jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Friidrett under Sommer-OL 1912 – 100 meter menn

100 meter herrer var en del friidrettsøvelsene under Sommer-OL 1912. Dette var femte gangen øvelsen stod på OL-programmet som er en av 12 friidrettsøvelser som har stått på alle OL-programmene. Konkurransen ble avholdt lørdag den 7. og søndag den 8. juli på Stockholms Olympiastadion.
70 løpere fra 22 nasjoner deltok.


== Medaljevinnere ==


== Rekorder ==
Gjeldende verdens- og olympiske rekorder (i sekunder) før Sommer-OL 1912.

(*) uoffisiell
(**) Faktisk tid var 10,7, rundet opp nærmeste femtedels sekund som var regelen som ble benyttet på den tiden. Så tiden hans ble bare angitt som 10 4/5.
Den gjeldende olympiske rekorden på 100 meter før 1912 var 10,8 sekunder.  Den ble tangert av David Jacobs fra Storbritannia i det 10. heatet før den ble forbedret av USAs Don Lippincotts 10,6 sekund i det 16. heatet. Dette var også den første offisielle verdensrekorden på 100 meter. Tre semifinalister, inkludert Lippincott, løp på 10,7 sekunder, men den nye rekodren på 10,6 sekunder ble stående.


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
Alle heatene ble avholdt lørdag den 6. juli 1912.


==== Heat 1 ====


==== Heat 2 ====


==== Heat 3 ====


==== Heat 4 ====


==== Heat 5 ====


==== Heat 6 ====


==== Heat 7 ====


==== Heat 8 ====


==== Heat 9 ====


==== Heat 10 ====


==== Heat 11 ====


==== Heat 12 ====


==== Heat 13 ====


==== Heat 14 ====


==== Heat 15 ====


==== Heat 16 ====


==== Heat 17 ====


=== Semifinaler ===
All semifinaler ble avholdt lørdag den 6. juli 1912.


==== Semifinale 1 ====


==== Semifinale 2 ====


==== Semifinale 3 ====


==== Semifinale 4 ====


==== Semifinale 5 ====


==== Semifinale 6 ====


=== Finale ===

Finalen ble avholdt søndag den 7. juli 1912.
Den offisielle rapport angir resultatene for Ralph Craig som 10 4/5 s, Alvah Meyer 60 cm bak vinneren, og Don Lippincott 15 cm bak andreplass.


== Kilder ==
Bergvall, Erik (ed,) (1913).  Adams-Ray, Edward (trans,),, red. The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
Wudarski, Pawel (1999). «Wyniki Igrzysk Olimpijskich». Besøkt 24. august 2006.  Arkivert 16. februar 2009 hos Wayback Machine. (polsk)
Svetlana Romasjina

Svetlana Aleksejevna Romasjina (russisk: Светлана Алексеевна Ромашина; født 21. september 1989 i Moskva) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing. 
Romasjina ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2008 i Beijing. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Spania og Japan. De andre på laget var Anastasija Davydova, Anastasija Jermakova, Marija Gromova, Anna Sjorina, Olga Kuzjela, Jelena Ovtsjinnikova, Elvira Khasianova og Natalja Isjtsjenko.
Fire år senere, under Sommer-OL 2012 i London vant hun to olympiske gullmedaljer, i duett sammen med Natalja Isjtsjenko og i lag, det russiske laget vant lagkonkurransen foran og Kina og Spania. De andre på laget var Anastasija Davydova, Marija Gromova, Natalja Isjtsjenko, Elvira Khasianova, Aleksandra Patskevitsj, Daria Korobova og Alla Sjisjkina.
Hun tok gull under Sommer-OL 2016.Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok hun gull i både duett og lag.


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing -  Gull i synkronsvømming lag  Russland
 2012  London -  Gull i synkronsvømming, duett  Russland
 2012  London -  Gull i synkronsvømming, lag  Russland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svetlana Romasjina – Olympics.com 
(en) Svetlana Romasjina – Olympic.org 
(en) Svetlana Romasjina – Olympedia 
(en) Svetlana Romasjina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Svetlana Romasjina – FINA 
(en) Svetlana Romasjina – TheSports.org
Assortert

Assortert er et samlealbum med The Monn Keys, utgitt i 2003.


== Sporliste ==
«Anything Goes»
«Vinter i Eventyrland»
«Å mamma»
«Et festlig lite paradis»
«Sucu sucu»
«Lytt nu bare til ditt unge hjerte»
«Det bli'kke no' brøllopp på lørdag»
«Resletat i mesterpløying»
«Øllebrød»
«Å Marie jeg vil hjem til deg»
«Bye Bye Blackbird»
«Daydream»
«Too Close for Comfort»
«Stakkars store sterke karer»
«Dayny»
«Jeg venter på deg til du kommer»
«Tulipaner fra Amsterdam»
«Den sprukna skivan»
«Prinsessen eller løven»
«On a Slowboat to China»
Angelo Di Livio

Angelo di Livio (født 26. juli 1966 i Roma) er en tidligere italiensk fotballspiller (midtbanespiller). Han fikk kallenavnet «il soldatino» (den lille soldaten) på grunn av den karateristiske måten han løp opp og ned på banens flanke.
Di Livio spilte for Reggiana (1985–86), Nocerina (1986–87), Perugia Calcio (1987–89), Calcio Padova (1989–93), Juventus (1993–99) og ACF Fiorentina (1999–2005). Kondisjonen og pasningssikkerheten gjorde ham til et viktig element i Juventus' startelver i årene fra 1993 til 1999. Med Juventus vant han tre scudetti (Serie A-mesterskap) og en Champions League-tittel. I 2002, da AC Fiorentina gikk konkurs og ble gjenfødt som Florentia Viola i Serie C2, viste Di Livio sin hengivenhet ved å være den eneste spilleren som ble med laget videre, han var med på å spille laget tilbake til Serie A i 2004.
Di Livio spilte 40 landskamper for Italia, uten å score mål. Han spilte for landet sitt under EM 96, VM 1998, EM 2000 og VM 2002. 


== Eksterne lenker ==
(en) Angelo Di Livio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Angelo Di Livio på Internet Movie Database 
(en) Angelo Di Livio – FIFA 
(en) Angelo Di Livio – UEFA 
(en) Angelo Di Livio – Transfermarkt 
(en) Angelo Di Livio – national-football-teams.com 
(en) Angelo Di Livio – WorldFootball.net 
(en) Angelo Di Livio – FootballDatabase.eu 
(en) Angelo Di Livio – Soccerway 
(en) Angelo Di Livio – EU-Football.info 
(en) Angelo Di Livio – FBref
IFP

IFP kan sikte til:

Institutt for privatrett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo
Inkatha Freedom Party, et sørafrikansk politisk parti
Institut français du pétrole, det franske petroleumsinstituttet
IATA-koden for Laughlin/Bullhead International Airport
Rolf Zetterlund

Rolf Zetterlund (født 2. januar 1942) er en tidligere svensk fotballspiller og trener.
Han har blant annet spilt for Åtvidabergs FF, Sandvikens IF, AIK og IK Brage.
Zetterlund er blant annet kjent for å ha ledet IK Brage opp fra tredje nivå (division 2) til Allsvenskan på tre år. I Allsvenskan 1980 kom IK Brage på fjerdeplass og da var Zetterlund spillende trener. Samme år førte han laget til finalen i Svenska Cupen, men der ble det tap 7 – 6 etter straffesparkkonkurranse mot Malmö FF. Zetterlund bommet på sin egen straffe.
Han vant Guldbollen samme år, da han også la opp som spiller, i en alder av 38. Han har aldri spilt på det svenske landslaget.
Han har foruten IK Brage også vært trener for AIK, Örebro SK, Spårvägens FF, Malmö FF, Hammarby IF, Vasalunds IF, Vallentuna BK og Vasalund/Essinge IF. Som trener for AIK har han vunnet Allsvenskan i 1983 og Svenska cupen i 1985.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rolf Zetterlund – Transfermarkt 
(en) Rolf Zetterlund – WorldFootball.net 
Profil på hjemmesiden til AIK
Profil på weltfussball.de
Lal Bahadur Shastri

Lal Bahadur Shastri (født 2. oktober 1904 i Mughalsarai i nåværende Uttar Pradesh, død 11. januar 1966 i Tasjkent, Sovjetunionen) var en indisk politiker (Kongresspartiet) og statsminister 1964–1966.
Han kjempet sammen med Gandhi og de to var ofte fengslet sammen. Han ble gjerne kalt «spurven» fordi han var så liten av vekst. Etter Indias frigjøring fra Storbritannia hadde han flere poster i regjeringen. Etter Nehrus død i 1964 var han statsminister fram til sin død to år senere.
Han kjempet for nasjonal integrasjon og sikret en fredsavtale med Pakistan ved fredskonferansen i Tasjkent 1966.
Den andre indisk-pakistanske krig varte fra april til september i 1965 og ble provosert frem av Ayub Khan. Khan og Shastri tok mot et sovjetisk tilbud om megling og møttes i Tasjkent i januar 1966. Statsminister Aleksej Kosygin ledet meglingen fra sovjetisk side. Forhandlingene brakte ikke en endelig løsning, men styrkene ble trukket tilbake på begge sider. Shastri døde i Tasjkent noen timer etter at avtalen var undertegnet. Shastris kiste ble båret til flyet av blant andre Kosygin og Khan. Etter et kort mellomspill ble Indira Gandhi Indias statsminister.


== Referanser ==
The Last Godfather

The Last Godfather (hangul: 라스트 갓파더) er en sørkoreansk filmkomedie fra 2010 regissert av Shim Hyung-rae.
I løpet av de første fem dagene filmen ble vist i Sør-Korea hadde over 1 million sørkoreanere sett filmen. Shim holder rekorden med sin egen film Dragon War fra 2007 som ble sett av tre millioner i løpet av de første fem dagene den ble vist.


== Handling ==
Yong-gu er den uekte sønnen til den beryktede mafia-bossen Don Carini (spilt av Harvey Keitel) som er basert i New York City.
Men Carini sjokkerer resten av klanen ved å uttale at han ønsker at Yong-gu etter hvert skal overta driften av hele organisasjonen hans. Men dette ser ut til å være et veldig dårlig valg, ettersom Yong-gu viser seg å være en dårlig kandidat til å være en mafia-don. 


== Rollebesetning ==
Shim Hyung-rae - Young-gu
Harvey Keitel - Don Carini
Blake Clark - Captain O'Brian
Michael Rispoli - Tony V
Jocelin Donahue - Nancy Bonfante
Jon Polito - Don Bonfante
Michele Specht - Burlesque Hostess
John Pinette - Macho
Paul Hipp - Rocco
Stephanie Danielson - Ms Carini
Debra Mooney - Sister Theresa
Jack Kehler - Cabbie
Michelle Maniscalco - Burlesque Dancer
Keegan Boos - Bowery Boy
Tristen Bankston - Big Willie
Wonder Girls (cameo)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Last Godfather på Internet Movie Database 
(fr) The Last Godfather på Allociné 
(nl) The Last Godfather på MovieMeter 
(en) The Last Godfather på Rotten Tomatoes 
(en) The Last Godfather på Box Office Mojo
Arkivsenter sør IKS

Arkivsenter sør IKS (tidligere IKAVA) er et selvstendig interkommunalt selskap eid av samtlige kommuner i Vest-Agder og Vest-Agder fylkeskommune. Arkivsenter sør ble opprinnelig stiftet 20. mars 1990 under navnet Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS. I 2003 ble ordningen omdannet til et interkommunalt selskap (IKS) etter lov om interkommunale selskaper.


== Formål ==
Arkivsenter sørs formål er å arbeide for at verdifullt kommunalt og fylkeskommunalt arkivmateriale blir tatt vare på og gjort tilgjengelig for offentlig bruk, forskning og andre administrative og kulturelle formål. For å oppnå dette har selskapet ansvar for ordning og katalogisering av eiernes eldre arkiver og ser til at de oppbevares forsvarlig og er tilgjengelige for publikum gjennom den interkommunale depotløsningen. Selskapet driver også opplæring/kursing, rådgivning og veiledning i arkivsystemer og -rutiner, medvirker ved utarbeidelse av regelverk og i arkivplanleggingsprosjekter samt bistår med annet arkivarbeid for eierkommunene.


== Depotoppgaver ==
Den interkommunale depotløsningen drives for alle eierne, og omfatter papirarkiver så vel som elektroniske arkiver. Arkivdepotet skal motta, registrere, vedlikeholde, sikre, bevare og formidle samtlige eieres eldre og avsluttede arkiver, både på papir og de som er produsert elektronisk. Samtlige eiere har avlevert sitt eldre og avsluttede materiale frem til omkring 1964. Dette dreier seg om materiale fra før 1837 og på alle fagfelt som kommunene har utført tjenester og oppgaver. Samlet bestand er nærmere 3000 hyllemeter. Depotet har også mottatt en rekke deponeringer av elektronisk materiale som også skal bevares for ettertiden og gjøres tilgjengelig for brukere.
Materialet er tilgjengelig for publikum på Arkivsenter sørs lesesal. Lesesalen drives i samarbeid med Statsarkivet i Kristiansand.


== Økonomi ==
Eierne skyter inn årlige midler til drift av arkivet basert på folketallet.


== Styringsform ==
Representantskapet er Arkivsenter sørs høyeste myndighet og består av representanter for alle eierne. Det velger et styre på 5 medlemmer som har ansvaret for den daglige driften. Personalet består av arkivsjef, tre rådgivere og en sekretær i 50% stilling. I tillegg engasjeres personer for prosjektarbeid.


== Eierkommuner ==
Kommunene som tidligere var del av Vest-Agder og fylkeskommunen i Agder (Farsund, Flekkefjord, Hægebostad, Kristiansand, Kvinesdal, Lindesnes, Lyngdal, Sirdal, Vennesla, Åseral og Agder fylkeskommune.)


== Yrkesetikk ==
Arkivsenter sør arbeider etter yrkesetiske retningslinjer for arkivarer som er vedtatt på generalforsamlingen til ICA (International Council on Archives) i Beijing i 1996 og gjelder for hele verden.


== Eksterne lenker ==
Interkommunalt arkiv i Vest-Agder
Arkivkatalogen for Arkivsenter sør er tilgjengelig gjennom Arkivportalen
Lee Hae-chan

Lee Hae-chan (hangul: 이해찬, hanja: 李海瓚, født 10. juli 1952 i Cheongyang i Sør-Chungcheong) er en sørkoreansk politiker (Uri-partiet), og var blant annet landets statsminister mellom 2004 og 2006.
Han var viseborgermester i Seoul i 1995. Han har vært medlem av nasjonalforsamlingen i fem perioder.
Under president Kim Dae-jung tjenestegjorde han som utdanningsminister 1998–1999. I den anledning fikk han satt i gang en omfattende utdanningsreform, der en blant annet endret opptaksreglene til høyere utdanning, noe kritikerne mener gjorde at en heretter kunne komme inn ved bare å være god på ett fag.
Når de jernbaneansattes fagforening sammen med undergrunnsbaneførerne gikk ut i streik 1. mars 2006 var han i Busan der han spilte golf sammen med lokale forretningsmenn. Dette ble ansett som en skandale og for mange et bevis på at han ikke tok jobben sin på alvor.
14. mars 2006 leverte Lee sin avskjedssøknad til president Roh Moo-hyun, som aksepterte den. Han beklaget oppførselen sin ifølge en talsmann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ko) Sør-Koreas nasjonalforsamling: Lee Hae-Chan
(ko) Lee Hae-chan
Sommerfugledalen

Sommerfugledalen er en diktsamling som består av 15 sonetter skrevet av den danske forfatteren Inger Christensen. Den kom ut i 1991. Samlingen er en såkalt sonettekrans. Den første linjen i hver sonett tilsvarer siste linje i den forrige. Den 15. sonetten (mestersonetten) er den første linjen i alle de foregående 14 sonettene, i rett rekkefølge. 
Sommerfugledalen er tatt opp i den danske kulturkanonen.


== Referanser ==
Og andre historier

Og andre historier er en novellesamling som består av 23 historier, skrevet av Klaus Rifbjerg og utgitt i 1964.
Og andre historier er tatt opp i den danske kulturkanonen.


== Referanser ==
Jan Möller

Jan Börje Möller, også kjent som Janne Möller, (født 17. september 1953 i Malmö) er en tidligere svensk fotballspiller og målvakt.


== Karriere ==
Möller spilte tilsammen 16 år for Malmö FF i løpet av 1970- og 1980-tallet (i to omganger). Han spilte finalen i Europa-cupen 1979 mot Nottingham Forest i München (tap 0–1).Han har også spilt for Helsingborgs IF, Bristol City, Toronto Blizzard og Trelleborgs FF.
I 1979 ble han tildelt Guldbollen samtidig som han avsluttet karrieren i en alder av 40 år.
Möller fikk tilsammen 17 kamper for Sveriges herrelandslag i fotball og var med til VM i fotball 1978 i Argentina som reserve for Ronnie Hellström.


== Meritter ==


=== Lag ===
Allsvenskan: 1974, 1975, 1977, 1986, 1988
Svenska Cupen: 1973, 1974, 1975, 1978, 1980, 1984, 1986


=== Individuelt ===
Guldbollen: 1979


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Möller – FIFA 
(en) Jan Möller – UEFA 
(en) Jan Möller – Transfermarkt 
(en) Jan Möller – national-football-teams.com 
(en) Jan Möller – WorldFootball.net 
(en) Jan Möller – FootballDatabase.eu 
(en) Jan Möller – EU-Football.info 
(en) Jan Möller – FBref 
Profil på weltfussball.de
Toronto Blizzard-statistikk
Statistikk fra FootballDatabase
Landslagsdata
Hvem tror du at du er?

Hvem tror du at du er? er en norsk dokumentarserie om slektsforskning som gikk på NRK1 fra 2011 til 2017. Serien er produsert av Monster Entertainment for NRK og er basert på den britiske Who Do You Think You Are? Programmet gikk på søndagskvelder.
Premieren ble sett av 817 000. Premieren av andre sesong ble sett av 1 million, tredje av 905 000 og fjerde av 916 000 seere.Redaktør for programmet er Birgitte Solberg, og genealogen for den første sesongen var Tore H. Vigerust. Andre sesong hadde premiere 1. januar 2013. Are S. Gustavsen var ansvarlig for genealogien i den andre sesongen.Serien ble kåret til beste dokumentar- eller faktaserie under Gullruten 2011. 


== Personer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hvem tror du at du er? på Internet Movie Database 
(no) Hvem tror du at du er? på NRK TV
Guess Who Is Here

Guess Who Is Here er et musikkalbum med Mostly Robinson, utgitt i 1997.


== Sporliste ==
«Guess Who Is Here»
«I Live For You Only»
«Lay Around and Love on You»
«Sweet Memories»
«The Sun's Out Again»
«Yes We Were There»
«Busted»
«I Wish You Could Be Here»
«Rusty, Ragged Car»
«Let's Do It Over Again»
«A Place In the Sun»


== Eksterne lenker ==
(en) Guess Who Is Here på Discogs
I Can’t Stop Loving You (Mostly Robinson-album)

I Can't Stop Loving You er et musikkalbum med Mostly Robinson, utgitt i 1992.


== Sporliste ==
«The Son of Hickory Holler's Tramp»
«Living In the West»
«I Can't Stop Loving You»
«A Place In the Sun»
«You Don't Know Me»
«Tennessee Blues»
«Long, Long Gone»
«You've Still Got a Place In My Heart»
«Stranger»
«The Sound of a Train»
«Flash of Fire»


== Eksterne lenker ==
(en) I Can't Stop Loving You på Discogs 
(no) I Can't Stop Loving You på Rockipedia
Roll Down the Highway

Roll Down the Highway er et musikkalbum med Mostly Robinson, utgitt i 1989. Dette er bandets debutalbum.


== Sporliste ==
«Roll Down the Highway»
«Together Again»
«Let's Do It Over Again»
«Working Man's Woman»
«Your Cheatin' Heart»
«Keep the Fire Burning»
«Ain't Gonna Worry My Mind»
«Rock'n Roll Shoes»
«Here We Go Again»
«Friendship»
«Only One Glass»
Weill Variations

Weill Variations er et musikkalbum med Music for a While, utgitt i oktober 2007. Dette er bandets debutalbum.


== Sporliste ==
«Ballade von der sexuellen Hörigkeit»
«Seeräuberjenny»
«Mackie Messer»
«Youkali»
«Surabaya Johnny»
«Je ne t'aime pas»
«An den kleinen radioapparat»
«September Song»
«Alabama Song»
«Nanna's Lied»
«Balalde vom ertrunkenen Mädchen»
Saddle Island (Sør-Orknøyene)

Saddle Island er en øy beliggende i øygruppen Sør-Orknøyene i Sørishavet. Den er om lag tre kilometer lang og består av to topper som er nesten separert av en smal kanal med rullestein. Øya ligger ni kilometer nord for den vestlige enden av Laurie Island
Saddle Island ble oppdaget og kartlagt i 1823 av den britiske selfangeren James Weddell, som ga den navn etter sitt karakteristiske utseende.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 12585
Nasjonalgalleriet (TV-program)

Nasjonalgalleriet er et norsk kulturprogram med Helle Vaagland som gikk på NRK2 fra 2010 til 2014. Programmet hadde fokus på kunst, mote og design, og var en del av «Kulturstripa» på NRK, der de andre programmene var Filmbonanza, Bokprogrammet og Lydverket. Programmet gikk mandagskvelder.
Programmet hadde lave seertall. Første sesong hadde et seersnitt på 48 000. Tallene for andre sesong lå omtrent på samme nivå.Programmet vant fagprisen for beste vignett/grafikk/VFX under Gullruten 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Programmet på NRK Nett-TV
Lena Videkull

Lena Videkull (født 9. desember 1962) er en svensk tidligere fotballspiller. 
Videkull er født i Stockholm, men flyttet til Lilla Edet. Hun debuterte i Lilla Edets IF som seksåring. Hun spilte også landhockey og tennis. Etter hvert konsentrerte hun seg om fotballen og flyttet etter hvert til Göta BK. Som 18-åring begynte hun i Trollhättans IF, og ble der i fire år. I 1984 ble hun toppscorer i serien (før Damallsvenskan, så med forskjellige serier der vinnerne møtes til sluttspill). Trollhättan kom til finalen mot Jitex BK. Videkull ble også kåret til «Årets Tjei», en forløper for Diamantbollen, det året. 
Som 22-åring ble Videkull tatt ut på det svenske landslaget, der hun gjorde i økende grad suksess. Kort tid etter skiftet hun lag til topplaget Öxabäck IF, og fikk suksess der. I EM i 1984 var Videkull med, og hun ble europamester på Sveriges første forsøk. Videkull scoret mange mål på landslaget. Videkull scoret også Sveriges mål i neste EM-finale, mot Norge, men det ble Sveriges første tap mot naboen i vest.
Videkull byttet til Öxabäck IF, og ble i 1988 toppscorer i ligaen og dessuten seriemester. Hun ble igjen kåret til «Årets Tjei». På tross av at Videkull hadde blitt 26, var karrieren langt fra over. Hun byttet året etter til Malmö FF Dam, der hun scoret mange mål. I 1990 ble hun toppscorer med 21 mål, og året etter ble hun toppscorer igjen med 28 mål. Det året ble hun også seriemester med Malmö FF. 
Samme år var Videkull med på VM i 1991, der hun ble Sveriges toppscorer med 5 mål. Hun scoret både mot god og dårlig motstand, blant annet scoret hun mot USA i gruppespillet, og hun tok ledelsen i semifinalen mot Norge. Sverige tapte imidlertid begge kampene. På tross av Videkulls innsats, gikk det nedover med det svenske kvinnelandslaget, og Videkull var ikke markant igjen før i 1995. Da var hun med da Sverige tok sølvi EM og var automatisk kvalifisert til VM på hjemmebane. Der scoret hun bare ett mål i Sveriges relativt beskjedne innsats. Fram til Hanna Ljungberg gikk forbi henne den 5. mars 2008, var Lena Videkull og Pia Sundhage delt toppscorere på landslaget med 71 mål. 

I hjemlig serie vant Videkull Diamantbollen i 1993, og ble toppscorer. Hun ble også toppscorer i 1996 og 1997. Hele tiden for Malmö. Videkull regnes blant de beste kvinnelige fotballspillerne fra Sverige noensinne.
Som trener har Videkull trent Malmö i 1999 til 2002, før hun tok en trenerhjobb i byrivalen Husie i 2004. Hun har også vært landslagstrener for U21-landslag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lena Videkull – Olympics.com 
(en) Lena Videkull – Olympic.org 
(en) Lena Videkull – Olympedia 
(en) Lena Videkull – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Lena Videkull – Sveriges olympiske komité 
(en) Lena Videkull – FIFA 
(de) Lena Videkull – Soccerdonna 
(en) Lena Videkull – FBref
Caledonian MacBrayne

Caledonian MacBrayne (ofte forkortet Cal Mac; Caledonian Mac a' Bhriuthainn på skotsk-gælisk] er et offentlig eid skotsk ferjeselskap. Selskapet er hovedtransportør av passasjerer og kjøretøy mellom fastlandet og 22 av de største øyene på Skottlands vestkyst. Selskapet ble grunnlagt som «David Hutcheson & Co.» i 1851. Hovedkontoret ligger i Gourock, og selskapet har 29 fartøy i drift.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Caledonian MacBrayne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Orcadas

Orcadas er en argentinsk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende på Laurie Island i øygruppen Sør-Orknøyene. Den ligger 1500 kilometer fra den nærmeste havnebyen Ushuaia og 51 kilometer fra den britiske Signy Research Station. Ved Orcadas gjennomføres det forskning innen glasiologi, seismologi og meteorologi.


== Historie ==
På begynnelsen av 1900-tallet forsøkte en skotsk ekspedisjon under ledelse av William Speirs Bruce å trenge inn i Weddellhavet. Da de ikke lyktes å nå land, ble ekspedisjonen viet til å utforske Sør-Orknøyene. 
De bygde en steinhytte, «Omond House», på Laurie Island som utgangspunkt for sine utflukter. Hytta ble i 1904 overlevert til argentinske forskere, som siden da har benyttet basen kontinuerlig under navnet Orcadas. Dette er den første permanente forskningsstasjonen i Antarktis, og samtidig den eldste kontinuerlig opererte. I 1927 ble den første telegraf i Antarktis etablert ved Orcadas.


== Infrastruktur ==
Orcadas ligger på fjellgrunner i en høyde av fire moh., 170 meter fra sjøen. Stasjonen består av elleve bygninger med en samlet grunnflate på 2100 m² og har en kapasitet på 45 personer om sommeren og 14 om vinteren. Det årlige forbruket av drivstoff ligger rundt 200  liter, mens ferskvannsforbruket er på over én million liter. To årlige skipsanløp sikrer forsyninger til stasjonen, som også er tilgjengelig med fly i sommermånedene fra november til mars.


== Eksterne lenker ==
(en) Orcadas Station – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(es) Destacamento Naval Orcadas Fundación Marambio