jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alexander av Judea

Alexander (gresk: Ἀλέξανδρος, død 48 eller 47 f.Kr.), eller Alexander Maccabeus, var den eldste sønnen til Aristobulos II, konge og yppersteprest av Judea. Han ble gift med kusine Alexandra Maccabeus, datter av sin onkel Johannes Hyrkanos II. Deres bestefar var Alexander Jannaios, nest eldste sønn av Johannes Hyrkanos. Mariamne, datter av Alexander og Alexandra, ble Herodes den stores andre hustru hasmoneiske dronning av det jødiske kongedømmet. De var også foreldre til Aristobulos III.
Alexander ble tatt til fange sammen med sin far og sin bror av den romerske general Pompeius ved erobringen av Jerusalem i 63 f.Kr., men rømte fra fangenskapet mens de ble transportert til Roma.I 57 f.Kr. hadde han klart å komme seg tilbake til Judea hvor han sammen med sin far klarte å starte en oppstand, samlet en hær på 10 000 infanterister og 1500 kavalerister og således erklærte krig mot Roma. Derfra befestet de festningen Alexandrion. Alexanders onkel og svigerfar, Johannes Hyrkanos II, var hans fars fiende og søkte hjelp hos romerne. Den romerske hærføreren Gabinius, som i 63 f.Kr. hadde erobret og herjet Jerusalem, hadde akkurat kommet til Syria som prokonsol. Han samlet en stor romersk hær, og sendte Marcus Antonius i forvegen med soldater. I slaget i nærheten av Jerusalem ble Alexanders soldater solid nedkjempet, rundt 3000 av hans tilhengere skal ha bli drept og Alexander selv søkte tilflukt i Alexandrion med noen få tilhengere hvor han ble beleiret av romerne.Via mellomkomst av sin mor ble det forhandlet om hans overgivelse. Resultatet av hans motstand endte med at den nominelle uavhengigheten som Judea hittil hadde hatt, ble fjernet av romerne. Hyrkanos II ble fratt all sin myndighet og ble kun sittende igjen med det religiøse ansvaret som yppersteprest.Det påfølgende året da Gabinius var på hærtokt i Egypt forsøkte Alexander igjen å oppildne jødene til opprør mot de romerske herrene. Han samlet en hær og massakrerte alle de romere han kom over og beleiret de som hadde forskanset seg på fjellet Gerisim, som ligger i nærheten av dagens by Nablus på Vestbredden. Etter å ha avvist en fredsavtale fra Gabinius ble han deretter beseiret av romerne i nærheten av fjellet Tabor, rundt 10 km fra Nasaret, og skal da ha tapt rundt 10 000 menn. Jødenes kampmot var likevel ikke helt knust, for ved Marcus Licinius Crassus' død i 53 f.Kr. fikk han igjen samlet en del styrker, men ble overtalt til å komme til en avtale med Cassius Longinus i 52 f.Kr. 
I 49 f.Kr. brøt romersk borgerkrig ut, Julius Cæsar løslot Alexanders far, Aristobulos II og sendte ham til Judea for å fremme sine interesser der. På reisen dit ble Aristobulos forgiftet og døde. Alexander, som var klar til å støtte ham, ble tatt til fange på ordre av Pompeius, fraktet til Antiokia ved Orontes, og deretter henrettet ved halshugging av Metellus Scipio, svigerfar av Pompeius.


== Referanser ==
Tithorea

Tithorea er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Det er kjent tre arter som lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).


== Utseende ==
Middelsstore sommerfuglen med varselfarger i oransje, svart og hvitt, disse signaliserer at sommerfuglene er giftige. Artene i denne slekten er ikke like spinkle som de fleste andre Ithomiini. Disse artene har stor geografisk variasjon og mange fargeformer er beskrevet.
Artene er del av et stort, såkalt mimikrykompleks som omfatter Ithomiini, pasjonsblomstsommerfugler, Acraeini, Dismorphiinae, svalestjerter og også enkelte nattfly. Alle disse artene har lignende kroppsbygning og farger, og lever i samme miljø. Tithorea-artene kan kjennes på at antennene er ganske tynne uten særlig markert klubbe, bleke på farge og at de holdes litt hengende.


== Levevis ==
Som de aller fleste Danainae er disse sommerfuglene giftige, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.
Larvene lever på planter i slekten Prestonia (familien Apocyanaceae).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt over det meste av Mellom- og Sør-Amerika sør til det sørlige Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Danainae Boisduval, 1833
Gruppen Ithomiini Doherty, 1891 – 370 arter, Sør- og Mellom-Amerika
Gruppen Tithoreina
Slekten Tithorea Doubleday, 1847
Tithorea harmonia (Cramer, 1777)
Tithorea pacifica Willmott & Lamas, 2004
Tithorea tarricina Hewitson, 1858


== Kilder ==
d'Abrera, B. (1984) Butterflies of South America. Hill House. ISBN 0-9593639-2-0
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 25.1. 2012.
Butterflies of Amazonia – Tithorea harmonia [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Tithorea i Encyclopedia of Life 
(en) Tithorea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tithorea hos NCBI 
(en) Kategori:Tithorea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tithorea – detaljert informasjon på Wikispecies 
Ithomiini på Tree of life
Bildegalleri over artene
Ugali

Ugali (også kalt sima, sembe og posho) er en østafrikansk matrett som består av maismel kokt med vann til det får en grøt- eller deiglignende konsistens. Det er en av de vanligste kildene til stivelse i østlige og sørlige Afrika. Når ugali lages av en annen type stivelse får den gjerne et spesifikt regionalt navn.
Den tradisjonelle måten å spise ugali på er å rulle en klump til en ball med høyre hånd, lage en fordypning med tommelen, og dyppe den i en saus eller stuing av grønnsaker og/eller kjøtt. Fordypninga lar ugalien brukes som ei skje, og pakke den rundt kjøttstykker på samme som flatbrød brukes i andre kulturer.
Ugali er relativt billig, og dermed lett tilgjengelig for fattige, som vanligvis kombinerer det med en grønnsaksstuing eller kjøttstuing så det blir et mettende måltid. Ugali er lett å lage, og maismelet kan holde seg godt over lengre perioder. Siden mais også vokser i tørkeperioder er ugali en pålitelig rett som er del av kostholdet til millioner av afrikanere.


== Se også ==
Nshima
Fufu
Al McKay

Al Phillip McKay (født 2. februar 1948 i New Orleans i Louisiana) er en amerikansk gitarist, låtskriver og produsent kjent som tidligere medlem av det amerikanske funkbandet Earth, Wind & Fire, hvor han var medlem fra 1973 til 1981 og var med på å vinne fem Grammy Awards. McKay er for øvrig en venstrehendt gitarist (se bilde til høyre).


== Karriere ==
McKay startet sin aktive musikerkarriere i New Orleans da han var 18 år gammel, hvor han kom i kontakt med Ike Turner og ble medlem av Ike & Tina Turner Revue som gitarist for bandet. Etter å ha tilbragt i underkant av to år i bandet dro han til Los Angeles, hvor han opparbeidet seg et rykte som studiomusiker. På denne måten ble han også innleid av Sammy Davis jr. som gitarist i hans band med omfattende turne og nærmest permanent spillejobb i Las Vegas. Etter å ha utmerket seg ytterligere, blant annet med sin distinkte bruk av lydpedalen Wah-wah pedal, arbeidet han deretter for Andy Williams, Pearl Bailey, The Sylvers og Isaac Hayes. Det var også gjennom sitt arbeid med disse at Chicago-bandet Earth, Wind & Fire kom i kontakt med McKay.
Gjennom det meste av 1970- og 1980-tallet var McKay i tillegg til sitt engasjement hos EWF også en aktiv studiomusiker for flere ulike artister, og produserte/skrev for ulike prosjekter som The Temptations, A Taste of Honey, Finis Henderson samt mangle flere. På midten av 1980-tallet trakk han seg midlertidig tilbake fra musikkbransjen for å oppdra sin sønn som alenefar, men gjorde comeback i bransjen tidlige på 1990-tallet. For sitt bidrag hos Earth, Wind & Fire, blant annet som låtskriver av deres kjente hits som «September» og «Singasong», ble han sammen med resten av bandet innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame i 2000.I senere tid har han sin egen gruppe kalt Al McKay's L.A. All Stars sammen med tidligere medlemmer av EWF som Johnny Graham, Andrew Woolfolk og Fred White samt Rahmlee Michael Davis og Michael Harris fra bandet Phenix Horns. Bandet er et 14-manns ensemble som opptrer i konserter under navnet The Earth, Wind & Fire Experience i USA og Europa.


== Diskografi ==
Al Dente (2001)
Live at Mt. Fuji (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Al McKay på Internet Movie Database 
(en) Al McKay hos The Movie Database 
(en) Al McKay på Discogs 
(en) Al McKay på MusicBrainz 
(en) Al McKay på Songkick 
(en) (en)  Al McKay hos AllMusic
Knud Magnus Haaland

Knud Magnus Haaland (født 1876 i Kopervik, død 1935 i Bergen) var en prisbelønt norsk lege og forsker, kjent som den første norske kreftforsker, og for å ha fjernet tyfoidfeber på 1920-tallet.
Etter examen artium i Stavanger og cand.med. fra Kristiania 1900 startet han sitt forskervirke, som var inspirert
av hans opphold hos Fredrik Georg Gade ved Anatomisk Institutt i Bergen.  Med støtte fra Nansenfondet var han i flere år fra 1903 ved kjente
steder som Pasteurinstituttet i Paris hos immunforskeren Eliah Metschnikof, kreftforskeren Amadée Borre og feberforskeren Georges Widal. Derfra dro han til Tyskland for å være hos patologen Ludwig Aschoff i Marburg. Med Paul Ehrlich studerte han transplantasjon av kreftsvulster, Ehrlich fikk jo Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1908 for sine bidrag til kjemoterapi.I 1906 deltok han på den første internasjonale konferansen om kreft. Fra 1907 var han med på å starte det nye Imperial Cancer Research Fund i England sammen med Erwin Bashford. Her  påviste han reticulose, en lymfekreft hos mus, og fant ut at mer om kjemoterapi, altså at ved varmebehandling dør kreftcellene  mens de friske overlever.  Forvandlingen fra carcinom til sarcom var det også Haaland som fant ut.Haaland mottok i 1909 sin dr.med. med blant andre Fredrik Georg Gade i komiteen. 
Da Gade i 1912 åpnet sitt nye Gades Institutt var Haaland innhentet fra England, og han ledet da oppbyggingen av
et laboratorium for bakteriologi og immunologi. Her bedrev man
serologisk rutinediagnostikk av syfilis og tyfoidfeber, som det var mye av på Vestlandet på den tiden, men som var utryddet  i 1930.
Han ble i 1916 gift med dr. Margit O. Ruud. De arbeidet sammen om mangt, og selv var hun den som først påviste hvordan li-ryper fikk blodsykdom av en parasitt.


== Premier ==
Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1933


== Referanser ==
Vikebukt

Vikebukt er ei bygd i Vestnes kommune i Møre og Romsdal, langs E136. Postnummeret til bygda er 6392 Vikebukt og per 1. januar 2011 hadde 653 personer denne postadressen. Vikebukt grenser til bygdene Gjermundnes og Daugstad med broforbindelse til kommunesenteret Helland. Nærmeste by er Molde som ligger på andre siden av fjorden, samt Ålesund og Åndalsnes ca en times kjøring i begge retninger. Ved Tresfjordbrua er det småbåthavn og badeplass.


== Kommunikasjon ==

Vikebukt inngikk til 1993 som en del av fergesambandet Molde–Vestnes–Vikebukt. Der fergen tidligere krysset Tresfjorden, er den nå erstattet med Tresfjordbrua som binder Vikebukt og Helland sammen. Veien gjennom Vikebukt omtales som Eksportvegen og binder Ålesunds regionen med trafikken inn og ut av fylket.


== Skoler ==
Etter at den kommunale skolen ble lagt ned, ble Vike Montessoriskule stiftet i 2013 som er en privat Montessoriskole. Du har også Gjermundnes vidaregåande skule som tilbyr videregående opplæring i naturbruk, mekaniske fag og allmennfaglig påbygging.


== Kirker ==
I 1970 ble Vike kirke (Vestnes) bygget med tilhørende kirkegård.


== Historie ==
Vikebukt har hatt bosettelse siden vikingtiden med spor i dag fra en rekke gravrøyser som man kan besøke i hele området. Neskongen Gjermund bodde på Gjermundnes gård i vikingtiden.


=== Gravrøyser ===
I Vikebukt finnes gravrøyser som arkeologer har tidfestet til å sannsynligvis stamme fra jernalderen eller vikingtida. I 2004 ble det funnet en kvinnegrav datert til vikingtid nær Vike kirke. Graven inneholdt en god del perler og smykkestener av blant annet rav. Håndteiner og annet veveutstyr og typiske kvinneredskap ble funnet i graven. En kunne stadfeste at dette var en båtgrav etter utformingen på graven å dømme. Det ble videre konstatert at graven var en branngrav. Funnet som ble omtalt en del i arkeologiske tidsskrifter og i lokalpressen fikk navnet «Husfrua på vike». Arkeologene kunne se ut fra funnet at det må ha vært en kvinne av høyere ættestatus som hadde fått sitt gravminne der.


=== Storgårder ===
Gjermundnes var en storgård, med røtter langt bakover. I vikingtiden var det neskongen Gjermund som bodde på gården. På 1500-tallet var gården under Giskegodset. Senere, tidlig på 1600-tallet, holdt futen til på gården. I dag er gården museum som driftes av Landbruksmuseet for Møre og Romsdal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Postnummer og folketall i Vikebukt
Elzunia

Elzunia er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Det er kjent to arter som lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).


== Utseende ==
Ganske store (vingespenn ca. 80 millimeter), slanke sommerfugler. De er litt mindre spinkle enn de fleste andre Ithomiini. De etterligner giftige sommerfugler i ulike andre grupper, særlig Heliconius-arter, og kan derfor være nokså ulike hverandre i fargen. Oversiden er brunsvart med hvite eller gule tegninger. På undersiden er det brunoransje felter i alle fall på bakvingen.


== Levevis ==
Som de aller fleste Danainae er disse sommerfuglene giftige, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.
Larvene lever på planter i slekten Prestonia (gravmyrtfamilien, Apocynaceae).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Colombia og Ecuador, finnes kanskje også i Peru.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Danainae Boisduval, 1833
Gruppen Ithomiini Doherty, 1891 – 370 arter, Sør- og Mellom-Amerika
Gruppen Tithoreina
Slekten Elzunia Bryk, 1937
Elzunia humboldt (Latreille, 1809)
Elzunia pavonii (Butler, 1873)


== Kilder ==
d'Abrera, B. (1984) Butterflies of South America. Hill House. ISBN 0-9593639-2-0
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 25.1. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Elzunia i Encyclopedia of Life 
(en) Elzunia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Elzunia hos NCBI 
(en) Kategori:Elzunia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Elzunia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Ithomiini på Tree of life
Bildegalleri over artene
Koninklijke Bibliotheek

Koninklijke Bibliotheek er nasjonalbiblioteket i Nederland (forkortet KB). Biblioteket ligger i Haag og ble grunnlagt i 1798. Oppgaven til Nasjonalbiblioteket i Nederland, som presenteres på bibliotekets nettsider, er å gi «tilgang til kunnskap og kultur i fortid og nåtid ved å tilby tjenester av høy kvalitet for forskning, studier og kulturell opplevelse».
Kong Louis Bonaparte ga Nasjonalbiblioteket sitt nåværende navn i 1806. Institusjonen ble uavhengig av staten i 1996, selv om det er finansiert av Institutt for utdanning, kultur og vitenskap.
I 2004 inneholdt Nasjonalbiblioteket i Nederland 3.300.000 dokumenter, som tilsvarer 67 kilometer bokhyller. De fleste objektene (2.500.000 bind eller 48 km) i samlingen er bøker. Samlingen inneholder nesten hele litteraturen i Nederland, fra middelalderens manuskripter til moderne vitenskapelige publikasjoner. Samlingen er tilgjengelig for registrerte låntagere. Enhver person i alderen 16 år eller eldre kan få lånekort. En dag passerer er også tilgjengelig. Anmodninger om materialet tar omtrent 30 minutter. Den KB vertene flere åpne tilgang nettsteder, inkludert «Memory of the Nederland» (Geheugen van Nederland).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Koninklijke Bibliotheek, Netherlands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Koninklijke Bibliotheek – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Anna von Hausswolff

Anna Michaela Ebba Electra von Hausswolff (født 6. september 1986 i Göteborg) er en svensk sanger, pianist, organist, kunstner og låtskriver som slo igjennom som musiker i tiden 2009–2010 med EPn «Track of Time» og den påfølgende utgivelsen Singing from the Grave. Hun er datter av lydkunsteren Carl Michael von Hausswolff.
Hausswolff spilte i Annedalskyrkan på Way Out West Festival i 2009, samme året som hun fikk sitt definitive gjennombrudd. I mars 2010 varmet hun opp for det engelske indierockbandet Tindersticks, og siden varmet hun opp for artisten Lykke Li. I september samme år turnerte hun i Brasil sammen med Taken by trees og Taxi taxi!
Hun har utmerket seg med sin spesielle sangstemme, som flere ganger har blitt sammenlignet med stemmen til Kate Bush samt den musikalske stilen til Susanne Sundfør. Ved siden av musikkarrieren studerer Hausswolff arkitektur ved Chalmers tekniska högskola i hjembyen.2017 ble hun tildelt "Sten A Olssons kulturstipendium".


== Diskografi ==
Studioalbum (CD)

Singing from the Grave (2010)
Ceremony (2012)
The Miraculous (2015)
Dead Magic (2018)
All Thoughts Fly (2020)Livealbum

Källan (Prototype) (kun vinyl, 500 ex.) (2014)
Live At Montreux Jazz Festival (2022)EP

Track of Time (2010)Singler

«Medan vi sov» (splitsingel sammen med bandet Ingenting) (2010)
«Källan (Betatype)» (2016)Promosingler

«Funeral For My Future Children» (2013)
«Mountains Crave» (2013)
«An Oath» (2015)
«Källan (Betatype)» (2016)
«Stranger» (2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Anna von Hausswolff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anna von Hausswolff på Internet Movie Database 
(en) Anna von Hausswolff på Apple Music 
(en) Anna von Hausswolff på Discogs 
(en) Anna von Hausswolff på MusicBrainz 
(en) Anna von Hausswolff på Spotify 
(en) Anna von Hausswolff på Songkick 
(en) Anna von Hausswolff på Last.fm 
(en) Anna von Hausswolff på Genius — sangtekster 
Anna von Hausswolff på Twitter 
Anna von Hausswolff på Facebook 
Anna von Hausswolff på Instagram 
Anna von Hausswolff på Myspace 
(en) (en)  Anna von Hausswolff hos AllMusic
Heinrich Ludwig Ernst von Schimmelmann

Heinrich Ludwig Ernst von Schimmelmann (født 10. september 1743 i Gross Luckow i Vorpommern, død 4. desember 1793 i København) var dansk generalguvernør. Han var generalguvernør over Dansk Vestindia i to perioder; juli–oktober 1773 og juni 1784–desember 1787.
Han var sønn av Jacob Schimmelmann som var bror av grev Heinrich Carl von Schimmelmann. Han ble født i Gross-Luckow, hvor faren var prest. I 1765 kom han til København, hvor han førte regnskap for onkelen. 
I 1768 ble han sendt til Dansk Vestindia for å bestyre familien Schimmelmanns plantasjer. I 1773 ble han guvernør og kommandant på St. Thomas med oberstløytnants grad. I 1776 ble han oberst, i 1781 viseguvernør og 1785 generalguvernør med rang av generalmajor.
Han ble adlet i 1780. Schimmelmann utmerket seg med en human opptreden overfor den farvede befolkningen på de dansk-vestindiske øyene. 


== Kilder ==
Dansk biografisk leksikon
Oversigt over guvernører
Snøfokk

Snøfokk  er snø som i sterk vind virvles opp fra bakken i slike mengder at synsvidden blir nedsatt. 

Ved vindstyrke omkring 10 m/s vil tørr nysnø drive lavt over snøflaten, gjerne under øyehøyde.
Ved 15–20 m/s virvles snøen høyt opp og kan gi sterk reduksjon i synsvidden.I en snøfokk blir snøkornene slipt til et slags ismel, som pakker seg tett sammen og gir dårlig gli for ski. Snøfokk forekommer ofte sammen med snøfall og bidrar sterkt til å øke faremomentet under fjellturer.


== Referanser ==
Carl Fredrik Holmboe

Carl Fredrik Holmboe (født 25. august 1882 i Kristiania, død 15. januar 1960 samme sted) var en prisbelønt norsk kjemiker og industrimann som oppfant teknikker for fettherding.
Holmboe hadde studert i Tyskland innen elektro- og maskinteknikk, og var konsulent for flere norske selskaper 1910-15.
Han ble kjent da han stod for etableringen av Denofa i Fredrikstad 1912, der man skulle drive fettherding av blant annet hvalolje. 
Til fettherdingen trengtes hydrogen, og Holmboe patenterte en måte å lage hydrogen med elektrolyse der man brukte to unipolare celler. Holmboe  bygde rundt tretten slike anlegg for hydrering av oljer.I perioden 1915-21 var han sjefsingeniør i den britiske såpeprodusenten Lever Brothers (senere Unilever) i den lille byen
Port Sunlight, som ligger i Wirral (distrikt) ved elven Mersey ikke langt fra Liverpool. De hadde siden starten i 1886
laget såpen Sunlight.  Han var teknisk sjef hos Lever Brothers 1921-23 som i 1924 lanserte Lux-såpen. 
Holmboe returnerte til Fredrikstad og  Denofa i 1923 der han var administrerende direktør fra 1923 til 1946.
Holmboe hadde også en tid som konsulent for Norsk Hydro, og bisto blant andre den britiske
nitrogenkomiteen i 1916 da de konkluderte at ammoniakk var best for britene.
I 1926 kjøpte  Norsk Hydro et 6500 KWh batterianlegg fra Holmboe, levert fra De-No-Fa som i 1925 hadde fusjonert med Lilleborg).
Han satt i ledelsen for De norske Exportnæringers Landsforbund og Teknisk Museum.
Han var sønn av Marie Aarreberg (1842–1917) og trelasthandler og skipsreder Jens Anton Holmboe (1828–92). Carl ble gift med Clara Willemsen som var dattera til skipsreder Rasmus Willemsen i Stavanger.

Se Holmboe for mer om farsslekta


== Premier ==
Technische Universität Berlin, honorær dr.ing. 1924
Det Norske Videnskaps-Akademi, innvalgt 1927
Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1932
St. Olavs Orden 1938, ridder i første klasse for fortjenester av den norske fettherdings-industri
The Royal Institution i London, medlem 1938


== Utgivelser ==
Carl F. Holmboe (1910). Die Heißdampf - Schiffsmaschine. Eine Sammlung von Erfahrungsangaben für die Berechnung der Abmessungen und des Dampfverbrauches, sowie des Kohlenverbrauches der Schiffsmaschinen für Heißdampfbetrieb. Wilhelm Ernst und Sohns (Tyskland). 
Carl Fred. Holmboe (1927). Elektrolytisk fremstilling av vandstof for den syntetiske storindustri. Jacob Dybwad forlag. 
Carl Fred. Holmboe (1931). Avhandlinger og artikler gjennem 25 år. Grøndahl & Søn.  [198 sider. Ordnet av Chr. Ræstad]
Carl Fred. Holmboe (1937). De-No-Fa 1912-1937. De Nordiske Fabrikker.  [31 sider. Illustrert av Arnold Thornam]
Carl Fred. Holmboe (1943). Michael Faraday. Aschehoug.  [Biografi. 190 sider]
Carl Fred. Holmboe (1947). En norsk innsats i forskning og teknikk. Trekk fra oljeherdningens historie. Nasjonalforlaget. 
Carl Fred. Holmboe (1948). Ingeniør ser seg tilbake. Aschehoug forlag.  [270 sider]
Carl Fred. Holmboe (1951). A simultaneous esterification and hydrogenation of fatty oils. Jacob Dybwad forlag.  [15 sider]


== Referanser ==