jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anneau de Vitesse (Grenoble)

Anneau de Vitesse i Grenoble, Frankrike er en kunstisbane for hurtigløp på skøyter, 220 moh. Banen ble bygd for de olympiske vinterleker i 1968. Arenaen ligger i Paul Mistral Park.
Under de olympiske lekene i 1968 vant Fred Anton Maier 5000 m på tiden 7.22.4, som da var ny verdensrekord. 
Foruten OL-konkurransene i 1968, har følgende mesterskap blitt avholdt på denne banen:

Allround-VM for kvinner, 1969: Her satte nederlandske Ans Schut verdensrekord med 4.52,0 på 3000 m. Sammen med Maiers 5000 m-rekord, er dette de eneste senior-verdensrekordene som er satt på banen.
Allround-EM for menn, 1973
Sprint-VM for kvinner og menn, 1981: Her vant Frode Rønning, og ble med det den andre, og foreløpig siste, nordmann som har vunnet et sprint-VM sammenlagt.På grunn av et defekt kjøleanlegg har ikke banen vært i drift siden 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell rapport for vinter-OL 1968
(en) Anneau de Vitesse (Grenoble) – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl
Damtjern (Aurskog-Høland, Soot)

Damtjern er et vann mellom Soot og Ovlien på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, øst for tettstedet Lierfoss.
Totjern

Totjerna (eller Totjenna) er to vann på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, mellom Ovlien og Soot. Det passerer en høyspentlinje langs sydenden av det store Totjernet.
Kariputten

Kariputten er et vann på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, mellom Ovlien og Soot. Kariputten ligger like nord for Utgravlitjern.
Kroktjern

Kroktjern finnes flere steder i Norge:

Kroktjern, Aurskog-Høland ved Kjølen på Mangenskogen
Kroktjern, Aurskog-Høland, mellom Soot og Ovlien på Mangenskogen
Kroktjern, Aurskog-Høland, øst for Storfelten naturreservat på Søndre Mangen
Kroktjern, Holleia i Ringerike
Kroktjern, Østmarka i Oslomarka
Oberster Gerichtshof für die britische Zone

Oberster Gerichtshof für die britische Zone, OGH (tysk for Høyesterett for den britiske sonen) eksisterte i den britiske okkupasjonssonen av Tyskland fra 1948 til 1950. Den tidligere Reichsgericht ble oppløst i 1945, og deretter eksisterte det ingen høyesterett i de vestlige sonene, før OGH ble opprettet. Domstolen hadde sete i Köln. Ved sammenslåingen av den britiske og den amerikanske sonen, overtok Deutsches Obergericht für das Vereinigte Wirtschaftsgebiet (tysk for Tysk høyesterett for det forente økonomiske området). Domstolen ble etterfulgt av Bundesgerichtshof etter at Forbundsrepublikken Tyskland ble etablert i 1949.


== Referanser ==
Karl Martitsch

Karl Martitsch (født 19. november 1917 i Ratnitz i Østerrike, død 20. august 2000 i Toronto, Canada) var en østerriksk skiløper. Etter at han avsluttet sin karriere som utøver, utvandret han til Canada og var idrettsleder, hoppbakkekonstruktør og skihoppdommer. Som utøver representerte han SV Faakersee.
Martitsch var aktiv utøver innen skihopping, kombinert, langrenn og alpint. Han ble blant annet østerriksk juniormester i slalåm i 1936, og østerriksk mester i nordiske grener i 1946. I OL i St. Moritz i 1948 ble han nummer 21 i kombinert og nummer 64 (av 83 fullførende deltakere) på 18 km langrenn. I VM i Lake Placid i 1950 deltok han i kombinert og ble nummer 38 av 40 deltakere i spesielt hopp.
Han flyttet til Canada i 1951, og arbeidet som sivilingeniør. Han var involvert i byggingen av 70-metersbakken Hiawatha Park i Sault Ste. Marie i Ontario, og konstruerte senere blant annet hoppbakkene på Intervales Hill i Lake Placid, USA (brukt i OL i 1980), Alberta Ski Jump Area i Calgary (brukt i OL i 1988) og Big Thunder i Thunder Bay (brukt i VM i 1995). Martitsch var også internasjonal hoppdommer, medlem av FIS' hoppkomité og hoppbakkekomité, og medlem av det canadiske skiforbundets styre.


== Kilder ==
The Canadian Ski Hall of Fame: Karl Martitsch
Sports Reference: Karl Martitsch Arkivert 2. september 2011 hos Wayback Machine. (besøkt 21. juli 2011)
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 156


== Eksterne lenker ==
(en) Karl Martitsch – Olympedia 
(en) Karl Martitsch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Den franske okkupasjonssonen

Den franske okkupasjonssonen (tysk: Französische Besatzungszone), også kalt vestsonen, var en av fire okkupasjonssoner i Tyskland, opprettet ved Berlin-erklæringen i juni 1945. Sonene ble opprettet av den allierte seiersmakten vest for Oder-Neisse-linjen etter Wehrmachts betingelsesløse kapitulasjon i mai 1945, og ble opprettet på grunnlag av de alliertes okkupasjonsrett. Den franske sonen ble dannet ut fra deler av den britiske okkupasjonssonen og den amerikanske okkupasjonssonen.


== Referanser ==
Den amerikanske okkupasjonssonen

Den amerikanske okkupasjonssonen (tysk: Amerikanische Besatzungszone), også kalt sørøstsonen, var en av fire okkupasjonssoner i Tyskland. Det var de allierte okkupasjonsmaktene som under opprettet sonene vest for Oder-Neisse-linjen etter Wehrmachts kapitulasjon i mai 1945. Okkupasjonssonene ble oppløst i 1949, ved dannelsen av Forbundsrepublikken Tyskland. 
Etter opprettelsen av Forbundsrepublikken Tyskland i 1949, ble de alliertes kontroll videreført i okkupasjonsstatuttet. Statuttet ble opphevet ved Parisavtalene i 1955. En liten rest av de fire alliertes myndighet varte likevel helt til 1990, da de i to pluss fire-avtalen, ga sitt samtykke til Tysklands gjenforening.
Opprinnelig ble det under Jaltakonferansen i februar 1945, avtalt å opprette tre okkupasjonssoner i Tyskland: den amerikanske, den britiske og den sovjetrussiske. Senere ble også den franske okkupasjonssonen etablert, ved en fradeling av den amerikanske og den britiske sonen.Innenfor sin sone gjennomførte den amerikanske okkupasjonsmakten militær straffesak mot mistenkte krigsforbrytere på tysk side. Dachauprosessene (engelsk: Dachau Trials) var omfattet 489 saker gjennomført 1945-1948 inne i Dachau som da var gjort om til interneringsleir for mistenkte krigsforbrytere. Sakene ble ført mot blant andre mannskap fra leirene Buchenwald, Flossenburg og Mauthausen i tillegg til Dachau selv. Til forskjell fra Nürnbergprosessen som handlet om rikets toppledere, var de tiltalte i Dachau tjenestemenn på laveste nivå. Domstolen var satt som en amerikansk militærdomstol (dommerne og aktor var offiserer) og ble ført i henhold til amerikanske regler. Den amerikanske aktoren William Denson (32 år gammel) sto alene for 177 av sakene. Av disse ble 132 dømt til døden og dødsstraffen ble fullbyrdet for 97 (ved henging). Ilse Koch var gravid og Denson ba derfor om livstidsdom i stedet for dødsstraff, general Lucius D. Clay omgjorde straffen til fire års fengsel og Koch slapp ut etter to år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) US Occupied Zone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alazani

Alazani (georgisk: ალაზანი, aserbajdsjansk: Qanıx) er en elv som renner gjennom Kaukasus og er en av de største av sideelvene til Kura i det østlige området av Georgia. Elven har en lengde på 351 km og deler av elven danner grensen mellom Georgia og Aserbajdsjan før den møter Kura ved Mingəçevir-reservoaret.
Alazani har sitt utspring i Store Kaukasus der to små elver renner sammen like sør for ryggen. Den renner først gjennom området Akhmeta mot sør før den renner gjennom den frodige Alazanidalen i Kakheti mot sørøst. Alazani er senteret for georgisk vindindustri og i flere hundre år var det fra her perserne invaderte områdene lengre nord.
Alazani tørker som regel helt ut om vinteren, men sent på våren, når snøen smelter i fjellene, blir den svært stor og fører ofte med seg flom. Elven blir hovedsakelig brukt for vanning og drikkevann. Pp 1990-tallet bygde kinesiske investorer et lite vannkraftverk som benytter seg av den sterke strømmen i Alazani. Elven er også populær for rafting blant turister.
Elven er noe forurenset av ubehandlet kloakk fra byer og andre bosettinger og fra jordbruk. I distriktene Kvareli og Lagodekhi er vannkvaliteten dårlig.
Alazani gir også navnet sitt til forskjellige georgiske viner, blant annet de halvtørre vinene Marani Alazani Valley og Old Tbilisi Alazani.
Kivikgraven

Kivikgraven er en stor gravrøys fra bronsealderen, lokalt kalt Bredarör, ved Kivik i Simrishamn sørøst i Skåne, Sverige. Graven er helt spesiell i nordisk arkeologisk forskning på grunn av gravhellene med meget særpregede helleristninger. 

Gravrøysa var opprinnelig hele 75 m i diameter og sju til åtte meter høy. Den inneholdt et kammer bygd av ti store, tilhogde steinheller som vegger. Kammeret var 3,25 m langt og en drøy meter bredt. Alle hellene var rikt dekorert med helleristninger på de sidene som vendte inn mot begravelsen.
Graven ble funnet tilfeldig i 1748 da to gårdsarbeidere tok stein fra røysa for å bygge steingjerder. Da ble graven med dens innhold plyndret, og man vet lite om innholdet. Også steinhellene i gravkammeret ble skadd. De ble tatt ut og havnet her og der, men ni av dem ble funnet igjen og ble etter hvert ført tilbake til gravrøysa. På 1800-tallet ble kammeret gjenoppført, med etter en arkeologisk undersøkelse i 1931 ble kammeret restaurert tilbake til antatt opprinnelig stand i 1932. Gravrøysa ble restaurert, men bare til ca. 3,5 m høyde. 
Det gikk ikke lang tid etter oppdagelsen før spekulasjonene begynte å florere. En tidlig tolkning var at ristingene gjenga et romersk triumftog. En annen mente bildene viste kontakt med fønikerne, og at dette var minner om en fønikisk koloni på den skånske østersjøkysten. Men man gikk relativt tidlig bort fra slike vidløftige teorier, og entes om at graven føyer seg inn i nordisk bronsealderkultur. Diskusjonen har imidlertid gått høyt om på hvilken måte, og om ristningenes ideinnhold. Dateringen har også vært uviss, men nyere dateringer viser at den må ha blitt bygd en gang i eldre bronsealder (1700-1100 f.Kr.).
Fire av hellene er dekorert med symboler innenfor en firsidig innramming, og slik var det også antakelig på den forsvunne steinen. Motivene er framstilt parvis; to sirkelfigurer, to skip, to økser og to hester. Dette mønsteret finnes også igjen i depotfunn, der gjenstandene mange ganger er nedlagt parvis. På to av steinene er avbildet rekker av mennesker, kan hende i prosesjon. På en stein er avbildet en tohjulet vogn, antakelig en stridsvogn av mykensk/gresk type. Dette motivet har sterk tilknytning til tilsvarende dekor på metallgjenstander og vaser innenfor gresk kulturkontekst. 
Ristningene fra Kivikgraven er fortsatt omdiskutert, og de har hatt vesentlig betydning for tolkningen av andre skandinaviske helleristninger.


== Kilder ==
(no) Kivikgraven i Store norske leksikon
Skautafélag Reykjavíkur

Skautafélag Reykjavíkur er en islandsk ishockeyklubb som ligger i hovedstaden Reykjavík. 
Hjemmestadion har en kapasitet på 1 000 seter, men gjennomsnittlig besøk på en kamp er 150 personer. Laget ble stiftet 7. januar 1893.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ardnamurchan Point

Ardnamurchan Point (skotsk-gælisk Ard na Murchan, som betyr «åsen ved det store havet») er et isolert nes med et fyr i Highland i Skottland.
Ardnamurchan Point ligger vest på Ardnamurchanhalvøya i Lochaber, 1,1 km nord for Corrachadh Mòr, det vestligste punktet på øya Storbritannia, som er om lag 200 meter vest for neset. Den nærmeste bosetningen er de lille landsbyen Achosnich.
Neset ligger rundt 11 km sør for øya Muck, med Eigg og Rùm noen kilometer lengre nord. Coll ligger 14 km mot vest og Mull 8 km sørover.


== Fyr ==
Ardnamurchan fyr er et 36 meter høyt tårn av granitt bygget i 1849 av Alan Stevenson. Det er det eneste fyret i Storbritannia som er bygget i egyptisk stil. Fyret ble automatisert i 1988 og blir i dag operert av Northern Lighthouse Board fra Edinburgh. De tidligere fyrvokterboligene og tilhørende bygg eies av Ardnamurchan Lighthouse Trust og er i dag et besøkssenter med museet 'Kingdom of Light' - Rioghachd na Sorcha.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Point of Ardnamurchan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Laag

Laag (tysk) eller Laghetti (italiensk) (sydtirolsk dialekt og ladinsk: Låg) er en frazione i kommunen Neumarkt i distriktet Überetsch-Südtiroler Unterland i provinsen Syd-Tirol i Italia. Laag ligger ca. 30 km syd for Bolzano, 6 km syd for kommunesenteret Neumarkt og 5,5 km nord for Salorno. Laag ligger hovedsakelig på den venstre siden (østsiden) av elven Etsch.
Om lag 60 % av befolkningen er tysktalende. De viktigste næringsveiene er landbruk, handel og håndverk. Turisme spiller en relativt beskjeden rolle.
Andre frazioner i samme kommune er Mazon (Mazzon) og Vill (Villa). Neumarkts nabokommuner er Kaltern, Kurtatsch, Kurtinig, Margreid, Tramin, Montan og Salorno.
Laag var en raetisk landsby langs Via Claudia Augusta.I Laag finnes tre kirker, bl.a. kirken St. Florian fra 1100-tallet samt restene av pilegrimshospitset Klösterle fra 1200-tallet. Laag har to barnehager og to grunnskoler, henholdsvis tysk- og italienskspråklige.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tomasi, David (2001), Elementi di analisi antropologica attorno alla simbologia dei popoli del'arco alpino, Accademia di Belle Arti di Verona
Kühebacher, Egon (1995), Die Ortsnamen Südtirols und ihre Geschichte, vol. 1, Bolzano: Athesia, ISBN 88-7014-634-0, p. 206.
Pernter, Christian (1996), Das Straßenhospiz St. Florian bei Laag – ein Beitrag zur Geschichte des Bozner Unterlandes, in "Der Schlern", 70, pp. 496-508.
Tomasi, David (2003), Klösterle, Accademia di Belle Arti di Verona
Tomasi, David (1999), Identità e analogie nei dialetti dell'arco alpino, Li.Sci. Trento


== Eksterne lenker ==
Neumarkt kommune (tysk)
Viberup

Viberup er en navnet på en liten gruppe gårder på Amager ved København. 
Navnet er avledet av mannsnavnet Vibe. Viberup har ikke vært en egentlig landsby, da den kun har bestått av et par gårder og hatt felles fogd med den nærliggende landsby Ullerup. På midten av 1800-tallet var det i Viberup to gårder og et par hus. Befolkningstallet lå på ca. 30 personer frem til 1901. Tallene er dog vanskelig å fastsette nøyaktig, da stedet i folketellingen normalt ble talt sammen med Ullerup.I Viberup finnes mikrobryggeriet Viberup bryghus.


== Referanser ==
Vår sista dans

«Vår sista dans» er en svensk sang skrevet av Björn Ulvaeus og Benny Andersson. 
Den ble spilt inn på musikkalbumet Benny Anderssons orkester av bandet med samme navn med Helen Sjöholm som vokalist. Singlen ble utgitt i 2001, samme år som albumet. «Vår sista dans» lå tredve uker på Svensktoppen.
Jayant Narlikar

Jayant Narlikar (født 19. juli 1938) er en indisk astrofysiker og talsmann for steady state-kosmologi.
Narlikar mottok sin bachelorgrad fra Banaras Hindu University i 1957 før han begynte å studere vitenskap ved University of Cambridge, der han mottok en bachelorgrad i matematikk i 1960. I 1972 begynte Narlikar sitt professorat ved Tata Institute of Fundamental Research (TIFR) i Mumbai i India. Der studerte han teoretisk astrofysikk. Narlikar mottok Maharashtra Bhushan Award i 2010.


== Referanser ==
Batgirl

Batgirl er flere tegneseriefigurer utgitt av det amerikanske forlaget DC Comics.
Batgirl blir ofte beskrevet som de kvinnelige motstykkene til den mer kjente superhelten Batman. Karakteren ble oppfunnet av Bill Finger og Sheldon Moldoff.
Brotherhood of Evil

Brotherhood of Evil er en fiktiv gruppe superskurker kjent fra tegneserier utgitt av det amerikanske forlaget DC Comics. Gruppen opptrer først og fremst i tegneserien Doom Patrol og ble skapt av forfatteren Arnold Drake og tegneren Bruno Premiani i 1964. Gruppen bestod opprinnelig av figurene The Brain, Monsieur Mallah, General Immortus og Madame Rouge.


== Referanser ==
Jimmy Cox

Jimmy Cox (født 28. juli 1882, død i 3. mars 1925) var en amerikansk låtskriver kjent for flere populære hit-låter. Hans mest kjente sang, «Nobody Knows You When You're Down and Out», ble først gjort populær med Bessie Smiths innspilling fra 1929. I nyere tid er Eric Claptons innspilling i 1970 på Derek and the Dominoes' album Layla and Other Assorted Love Songs av de mest kjente, sammen med Claptons versjon på MTV Unplugged-album fra 1992. 
Av andre kjente artister som har spilt inn sangen bør nevnes Peter, Paul and Mary, Otis Redding, John Lennon, Rod Stewart, Janis Joplin, B.B. King, Nina Simone og Sam Cooke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jimmy Cox på Internet Movie Database 
(en) Jimmy Cox hos Internet Broadway Database 
(en) Jimmy Cox hos Internet Broadway Database 
(en) Jimmy Cox på Discogs 
(en) Jimmy Cox på MusicBrainz 
(en) Jimmy Cox på Songkick 
(en) Jimmy Cox på AllMusic
Karl Richter (dirigent)

Karl Richter (født 15. oktober 1926 i Plauen, Tyskland, død 15. februar 1981 i München) var en tysk dirigent, organist og cembalist. 
Richter ble medlem av Dresdner Kreuzchor da han studerte i Dresden og senere i Leipzig. I 1951 flyttet han til München hvor han underviste ved konservatoriet og var kantor og organist ved St. Markus kirke. I 1951 ble han dirigent for det som senere ble Münchener Bach-Chor og i 1953 Münchener Bach-Orkester, og han ble en av datidens best kjente Bach-tolkere. På 1960-og 1970-tallet gjennomførte han flere turneer til Japan, USA, Canada, Latin-Amerika, Øst-Europa, inkludert Sovjetunionen. I 1963 oppførte han Johannespasjonen og h-moll-messen i Leningrad og Moskva, og hans innspilling av Brandenburger-konsert nr. 2 var med på den musikalske del av Voyager Golden Record som var et budskap fra menneskeheten på sondene Voyager 1 og Voyager 2 da de forlot vårt solsystem.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karl Richter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karl Richter på Internet Movie Database 
(sv) Karl Richter i Svensk Filmdatabas 
(en) Karl Richter på AllMovie 
(en) Karl Richter på Discogs 
(en) Karl Richter på MusicBrainz 
(en) Karl Richter på Spotify 
(en) Karl Richter på AllMusic
Ko Lipe

Ko Lipe (Thai: เกาะหลีเป๊ะ) er en øy i Adang-Rawi-arkipelet i Thailands Satun-provins.
Li Jue

Li Jue (hanzi: 李傕, pinyin: Lǐ Jué; død 198 i Fuping), stilnavn Zhìrán (稚然), var en kinesisk offiser og krigsherre under slutten av Han-dynastiet og forspillet til de tre rikers tid i Kinas historie. Han var etterkommer av Li Guang, og tjente under krigsherren Dong Zhuo. Etter Dongs død ble han lederen for Liangzhou-fraksjonen, og han klarte å ta kontrollen over hovedstaden Chang'an og dominerte keiser Xian fra 192 til 196. Selv om han var en dyktig offiser, var han en dårlig politiker, og han kranglet med sine allierte generaler og lot keiseren unnslippe, som førte til at han mistet makt og siden ble beseiret.


== Litteratur ==
Chen Shou (3rd century). Sanguo Zhi.
Rafe de Crespigny (1984). Northern Frontier: the policies and strategy of the Later Han empire. Canberra: Faculty of Asian Studies, Australian National University. ISBN 0-86784-410-8. 
de Crespigny, Rafe (2007). A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms 23-220 AD. Leiden: Brill. ISBN 9789004156050. 
Fan Ye (5th century). Hou Hanshu.
Pei Songzhi (5th century). Sanguozhi zhu.
Sima Guang (1084). Zizhi Tongjian.
Selfbondage

Selfbondage er en type bondage hvor vedkommende binder seg selv og deltar på egenhånd uten at noen andre er innvolvert i leken. Både lekehåndjern, skjerf, lærreimer, tau og lignende kan bli brukt.


== Metoder ==
En måte å utføre selfbondage er ved bruk av tidsinnstilte mekanismer som løser seg ut etter en viss tid. En annen metode er at tauet/skjerfet, eller noe annet man har rundt hendene, bindes i en løkke slik at man kan putte hendene inn, og stramme ved å ta hendene rundt slik at tauet/skjerfet snurrer seg rundt hendene. Det er også mulig å få andre til å hjelpe en løs når leken er ferdig uten at personen er aktivt med på selveste leken og binder noen.


== Eksterne lenker ==
Selfbondage-teknikker
Side som viser mange metoder for og befri seg på i selfbondage
Guo Si

Guo Si (hanzi: 郭汜 pinyin: Guō Sì; født 146 i Kina, død 197), også kjent som Guō Duō (郭多), var en kinesisk offiser og krigsherre på slutten av Han-dynastiet og forspillet til de tre rikers tid i Kinas historie. 
Han tjente under krigsherren Dong Zhuo, som han hjalp i en rekke felttog, og ble satt under Dongs svigersønn etter at Dong hadde flyttet hovedstaden til Chang'an. Senere ble han en av de facto-regentene for keiser Xian mens han sammen med blant annet Li Jue okkuperte hovedstaden og hold keiseren og hans hoff som gisler. Hans fall ble forårsaket av hans krangel med Li Jue, og sammen ble de beseiret av Yang Feng og Dong Cheng, som hjalp keiseren i å flykte fra hovedstaden. Guō endte med å bli forrådt og myrdet av en av sine underordnede generaler.
D-mannose

D-Mannose er en naturlig sukkerart, som blant annet finnes i små mengder i kroppen samt i en del planter. Karbohydratet har sumformel C6H12O6 og er et monosakkarid som tilhører aldoheksose-gruppen.


== Fremstilling ==
D-Mannose kan produseres på flere måter, ved syntese, kjemisk ekstraksjon eller naturlig ekstraksjon. Ved syntese brukes ofte syrer og barium under fremstillingen, og ved kjemisk ekstraksjon brukes gjerne løsemidler. Naturlig ekstraksjon foregår ved at veden i ulike tresorter males opp med vann til en masse for deretter å kjøres gjennom et lysfilter som lader sukkerpartiklene slik at de fester seg på en filterplate. Filtrene skrapes deretter rene for sukker og D-Mannosen renses ytterligere. Dette gir ren naturlig D-Mannose. Tresortene som oftest brukes er bjørk, bøk og lerk.


== Fordøyelse ==
D-Mannose er trygt å innta, selv i større doser. Det metaboliseres ikke av kroppen, men skilles ut av nyrene i løpet av få timer etter inntak, for deretter å gå videre ut i urinen. 90% innen de første 30-60 minutter. Det vil derfor ikke påvirke blodsukkeret og er følgelig trygt for diabetikere.


== Bruk ==
D-Mannose er primært brukt som naturmiddel mot blærekatarr og urinveisinfeksjon (UVI). Det er hevdet å virke ved en antiadherende effekt ved at D-Mannose-molekyler fester seg til reseptorer på bakteriene slik at disse ikke kan holde seg fast i urinveienes slimhinner, og dermed skylles ut med urinen.


== Referanser ==
Petersburg (Alaska)

Petersburg (tlingit: Séet Ká) 
er en by i Petersburg Borough i den sørøstlige delen av den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger på nordkysten av Mitkof Island, om lag 190 kilometer sør for Juneau, og har 2 920 innbyggere, hvorav 82 prosent hvite og 7 prosent urinnbyggere (i 2000).


== Historie ==
Området ble opprinnelig brukt som sommersted for tlingit-folket. Mot slutten av 1890-tallet kom nordmannen Peter Buschmann, som byen har blitt oppkalt etter, til stedet. Frem til 1900 bygde han en hermetikkfabrikk, et sagbruk og en havn. En større del av befolkningen var av skandinavisk herkomst, og stedet går ofte under navnet «Little Norway».I 1910 hadde stedet vokst til en by med eget styre, og i 1920 bodde det 600 mennesker i Petersburg. Petersburg har vokst til et av Alaskas største fiskesamfunn, og Buschmanns hermetikkfabrikk drives fremdeles med navnet Petersburg Fisheries.


== Næringsliv og infrastruktur ==
Næringslivet i Petersburg består i hovedsak av fiske, tømmerhogst og turisme. Staten driver et fiskeklekkeri, og der er flere hermetikkfabrikker og pakkerier. Byen har en barne-, en ungdomsskole, en high school og et medisinsk senter.Petersburg ligger langs en av hovedrutene til Alaska Marine Highway, og har fergeforbindelser til blant annet Juneau, Wrangell og Ketchikan. Sør for bebyggelsen ligger Petersburg James A. Johnson lufthavn.


== Litteratur ==
Kathy Lee: A History of Petersburg Settlers, 1898-1959, Port Townsend, Washington: Sand Dollar Press 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Petersburg, Alaska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Petersburg Chamber of Commerce
Petersburg (Alaska) i Open Directory Project
Petersburg James A. Johnson lufthavn

Petersburg James A. Johnson lufthavn (IATA: PSG, ICAO: PAPG) er en lufthavn lokalisert 2 kilometer fra byen Petersburg i Alaska.


== Flyselskap ==