jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Musikkåret 1765

Musikkåret 1765 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1765.


== Hendelser ==
Bach-Abel-konsertene grunnlegges.
Bergen filharmoniske orkester ("Harmonien") blir grunnlagt.


== Populær musikk ==
James Hook – "I wish you all good night" (sang)


== Opera ==
Samuel Arnold
Daphne and Amintor
The Summer's Tale
Georg Benda – Xindo riconnosciuto
Christoph Willibald Gluck – Alexandre; Semiramis
Josef Mysliveček – Il Bellerofonte
Antonio Sacchini – Creso


== Klassisk musikk ==
Joseph Haydn – Symfoni nr. 28, Cellokonsert nr. 1
Wolfgang Amadeus Mozart – Symfoni nr. 1


== Fødsler ==
8. februar – Joseph Leopold Eybler, østerriksk komponist (død 1846)
22. mars – František Josef Dušík, komponist fra Böhmen (død ca. 1816)
2. april – Chrysologus Heimes, tysk pater, organist, orgelekspert og komponist (død 1835)
13. juni – Anton Eberl, østerriksk komponist (død 1807)
28. august (dåp) – Jacob Friedrich Friese, tysk skolemester, organist og orgelbygger (død 1833)
18. september – Oliver Holden, amerikansk komponist (død 1844)
16. oktober – Frédéric Duvernoy, fransk hornist, komponist og musikkpedagog (død 1838)
22. oktober – Daniel Steibelt, tysk pianist og komponist (død 1823)
26. oktober – Jakub Jan Ryba, tsjekkisk komponist (død 1815)
14. november – François-Antoine Jecker, fransk instrumentbygger (død 1834)
20. november – Friedrich Heinrich Himmel, tysk komponist (død 1814)
23. november – Thomas Attwood, engelsk komponist (død 1838)
27. november – Bernard Sarrette, fransk dirigent og musikkpedagog (død 1858)
Alexander Juhan, amerikansk komponist, pianist og dirigent (født 1845)
Sofia Liljegren finsk sopran (død 1795)


== Dødsfall ==
12. januar – Johann Melchior Molter, tysk komponist og fiolinist (født 1696)
15. januar – Carlmann Kolb, tysk komponist (født 1703)
19. januar – Johan Joachim Agrell, svensk komponist (født 1701)
9. februar – Elisabetta de Gambarini, engelsk sanger, komponist og dirigent (født 1731)
20. mars – Paolo Antonio Rolli, italiensk librettist og poet (født 1637)
Mai – José de Orejón y Aparicio, peruansk komponist (født ca. 1705)
6. juli – Ferdinand Zellbell, svensk komponist (født 1689)
17. desember – Conrad Friedrich Hurlebusch, tysknederlandsk organist og komponist (født ca. 1691)
John Hebden, engelsk fagottspiller, cellist og komponist (født 1712)
Edward Henry Purcell, organist og musikkutgiver (ukjent fødselsår)
Louis-Antoine Dornel, fransk cembalist, fiolinist og komponist (født ca. 1685)
Wertmessziffer

Wertmessziffer (målverditall) er en metode for å vurdere en hunds egnethet som tjenestehund for politi og militær. Seks ulike egenskaper blir vurdert, og de er gradert på en skala fra 0 til 9. De 3 første sifrene vurderer hundens anatomi. De siste 3 sifrene vurderer hundens temperament og nerver. Vurderingene gir en tallkode som forteller hvilket nivå hunden er vurdert til, eksempelvis: 8643/33. Den perfekte tjenestehunden vil ha en kode som er 5555/55. Hunder som er egnet som tjenestehunder vil befinne seg innenfor rammene av xxx3/33 og xxx7/33. Den hundesporten som samsvarer mest med denne vurderingsmetoden er IPO.
Unghundene ble vurdert på «Nachwuchs Beurteiling» før de var ett år. Eieren av tispen måtte møte her med alle valpene fra kullet. Hunder mellom ett og to år ble vurdert på Zucht Tauchlichkeits Pruefung (ZTP). Hunder over 2 år ble vurdert på «Koerung».
Koden som metoden generer er lett å forstå både for oppdrettere og eiere. Det gjør det lettere å finne hunder som besitter de egenskapene som er interessant for dem, og matche hunder som trolig vil være gode kombinasjoner.
Denne evalueringsmetoden ble brukt i det tidligere Øst-Tyskland (DDR). Sektion Dienst und Gebrauchhundewesen (SDK) hadde til oppgave å trene og registrere tjenestehunder til politi, militær og grensepoliti. Avlsarbeidet for schäferne i Øst-Tyskland ble styrt gjennom SDK og Wertmessziffer-systemet. Målet var å få frem temperamentsfulle hunder med sterk karakter, god skarphet og høy drift. De avlet kun på friske brukshunder med sterk kropp og uten genetiske feil. Dersom en hund ble vurdert til å ikke oppnå akseptabel score ble hundene ikke avlet på. Dette gjorde at schäfere i det gamle DDR holdt en meget høy standard i forhold til kravene som stilles til tjenestehunder. De østtyske schäferhundene kjennetegnes av en sterk, slank og muskulær kropp med tung beinstruktur og et massivt hode. De har en mørk pigmentering og er mindre vinklet enn de vesttyske utstillingsschäferne. De har et sterkt temperament, stor arbeidskapasitet og egner seg svært godt som tjenestehunder av ulike typer. De har også en svært liten grad av hofteleddsdysplasi. Blodlinjene i DDR spores hovedsakelig gjennom farssiden. I dag er systemet ikke i alminnelig bruk.
Vurderingene er som følger:


== Litteratur ==
"TOP working dogs, a schutzhund training manual, tracking, obedience, protection". Dietmar Schellenberg
Uqturpan

Uqturpan (uigursk: ئۇچتۇرپان ناھىيىسى / Uçturpan Nahiyisi, kinesisk: 乌什县; pinyin: Wūshí Xiàn) er et fylke i prefekruret Aksu i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 175 186 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommune:

乌什镇, Wushi zhènKommuner:

阿合亚乡, Aheya xiāng
阿克托海依乡, Aketuohaiyi xiāng
奥特贝希乡, Aotebeixi xiāng
阿恰塔格乡, Aqiatage xiāng
亚科瑞克乡, Yakeruike xiāng
亚曼苏柯尔克孜族乡, Yamansukeerkezizu xiāng
依麻木乡, Yimamu xiāng
英阿瓦提乡, Yingawati xiāng


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider Arkivert 2. oktober 2009 hos Wayback Machine.
Michelet (slekt)

Michelet er en norsk slekt som stammer fra Frankrike. Dens eldste kjente stamfar er Jacques Michelet (trolig født ca. 1550, død ca. 1610) fra Metz. I 1644 innvandret major Paul Michelet (ca. 1617–1660) og kaptein Jacques Michelet (ca. 1619–ca. 1678) til Norge. Paul hadde med seg et våpen med tre muslinger på signetringen i 1645. Blant deres etterkommere er det flere forfattere, offiserer og prester, bl.a. generalmajor Jørgen Michelet (1742–1818) og sogneprest i Moland (1790–1805) og prost Johan Wilhelm Michelet (1753–1805). Andre etterkommere er Else Michelet, Jon Michelet og Marte Michelet.

		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Favoritt

En favoritt var den fortrolige følgesvennen, noen ganger elskeren, til en hersker eller en annen betydelig person. I middelalderen og tidlig moderne tid ble begrepet brukt om en person som fikk tildelt betydelig politisk makt av en hersker. Det var særlig et utbredt fenomen på 1500-tallet og 1600-tallet, da regjeringens utførelse hadde blitt for kompleks og krevende for mange arvelige herskere uten stor interesse eller talent for det, og før moderne styreformer var utviklet. I perioden 1600–1660 etterfulgte nærmest enerådige ministerfavoritter hverandre i flere europeiske land, særlig Spania, England, Frankrike og Sverige.
Favoritter ble ofte overøst med titler, utmerkelser og eiendommer, og ble sammenlignet med sopp, fordi de dukket opp fra intet over natten.
Oxford English Dictionary har definert begrepet som «one who stands unduly high in the favour of a prince».


== Litteratur ==
J.H. Elliott and LWB Brockliss (red.), The World of the Favourite, 1999, Yale UP, ISBN 0-300-07644-4
Norwegian Brass Expo

Norwegian Brass Expo er et messingensemble bestående av noen av Norges fremste messingblåsere. Medlemmene i ensemblet har sitt hovedvirke i de norske symfoniorkestrene,og ensemblet ble startet i 2007 med et ønske fra medlemmene om et forum hvor man kan utvikle den norske messingtradisjonen. 
Norwegian Brass Expo har et bredt repertoar som spenner fra renessansen fram til vår egen tid, men har den senere tiden hatt et spesielt fokus på musikk skrevet de siste 30 årene.
Ensemblets første CD "Exhibition" med verk av Modest Mussorgskij, Claude Debussy og Johann Sebastian Bach ble utgitt i 2009. I 2013 produserte de CD-en "Anagram" med musikk av Derek Bourgeois, Mark-Anthony Turnage, Einojuhani Rautavaara og Jon Øivind Ness. Dirigent for begge disse innspillingene er Morten Wensberg.
Mark-Anthony Turnage

Mark-Anthony Turnage (født 10. juni 1960) er en britisk komponist. 
Turnage studerte komposisjon med Oliver Knussen, John Lambert og senere med Gunther Schuller.Hans musikk er også sterkt påvirket av jazz, særlig av Miles Davis.
Turnage har vært tilknyttet både City of Birmingham Symphony Orchestra og Chicago Symphony Orchestra som «resident composer».
Hans produksjon omfatter flere operaer, en rekke orkesterverk, verk for mindre ensembler og kammermusikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mark-Anthony Turnage på Internet Movie Database 
(en) Mark-Anthony Turnage på Discogs 
(en) Mark-Anthony Turnage på MusicBrainz 
(en) Mark-Anthony Turnage på Spotify 
(en) Mark-Anthony Turnage på Songkick 
(en) Mark-Anthony Turnage på Last.fm 
(en) Mark-Anthony Turnage på AllMusic 
(en) Omtale på Boosey & Hawkes sine nettsider.
Mieskuoro Huutajat

Mieskuoro Huutajat (Det ropende mannskoret) er et kor fra Uleåborg, Finland. Koret ble dannet i 1987, og hadde da 20 medlemmer. Senere har dette økt til ca. 30.
Mannskoret, under ledelse av Petri Sirviö, har blitt internasjonalt kjent for sine høylytte, svært utradisjonelle tolkninger av ulike sanger. I første rekke dreier dette seg om finske patriotiske sanger, men også av ulike lands nasjonalsanger. Ett eksempel på dette er The Star-Spangled Banner.
Huutajat sang under Congratulations; en spesialkonsert for den 50. Eurovision Song Contest i København i oktober 2005. Koret opptrådte også under Vinterfestuka i Narvik i mars 2013.


== Dokumentarfilm ==
Koret ble portrettert i dokumentarfilmen Screaming Men, utgitt i 2003.


== Utgivelser ==
Pohjoinen kotimaamme (EP, 1988, EMI)
Six National Anthems (EP, 1990, Poko)
H.Y.V.Ä (EP, 1994, Bad Vugum)
10th Anniversary Concert (CD, 1998, Bad Vugum)
H.Y.V.Ä (CD, 2001, P-Vine, PCD-23116)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mieskuoro Huutajat på Discogs 
(en) Mieskuoro Huutajat på MusicBrainz 
(en) Mieskuoro Huutajat på Songkick 
Offisielt nettsted til Screaming Men
The Shouting Men of Finland, BBC
Awat

Awat (uigursk: ئاۋات ناھىيىسى / Avat Nahiyisi, kinesisk: 阿瓦提县; pinyin: Āwǎtí Xiàn) er et fylke i prefekturet Aksu i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 188 695 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommuner (镇, zhèn):

阿瓦提镇, Awati zhèn
拜什艾日克镇, Baishenairike zhèn
乌鲁却勒镇, Wuluquele zhènKommuner (乡, xiāng):

阿依巴格乡, Ayibage xiāng
巴格托格拉克乡, Bagetuogelake xiāng
多浪乡, Duolang xiāng
塔木托格拉克乡, Tamutuogelake xiāng
英艾日克乡, Yingairike xiāng


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Sofia Liljegren

Sofia Ulrika Liljegren (født 1765, død 6. desember 1795) var en finsk operasanger (sopran) som fra 1781 virket ved Kungliga teatern i Stockholm. Hovsångerska.
Personopplysningene om henne er sparsomme. Hun tilhørte de aller første sceneartistene i Finland. Hun ble ansatt ved operakoret i Stockholm 1781 og erstattet 1783 Elisabeth Olin i tittelrollen i Iphigenie i Auliden av Glück. Blant øvrige roller finnes Klytaimnestra i Elektra av Kauffman. Sohlmans musiklexikon skriver: «da hun ofte nevnes i forbindelse med den gustavianske operaens mest framstående navn bør hun ha hørt til de verdsatt kunstnere». Creutz og Clewberg skrev rosende om hennes opptredener for Gustav III under hans Italia-reise.
Gustaf Löwenhielm nevnte henne under en diskusjon om den gustavianske operaen som en av de få innenlandske svenske operatalentene mellom Elisabeth Olins avgang i 1784 og Jeanette Wässelius inntreden i 1800, en periode da den svenska operaen ellers mest ansatte utlendinger, men tillegger også at «Mamsell Liljegren» tross alt ikke hadde noe talent utover det vanlige, og at Inga Åberg var bedre. I 1790-årene minsket hennes popularitet. I 1788 gifte hun seg med hoffkapellmesteren Francesco Antonio Uttini.


== Kilder ==
Sohlmans musiklexikon bind 4, ISBN 91-7198-024-5
Georg Nordensvan: Svensk teater och svenska skådespelare Från Gustav III till våra dagar. Förra delen 1772-1842, Albert Bonniers Förlag (1917), Stockholm
[1] Fredrik August Dahlgren: Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737-1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773-1863. Med flera anteckningar.
Per Inge Bjerknes

Per Inge Bjerknes (født 12. april 1979) er en norsk politiker (Senterpartiet). Fra høsten 2011 er han fylkesvaraordfører i Østfold. Han er sentralstyremedlem i partiet og står ved stortingsvalget 2013 på førsteplass på Østfold-lista til Senterpartiet. Han er også blind.


== Kilder ==
«Den livsviktige gaven», Aftenposten (A-magasinet) 10. april 2007; besøkt 16. mai 2013.
«Blinde Per Inge sikter mot Stortinget», TV2 7. april 2013; besøkt 16. mai 2013.


== Eksterne lenker ==
Bjerknes' blogg
Ivar Odnes

Ivar Odnes (født 25. mai 1963, død 5. oktober 2018) var en norsk politiker og stortingsrepresentant som representerte Senterpartiet. Han var medlem av Stortingets Transport- og kommunikasjonskomite. Ved stortingsvalget 2017 var han Senterpartiets førstekandidat i Oppland. Han var fylkesvaraordfører for Oppland i seks år fra 2011. 
Ved stortingsvalget 2017 var Odnes førstekandidat for Senterpartiet fra Oppland. Han var leder av Oppland Senterparti fra 2006 til 2014.Han var nestleder i styret i Norsk Kulturarv fra 2013 og var styremedlem i NFF Indre Østland. Odnes hadde fra april 2016 ledervervet i Senterpartiets studieforbund. Han var leder av KS Oppland fra november 2015 til han ble stortingsrepresentant, og i samme periode var han leder av bedriftsforsamlingen i Eidsiva Energi. 
Odnes var byggmester og også folkemusiker og Spellemann-vinner.
I september 2018 fortalte Odnes selv at han hadde en alvorlig kreftdiagnose og døde kort tid senere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivar Odnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ivar Odnes hos Stortinget 
(no) Ivar Odnes hos Norsk senter for forskningsdata
Arne Braut

Arne Braut (født 11. oktober 1950) er en norsk politiker (Senterpartiet). Fra høsten 2007 er han fylkesvaraordfører i Sør-Trøndelag. Han har vært fylkestingsmedlem siden 1995.
Braut var i perioden 2001–05 andre vararepresentant til Stortinget for Senterpartiet i Sør-Trøndelag. Han møtte i alt 28 dager. 
Braut er gårdbruker i Oppdal. Han har hatt ei rekke stillinger innen turisme og næringsdrift lokalt.
Arne Braut har også være styreleder for Sverresborg, Trøndelag Folkemuseum.


== Referanser ==


== Kilder ==
Biografi på Stortingets nettsted; besøkt 16. mai 2013.
«KrF blir med på laget», Adresseavisen 17. september 2011.


== Eksterne lenker ==
(no) Arne Braut hos Stortinget 
(no) Arne Braut hos Norsk senter for forskningsdata
Black E.P. Vol.2


== BLACK EP Vol.2 ==


== Sporliste ==
«Asleep Or Awake?» (Spektralized Remix)
«Eclipse» (OK Minus Remix)
«Shadow» (People Theatre Remix)
«Apollo» (Flipside & Parsberg Remix)
«Green Queen» (Stanley Cupid Remix)
«Love Will Tear Us Apart» (Joy Division cover)
«Adrift» (C-64 Version)
«Green Queen» (Client Remix)
«Apollo» (Rotersand Rework)
«Shadow» (Essence of Mind Remix)
«Apollo» (Alex O's Old School Remix)
«Green Queen» (Outer/Innerpartysystem Remix)
Konfliktåret 1765

Konfliktåret 1765 er en oversikt over hendelser som har med voldelige konflikter i vid forstand å gjøre som kriger, revolusjoner og opprør i 1765.


== Pågående konflikter ==
Det korsikanske opprør (1755-1769)
Den sino-burmesiske krigen (1765–69)
Kina på den ene siden
Burma på andre siden


== Fødsler ==
29. juli – Jean-Baptiste Drouet d’Erlon, fransk general og Marskalk av Frankrike (død 1844)
17. oktober – Henri Clarke d’Hunebourg, fransk general og statsmann (død 1818)


== Dødsfall ==
31. oktober – William, hertug av Cumberland, britisk hærfører (født 1721)


== Referanser ==
Kinaros

Kinaros (gresk: Κίναρος) er en liten gresk øy i sørlige egeiske øyer, tilhørende øygruppen Dodekanesene og kommunen Leros. Den er 3,7 km lang og 1,5 km bred.


== Beskrivelse ==
Kinaros tilhører en gruppe på seks små øyer og flere holmer som ligger mellom de dodekanesiske øyene Leros og Kalymnos i øst og den kykladiske øya Amorgos i vest. I sør ligger Astypalia, også en del Dodekanesene. Foruten Kinaros ligger det i denne øygruppen i vest Plaka, Glaros, Mavra og i øst Levitha.
På sørsiden av øya er det noen dype, fjordlignende bukter som tilbyr en naturlig ankerplasser med beskyttelse mot nordlige vinder for båter og skip. Vestsiden har bratte, utilgjengelige fjellskråninger. Den typiske planter som dominerer landskapet er de lave buskvekstene maki (macchia) og garriga (frygana).


== Historie ==
På grunn av øyas geografiske plasseringen var Kinaros allerede i oldtiden en viktig ankerplass for skip som reiste mellom Kykladene og Dodekanesene. Det antas at det var en liten bosetning på øya, og arkeologisk er det påvist levninger av bygninger.
Etter at den isolerte øya ble forlatt de som bodde der i 1960, ble den senere bebodd av fiskere for en mindre tid. I 2000 flyttet et eldre ektepar tilbake for å bo fast på øya. Øyboerne er til en viss grad selvforsynte og holder noen geiter. For strømforsyning er et system innenfor fornybar energi kalt fotovoltaik installert som forvandler av sollys (fotoner) til elektrisk energi (elektroner). Ettersom det er mottak for enten fasttelefon eller mobiltelefon på øya, har det vært gjort forsøk på tilkobling til internett via satellitt.

Kinaros gått blitt nådd fra Amorgos eller Kalymnos med hurtigbåter. I sommermånedene er det dagsturer fra Leros og fra Egiali.


== Verneområde ==
Kinaros er en del av Natura 2000, et miljønettverk innen EU som skal beskytte og bevare biologisk mangfold, for område GM 4220012 (Nordlige Amorgos, Kinaros, Levitha, Mavria og Glaros; Βόρεια Αμοργός και Κύναρο, Λέβιθα, Μαυριά και Γλάρος). Årsaken er tilstedeværelsen av munkesel, skilpaddearten Mauremys caspica og ormarten Elaphe quatuorlineata. Det er også klassifisert som et viktig fugleområde (Important Bird Area, IBA) med blant annet eleonorafalk og middelhavsmåke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kinaros – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lars Erik Hyllvang

Lars Erik Hyllvang (født 30. august 1968, død 8. desember 2019 på Ullevål sykehus) var en norsk politiker (Sp) som var ordfører i Engerdal kommune fra 2011 til sin død i 2019. Han var innvalgt på Samlingslista, en fellesliste med Venstre. Før han ble ordfører hadde han fire år bak seg i kommunestyret.
Hyllvang var utdannet lærer. Han har arbeidet mye med voksenopplæring og opplæring av flyktninger og asylsøkere. Han har også jobbet åtte år med utviklings- og nødarbeid på Sri Lanka. Da han ble valgt til ordfører, var han enhetsleder for oppvekst i Engerdal kommune.
Hyllvang var i 2013 leder for Hedmark Nei til EU, og ble i november 2013 valgt inn i Nei til EUs arbeidsutvalg.


== Referanser ==


== Kilder ==
Ordførerpresentasjon i Kommunal Rapport; besøkt 17. mai 2013.
Presentasjon av Hyllvang på nettstedet til Samlingsista; besøkt 17. mai 2013.
Jan Håvard Refsethås

Jan Håvard Refsethås (født 19. januar 1957) er en norsk politiker (Sp) som fra 2015 til 2019 var ordfører i Holtålen kommune. Fra 2011 til 2015 var han fungerende ordfører ettersom ordfører Heidi Greni møtte som vara til Stortinget for Senterpartiet så lenge Ola Borten Moe var statsråd (2011–2013), og ettersom Greni fikk fast plass på Stortinget etter Stortingsvalget i 2013.
Refsethås er bonde.


== Kilder ==
«Vil ha fokus på næringsutvikling», Arbeidets Rett 18. september 2011; besøkt 17. mai 2013.
Per Røsseth

Per Røsseth (født 26. februar 1956) er en norsk politiker (Senterpartiet). Fra høsten 2011 er han varaordfører i Selbu, innvalgt på ei fellesliste med Venstre og Kristelig Folkeparti. 
Røsseth er bonde.


== Kilder ==
TV2s velgerguide; besøkt 17. mai 2013.
«Inga fortsetter - Per blir vara», Selbyggen 23. september 2011; besøkt 17. mai 2013.
Berit Øian Kåsen

Berit Øian Kåsen  (født 1. februar 1971) er en norsk politiker (Senterpartiet). Høsten 2011 ble hun varaordfører i Tydal, innvalgt på ei fellesliste med Venstre. 


== Kilder ==
«Paulsby ordfører i Tydal», NRK Trøndelag 5. oktober 2011; besøkt 17. mai 2013.
Dagfinn Morseth

Dagfinn Morseth (født 1898, død 1958) var en norsk arkitekt.
Morseth ble uteksaminsert fra NTHs arkitektavdeling i 1923 og studerte deretter ved Det norske arkitektakademi (NAL-akademiet) i 1924–25. Han fikk stipender og gjorde en rekke studiereiser til forskjellige land. Han arbeidet ved flere forskjellige arkitektkontorer før han opprettet egen praksis i 1931 og samarbeidet med Mads Wiel Gedde i firmaet Morseth & Wiel Gedde fra 1932. De er ikke minst kjent for kirkene i Lillestrøm og på Notodden. De utarbeidet reguleringsplan for drabantbybebyggelsen på Etterstad i Oslo. De tegnet også flere sykehus samt rådhus og fabrikkanlegg.
Morseth var dessuten konsultativ distriktsarkitekt for Hedmark og Oppland ved gjenreisningen i 1940–45. Han hadde også en rekke tillitsverv i forbindelse med arkitektyrket.


== Verker i utvalg ==
Lillestrøm kirke (1933–35, sammen med Mads Wiel Gedde)
Notodden kirke (1932–38, sammen med Mads Wiel Gedde)
Jar kirke (tegnet 1938, sammen med Mads Wiel Gedde og Peer Qvam; sistnevnte var utførende arkitekt, og kirken ble innviet i 1961)
Anlegg for Per Kure Norsk Motor- og Dynamofabrik, Hasle, Oslo (1935 og 1945–49, sammen med Mads Wiel Gedde)
Reguleringsplan for Etterstad i Oslo (1947-51, sammen med Mads Wiel Gedde)
Harstad rådhus (1953, sammen med Mads Wiel Gedde)
Haugesund Sanitetsforenings Revmatismesykehus (1958, sammen med Mads Wiel Gedde)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bruun, Ole Daniel (2008). Arkitektur i Oslo (2 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1945-8. 


== Eksterne lenker ==
Dagfinn Morseth i Lokalhistoriewiki
Norsk kunstnerleksikon
Dagfinn Morseth i SNL
Jarle Elden

Jarle Elden  (født 26. mai 1959) er en norsk politiker (Senterpartiet). Han var varaordfører i Fosnes kommune fra 2011 til 2015, innvalgt på ei fellesliste med Kristelig Folkeparti. Elden var også varaordfører i periodene 2003–07 og 2007–11.


== Kilder ==
Kommunens informasjonsskriv oktober 2011; besøkt 17. mai 2013.
«Vil bestå som egen kommune», Namdalsavisa 28. april 2005; besøkt 17. mai 2013.
Mads Wiel Gedde

Mads Wiel Gedde (født 1900, død 1967) var en norsk arkitekt. 
Gedde ble uteksaminert fra Norges tekniske høgskole i 1923 og kunne takket være stipender gjøre en rekke studiereiser i ung alder. Han arbeidet som assistent for Lars Backer i 1923–25 og for Hans Backer Fürst i 1925–32 i tillegg til å ha egen praksis. Gedde er ikke minst kjent for sitt samarbeid med Dagfinn Morseth i firmaet Morseth & Wiel Gedde fra 1932. Han hadde også en rekke tillitsverv i forbindelse med arkitektyrket.


== Verker i utvalg ==
Rekkehus i Gyldenløves gate 1-3, Oslo (1929)
Lillestrøm kirke (1933–35, sammen med Dagfinn Morseth)
Notodden kirke (1932–38, sammen med Dagfinn Morseth)
Jar kirke (tegnet 1938, sammen med Dagfinn Morseth og Peer Qvam; sistnevnte var utførende arkitekt, og kirken ble innviet i 1961)
Anlegg for Per Kure Norsk Motor- og Dynamofabrik, Hasle, Oslo (1935 og 1945–49, sammen med Dagfinn Morseth)
Reguleringsplan for Etterstad i Oslo (1947-51, sammen med Dagfinn Morseth)
Harstad rådhus (1953, sammen med Dagfinn Morseth)
Haugesund Sanitetsforenings Revmatismesykehus (1958, sammen med Dagfinn Morseth)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bruun, Ole Daniel (2008). Arkitektur i Oslo (2 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1945-8. 
Andersen, O. Delphin, red. (1950). Studentene fra 1919. Biografiske opplysninger m.v. samlet til 30-års jubileet 1949. Oslo. s. 67. 


== Eksterne lenker ==
Lokalhistoriewiki
Norsk kunstnerleksikon om Mads Wiel Gedde
Norsk kunstnerleksikon om Dagfinn Morseth (har verksliste)
Lena Holmen

Lena Holmen  (født 5. januar 1976) er en norsk politiker (Senterpartiet). Hun er fra 2011 varaordfører i Træna kommune, innvalgt på ei fellesliste med Kristelig Folkeparti. 
Holmen jobber på Træna gjestegård.


== Kilder ==
TV2s velgerguide; besøkt 17. mai 2013.
Presentasjon av Træna kommunestyre, Helgelands Blad 27. oktober 2011; besøkt 17. mai 2013.