormors trapp av Asbjørn Arntsen gir et tidsbilde fra Elvegata på 1950 og -60-tallet. (ISBN 82-90581-37-8)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Husrekken langs Elvegata sett fra Lund
Thranitterverftet, også kjent som Radiatorverkstedet
Faktaark fra Statens kartverk
Jørgen Mandix

Jørgen Mandix (født 1. august 1759 i København, død 8. august 1835) var en norsk jurist og embetsmann. Han var høyesterettsjustitiarius mellom 1831 og 1835.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Jørgen Mandix, fra Dansk biografisk Lexikon
(no) Jørgen Mandix på NLIs Lokalhistoriewiki.
Vestergade (København)

Vestergade er en gate i Indre By i København som går fra Gammeltorv til Vester Voldgade.
H.C. Ørsted og broren A.S. Ørsted hadde sitt barndomshjem i gaten og P.A. Alberti bodde her i sine siste leveår etter å ha sonet straff for underslag.


== Eksterne lenker ==
Pisserenden (etter J.E. Janssen og A.M. Thomsen: Nørre Kvarters Krønike. Nørre Compagnie, 1997), hentet 2010-07-17
Eden i ferskenlunden

Eden i ferskenlunden (tradisjonell kinesisk: 桃園三結義, forenklet kinesisk: 桃园三结义) var en ed omtalt helt i begynnelsen av den historiske  romanen Romansen om de tre riker. Det handler om da de tre krigerne Liu Bei, Guan Yu og Zhang Fei ble svorne brødre i en seremoni blant blomstrende ferskentrær, kort tid etter de møttes for første gang. Det opprinnelige målet med Eden i ferskenlinden var å beskytte  Handynastiet mot De gule turbaner. Eden forente tre av nøkkelpersonene fra det kommende kongedømmet Shu Han i Kina.
Historien om eden gjenfortelles gjerne som uttrykk for broderlig lojalitet. Eden har også inspirert forbryterbander og hemmelige selskap i Kina, som for eksempel Triadene. De tok i bruk mer eller mindre det samme ritualet som beskrives i Romansen om de tre riker når de innlemmer nye medlemmer. Én setning går gjerne igjen i enn eller annen variant: «Skjønt vi ikke ble født den samme dag i den samme måned i det samme år, håper vi å dø slik».
Det er intet i Sanguo Zhi eller i andre slike eldre historiske kilder som tilsier at et slikt edsforbund ble inngått i noen ferskenlund.
Dale Idrettslag (Fjaler)

For andre idrettslag med samme navn, se Dale Idrettslag.Dale Idrettslag (stiftet 24. juni 1926 som Dale Idrottslag) er et idrettslag fra Dale i Sunnfjord, som driver med fotball, håndball, badminton, volleyball og barneidrett, samt rullestolbasket.


== Fotball ==
A-laget i fotball spiller i 2022 i 5. divisjon.


=== Tabell 2020 ===


== Håndball ==
Siden starten av 2000-tallet har Dale hatt ett voksende Håndball miljø.
Klubben har blandt annet vært med på å dyrke fram Kjerstin Boge Solås.


=== Sesongen 2022/23 ===
Herrelaget spiller 5. divisjon.
Kvinnelaget spiller 3. divisjon.
G20 i Bergenserien.
J20 i Bergenserien
G18 i Lerøyserien, samarbeid med Sotra SK.
J18 i Lerøyserien.Aldersbestemtelag (7år -16år).


=== Sesongen 2021/22 ===
Kvinnelaget spiller 3. divisjon.


=== Sesongen 2013/14 ===
Kvinnelaget spiller 3. divisjon


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bellmansgatan (Stockholm)

Bellmansgatan er en gate i bydelen Södermalm i Stockholm. Gaten går fra Mariahissen i nord forbi Maria Magdalena kyrka og Sankt Paulsgatan til Fredmansgatan i sør, en strekning på ca 440 meter. Bellmansgatan krysses av Hornsgatan.
Gaten fikk sitt navn i 1871 etter dikteren Carl Michael Bellman som ble født i nummer 24 i daværende Björngårdsbrunnsgatan. Bellman ble født i det såkalte Stora Daurerska huset som lå på hjørnet Bellmansgatan / Hornsgatan. Huset ble revet i 1901 i forbindelse med utvidelsen og senkningen av Hornsgatan. Ombygningen av Hornsgatan førte også til at Bellmansgatan i dag består av to gatedeler. 
På hjørnet Bastugatan / Bellmansgatan ligger det røde Laurinska huset med et rundt hjørnetårn. Huset ble bygd i 1891-92 og fikk navn etter kunsthistorikeren Carl Gustaf Laurin. Et iøynefallende trekk er Mariahissens spisse tårn og fagverksbroen i jern som krysser Bastugatan og avslutter Bellmansgatan mot nord.


== Kilder ==
Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986): Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgitt av Stockholms stad (opptrykk av del av første opplag). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget ISBN 91-38-90777-1


== Eksterne lenker ==
(en) Bellmansgatan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Bellmansgatan (Stockholm)
Gong Zizhen

Gong Zizhen (kinesisk: 龔自珍, Wade-Giles: Kung Tzu-chen; født 22. august 1792 i Renhe ved Hangzhou i Kina, død 26. september 1841 i Danyang i provinsen Jiangsu) var en dikter og filosof i Qing-dynastiets Kina.
Han hadde bakgrunn som mandarin i mange ledd, men mislyktes lenge i å bestå jinshi-eksamenen, den høyeste av gradene i den kinesiske embedsmannseksamen. Det var først i svært moden alder, i 1829, at han bestod. Men hans rangering var for lav til at han ble opptatt i selve Hanlinakademiet. Han virket i stedet som en lavere embedsmann, og trakk seg tilbake to år før sin død. Hans tankegods skulle vise seg å ha stor innflytelse på senere samfunnsreformatorer som for eksempel Kang Youwei (1858–1927).


== Referanser ==
Dale Idrettslag (Vaksdal)

For andre idrettslag med samme navn, se Dale Idrettslag.Dale Idrettslag (stiftet 8. februar 1909) er et idrettslag fra Dale i Vaksdal, som driver med fotball, håndball og turn.


== Fotball ==
A-laget i fotball spiller i 2017 i 6. divisjon


=== Tabellen 2017 ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Røros Idrettslag

Røros Idrettslag (stiftet 5. desember 1897 som Røros Skilag) er et idrettslag fra Røros i Trøndelag. A-laget i fotball spiller i 2011 i 4. divisjon.


== Historikk ==
Idrettslaget ble til 2. juli 1945 etter en sammenslutning av Røros Skilag (stiftet 5. desember 1897), Røros Turnforening (stiftet 10. november 1911), Idrettslaget Bergmann (stiftet 28. desember 1920) og Røros Arbeideridrettslag (stiftet 1. mars 1933).


== Skøyter ==
Røros IL var teknisk arrangør av sprint-NM på skøyter i 1983. Mestere ble Bjørg Eva Jensen, IF Fram og Kai Arne Engelstad, Ask SK. B.E. Jensen forbedret den norske rekorden i sprint-firkamp under Sprint-NM 1983. Laget var også teknisk arrangør av junior-VM på skøyter i 1985, sammenlagtmestere ble østtyske Cornelia Dick og Sovjetunionens Valerij Guk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Gvarv Idrettslag

Gvarv Idrettslag (stiftet 6. mai 1919) er et idrettslag fra Gvarv i Telemark, som driver med fotball og karate.


== Fotball ==
A-laget i fotball spiller i 2011 i 4. divisjon.


=== Tabellen 2011 ===
 Klyve rykket opprinnelig ned i 5. divisjon i 2010,men beholdt plassen da Urædd 2 ikke stilte lag.Kilde: Speaker.no


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Gvarv Fotball
Hans Sverre Sjøvold

Hans Sverre Sjøvold (født Andersen; 20. august 1957) er en norsk jurist som fra 2019 til 2022 var sjef for Politiets sikkerhetstjeneste.


== Biografi ==
Sjøvold har både politiskole, juridisk embetseksamen og mastergrad i ledelse. Han var assisterende politidirektør i perioden 2000–2001, og politimester i Vestfold politidistrikt fra 2001 til 2005. Han var rektor for Politihøgskolen fra 2005 til 2010. Han var ekspedisjonssjef i Justis- og politidepartementets politiavdeling 2010–2012.Fra 2012 til 2019 var han politimester i Oslo. Han etterfulgte Anstein Gjengedal og ble etterfulgt av Beate Gangås.Sjøvold ble utnevnt til sjef for Politiets sikkerhetstjeneste i mars 2019, og tiltrådte 1. juni 2019.I juni 2020 ble han ilagt en bot på 50 000 kroner av Spesialenheten for politisaker for overtredelse av våpenloven. To år senere gikk han av som sjef for PST med bakgrunn i denne overtredelsen;

Tjenesten trenger en sjef som har sin fulle og hele oppmerksomhet rettet mot å løse et meget viktig samfunnsoppdrag og i så måte ha samfunnets tillit. Dette er viktigere enn noen gang i den sikkerhetssituasjonen vi nå befinner oss i. Det har de siste ukene vært mye negativ oppmerksomhet rettet mot min person. Hensynet til PSTs tillit i samfunnet og omdømmet må gå først.


== Referanser ==
Max Mikael Manus

Max Mikael Manus (født 12. september 1947) er en norsk novelleforfatter, kunstsamler og pensjonert  lærer. Han debuterte i 1973 med Arabesker, fulgt av Stigmata og Bilder i forvitret sten. 
Manus ble cand. philol. i 1977 med hovedoppgave om Doktor Faustus (Thomas Mann). Han er sønn av Tikken og Max Manus. 39  av hans, den gang, store Johs. Rian-samling ble i oktober 2012 utstilt i Nord-Trøndelag fylkesgalleri i Namsos.  Manus underviste i mange år ved Vest-Lofoten videregående skole.


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Max Mikael Manus i BIBSYS
Profil hos Kulturnett
Steinplukkerens vise

«Steinplukkerens vise» er et skillingstrykk av Sverre Nicolaisen (1886–1950). Under navnet Sverre Vegenor skrev han føljetonger og noveller til ukeblader. Han skrev også kriminallitteratur, blant annet Knut Gribb-historier til Detektivmagasinet. Denne visa om Steinplukkeren, sto på trykk i «Arbeidermagasinets Visebok» fra 1929, og er nok skrevet rundt denne tiden. Melodien er en tradisjonell skillingsvisemelodi. Selv om denne visa har en bråkjekk tone, så rommer den også alvor. Første strofe lyder: «Her må jeg sitte på pokksteinshaugen og kløyve gråstein så godt jeg kan, mens kulda biter som sjølve dauen, og tælan gror i meg, arme mann!»


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Bakeren i Paris

«Bakeren i Paris» er et skillingstrykk som nok er skrevet som en parodi på de tragiske skillingsvisene om utroskap, svik og mord. Forfattern og komponist er ukjent.


== Teksten ==


== Litteratur ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Bare jeg har snus i asken

«Bare jeg har snus i asken» er en revyvise skrevet av Arne Svendsen, til melodi av Ernst Rolf. Første strofe i denne glade sangen lyder følgende: «Her er gutten som kan tumle seg i fjellene, og min tittel det er rallar eller slusk, og mitt paradis er gruben og tunellene, jeg har snus i alle lommer, jeg har hus i hver en busk...»


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, av Elin Prøysen, Damm 2007
Falle Landers vise

«Falle Landers vise» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. I «Visens venner, første samling» fra 1950, er dette den første i boka. Her står den under kommentaren: «Som alle gode viser, har også Falle Landers vise sitt spesielle fortrinn. Den oppmerksomme sanger vil oppdage at visen aldri rimer, selv om det kan høres slik. Vi mener at det må kalles et fortrinn».


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter av Elin Prøysen, Damm 2007
Den skyldige

For filmen med samme navn, se Den skyldige (film)«Den skyldige» er en norsk vise skrevet av Alf Prøysen i 1948. Denne sto i den første viseboka han ga ut, Drengstu'viser fra 1948. Boka solgte i utrolige 135 000 eksemplarer, og sammen med platene var den startskuddet for den videre visekarrieren hans. 

«Hu Lisa hadde så streng en fader, hæin tukte dotter si med hogg og slag. Og jinta bælja og vrei seg unda og lurte far sin hår skapte dag. Men verst var gubben om lordagsnatta, da læst'n døra så det ordentlig skræill. men jinta gikk og fekk gjort seg en stæga og geipte lurt: Hæin ska kommå lell».Prøysen bygger på tradisjonelle melodramatiske tema fra populærmusikken; kjærlighet som hindres av umulige foreldre. Her er både den «grumme fader» og moral i siste vers. Han lar også hedmarksdialekten veksle med det høytidelige visespråket. Men de to siste linjene av visa snur tragedien til humor - «Men største skylda, det har nå snekker’n, som laga stæga tå røtne bord! », og da er dialekten på plass igjen.
Melodien til denne er en dansevise. Prøysen spilte inn sangen i mars 1949. Den ble utgitt på 78-platen Columbia GN 1739 sammen med sangen «Steinrøysa neri bakken». 
Ulf Peder Olrog oversatte teksten til svensk og gav den ut i Kökspolka och 7 andra av Alf Prøysens visor, Stockholm 1953.


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, av Elin Prøysen, Damm 2007
I går var det bursdagen min

«I går var det bursdagen min» er en revyvise skrevet av Nicolette (1879–1950) eller Karen Sofie Hansen som hun egentlig het. Hun skrev viser både for Dovrehallen og Chat Noir, hvor hun var fast visedikter. Dette er en av de mest kjente visene hennes, og er skrevet til en tradisjonell melodi. Første versestrofe lyder: «I går var det bursdagen min, gid det var moro. Jeg fikk frokost på sengen med kringle og goro. Først veltet jeg rundt både brettet og muggen, jeg fikk sjokolade til langt opp i luggen. Jeg ble klissvåt som Tulla i vuggen, gid jeg bare kunne ha sånn bursdag hver dag.»


== Innspilling ==
Einar Rose med orkester. Under tittelen «Da var det bursdan min». Utgitt på 78-platen Odeon A 180170 D-4177.


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter av Elin Prøysen, Damm 2007
Norsk grammofonplatehistorie : artister og plateutgivelser. 2 : Odeon 1927-1939 av Vidar Vanberg, Oslo 1983, s. 36
Hva sjøguttene synger

«Hva sjøguttene synger» med undertittelen «...om høstkveldene når de går nedover veien i måneskinn med piger under armen og spiller trekkspill og danser» er et skillingstrykk av Vilhelm Krag. Denne visa står i visesamlingen «Vestlandsviser» fra 1898. Ved siden av denne, finner man også «en vise om pigerne i Spanien» og «O Vestland, du min moderjord» i denne skriften. Melodien er eldre enn visa.


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter av Elin Prøysen, Damm 2007


== Eksterne lenker ==
Lindehålsmannen

Lindehålsmannen er en norsk novellefilm fra 1995 regissert av Kjetil Hervik. Hovedrollene spilles av Eivind Moi Eikje og Jon Eikemo.
Åtteåringen Bjørn blir sendt av gårde for å levere julemat til en einstøing som bor i pakt med naturen, langt fra folk. Han er samtidig skeptisk siden det har gått rykter om at barn som besøker ham aldri vender tilbake. For gutten blir det et møte som snur opp ned på livets verdier.
Den ble vist på NRK1 i 1998.

ProduksjonFilmen ble tildelt 650 000 i produksjonsstøtte fra Norsk filminstitutt. Den ble innspilt i Ryfylke i desember 1994 og hadde premiere i 1995.


== Rollebesetning ==
Eivind Moi Eikje (f. 1985) som Bjørn
Jon Eikemo som Lindehålsmannen
Stein Hytland som far
Anne Marie Aune som mor
Irene Halseid som Hjørdis
Øystein Hervik som Håvard


== Filmmusikk ==
Den norske visegruppen Vamp komponerte og fremførte sangen Lindehålsma'en til bruk i filmen. Teksten til sangen er skrevet av lyrikeren Kolbein Falkeid. Sangen var spor 4 på CD-platen 13 humler, som ble utgitt i 1996.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lindehålsmannen på Internet Movie Database
Tina Lie

Tina Caroline Lie (født 31. juli 1965 i Oslo) er en norsk låtskriver, tekstforfatter og produsent. Hun har siden 2000-tallet turnert med sitt band i Norge og i utlandet.
Hun ga ut sitt debutalbum He Tickles My Fancy i 2005 og i 2009 kom oppfølgeren Free Enough to Fall  som ble spilt inn i Chicago med Byron House som produsent. Hennes tredje kom ut  2011 og heter Notes. Lie gav ut et coveralbum i 2014, Immersions.


== Diskografi ==


=== Soloalbum ===
Freedom Child (1998)
He Tickles My Fancy (2005)
Free Enough to Fall (2009)
Notes (2011)
Immersion (2014)


=== Solosingler ===
Twilight Hour (2009)
Get It Right (2009)
Notes (2011)


== Referanser ==
Wilhelm Matthias Naeff

Wilhelm Matthias Naeff (født 19. februar 1802 i Altstätten, Sankt Gallen i Sveits, død 21. januar 1881 i Muri bei Bern) var en sveitsisk politiker. Han ble etter grunnleggelsen forbundsrepublikken i 1848, medlem av landets første regjering.  I 1853 var han forbundsrådets president.  
Naeff var sønn av en innflytelsesrik kjøpmann og studerte juss i Heidelberg i Tyskland. Tilbake i Sveits ble han 1828 valgt inn i den kantonale regjeringen i Sankt Gallen. I 1848 ble Naeff valgt inn i forbundsrådet, der han satt som medlem i sammenhengende 27 år.  Wilhelm Naeff mistet etterhvert politisk innflytelse, og han overlevde ulike gjenvalg kun med et svakt flertall. Den 31. desember 1875 trakk Naeff seg fra alle sine posisjoner. Han huskes blant annet for sin innsats for det sveitsiske postvesen.


== Referanser ==
Idéroman

En idéroman er en betegnelse som dels brukes om en roman der en forfatter har et klart budskap som fremføres enten eksplisitt eller implisitt i handlingen, eller et verk på romanform som speiler flere idéer som brytes i en bestemt tidsepoke. En idéroman av den første typen, hvor budskapet blir entydig framstilt og er et hovedpoeng i verket kalles gjerne tendensroman. 
Idéromaner av typen med et entydig budskap (tendensromaner] går nok lengre tilbake, men ble vanlige under realismen og naturalismen med eksempler som Amalie Skrams Hellemyrsfolket og Christian Kroghs Albertine. I nyere tid kan en i norsk litteratur spesielt peke på feminismen og ML-bevegelsens antiimperialisme og antikapitalisme som idéretninger  som har benyttet seg av romanformen for å vinne fram med sitt budskap.
Et vanlig virkemiddel  i idéromaner er satire. Spesielt romaner hvor politisk satire er framtredende kan gjerne karakteriseres som idéromaner. Også romaner hvor det ikke er noe entydig budskap, men hvor ulike ideologiske, politiske eller religiøse syn spiller en viktig rolle i handlingen kan karakteriseres som  idéromaner. Et eksempel på den siste kategorien er Aldous Huxleys Kontrapunkt.
Eduard von Steiger

Eduard von Steiger (født 2. juli 1881 i Langnau im Emmental i Sveits, død 10. februar 1962) var en sveitsisk politiker og medlem av Forbundsrådet mellom 1940 og 1951. 
von Steiger ble valgt inn som medlem av Forbundsrådet den 10. desember 1940 og han forlot dette embetet den 31. desember 1951. I von Steigers tid i embetet hadde han ansvaret for justis- og politidepartementet og han var president for den sveitsiske konføderasjonen i to omganger i 1945 og 1951.


== Referanser ==
Constant Fornerod

Constant Fornerod (født 30. mai 1819 i Avenches i Sveits, død 27. november 1899) var en sveitsisk politiker og et medlem av Forbundsrådet mellom 1855 og 1867.
Fornerod ble valgt inn som medlem av Forbundsrådet den 11. juli 1855, som representant for kantonen Vaud. Han var representant til 31. oktober 1867. Fornerod var tilknyttet Det frie demokratiske partiet. I hans periode i Forbundsrådet hadde han ansvaret for flere departementer, blant disse er:

Handels- og tolldepartementet (1855 – 1856)
Utenriksdepartementet som president i Konføderasjonen (1857)
Handels- og tolldepartementet (1858)
Finansdepartementet (1859 – 1861)
Militærdepartmentet (1862)
Utenriksdepartementet som president i Konføderasjonen (1863)
Militærdepartmentet (1864 – 1866)
Utenriksdepartementet som president i Konføderasjonen (1867)


== Referanser ==
Walther Stampfli

Walther Stampfli (født 3. desember 1884 i Aeschi i Sveits, død 11. oktober 1965) var en sveitsisk politiker og medlem av det sveitsiske Forbundsrådet fra 1940 til 1947. 
Stampfli ble valgt inn som medlem av Forbundsrådet den 18. juli 1940. Han forlot dette vervet den 31. desember 1947. Stampfli var tilknyttet Det frie demokratiske parti (FDP / PRD). Under hans tid som medlem av Forbundsrådet var Stampfli ansvarlig for finansdepartementet og han var president for den sveitsiske konføderasjonen i 1944. Mellom 1921 og 1940 arbeidet Stampfli i ledelsen av bedriften Ludwig von Rollschen Eisenwerke. I 1922 ledet han parlamentet i kantonen Solothurn. Mellom 1930 og 1940 var Stämpfli også medlem av det sveitsiske Nasjonalrådet.


== Referanser ==
Oline Lothe Hesselberg

Oline Lothe Hesselberg (født 12. desember 1982) fra Ellingsøy i Ålesund er en norsk sykepleier og tillitsvalgt som i 2011 varslet om lovstridige arbeidsforhold for ansatte ved Ammerudlunden Sykehjem i Oslo.  Hun mottok i 2011 ytrings- og varslingsprisen Stockmanns hammer for sin innsats.


== Adecco-saken ==
Ifølge Hesselbergs avsløring ble hovedsakelig utenlandske arbeidstakere tilbudt uverdige boforhold og lovstridige arbeidsavtaler og lønnsforhold av sykehjemskjeden Adecco Helse, som var ansvarlig for driften av Ammerudlunden Sykehjem i Oslo inntil 2011. Det ble dokumentert at enkelte ansatte hadde arbeidsuker på inntil 84 timer, og uten at det ble utbetalt tarifflønn eller overtidskompensasjon. En rekke ansatte overnattet på feltsenger i sykehjemmets bomberom. Dette ble starten på den såkalte Adecco-saken, da det i fortsettelsen ble avdekket liknende forhold ved flere andre institusjoner drevet av selskapet Adecco i ulike kommuner. I mars 2011 kunngjorde Adecco at selskapet avvikler all sykehjemsdrift i Norge.


== Referanser ==
Staldmestergården (København)

Staldmestergården er en historisk bygning som ligger ved Frederiksholms Kanal nr.21–23 på Slotsholmen i København
mellom Christiansborgs ridebaneanlegg og  Christian IVs bryggerhus.
Staldmestergården ble bygget på initiativ av Frederik IV for å huse personalet ved Den kongelige Staldetat.
Staldmestergården er utført i barokk ved Christof Marselis, Wilhelm Friedrich von Platen og Ernst Brandenburger. Bygningen er L-formet med to etasjer og kjeller. Den er reist av gul mursten med valmtak i rød tegl. Hovedinngangen er mot kanalen og er utformet i kalksten fra Stevns.
Undervisningsministeriet og Kirkeministeriet holder til i bygningen. Staldmestergården ble fredet i 1918.


== Referanser ==


== Kilder ==
Staldmestergården hos Undervisningsministeriet
Staldmestergården hos Slots-og Ejendomsstyrelsen