jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sørlanet

Sørlanet var en frivillig ungdomsorganisasjon som arrangerer datatreffet med samme navn hvert år. Sørlanet er en del av Hyperion og registrert som frivillig organisasjon i Enhetsregisteret. Arrangementet ble sist holdt i 2016, og ble avlyst i 2017 etter at organisasjonen slet med å finne en passende idrettshall til datatreffet.


== Historikk ==
Datatreffet Sørlanet ble for første gang arrangert av Fritidsetaten Øst i høstferien 2009 med 500 deltakere. I 2010 satt man opp antallet deltakere til 800, som på sett og vis gjorde arrangementet for stort for Fritidsetaten. Det ble søkt om ekstra driftstilskudd til arrangementet, men søknaden falt igjennom.En egen interesseorganisasjon ble opprettet av tidligere medlemmer, med sikte om å arrangere Sørlanet som en selvstendig organisasjon. Høsten 2011 ble det første selvstendige arrangementet arrangert, og organisasjonen er i gang med planlegging av sitt andre.
Arrangementet ble i mange år holdt i Gimlehallen idrettshall, men måtte i 2016 flytte til Torridal Ungdomsskoles idrettshall, da idrettsetaten i Kristiansand valgte å prioritere et nytt idrettsarrangement fremfor datatreffet. I 2017 valgte styret å avlyse arrangementet, da de ønsket et sentrumsnært LAN - og den eneste hallen som var ledig var Sørlandshallen (som ble for dyr).


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over store norske datatreff


== Eksterne lenker ==
Sørlanet 2012
Sørlanet 2011
Sørlanet 2010
Sørlanet 2009
Sørlanet på Facebook
Southern Aurora

Southern Aurora var et nattog i Australia. Southern Aurora hadde sin første avgang 16. april 1962 mellom Sydney og Melbourne etter at North East-linjen mellom Melbourne og Wodonga-Albury ble fullført og fjernet det tidligere sporbruddet i Wodonga-Albury. Toget opphørte 1986.


== Referanser ==
Chamberí

Chamberí er et av 21 distrikter i Spanias hovedstad Madrid. I nord grenser det til Tetuán, i øst til Chamartín og Salamanca, i sør til Centro og i vest til Moncloa-Aravaca.
Chamberí er videre oppdelt i de nabolagene Gaztambide, Arapiles, Trafalgar, Almagro, Vallehermoso og Ríos Rosas. Distriktet er en del av den såkalte sentrale kjernen i Madrid, og har en befolkning på rundt 150 000 innbyggere.


== Utdanning ==
Chamberí har 17 barnehager (to offentlige og 15 private), seks offentlige barneskoler, fem videregående skoler, 14 private skoler og 2 utenlandske læringsinstitusjoner.


== Sport ==
Det er store kontraster mellom nord- og sørdelen av distriktet når det gjelder sportstilbud. I sør finner man nesten ingen idrettsanlegg (foruten et knippe privateide og noen offentlige), mens man i nord finner mange høykvalitets fasiliteter:

Club Deportivo Canal de Isabel II (svømmebasseng, tennis, basketball, osv.)
Centro de Ocio y Deportes Tercer Depósito del Canal de Isabel II (fotball, bordtennis, golf, m.m.)
Estadio Vallehermoso (friidrettsstadion, boksering, treningssenter, olympisk sommerbasseng, håndball, bowling, hockey, skøyter, rugby)
Club Deportivo del Parque Móvil (innendørs svømmebasseng, helsestudio og anlegg for kickboxing)
Lamento

Lamento (italiensk «klage») er en klage- eller sørgesang. 
Det tidligste kjente eksempelet på et lamentostykke er Lamento di Tristan fra 1200-tallet. Betegnelsen ble på 1600- og 1700-tallet brukt om komposisjoner med spesifikke musikalske kjennetegn, som lamenti i operaer. Et av de mest kjente eksemplene er  «Lamento d'Arianna» («Ariadnes klage») i Claudio Monteverdis opera L'Arianna (1608); et annet kroneksempel er samme komponists «Lamento della Ninfa» fra Madrigali Guerrieri et Amorosi (1638).
Typiske musikalske kjennetegn for lamento-komposisjonene er diatonisk eller kromatisk fallende kvart-baserte tonerekker mellom toneartens grunn- og kvinttone (i a-moll for eksempel a–g–f–e eller a–gis–g–fis–f–e). Lamentobasser er ikke sjelden grunnlag for ostinate komposisjoner. Noen eksempler er Didos arie «When I am laid» fra Henry Purcells  Dido and Aeneas, Johann Sebastian Bachs, «Crucifixus» fra Messe i h-moll BWV 232 og Wolfgang Amadeus Mozarts «Qui tollis peccata mundi» fra Messe i c-Moll KV 427.
Det er helt fram til vår tid blitt skrevet stykker som kan betegnes som lamenti eller som bare bygger på musikalsk materiale fra lamento-tradisjonen.


== Eksempler ==


== Litteratur ==
Ulrich Kaiser: Lamentobass, Ein musikalischer Topos von Monteverdi bis zu den Eagles. Applaus 24. Leipzig 2006, ISBN 3-12-177822-6


== Eksterne lenker ==
Kleiner Lehrgang zum Lamentobass, musiktheorie-aktuell.de
Liste over USAs utenriksstasjoner

USA har utenriksstasjoner i de fleste land, blant annet:

USAs ambassade i Berlin
USAs ambassade i Havanna
USAs ambassade i London
USAs ambassade i Oslo
USAs ambassade i Paris
USAs ambassade i Stockholm
Allemande

Allemande (også allemanda, almain(e), alman(d); fransk for «tysk») var en danseform som fra 1500-tallet var populær i Frankrike, delvis også i Spania og England, og som ble et standardelement (som instrumentalstykke) i barokkmusikkens klassiske suiteform.
Som dans var allemanden todelt, den første delen, fordansen, gikk vanligvis i langsom 4/4-takt, andre del (etterdansen) i hurtig tredelt takt. Det antas at dansen har opphav i tyske folkedanser, men dette er ikke dokumentert. Opprinnelsen til fordansen ligger sannsynligvis i middelalderens ringdanser. Illustrasjonen viser et eksempel på armbevegelser under etterdansen. Slike bevegelser med armene brukes også i ländler, en folkedansform som er vanlig i tysktalende områder.
Sammen med danseformene courante, sarabande og gigue ble allemanden senere en fast bestanddel i barokkmusikkens klassiske suiteform. Den instrumentalmusikalske formen var helt forskjellig fra danseformen, for eksempel skrev Johann Mattheson at «en allemande til å danse etter og en som skal spilles er like ulike som himmel og jord…» 
Instrumentale allemander er mer ornamenterte, harmonirike og synkoperte. Stemmene kan veksle mellom de ulike stemmetrinnene, og stykket kan inneholde pauser. Til forskjell fra danseformens 4 + 4 takter kan instrumentalsatsene ha 8 + 8 eller 8 + 10 eller 8 + 8 + 8 takter.


== Litteratur ==
Andreas Falk: Tanzsätze in der Lautenmusik. Del 1: «Die Allemande» i Gitarre + Laute. 19, 1997, 1, ISSN 0172-9683, s. 15–21.


== Referanser og noter ==


== Eksterne lenker ==
«Allemande» i engelsk Wiktionary
«Allemande» i 1911 Encyclopædia Britannica
Anding

Anding kan være:

Distriktet Anding i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina,
Subdistriktet Anding i Beijing i Kina.
Avalokitesvara

Avalokiteśvara (sanskrit, m., अवलोकितेश्ववर; omtrent Herre som skuer ned med medlidenhet), på tibetansk Chenresi eller Chenrezig [tçεnrεsi], er en bodhisattva i tibetansk buddhisme.
Den nordlige buddhismen, mahayana, så Avalokitesvara som den bodhisattva som omvendte Tibet til buddhismen. Avalokitesvara dyrkes som «medlidenhetens herre» i Tibet, og Dalai Lama ses på som hans reinkarnasjon. Han antas å være Buddhas medlidenhet i legemlig form. Avalokitesvara gestaltes vanligvis med fire armer og fire ansikter, men av og til med flere. 
Denne bodhisattvaens kvinnelige form er i Kina kalt Guanyin, i Japan Kannon og i Vietnam Quan Âm.
Norsk Ungdomssymfoniorkester

Norsk Ungdomssymfoniorkester (NUSO) er et nasjonalt ungdomsorkester som eies og drives av De Unges Orkesterforbund. Det er et prosjektorkester som har to samlinger i året og musikerne er mellom 13 og 20 år.


== Historikk ==
NUSO ble opprettet i 1991 under navnet Norsk Musikkskoleorkester. Da ble det drevet og eid i fellesskap av Norsk Skoleorkesterforbund (daværende navn på UNOF) og Norsk Kulturskoleråd. I 1999/2000 overtok UNOF hele ansvaret for orkesteret og det skiftet navn til Norsk Ungdomssymfoniorkester.I 2012 spilte NUSO kun filmmusikk, og deltok på Den norske filmfestivalen i Haugesund. Orkesteret bestod av ca. 100 musikere.
I 2013 var NUSO i Wien, og spilte Tsjaikovskij's 4. symfoni, Dobbeltkonsert for fiolin og cello av Brahms, med Mari Silje Samuelsen og Håkon Samuelsen som solister. I tillegg spilte de Threnody 22.7 av Terje Winther, som er et forholdsvis nytt verk skrevet som en reaksjon på hendelsene 22.07.11. Dirigenten dette året var Halldis Rønning.


== Ledelse ==
NUSO ledes av et kunstnerisk råd som er satt sammen av representanter fra NUSOs musikere og instruktører, produsenten og den kunstneriske lederen og to representanter fra UNOFs landsstyre. NUSOs produsent heter Elise Minde Fagerli.Orkesterets kunstneriske leder har vært og er:
Alf Richard Kraggerud fra 2000-2009
Peter Sebastian Szilvay fra 2009-2013
Torodd Wigum fra 2015 og er det fremdeles


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Noel Barber

Noel Barber (født 1909, død 10. juli 1988 i London) var en britisk journalist og forfatter. Mange av hans romaner, omtalt som eksotiske, reflekterer hans opplevelser som ledende korrespondent for dagsavisen Daily Mail. 
Han hadde to brødre, Kenneth Barber, bankmann, og Anthony Barber, baron Barber, britisk konservativ politiker.Mest kjent er hans reportasjer fra Marokko hvor han ble knivstukket fem ganger. I oktober 1956 overlevde Barber et skuddsår til hodet av en sovjetisk vaktsoldat i Ungarn under den ungarske revolusjonen. En bilulykke avsluttet hans karriere som journalist, men det var da han begynte å skrive romaner. Han ble en bestselgende romanforfatter i Storbritannia med sin første roman Tanamera, utgitt 1981, og som i 1989 ble filmatisert som fjernsynsserie som Tanamera – Lion of Singapore. I 1992 ble en annen roman filmatisert som fjernsynsfilm, The Other Side of Paradise.


== Bibliografi ==


=== Romaner ===
Tanamera: A Novel of Singapore (1981)
A Farewell to France (1983)
A Woman of Cairo (1984)
Sakkara (1985)
The Other Side of Paradise (1986)
The Weeping and the Laughter (1988)
The Daughters of the Prince (1990)


=== Sakprosa ===
Cities (1951) (sammen med Rupert Croft-Cooke)
Fires of Spring (1952)
Strangers in the Sun (1955)
A Handful of Ashes: A Personal Testament of the Battle of Budapest (1957)
The White Desert (1958)
Distant Places (1959)
The Flight of the Dalai Lama (1960)
Life with Titina (1961)
Adventures At Both Poles (1963)
Conversations with Painters (1964)
The Black Hole of Calcutta (1965)
Let's Visit the USA (1967)
Sinister Twilight: The Fall And Rise Again of Singapore (1968)
From the Land of Lost Content (1969)
The War of the Running Dogs: How Malaya Defeated the Communist Guerrillas, 1948-60 (1971)
The Sultans (1973)
Lords of the Golden Horn: From Suleiman the Magnificent to Kamal Ataturk (1973)
Seven Days of Freedom: Hungarian Uprising, 1956 (1974)
The Week France Fell: June 10-16, 1940 (1976)
The Natives Were Friendly So We Stayed the Night (1977)
The Singapore Story (1978)
Fall of Shanghai: Communist Takeover in 1949 (1979)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Noel Barber på Internet Movie Database
A. Doak Barnett

A. Doak Barnett, egentlig Arthur Doak Barnett (født 8. oktober 1921 i Shanghai i Kina, død 17. mars 1999 i Washington D.C. i USA) var en amerikansk sinolog. 
Han var sønn av amerikanske protestantiske Kinamisjonærer. Familien flyttet ikke tilbake til De Forente Stater før i 1936. 
A. Doak Barnett arbeidet ved Brookings Institution i Washington og hadde undervisningsstillinger ved Columbia University og Johns Hopkins University.
Han var en produktiv forfatter om kinesiske emner, og skrev eller redigerte over 20 bøker om emnet. Men han er best kjent for sitt arbeid i kulissene i den amerikanske kongressen og i det amerikanske regjeringsapparat for å bedre relasjonene mellom USA og Folkerepublikken Kina. 


== Verker i utvalg ==
Communist China and Asia: Challenge to American Policy, 1960
China on the Eve of Communist Takeover, 1963
Communist China: The Early Years 1964
Communist Strategies in Asia: A Comparative Analysis of Governments and Parties 1964
Cadres, Bureaucracy, and Political Power in Communist China 1967
Chinese Communist Policy In Action, 1969, (red.)
United States and China: The Next Decade, 1970, med Edwin O. Reischauer
A New U.S. Policy Toward China, 1971,
Uncertain Passage: China's Transition to the Post-Mao Era 1974
The United States, China and Arms Control, 1975, med Ralph Clough
China Policy: Old Problems and New Challenges, 1977
China and the Major Powers in East Asia, 1977
China's Economy in Global Perspective 1981
United States Arms Sales: The China-Taiwan Tangle, 1982
The Making of Foreign Policy in China: Structure and Process, 1985
China's Far West: Four Decades of Change, 1993


== Referanser ==
The Lookout

The Lookout er en- amerikansk thriller fra 2007. Den er skrevet og regissert av Scott Frank, og har Joseph Gordon-Levitt, Jeff Daniels, Matthew Goode og Isla Fisher i hovedrollene.


== Handling ==
Chris Pratt (Joseph Gordon-Levitt) var alles store idol i ungdomstiden - han var stjernen på hockeylaget, populær og generelt godt likt av alle. Så ble han ansvarlig for en bilulykke som drepte alle medpassasjerene hans, inkludert kjæresten, og han selv fikk hukommelsestap med på kjøpet. Nå er han en mann i starten av tjueårene som må skrive ned den minste ting som skjer i livet sitt for å huske ting, samtidig som han jobber som oppvasker i en bank og håper på forfremmelse. Han bor sammen med Lewis (Jeff Daniels), som er Chris' eneste venn og som er blind.
Så blir han involvert i livet til den kule Gary Spargo (Matthew Goode), som får ham til å føle seg verdsatt igjen. Han kommer på gode busser med vennekretsen til Gary, og alt ser ut til å ordne seg. Men det viser seg at intensjonene til Gary slett ikke er som de ser ut. De planlegger nemlig et bankran, og når Chris skjønner at han blir lurt trill rundt, må han til tross for alle sine mentale hindringer prøve å stoppe dem.


== Rolleliste ==
Joseph Gordon-Levitt i rollen som Chris Pratt
Jeff Daniels i rollen som Lewis
Matthew Goode i rollen som Gary Spargo
Isla Fisher i rollen som Luvlee
Carla Gugino i rollen som Janet
Bruce McGill i rollen som Robert Pratt
Alberta Watson i rollen som Barbara Pratt
Alex Borstein i rollen som Mrs. Lange
Sergio Di Zio i rollen som Deputy Ted
David Huband i rollen som Mr. Tuttle
Laura Vandervoort i rollen som Kelly


== Trivia ==
Sam Mendes og David Fincher var begge på et tidspunkt hentet inn som regissør. Når Fincher forlot filmen, bestemte manusforfatter Scott Frank seg for å regissere selv. Dette ble dermed hans regidebut.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) The Lookout på Internet Movie Database 
(sv) The Lookout i Svensk Filmdatabas 
(da) The Lookout i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Lookout på Allociné 
(nl) The Lookout på MovieMeter 
(en) The Lookout på AllMovie 
(en) The Lookout på Turner Classic Movies 
(en) The Lookout på Rotten Tomatoes 
(en) The Lookout på Metacritic 
(en) The Lookout på Box Office Mojo
Fox Butterfield

Fox Butterfield (født 1939 i Lancaster i Pennsylvania i USA) er en amerikansk journalist og forfatter som har arbeidet i lang tid for The New York Times. Butterfield har vært avisens kontorsjef i Saigon, Tokyo, Hongkong, Beijing og Boston og korrespondent i Washington og New York. Han mottok Pulitzerprisen for sin medvirkning ved publikasjonen av Pentagonpapirene, Pentagons hemmelige historie om Vietnamkrigen, i 1971. 
Butterfield fikk i 1983 National Book Award for Nonfiction for boken China: Alive in the Bitter Sea. 


== Bibliografi ==
China: Alive in the Bitter Sea (1982)
All God’s Children: The Bosket Family and the American Tradition of Violence (1995)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Booknotes interview with Butterfield on All God's Children: The Bosket Family and the American Tradition of Violence, March 31, 1996.
Brick

Brick er en amerikansk thriller fra 2005. Filmen er skrevet og regissert av Rian Johnson, og har Joseph Gordon-Levitt, Nora Zehetner og Lukas Haas i hovedrollene.


== Handling ==
Brendan (Joseph Gordon-Levitt) er en ensom tenåring som etter at han finner eks-kjæresten død bestemmer seg for å etterforske saken selv. Han blir fanget i et nett av high school-kriminalitet, en liga ledet av den mystiske the Pin (Lukas Haas), som også er den eneste som ikke går på skolen lenger. Etterhvert som han kommer dypere i etterforskningen, finner han ut at det hele er mye mer komplisert enn antatt, og at han har tatt seg vann over hodet ved å blande seg inn i det. Men han er fast bestemt på å ta hevn, og gir seg ikke der.


== Rolleliste ==
Joseph Gordon-Levitt i rollen som Brendan
Nora Zehetner i rollen som Laura
Lukas Haas i rollen som The Pin
Noah Fleiss i rollen som Tugger
Matt O'Leary i rollen som The Brain
Emilie de Ravin i rollen som Emily
Noah Segan i rollen som Dode
Richard Roundtree i rollen som Assistant V.P. Trueman
Meagan Good i rollen som Kara
Brian J. White i rollen som Brad Bramish
Jonathan Cauff i rollen som Biff
Reedy Gibbs i rollen som Pin's Mom
Lucas Babin i rollen som Big Stoner
Tracy Wilcoxen i rollen som Straggler
Ari Welkom i rollen som Tangles
Cody Lightning i rollen som The Lug


== Trivia ==
Filmen ble skutt i regissør/manusforfatter Rian Johnsons hjemby, og skolen som ble brukt var den han gikk på selv.
Johnson skrev manuset i 1997, og brukte seks år på å finansiere prosjektet.


== Eksterne lenker ==
(en) Brick på Internet Movie Database 
(fr) Brick på Allociné 
(nl) Brick på MovieMeter 
(en) Brick på AllMovie 
(en) Brick på Rotten Tomatoes 
(en) Brick på Metacritic 
(en) Brick på Box Office Mojo
Cen Can

Cen Shen eller Cen Can (tradisjonell kinesisk: 岑參, forenklet kinesisk: 岑參, pinyin: Cén​​ Cān, født 715 i Nanyang i Kina, død 770) var en kinesisk dikter under Tangdynastiet. Han ble født til en embedsmannsfamilie i Nanyang (i dagens Henan), men flyttet senere til Jiangling (i dagens Hubei). Hans oldefar Cen Wenben, bestefars bror Cen Changqian og eldre onkel Cen Yi var alle keiserlige kanslere. 
Da Cen Shen var ti år døde faren, og det gikk nedover bakke med familien. Cen studerte da iherdig både klassiske tekster og historieverker. Han flyttet til Chang'an da han var 20, og bestod jinshieksamen i 744. Syv år etter møtte han og ble venn med Gao Shi og Du Fu.Cens tidlige dikt var alltid landskapsdikt.
Syv av hans dikt er medtatt i samlingen Tre hundre Tang-dikt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wu, John C. H. (1972). The Four Seasons of Tang Poetry. Rutland, Vermont: Charles E. Tuttle Co. ISBN 978-0-8048-0197-3
Wehner

Wehner:

Arthur greve von Posadowsky-Wehner (1845, Großglogau  –  1932, Naumburg)
Herbert (Richard) Wehner (1906, Dresden  –  1990, Bonn), en tysk politiker
Israels høyesterett

Israels høyesterett (hebraisk: בית המשפט העליון, Beit HaMishpat HaElyon, arabisk: المحكمة العليا, Al-Mahkamah al-‘Ulyā) er høyeste rettsinstans (høyesterett) i Israel. Domstolen består av 15 høyesterettsdommere som er utpekt av Israels president etter å ha blitt nominert av det israelske innstillingsrådet for dommere. Dommere tjenestegjør til de blir 70 år med mindre de selv trekker seg eller de blir avsatt. Israels høyesterett befinner seg i Jerusalem.
Domstolens myndighet strekker seg over hele Israels territorium, inkludert Vestbredden, Gazastripen og Øst-Jerusalem. Avgjørelser av høyesterett er bindende for alle andre domstoler med unntak av for høyesterett selv. Dette er prinsippet om bindende prejudikater i Israel. Høyestrett fungerer også som ankedomstol.
Domstolen har avsagt en rekke dommer i forbindelse med Israel-Palestina-konflikten, rettighetene til israelske arabere og diskriminering mellom jødiske grupper i Israel. Høyesterett kan også intervenere i operasjoner av Israels forsvar.Gjeldende justitiarus er Esther Hayut. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Israel supreme court – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
engelsk Israeli Judicial Authority
engelsk Jewish Virtual Library: The Judicial Branch
Stavernfestivalen

Stavernfestivalen er en årlig populærmusikkfestival som arrangeres på Larvik Golf Arena. Festivalen finner sted i juli, og tok i 2019 imot over 80.000 publikummere over tre dager.

Stavernfestivalen ble arrangert for første gang i 2001. Da varte festivalen i én dag, bød på fire artister og hadde 175 besøkende. I 2002 ble festivalen utvidet til å vare i to dager, mens den fra 2011 har gått over tre dager.


=== Flyttet til Larvik Golf Arena ===
Fram til og med 2014 ble festivalen arrangert i Skråvika nær Minnehallen i Stavern. Siden 2015 har festivalen funnet sted på Larvik Golf Arena – på et større og romsligere område hvor arrangøren har fokusert på å utvikle og forbedre totalopplevelsen. 

Etter skiftet fra Skråvika til Larvik Golf Arena har Stavernfestivalen blant annet bygget opp et større og bedre campingtilbud, som i 2019 hadde kapasitet til cirka 8 000 festivaldeltagere. Mattilbudet på festivalen har også vært i konstant utvikling – med 26 mataktører representert på festivalarenaen i 2019. 


=== Internasjonale artister ===
Stavernfestivalen har gradvis utviklet seg fra å ha nesten utelukkende norske artister på spillelisten, til å bli en festival av internasjonalt format med flere verdenskjente artister på scenen. I nyere tid har kjente navn som Travis Scott, Bob Dylan, Ed Sheeran, Elton John, Alan Walker, Neil Young, KYGO, Post Malone, David Guetta, Wiz Khalifa, Dua Lipa, Sigrid og Swedish House Mafia opptrådt på Stavern-scenen.


=== 20-årsjubileum i 2021 ===
I 2020 skulle Stavernfestivalen etter planen finne sted 9. til 11. juli. Dessverre ble festivalen avlyst, da koronapandemien førte til et forbud mot arrangementer med over 500 deltagere. 10. juli arrangerte imidlertid Stavernfestivalen en digital konsert med 200 publikummere i samarbeid med DNB. Her sto Astrid S, Isah & Dutty Dior og Oscar A på scenen.
I jubileumsåret 2021 ble festivalen også dessverre avlyst, grunnet at det enda var en maksgrense på hvor mange publikummere som kunne delta på arrangementer sommeren 2021. Den skulle finne sted på Larvik Golf Arena i tidsrommet 8. - 10. juli.