jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tour de France 1951

Tour de France 1951 var den 38. utgaven av sykkelrittet Tour de France og det ble avholdt fra 4. juli til 29. august 1951. Rittet besto av 24 etapper med en total lengde på 4 690 km. Gjennomsnittsfarten var 32,949 km/h. 


== Gjennomføringen av rittet ==
Rittet ble vunnet av sveitseren Hugo Koblet, som vant foran franskmennene Raphaël Géminiani og Lucien Lazaridès. Koblet bruke tempoegenskapene sine på å tjene mye tid på tempoetapper, i tillegg til at han kjørte godt i fjellene. Raphaël Géminiani vant klatretrøya. Det franske laget vant lagkonkurransen. Wim van Est ble den første nederlender til å lede rittet sammenlagt underveis. 


=== Endringer fra 1950 ===
Tour de France 1951 startet i Metz. Det var andre gangen rittet startet utenfor Paris. Måten ruten ble satt opp på ble endret, som kan vises med fjellene i Sentralmassivet ble besøkt for første gang. 


== Etapper ==


== Etappe for etappe: Ledertrøyene ==


== Resultater ==


=== Sammenlagt ===


=== Klatretrøya ===


=== Lagkonkurransen ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
RittInfo Tour de France 1951
Historie Tour de France
Borneo

Borneo (malayisk: Borneo, bahasa Indonesia: Kalimantan, kinesisk: 婆罗洲) er en øy i Sørøst-Asia. Øya er verdens tredje største (etter Grønland og Ny-Guinea), og har et areal på 743 330 km².
Borneo er delt mellom tre stater. Hoveddelen er indonesisk, og omfatter de fire provinsene Øst-Kalimantan, Sør-Kalimantan, Vest-Kalimantan og Sentral-Kalimantan. I nord er de to malaysiske provinsene Sabah og Sarawak og utenfor kysten det føderale territoriet Labuan. Midt på nordkysten er også det selvstendige sultanatet Brunei.
Borneo er omgitt av Sørkinahavet mot nord og nordvest, Suluhavet mot nordøst, Celebeshavet og Makassarstredet mot øst, Javahavet mot sør og Karimatastredet mot sørvest.
Vest for Borneo er Malayahalvøya og Sumatra, mot sør kommer man til øya Java, mot øst ligger Sulawesi (Celebes) og Molukkene, og mot nordøst er Filippinene.
Borneo har et tropisk klima med noen av verdens største regnskogområder, og har et rikt dyreliv med bl.a. elefanter, sumatra-neshorn, leoparder, tigre, orangutanger og pytonslanger. Mellom 1962 og 1966 var Borneo åsted for kamper mellom Malaysia og Indonesia. Her ble blant annet britiske Special Air Service-soldater innblandet.


== Befolkning ==
Den samlede befolkningen på Borneo var i 2005 anslått til ca. 18,4 millioner:
Indonesia

Kalimantan Tengah, ca. 2,1 millioner innbyggere
Kalimantan Selatan, ca. 3,2 mill. innb.
Kalimantan Barat, ca. 4,5 mill. innb.
Kalimantan Timur, ca. 2,8 mill. innb.Malaysia

Sabah, ca. 3,1 mill. innb.
Sarawak, ca. 2,3 mill. innb.Brunei, ca. 0,4 mill. innb.


== De største byene ==
Banjarmasin (indonesisk), 573 000 innb.
Kuching (malaysisk), 571 000 innb.
Kota Kinabalu (malaysisk), 547 000 innb.
Pontianak (indonesisk), 455 000 innb.
Balikpapan (indonesisk), 434 000 innb.
Sandakan (malaysisk), 392 000 innb.
Samarinda (indonesisk), 355 000 innb.
Tawau (malaysisk), 306 000 innb.
Miri (malaysisk), 228 000 innb.
Loa Janan (indonesisk), 213 000 innb.
Sibu (malaysisk), 198 000 innb.
Palangka Raya (indonesisk), 180 000 innb.
Bintulu (malaysisk) 152 000 innb.
Martapura (indonesisk), 131 000 innb.
Lahad Datu (malaysisk), 106 000 innb.
Bontang (indonesisk), 102 000 innb.
Singkawang (indonesisk), 101 000 innb.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Borneo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fridomsharpa

Fridomsharpa er et musikkalbum av visegruppa Stein og Jord og artisten Tony Sheehan. Albumet ble utgitt i 1977 med undertittelen «opprørssongar frå Irland, Skotland og England».Plata omfatter streikesanger, revolusjonære skotske bondesanger, sanger fra det irske påskeopprøret i 1916 og fra «den engelske okkupasjonen av Nord-Irland». På platas instrumentelle danselåter er musikeren Steinar Ofsdal sentral.
Albumet ble innspilt i Scanax studios, og ble utgitt på plateselskapet MAI. (MAI 7702). Med originalutgivelsen av LP-plata fulgte eget teksthefte.


== Sporliste ==


=== Side A ===
«Erin go brath»
«Riflene til IRA»
«Jim Larkin»
«Irske svikar»
«Tabhair dom do Lamn»
«Gummikuler»
«Våre internerte menn»
«RUC-agenten»


=== Side B ===
«Slaget om The Breas»
«Durham lockout»
«Silver Tip» / «Shandon Bells»
«Folket bak veven»
«Svartfotslusken»
«Streiken i South Medomsley»
«Road to Goldway»
«Connolly var der»


== Referanser ==
Christian Clasen

Christian Clasen (født ca. 1718 i Laage i Mecklenburg-Güstrow, død 5. januar 1796 i Christiania) var en tyskfødt ingeniøroffiser i dansk-norsk tjeneste.
Han ble født i Laage i Mecklenburg i nærheten af Rostock, hvor hans far var prest. Etter studier i Rostock trådte han i dansk militær tjeneste og ble i 1742 fenrik ved det jyske hvervede infanteriregiment. I 1744 ble han sekondløytnant, i 1752 premierløytnant, og i 1757 ingeniørkaptein.  I 1756 gikk han med tillatelse i fransk tjeneste og deltok i syvårskrigen (1756–1763).
Tilbake i Danmark i 1762 ble han ingeniørkaptein ved de holsteinske fortifikasjoner og generaladjutant for generalfeltmarskalt Claude-Louis de Saint-Germain. Ved opprettelsen i 1763 av et felles ingeniørkorps for alle riksdeler gikk han inn i dette.  
Til Norge kom han i 1772 som ingeniørmajor ved det norske ingeniørdetasjement, og
fra 1773 også som økonomisjef ved Norges militære oppmåling, forløperen for Norges geografiske oppmåling. Fra 1780 var han direktør ved oppmålingen. I mellomtiden var han i 1775 blitt forfremmet til oberstløytnant av infanteriet, og i 1788 til generalmajor. Han fikk avskjed fra ingeniørkorpset i 1793 og døde ugift i Christiania i 1796. Han ble begravet fra Aker kirke. 
Clasen skrev flere avhandlinger om  matematiske og krigsvitenskapelige emner, særlig om praktisk anvendelse av matematikk på militære problemer. Som vitenskapsmann nøt han betydelig anerkjennelse i sin samtid. 


== Kilder ==
V.E. Tychsen, "Christian Clasen", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887-1905.
J.H. Rawert, Det danske Krigsbibliothek, III, s. 65.
Diderich Hegermann, Den norske militære mathematiske Skoles Historie, s 51, 94 og 102.
Christen de Seue, Hist. Beretn. om Norges geogr. Opmaaling.
Munthe, C.O.: «Clasen, Christian», i: Norsk biografisk leksikon, Oslo 1926, bind III, s. 37.
Jacques Pierre Brissot

Jacques Pierre Brissot (født 15. januar 1754, død 31. oktober 1793 i Paris), som tok navnet de Warville, var et ledende medlem av girondistbevegelsen under den franske revolusjon. Noen kilder refererer til ham som Jean Pierre Brissot.


== Liv og virke ==
Brissot var i begynnelsen advokat, men henga seg siden til journalistikken og sitt forfatterskap. Han gjorde seg til talsmann for radikale reformprosjekt. Han lærte seg å kjenne flere viktige personer blant opposisjonen, framfor alt Étienne Clavière og Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau. Han satt en tid som fange i Bastillen, ved to tilfeller ble han utvist til England og foretok i 1788 en reise til USA.
Brissot ble under denne tiden en av de ledende i Société des amis des noirs og arbeider her for befrielse av slavene. Ved utbruddet av den franske revolusjonen ble Brissot en av de fremste tilhengerne. Han startet i 1789 avisen Patriot français som ble hans talerør fram til 1793. Som publisist og taler i jakobinerklubben la han for dagen svært radikale synspunkter, men sto fram som åpen republikaner først etter at kongeparet hadde forsøkt å flykte til Varennes i 1791. Det samme året ble han valgt inn i lovgivende forsamlingen hvor han ble leder for les brissotins, den senere fraksjonen girondistene som kom til å spille en framtredende rolle. Han var en av de som ivret mest ved opprettelsen av kabinettet Roland, men kunne som folkerepresentant kunne han ikke holde en plass der.
For sin store tanke, at revolusjonen skulle spre seg og frigjøre andre folk fra monarkiets undertrykkelse, arbeidet han for å støtte krigspolitikken, men kom da i konflikt med Robespierre og hans tilhengere. Denne motsetningen gjorde seg stadig mer gjeldende, og i oktober 1792 ble Brissot stengt ute fra jakobinerklubben. Fiendskapet mellom hans tilhengere og berget satte et stadig mer tilspisset preg på debatten i nasjonalforsamlingen. I begynnelsen greide Brissot å hevde seg, men et folkeoppløp den 31. mai 1793 fikk dog konventet til å beslutte å stille Brissot og hans meningsfeller innenfor retten. De ble henrettet den 31. oktober 1793.
Hans hustru var Félicité Dupont (1759-1818).


== Arv og ettermæle ==
Gjennom sine skrifter ga Brissot betydelige bidrag til den «førrevolusjonære og revolusjonære ideologi i Frankrike». Hans tidligste verker om lovgivning, mange av hans pamfletter, taler i den lovgivende forsamlingen og konventet, demonstrerte hans dedikasjon til prinsippene i den franske revolusjonen.
Brissots memoarer ble gitt i 4 bind i 1830.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mémoires (1734-1793) publiés avec étude critique et notes par Cl. Perroud Cornell University Library Historical Monographs Collection. Gjenutgitt av Cornell University Library Digital Collections
Fulltekst onlineversjon av hefter skrevet av Jacques Pierre Brissot fra Ball State University Digital Media Repository
Australias Grand Prix 2013

Australias Grand Prix 2013 var et Formel 1-løp som ble arrangert den 17. mars 2013 på Melbourne Grand Prix Circuit i Melbourne, Australia. Det var det første løpet i Formel 1-sesongen 2013. Løpet ble vunnet av Kimi Räikkönen i Lotus, foran Ferraris Fernando Alonso på andreplass og med fjorårets verdensmester Sebastian Vettel i Red Bull på tredje.


== Klassifisering ==


=== Kvalifisering ===


=== Løpet ===
Noter til tabellene:

Note 1:  - Charles Pic klarte ikke å sette en rundetid som var bedre enn 107% av den raskeste tiden i Q1, men løpsledelsen ga han senere dispensasjon til likevel å delta i løpet.


== Stillingen i mesterskapene etter løpet ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2013 Australian Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aksveronika

Aksveronika (Veronica spicata) er en flerårig urt i kjempefamilien.
Den har blå blomster i akslignende klaser. Stilken er opprett og kan bli opptil en halvmeter. Bladene sitter motsatt, har fine hår, er lansettformet og er bredest på midten; de blir sjelden lengre enn 5 cm. Arten vokser i tørre gressbakker, skogkanter og steinete skråninger der jorda er kalkholdig eller basisk. 
Aksveronika har et stort utbredelsesområde fra Spania til Vest-Sibir. Den finnes ikke ved Middelhavet eller Atlanterhavet, og er sjelden i Nord-Europa. Noen steder, spesielt ved Østersjøen, krysser den seg storveronika og danner en hybrid som igjen kan krysse seg med foreldreartene.
I Norge tilhører aksveronika en gruppe med planter som kun finnes i det sommervarme området rundt Oslofjorden. Planter med lignende utbredelse er blant annet kammarimjelle, kubjelle og smaltimotei. Aksveronika finnes fra søndre Østfold og nedre Telemark (muligens utgått) nord til Oslo og Ringerike. I Norsk rødliste for arter er aksveronika vurdert som sårbar på grunn av nedbygging og gjengroing. Arten er tryggest på øyene i indre Oslofjord, der det er store bestander på Bleikøya og Heggholmen.
Aksveronika brukes som hageplante og dyrkes som en staude i rabatter. Det finnes kultivarer med røde eller hvite blomster og krypende kultivarer til bruk i steinbed.


== Referanser ==


== Kilder ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 364–365. ISBN 82-512-0355-4. 
Aksveronika i Artsdatabanken. Besøkt 1. mai 2016.
«Axveronika». Den virtuella floran. Besøkt 1. mai 2016. 
«Overvåking av aksveronika». Norsk naturarv. Besøkt 1. mai 2016. 


== Eksterne lenker ==

(en) aksveronika i Encyclopedia of Life 
(en) aksveronika i Global Biodiversity Information Facility 
(no) aksveronika hos Artsdatabanken 
(sv) aksveronika hos Dyntaxa 
(en) aksveronika hos ITIS 
(en) aksveronika hos NCBI 
(en) aksveronika hos The International Plant Names Index 
(en) aksveronika hos Tropicos 
(en) Kategori:Veronica spicata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Veronica spicata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Veronica spicata – detaljert informasjon på Wikispecies 
markblomster.com – Aksveronika
Kristins flora – Aksveronika
Per Flink Basse

Per Flink Basse (født 1949, død 2006) var en dansk pedagog, scenograf og performer. 
Sammen med tekstilkunstneren Kirsten Delholm, var han med til å grunnlegge teatergruppen Billedstofteater i 1977. Gruppen brukte særlige rom til sine forestillinger, f.eks. Rundetårn (København) og en svømmehall, og hadde ofte mange aktører som fremsto i særlige tablåer. Billedstofteater eksisterte frem til 1985, hvoretter Delholm dannet gruppen Hotel Pro Forma.Siden skapte Per Flink Basse sine egne forestillinger, deriblant Transport som var en dramatisering av Steen Steensen Blichers Hosekræmmeren. Handlingen foregikk ombord i en av Københavns kommunale dobbeltbusser. Som scenograf virket han blant annet på Cantabile 2 og Team Teatret, som skuespiller i performancegruppen Kom De Bagfra, og fra 2000 i den norske gruppe Verdensteatret.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Flink Basse på Internet Movie Database 
(da) Per Flink Basse på danskefilm.dk
Ovidiu Hațegan

Ovidiu Hațegan (født 14. juli 1980 i Arad) er en rumensk fotballdommer.
I 2006 ble han autorisert for dømming i den hjemlige Liga I, og fikk fra 2008 status som FIFA-dommer. Hațegan fikk sin debut i europeisk fotball da han ledet kampen mellom Hibernians Malta og ND Gorica under UEFA Intertoto Cup i juni 2008. Han har også dømt innledende kamper under UEFA-cupen 2008/09, UEFA Europa League 2010/11, UEFA Europa League 2011/12,UEFA Europa League 2012/13 og Mesterligaen 2012/2013. 
Internasjonalt ble Hațegan tildelt kamper under EM-kvalifiseringsspill for U17 (2008 og 2009), U19 (2009 og 2010) og under U21-EM i 2013.  Hans første seniorkamp på internasjonalt nivå kom i mars 2011, da han ledet EM-kvalifiseringskampen gruppe I mellom Tsjekkia og Liechtenstein (2–0). Han har også dømt kamper under VM-kvalifiseringen til 2014 og under EM i fotball 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Frf-cca.ro – Dommerprofil hos det rumenske fotballforbundet
Dommerprofil hos Worldreferee.com
Vatlestraumen fyrstasjon

Vatlestraumen fyrstasjon er et fyr som ligger på Straumhellepynten ved Vatlestraumen i Bergen kommune, Vestland. Fyret ble etablert i 1882. Fyrlykta var da bygd på selve huset, men dette fyret er nå nedlagt og huset i privat eie. Fyret er erstattet av en fyrlykt som tilbygg til husets grunnmur.


== Se også ==
Norske fyr


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vatlestraumen fyrstasjon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Kystverket, Norsk fyrliste, vest s. 98
Norsk Fyrhistorisk Forening om Vatlestraumen fyrstasjon
Billedstofteater

Billedstofteater var en dansk teater- og performancegruppe grunnlagt av tekstilkunstneren Kirsten Delholm og pedagogen Per Flink Basse i 1977.
Gruppen komponerte forestillinger til særlige rom som f.eks. Rundetårn, Ny Carlsberg Glyptotek og en svømmehal, og kunne ha fra 15 til 200 aktører. Forestillingene hadde form av store og stemningsfyldte tablåer, med fokus på stofflighet, rom og rituelle gjentagelser.Gruppen ble nedlagt i 1985, hvor Delholm grunnla et nytt teater, Hotel Pro Forma, mens Flink Basse fortsatte med egne projekter. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Elmer: Billedstofteater: 1977-85 : Et Billedteater Skabt Af Per Flink Basse Og Kirsten Dehlholm, et billedforløb, Christian Ejlers, København, 1995
Hotel Pro Forma

Hotel Pro Forma er et dansk performanceteater dannet i 1985 av tekstilkunstner og aktør Kirsten Delholm.
Etter å ha drevet den visuelt orienterte performancegruppen Billedstofteater sammen med pedagogen Per Flink Basse siden 1977, dannet Delholm Hotel Pro Forma i 1985 med seg selv som kunstnerisk leder og instruktør. Hun fortsatte her Billedstofteaters tradisjon med å komponere forestillinger til bygninger av en viss arkitektonisk betydning, men også til teatre i Danmark og i utlandet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Exe Christoffersen, Erik: Hotel Pro Forma, Klim, Århus, 1998
Tianshi

Tiānshī dào (tradisjonell kinesisk: 天師道; forenklet kinesisk: 天师道; «De himmelske mesternes vei»), opprinnelig også kjent som De fem skjepper ris' vei (五斗米道; Wǔ dǒu mǐ dào), var en kinesisk daoistisk bevegelse. Den ble grunnlagt i 142 AD av Zhang Daoling, og i årene som fulgte opprettet hans etterfølgere en teokratisk stat i det som i dag er Sichuan og Chongqing, som varte fram til Cao Cao erobret den i 215. 
Etter deres stat ble innlemmet i Cao Caos rike, ble tiānshī-tilhengerne spredt rundt omkring i Kina, og tiānshī-bevegelser fortsatte å eksistere i flere hundre år både i Sør- og Nord-Kina. Ikke minst viktig var Kou Qianzhi, som reformerte bevegelsen og fikk gjort den til statsreligion i riket Nordlige Wei, hvor han selv holdt tittelen Himmelsk mester. Kou Qianzhis bevegelse er kjent som «de nordlige himmelske mesterne.» Den sørkinesiske zhengyi-daoismen som oppsto under Song-dynastiet, og som i dag ved siden av quanzhen er en av Kinas to store daoistiske retninger, hevder også at deres bevegelse stammer gjennom en ubrutt linje Himmelske mestere fra Zhang Daolings bevegelse.
Tiānshī-bevegelsen regnes som den første daoistiske organisasjon og dermed som opphavet til «religiøs daoisme», men hvilken sammenheng bevegelsen hadde med senere grupper som identifiserte seg som daoister, noe tiānshī-bevegelsen aldri gjorde, er ukjent, ikke minst siden de første samlingene av daoistiske tekster bevisst ekskluderte tekstene til tiānshī-bevegelsen. 
Av tiānshī-daoistenes religiøse tekster er Taiping jing og Xiang'er, en tolkning av Daodejing, de viktigste som fremdeles finnes i dag. 


== Se også ==
Zhengyi for daoistskolen som regnet seg som tiānshīs etterfølgere, og som inkludere en liste over deres himmelske mestere.
William Collum

William «Willie» Collum (født 18. januar 1979 i Glasgow) er en skotsk fotballdommer som fra 2006 har hatt status som FIFA-dommer. Collum fikk sin debut i den skotske toppdivisjonen Scottish Premier League i 2006.


== Biografi ==
Collum ble tildelt sine første kamper i Scottish Football League i november 2004, og dømte sin første kamp i Scottish Premier League i april 2006. Hans første europacupkamp kom den 25. juni 2006, da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Intertoto Cup mellom Kalmar FF og JK Narva Trans (2–0). Han har siden dømt flere kvalifiseringskamper og gruppespillkamper både i Europaligaen (2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011 med kvartfinale) og Mesterligaen (2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012 og 2012/2013).
Internasjonalt ble Collum tildelt kamper under EM-kvalifiseringsspill for U-17 i 2006, for U-19 (2007 og 2008), for U-21 (2007, 2009 og 2011) samt under verdensmesterskapet for U-20 i 2011. Hans første seniorkamp på internasjonalt nivå kom den 17. oktober 2007, da han dømte Andorra mot Estland under kvalifisering til EM i fotball 2008, gruppe E (0–2). Han har siden dømt kamper både under kvalifisering til EM i fotball 2012 og kvalifisering til VM i fotball 2014.Den 24. oktober 2010 ble Collum tildelt sin første Old Firm-kamp på Celtic Park, hvor han etter kampen mottok dødstrusler rettet mot seg og sin familie. Den 11. juni 2012 ble det annonsert at Collum hadde blitt valgt ut til nivået FIFAs elitedommere, hvor han sammen med landsmannen Craig Thomson ble en av 24 dommere på listen over verdens mest anerkjente fotballdommere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Scottishfa.co.uk – Dommerprofil hos det skotske fotballforbundet
Dommerprofil hos Worldreferee.com
Pammenes av Theben

Pammenes (gresk: Παμμένης; død ca. 354-353 f.Kr.) var en gresk hærfører fra Theben som var dyktig og godt kjent på 300-tallet f.Kr. Han var forbundet med Epaminondas med både politiske som vennskapelige bånd. Epaminondas fostret Pammenes til å bli hans etterfølger, og «selv om Pammenes  aldri oppnådde det opphøyde omdømme til sin mentor, ble han uansett meget høyt ansett av sine ettertid.» Plutark priset Pammenes  og likestilte ham Aristides og Agesilaos.
I 371 f.Kr., da Megalopolis ble grunnlagt, da det var oppfattet som at Sparta kunne angripe de som drev på med arbeidet, ble Pammenes sendt av Epaminondas som hærfører av en gruppe på 1000 håndplukkede soldater for å forsvare dem og overvåke byggen av festningen. Året etter var det en gruppe innbyggere i Megalopolis som ville oppløse dette samfunnet og de dro tilbake til sine egne steder. Det ble deretter sendt bud til Mantineia og andre på Peloponnes for støtte. De i Megalopolis som motsatte oppløsningen av staten sendte bud på støtte fra thebanerne og Pammenes marsjerte med 3000 fotsoldater og 300 kavalerister. Med denne styrken nedkjempet Pammenes fienden, og tvang de som hadde forlatt Megalopolis til å dra tilbake.Da unge Filip, den framtidige konge av Makedonia, ble sendt som gissel til Theben, ble han plassert under omsorgen til Pammenes. De to hadde tilsynelatende gjensidig respekt for hverandre, kanskje også et vennskap, som varte fra deres tidlige år sammen i Theben. Pammenes ble i antikke kilder omtalt som hengitt til paiderastia. Det er vanskelig å si i hvilken grad man skal ha tillit til de beskrivelsene, blant annet at da Filip II av Makedonia var under hans omsorg, skal Pammenes ha hatt et homoseksuelt forhold til den unge prinsen.Da Artabazos II av Frygia i 356 f.Kr. mot Artaxerxes II, kongen av Perserriket, ledet Pammenes en styrke på 5000 fra Theben for å gi støtte til Artabazos. Han beseiret fienden i to store slag. Men Pammenes' suksess bidro også til hans eget fall. Hans popularitet synes å ha blitt et horn i siden av Artabazos, og han mistenkte eller hevdet at Pammenes drev intriger med fienden, arresterte ham og overleverte ham til sine brødre, Oxythras og Dibiktos. Deretter forsvinner Pammenes ut av historien, antagelig ble han henrettet. «Drapet på den dyktigste militære leder i Boiotia siden Pelopides og Epaminondas var den største misbruk av verdifullt talent da Theben senere var i sårt behov for det.»


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Pammenes (2)» Arkivert 2. november 2013 hos Wayback Machine. i: Smith, William (red) (1867): Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, Boston
Zhang Daoling

Zhāng Líng (tradisjonell kinesisk: 張陵; forenklet kinesisk: 张陵) eller Zhāng Dàolíng (張道陵; 张道陵; angivelig født 34 i Pangeng i dagens Jiangsu, død 156 ved Qingchengshan i dagens Sichuan, dødsår også angitt som 178), stilnavn Fǔhàn (輔漢; 辅汉), også kalt blant annet Den himmelske mester Zhāng (張天師 eller 张天师; Zhāng Tiānshī), var en mann under Det østlige Han-dynastiet som blir tilskrevet grunnleggelsen av den «daoistiske» tianshi-bevegelsen, «De himmelske mesternes vei», også kalt «de fem skjepper ris' vei». I noen daoistiske sekter regnes han som en av «de fire himmelske mestere» (四大天師) sammen med Ge Hong, Xu Xun og Sa Shoujian. 
Han skal ha opprettet en egen stat rundt 142 for sine tilhengere, som ble videre utvidet under hans etterkommere Zhang Heng og Zhang Lu før den ble beseiret av Cao Cao i 215. En rekke senere daoistiske skoler regnet seg som etterkommere av hans bevegelse, ikke minst den sørkinesiske zhengyi-retningen, som i dag ved siden av quanzhen er en av Kinas to store daoistiske regninger, hvor Zhāng Dàolíng regnes som den første av en lang rekke «himmelske mestere» ned til det tyvende århundre.
Zhāng Dàolíng regnes ofte som den «religiøse daoismens» grunnlegger, men til tross for dette er det usikkert om han i det hele tatt har eksistert.


== Litteratur ==
Werner Eichhorn: Die Religionen Chinas. Kohlhammer, Stuttgart u. a. 1973, ISBN 3-17-216031-9 (Die Religionen der Menschheit. 21).
Livia Kohn (utg.): Daoism Handbook. Brill, Leiden 2000, ISBN 90-04-11208-1 (Handbuch der Orientalistik. 4, 14)
Fabrizio Pregadio (utg.): The Routledge Encyclopedia of Taoism. 2 Bände. Routledge, London (o.a.) 2008, ISBN 978-0-7007-1200-7.
Isabelle Robinet: Geschichte des Taoismus. Diederichs, München 1995, ISBN 3-424-01298-X.