jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Per Berntsen

Per Olav Berntsen (født 19. april 1953 på Åmot i Modum) er en norsk fotograf og bildekunstner. Han er oppvokst i Eggedal, nå bosatt i Tinn, Telemark.
Berntsen har fotografisk utdannelse fra Trent Polytechnic / Derby College of Art. Han er blant annet representert i samlingene ved Museum of Modern Art i New York,  Bibliothèque Nationale i Paris, Nasjonalmuseet for Kunst i Oslo, Preus Museum i Horten, Henie Onstad Kunstsenter, Bergen kunstmuseum, Stenersenmuseet og Norsk Industriarbeidermuseum på Rjukan.
I 1983 og i 1996 ble han tildelt Statens treårige arbeidsstipend, i 2002 Statens toårige arbeidsstipend og i 2004 Statens garantiinntekt for kunstnere. Berntsen er tilknyttet bildebyrået Samfoto.


== Bibliografi ==
Down Under Up North (sammen med Bente Geving), Tschudi Shipping Company (2010) ISBN 978-82-998431-0-2


== Utstillinger ==
1980  Fotogalleriet, Oslo.
1983  Rjukan bibliotek.
1985  Sandvika kino.
1991  RAM Galleri, Oslo.
1995  Kunstnernes Hus, Oslo.
1998  Hå gamle prestegård.
2002  «Industrilandskap Grenland», Galleri Riis, Oslo / Skiens Kunstforening.
2005  «Forandringer», Norsk Industriarbeidermuseum, Rjukan.
2006  «Kraftwerke», Galerie Kai Hilgemann, Berlin.
2008  «Generator», Galleri Riis, Oslo.Berntsen har også deltatt i en rekke gruppeutstillinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Per Berntsens hjemmeside
Jennifer Grey

Jennifer Grey (født 26. mars 1960 i New York City i New York) er en amerikansk skuespiller. Hun er best kjent for rollene som Frances «Baby» Houseman i filmen Dirty Dancing (1987) og som Jeanie Bueller i Skulk med stil (1986).


== Tidlig liv ==
Grey ble født i New York og er datter av skuespilleren Joel Grey og den tidligere skuespilleren og sangeren Jo Wilder. Grey er også barnebarn av komikeren og musikeren Mickey Katz. Hun gikk på Dalton School, en privatskole på Manhattan, og studerte både dans og skuespill.


== Karriere ==
Greys kommersielle debut kom da hun var 19, i en reklamefilm for Dr Pepper. Etter noen andre småroller fikk hun rollen som den sjalu søsteren Jeanie i hitfilmen Skulk med stil fra 1986. Året etter fikk hun sin største rolle noensinne, som Frances «Baby» Houseman i Dirty Dancing, hvor hun spilte mot Patrick Swayze, som hun også hadde spilt mot i Red Dawn.
Tidlig på 1990-tallet undergikk Grey en neseoperasjon som var så mislykket at hun måtte ha en ny operasjon for å reparere skadene. Resultatet var at ansikten hennes ble så forandret at selv nære venner ikke kjente henne igjen, og den store endringen i utseende hadde negative følger for hennes karriere. Om denne erfaringen sa hun selv at «Jeg gikk i operasjonssalen som en celebritet – og kom ut anonym. Det var som å være i et vitnebeskyttelsesprogram, eller som å være usynlig.» Hun vurderte en kort stund å starte på nytt med nytt navn, men valgte å fortsette med sitt opprinnelige navn. I 1999 dukket hun opp igjen i den kortvarige ABC-situasjonskomedien It's Like, You Know..., hvor hun portretterte en variasjon av seg selv, en kjempende skuespiller kalt Jennifer Grey. I en episode i serien gjorde hun narr av seg selv med en historie om en høyt publisert neseoperasjon.
Grey spilte også sammen med Shirley MacLaine, Liza Minnelli og Kathy Bates i CBS' TV-film The West Side Waltz, tilpasset av Ernest Thompson fra hans skuespill, i en episode av Venner for livet som Mindy, og hun hadde i 2000 en mindre rolle filmen Bounce med Gwyneth Paltrow og Ben Affleck. Hennes eneste Broadway-rolle var i The Twilight of the Golds (1993). Grey har opptrådt i HBO-serien John from Cincinnati som Daphne, Meyers forlovede.


== Personlig liv ==
Etter å ha vært forlovet med Matthew Broderick (som spilte hennes bror i Skulk med stil) og Johnny Depp, og etter et forhold med George Stephanopoulos, giftet Grey seg 21. juli 2001 med skuespilleren og regissøren Clark Gregg (The New Adventures of Old Christine). De har en datter kalt Stella (født 3. desember 2001) sammen. Paret hadde hovedrollene i Lifetime-filmen Road to Christmas. 
Grey bor i Los Angeles i California sammen med sin familie.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jennifer Grey på Internet Movie Database 
(sv) Jennifer Grey i Svensk Filmdatabas 
(da) Jennifer Grey på Filmdatabasen 
(da) Jennifer Grey på Scope 
(fr) Jennifer Grey på Allociné 
(en) Jennifer Grey på AllMovie 
(en) Jennifer Grey hos Turner Classic Movies 
(en) Jennifer Grey hos Rotten Tomatoes 
(en) Jennifer Grey hos The Movie Database 
(en) Jennifer Grey hos Internet Broadway Database 
Intervju i Washington Post
The Ballad of High Noon

«The Ballad of High Noon» (eller «Do Not Forsake Me, oh My Darling») er en amerikansk sang med melodi av Dimitri Tiomkin og tekst av Ned Washington. Den ble introdusert i filmen Sheriffen (High Noon), hvor den ble sunget under rulleteksten på begynnelsen av Tex Ritter. Den vant Oscar for beste sang for 1952.I filmmusikkontekst blir «The Ballad of High Noon» hyllet ikke bare for sin integrasjon i Sheriffens filmmusikk, men også for å kaste lys tekstmessig over temaene med ære og forpliktelse, som definerer filmen.


== Innspilte versjoner ==
Johnny Bond (1976)
Harry Brandelius med Sune Waldimirs orkester. Den svenske teksten ble skrevet av Sverker Ahde. Svensk tittel er «Du får ej lämna mig». Innspilt i Stockholm 2. juli 1952. Utgitt på 78-platene His Master's Voice X 7817 (i Sverige) og på His Master's Voice A.L. 3237 (i Norge).
Walter Brennan
Roy Clark
Connie Francis
Frankie Laine (1952)
Legião Urbana
Nana Mouskouri (1983)
Dean Reed (1993)
Tex Ritter (1952)
Sons of the Pioneers


== Norsk versjon ==
Simensen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Sheriffen».


=== Innspilling ===
Helge Borglund. Utgitt på LP-platen Countryfest 5 (Talent TLS 3060) i 1980.


== Referanser ==

Allison, Deborah (1993): "Do Not Forsake Me: The Ballad of High Noon" and the Rise of the Movie Theme Song Senses of Cinema
Jin (språk)

Jin (kinesisk: 晋, pinyin: jìn, eller jinyu, 晋语, jìnyǔ) er et kinesisk språk som tales av omkring 45 millioner mennesker fremforalt i provinsen Shanxi, men også i deler av Indre Mongolia og tilgrensende områder i Shaanxi, Henan og Hebei. 
Jin har tradisjonelt blitt regnet som en variant av nordkinesisk, mandarin, men regnes nå oftere som et språk. Regnet som eget språk (noe som er rimelig med tanke på forskjellene mellom kinesiske dialektgrupper) er det verdens 26. største.
Et særdrag for jin er mengden sammentrekninger av to tegn/ord til ett. Det er et fenomen som forekommer også i standardkinesisk, men ikke i like høy grad.


== Dialekter ==
Jin deles gjerne inn i åtte dialekter:

Bingzhou, talt i sentrale Shanxi, med Taiyuan
Lüliang, talt i vedtre Shanxi og nordlige Shaanxi
Shangdang, talt i sørøstre Shanxi
Wutai, talt i nordlige Shanxi og det sentrale Indre Mongolia
Datong-Baotou, talt i deler av nordlige Shanxi og sentrale Indre Mongolia
Zhangjiakou-Hohhot, talt i nordvestre Hebei og deler av det sentrale Indre Mongolia
Handan-Xinxiang, talt i sørøstre Shanxi, sørlige Hebei og nordlige Henan
Zhidan-Yanchuan.
Hui (språk)

Hui (kinesisk: 徽, pinyin: huī, huiyu 徽語 / 徽语, huīyǔ, eller huizhouhua  (徽州話 / 徽州话, huīzhōuhuà) er en av de mange dialekter eller språk som tilhører den større språkgruppr som går under benevnelsen kinesisk. Dialekten tales av cirka 3,2 millioner innbyggere i den historiske Huizhou-regionen i Anhui-provinsen. 
Trass i det relativt lave antall brukere finnes hui i ganske mange varianter. Nesten hvert eneste fylke der hui tales har sin egen dialekt, og forskjellene er så store at folk som bare bor noen få landsbyer unna kan ha vanskeligheter med å forstå. 
Hui-dialektens stilling som egen dialektgruppe er omstridt och den regnes iblant som en variant av gan- eller wu-dialektene.
Hakka (språk)

Hakka (tradisjonell kinesisk: 客家話, forenklet kinesisk: 客家话, pinyin: Kèjiāhuà) er en av de mange dialekter eller språk som tilhører den større språkgruppe som går under benevnelsen kinesisk. Det store flertall av dem som benytter språket tilhører hakka-folket.
Språkets navn kommer av hak 客 (mandarin: kè) «gjest» og ka 家 (mandarin: jīa) «familie». Blant dem som selv benytter språket kalles det hak-ka-fa/-va 客家語, hak-fa/-va, 客語, tu-gong-dung-fa/-va 土廣東話, eller ngai-fa/-va "亻厓"話 («vårt språk»).


== Språkhistorie ==
Hakkaene kom ved forskjellige migrasjonsbølger fra det nordlige Kina til de sørlige områder de nå har som sitt kjerneområde. Migrasjonene var for det meste utløst av kriger og uroligheter. Hakkaenes forfedre kom fra dagens Henan og Shaanxi, og de tok med seg det kinesiske talemål som var utbredt der den gang. (Senere er talemålet i disse områdene utviklet seg til dialekter av moderne mandarin.) Hakka er et nokså konservativt språk, og er generelt mye nærmere middelalderkinesisk en noe annet moderne kinesisk språk. Man kan finne mange arkaiske trekk i moderne hakka, som de finale konsonanter -p -t -k, noe man også hører i andre moderne sørkinesiske språk, men som er gått tapt i mandarin. 
Gjennom folkets vandringer kan hakka ha plukket opp elementer fra de språkene som de kom i kontakt med underveis. Man finner vokabular som hakka har felles med min og she (hmong-mien).


== Dialekter ==
Ettersom hakkaene kom nordenfra i forskjellige migrasjonsbølger og disse tildels ble nokså  spredt, har hakkaspråket utviklet mange dialekter, i Guangdong, Fujian, Jiangxi, Guangxi, Sichuan, Hunan, Guizhou, Hainan, Taiwan og Singapore.
Den dialekten som de facto oppfattes som standard for språket, er meixianhua, som tales i Meixian i det indre østlige Guangdong. Den offisielle kinesiske romaniseringssystemet som ble utviklet for hakka i 1960, tar utgangspunkt i meixianhua.


== Referanser ==


== Litteratur ==
David Prager Branner: Problems in Comparative Chinese Dialectology — the Classification of Miin and Hakka. Trends in Linguistics series, no. 123. 2000. Berlin: Mouton de Gruyter. ISBN 31-101-5831-0.
Mataro J. Hashimoto: The Hakka Dialect. A linguistic study of Its Phonology, Syntax and Lexicon. University Press, Cambridge 1973. ISBN 0-521-20037-7
S. Robert Ramsey: The Languages of China, Princeton University Press, Princeton, N.J. 1987. ISBN 0-691-06694-9
Peter Bredsdorff

Peter Bredsdorff (Christian Erhardt Bredsdorff) (født 26. november 1913, død 16. januar 1981) var en dansk arkitekt og byplanlegger. Han er særlig kjent for Fingerplanen, en plan for hvordan København skulle utvikles.
Bredsdorff var i en rekke år leder av Københavns Kommunes byplankontor og det var i egenskap av dette at han i 1947 utarbeidet Fingerplanen. Fingerplanen er tatt opp i den danske Kulturkanonen.I tillegg til sitt virke som utøvende arkitekt underviste han i byplanlegging ved Kunstakademiets Arkitektskole i perioden 1939–1973 og var fra 1955 professor samme sted.


== Utmerkelser og priser ==
Akademiets stipendium i 1939
Kaufmanns legat 1944
Zacharias Jacobsens legat 1949
C.F. Hansen-medaljen i 1973
Carlsbergfondets videnskapelige understøttelser 1977–79
Æresmedlem av Kunstakademiet 1977
Statens Kunstfonds livsvarige ytelse 1980


== Referanser ==
I’m Gonna Wash That Man Right Outa My Hair

«I'm Gonna Wash That Man Right Outa My Hair» er en amerikansk sang fra musicalen South Pacific med melodi av Richard Rodgers og tekst av Oscar Hammerstein II Den blir fremført av den kvinnelige hovedrollefiguren Nelly Forbush og sykepleierskene. Forbush ble opprinnelig spilt av Mary Martin fra 1949. Hennes rollefigur har blitt trett av en mann, Emil De Brech, synger i dusjen og påstår at hun vil glemme ham. Vennene viser henne støtte ved å harmonisere.
«I'm Gonna Wash That Man Right Outa My Hair» ble tilpasset som kommersiell jingle for hårfargingsmiddelet Clairol i 1970-årene.


== Innspilling ==
Diana Miller, Arne Domnérus og hans orkester. Innspilt i Stockholm 22. september 1952. Utgitt på 78-platene His Master's Voice X 7829 (i Sverige) og på His Master's Voice A.L. 3251 (i Norge).


== Referanser ==
Vildandens sång

«Vildandens sång» eller «Vildandens klagan» eller bare «Vildanden» er en meget populær svensk slager fra 1950-årene i Thory Bernhards innspilling. Sangen blir iblant oppgitt å være tradisjonell, det vil si å ikke ha kjent opphavsmann, men være nedtegnet av kapellmester Leon Landgren. Iblant blir Johan Bernhard Gauffin angitt som tekstforfatter og Elna Nilsson-Rydman som komponist.
Teksten skildrer en stakkars hunnand, hvis partner blir skutt.


== Innspillinger (i utvalg) ==
Sven-Olof Sandberg med orkester Dir.: Åke Jelving. Innspilt i Stockholm 10. september 1952. Den ble utgitt på 78-platene His Master's Voice X 7825 (i Sverige) og på His Master's Voice A.L. 3256 (i Norge).
G. Engedahl og E. Stordahl, duett med orkester. Innspilt i Oslo cirka januar 1953. Utgitt på 78-platen Odeon ND 7100. Norsk tekst: Erling Stordahl. Som «Vildandens sang»
De Syngende Husmødre på platen De syngende husmødre fra 1978. Som «Vildandens sang».
Rita Engebretsen på platen Frem fra Glemselen kap.15 fra 1985. Som «Vildandens sang».


== Teksten ==
Om våren vi reiste tilbake til Nordenog hekket i sivet en fredsplass på jorden,der bygde vi hjem,snart de små trillet frem.
En aften så stille vi svømte i sivet,en båt kom mot stranden for oss gjaldt det livet.En jeger vi så,og vi skjermet de små.
I samme minuttet det tordnet og lyste,min make ble skutt her hans blod fløt fra brystet.Jeg manede nåstraks til flukt mine små.
De kjære som flyktet jeg ei kunne følgemin sårede vinge jeg ei kunne dølge.I dypet jeg fórbort fra menneskers jord.
Og siden jeg fór i det fjerne og næreog søkte de små de som var meg så kjære.Men ingen jeg fantnå har jeg mistet alt.
For mennesker vokt deg jeg lærte av dettenå svømmer jeg sakte med vinger så trett.Til ensomme ø drar jeg nå for å dø,til ensomme ø i dens fred vil jeg dø.
Tongyong pinyin

Tongyong pinyin (kinesisk: 通用拼音, Tōngyòng pīnyīn, «universell metode for å stave lyd») er et romaniseringssystem som var i offisiell bruk i Republikken Kina på Taiwan fra 2002 til 2008. Romaniseringssystemet ble til i 2002 som et kompromiss etter en lang og vanskelig debatt om å gi avkall på det ganske krevende Gwoyeu Romatzyh-systemet og det for utlendinger vanskelig forståelige zhuyin til fordel for Folkerepublikken Kinas offisielle romaniseringssystem, Hanyu pinyin. Siden 1. januar 2009 benyttes ikke systemet lenger offisielt.
Motstanderne mot å innføre hanyu pinyin henviste til den spesielle politiske situasjonen mellom Fastlands-Kina og Taiwan samt til at hanyu pinyin inneholder en del bokstaver som ikke er helt selvsagte med hensyn til uttale, for eksempel x, z, zh og q.
Argumentene for å innføre hanyu pinyin var at:

Singapore og Malaysia hadde gått over til hanyu pinyin (og forenklede tegn).
de fleste utenlandske studenter var blitt undervist i kinesisk (mandarin) ved hjelp av hanyu pinyin.
FN benytter systemet i sine offisielle dokumenter vedrørende de kinesiskspråklige områder.Tongyong Pinyin ble da en løsning på denne langdragne konflikt. Likhetene mellom hanyu pinyin og tongyong pinyin er tilstrekkelig store for at ikke skapet alt for store problemer for personer som har lært seg hanyu pinyin (Her opplistes forskjeller og likheter mellom hanyu pinyin og tongyong pinyin.)
Foruten forskjeller i hvorden visse stavelser staves, er det litt forskjell på hvordan toner markeres.


== Photos ==
Byneset historielag

Byneset historielag er et historielag fra Byneset i Trondheim kommune i Trøndelag. Det ble stiftet 17. oktober 1994, som et resultat av et prosjekt igangsatt av Landbrukskontoret i Trondheimsdistriktet: «Miljø og Næringsutvikling, Byneset» 
Å kartfeste gamle stier og ferdselsårer var et av delprosjektene. En lokal gruppe arbeidet med dette, og ut fra denne oppsto Byneset historielag.


== Eksterne lenker ==
Byneset historielag Besøkt 12. august 2017
Hassan Kamranifar

Hassan Kamranifar (persisk: حسن کامرانی فر; født 19. april 1972 i Teheran) er en iransk fotballdommer, som dømmer i iransk liga. Han ble FIFA-dommer i 2001, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, i Fotball-VM 2010 (der han var assistentdommer for Khalil Al Ghamdi fra Saudi-Arabia), samt i Afrikamesterskapet 2010 og under Sommer-OL 2008. Kamranifar skal også dømme under VM i fotball 2014.


== Eksterne lenker ==
FIFA-profil Arkivert 18. juni 2014 hos Wayback Machine.
Danzhouhua

Danzhouhua (kinesisk: 儋州話 / 儋州话) er en av de mange dialekter eller språk som tilhører den større språkgruppe som går under navnet kinesisk. Dialekten bestraktes som en variant av kantonesisk og tales av ca 400 000 personer i fylket Danzhou på øya Hainan.
Bechir Hassani

Bechir Hassani (født 22. september 1969) er en tunisisk fotballdommer, som dømmer i den tunisiske toppligaen. Han ble aktiv FIFA-dommer i 2003, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, i Fotball-VM 2010 der han var assistentdommer for Eddy Maillet fra Seychellene . Han har også dømt i Confederations Cup 2009, Sommer-OL 2008 og Afrikamesterskapet i fotball 2010 og 2008.


== Referanser ==
Evarist Menkouande

Evarist Menkouande (født 14. november 1974) er en kamrunsk fotballdommer. Han ble aktiv som FIFA-dommer i 2004, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han dømte i Fotball-VM 2010 (som assistentdommer for Eddy Maillet), og har tidligere dømt i Confederations Cup 2009, Sommer-OL 2008 og i Afrikamesterskapet i fotball 2010 og 2008. Han blir også assistentdommer under VM i fotball 2014.


== Eksterne lenker ==
Oversikt over internasjonale kamper hos SoccerPunter.com
FIFA-profil Arkivert 18. juni 2014 hos Wayback Machine.
Saleh Al Marzouqi

Saleh Al Marzouqi (arabisk: صالح محمد المرزوقي; født 2. desember 1970) er en fotballdommer fra De forente arabiske emirater, som dømmer i sin hjemlige liga. Han ble aktiv som FIFA-dommer i 2005, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, Fotball-VM 2010 der han var assistentdommer for Khalil Al Ghamdi fra Saudi-Arabia.
Rafael Ilyasov

Rafael Ilyasov (født 20. desember 1973) er en usbekisk fotballdommer, som dømmer i den usbekiske ligaen. Han ble aktiv som FIFA-dommer i 2001, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, Fotball-VM 2010 der han var assistentdommer for Ravshan Irmatov fra Usbekistan . Hans første internasjonale kamp var kampen mellom India og Brunei i 2001.


== Referanser ==
Bahadyr Kochkarov

Bahadyr Kochkarov (født 13. mai 1970) er en kirgisisk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 1997, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han var assistent under fotball-VM i 2010, og skal også assistere under VM i 2014.


== Eksterne lenker ==
Oversikt over internasjonale kamper hos worldfootball.net
FIFA-profil Arkivert 18. juni 2014 hos Wayback Machine.
Joseph Han Yingjin

Joseph Han Yingjin (født 1958 i Shanxi i Kina, død 5. januar 2021) var en kinesisk katolsk biskop av Sanyuan i Shaanxi i Folkerepublikken Kina.


== Liv og virke ==
Han Yangjin begynte på det katolske presteseminaret i 1986. Han ble presteviet i 1992 og virket først i presteseminaret. Året etter ble han utnevnt til sogneprest. Han studerte ved to universiteter og ble i 2007 nominert til bispekandidat. Året etter gav pave Benedikt XVI sin approbasjon.
Han ble bispeviet 24. juni 2010. Hans forgjenger, biskop Joseph Zong Huaide, var hovedkonsekrator; andre biskoper som medvirket var Anthony Dang Mingyan av Xi'an, Louis Yu Runchen av Hanzhong, Joseph Tong Changping av Weinan, Nicholas Han Jide av Pingliang og Joseph Li Jing av Yinchuan/Ningxia i regionen Ningxia Hui. Alle var approbert av Vatikanet og av den kinesiske regjering. Den 83 år gamle biskop Joseph Lan Shi av Sanyuan, som ble hemmelig bispeviet i 2000 og ikke anerkjent av regjeringen, kunne ikke delta ved ordinasjonen, men gav den sin tilslutning.Bispedømmet Sanyuan har 40.000 katolikker i 52 menigheter, og 36 prester og ca 80 nonner (2010).


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1852-1918) *1900
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Biskop Anthony Zhou Weidao (Chow Wei-tao) (1905-1983) *1950
Biskop Lucas Ly Jing Feng (Li Jingfeng) (1921-2017) *1980
Biskop Joseph Zong Huaide (1920-2021) *1987
Biskop Joseph Han Yingjin (1958- ) *2010


== Referanser ==
Kaprun-ulykken

Kaprun-ulykken var en brann som inntraff 11. november 2000 der 155 mennesker omkom og bare tolv overlevde. Kabelbanen gikk mellom den østerrikske landsbyen Kaprun og toppen av fjellet Kitzsteinhorn. Den var smalsporet, med en sporvidde på 946 mm. Traséen var 3 900 meter lang, og 3 300 meter av traséen gikk gjennom en tunnel, som endte i den øvre stasjonen, som var en del av «Alpincenter»-bygningen, som også inneholdt restauranter og butikker.
Tunnelåpningen hadde en garasjeport som ble rullet ned når kabelbanen ikke var i bruk, for å hindre innbrudd i Alpincenteret via tunnelen. Tunnelen ble også brukt som garasje, hvor vognene ble oppbevart over natten.


== Ulykken ==
Klokken 9.00 gikk 161 passasjerer og én fører ombord i vognen. Rett etter at vognen kjørte inn i tunnelen, tok det fyr i en vifteovn som var installert i førerrommet nederst i vognen. Bak ovnens varmeelement gikk det oljeledninger som inneholdt brannfarlig hydraulikkolje. Oljeledningene ble smeltet av ilden fra den brennende vifteovnen. Dette fikk oljen til å sprute ut på gulvet og dryppe ned på skinnegangen. Dette førte også til at vognen stanset 600 meter fra tunnelens nedre åpning. Ild fra vifteovnen antente oljen som hadde sprutet ut på gulvet i førerhuset. På grunn av tunnelens vinkel oppførte ikke brannen seg som en normal tunnelbrann, der røyk og ild sprer seg i begge retninger. Røyken og ilden ble sendt oppover, akkurat som i en skorstein. Røyken nådde alpinsenteret hvor den øvre stasjonen holder til. To arbeidere så røyken og løp ut av stasjonen, men de måtte evakuere alle personene som var i butikkarkaden. Fire mennesker var fortsatt inne i bygget etter evakueringen. Brannmenn tok seg inn i bygningen for å redde de fire menneskene som var igjen inne i alpinsenteret. Én av de som fortsatt var igjen, som lå nærmest inngangen, ble reddet. De andre ble forgiftet av røyken. Føreren og hans eneste passasjer som var i den andre vognen på vei nedover, døde av røykforgiftning.
Hovedstrømledningen med en spenning på 16 kV som forsynte skianlegget på Kitzsteinhorn gikk langs traséen. Ilden fra den brennende vognen brente av kabelen slik at det ble strømbrudd over hele Kitzsteinhorn. Taubaner, stolheiser og skitrekk stoppet. Oppe i alpinsenteret gikk strømmen også. Dette fikk elektriske dører til å slutte å virke.


== Årsak og etterhendelser ==

Kabelbanen har aldri blitt gjenåpnet etter ulykken, og har blitt erstattet med en funitel, en type taubane hvor gondolene blir trukket av to trekk-kabler. Stasjonene har blitt forlatt og tunnelen lukket igjen
Vognene hadde to brannslukkere ombord, utenfor passasjerenes rekkevidde. Det var heller ikke røykdetektorer ombord, og det var heller ingen måter å få kontakt med føreren, kontrollrommet eller brannvesenet. Vifteovnene som var installert ombord var ikke egnet for bruk i kjøretøy, men for bruk i boliger. En designfeil i ovnene førte til overoppheting som antente oljen som dryppet ned på varmeelementet.


== Eksterne lenker ==
Panikkscene da vognen ble fylt med røyk. – Aftenposten.no
Fortvilelse og sorg i Kaprun. – Aftenposten.no