jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rudi Dietrich

Rudolf «Rudi» Dietrich (født 13. august 1929 i Innsbruck, død 11. september 2004 i Seefeld) var en østerriksk skihopper som representerte Wintersportverein Innsbruck og Skiclub Seefeld. Han vant den første skiflygingsuka i Kulm (Bad Mitterndorf) i 1950 og satte den første anerkjente bakkerekorden på 103 meter. I OL i Oslo i 1952 ble han nummer 21. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1953-1956.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sports Reference: Rudi Dietrich Arkivert 3. november 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 10. juni 2011)
Skifliegen.at: Kulmsieger (oversikt over vinnere og bakkerekorder, besøkt 10. juni 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Rudi Dietrich – Olympics.com 
(en) Rudi Dietrich – Olympic.org 
(en) Rudi Dietrich – Olympedia 
(en) Rudi Dietrich – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rudi Dietrich – FIS (skihopping)
Mona Strand

Mona Strand (født 20. mars 1965 i Oslo) er en norsk kunsthåndverker og hattedesigner. Hun er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, Institutt for klær og kostyme, der hun tok hovedfag i kategorien skulpturelle hatter (1993). Strand har i flere år hatt eget verksted med utsalg i Bolteløkka Allé i Oslo. Mona Strand har hatt en lang rekke utstillinger og visninger fra 1995. 
Hun har mottatt flere arbeidsstipender, priser og utmerkelser, som 10-årig arbeidsstipend og er innkjøpt av museer i Norge og i utlandet.


== Separatutstillinger og større prosjekter ==
2011 – Rådhusgalleriet; Oslo; "Hodepryd og øyenslyst", 10-årsjubileumsutstilling med Norske Modister og   Hattedesignere
2010 – Värmland Museum; Von Echstedska Gården; ”Fåfängt och förgängligt”
2009 – Nääs Konsthandverk, Nääs slott, ”Slottshemmeligheter”, separatutstilling
2006 – Oslo rådhus; Ibsen-året, åpningsseremoni, 24 hodebekledninger
2006 – Kunstristen i Oslo, ”Rede” installasjon med Gunnar Fon og Sandra Aslaksen
2006 – DogA, Oslo, “5 crossing borders” & “The new subjectivity in design/UK”
2005 – Livrustkammaren , Det kongelige slott i Stockholm “5 crossing borders”
2005 – Kunstbanken, Hamar, Klær som kunst: ”Rede” Installasjon i prosjektrommet ”Hvelvet”
2002 – Hordaland Kunstnersenter, ”Hodeserie 2000”, separatutstilling i prosjektrommet Krypten
2000 – Norsk Form, Galleri Falsen, ”Hatter inspirert av afrikanske frisyrer” Separatutstilling


== Teater og film ==
Mona Strand kreerte hodeplagg til forestillingen ”Fanny og Alexander” med verdenspremiere på Nationaltheatret i Oslo i 2009, og tidligere hadde hun en rekke oppdrag til forskjellige teaterstykker og filmer.


== Undervisning og kurs ==
Strand har undervist i kortere perioder ved Esmod, og holdt en rekke workshops  


== Priser og utmerkelser ==
Oslo Bys Kulturstipend 2005
Grassiprisen 2004, Grassimesse, Leipzig, Tyskland, samarbeidsprosjekt med Marit Eken Kalager 2004


== Offentlige innkjøp ==
Värmlands Museum, 2010
Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum Trondheim, 2008 og 2005
Kunstindustrimuseet i Oslo, 2004
Grassimuseum, Leipzig, Tyskland (Arbeiten internationaler Künstler aus der Lotte Reimers Stiftung) 2004


== Medlemskap ==
Norske Kunsthåndverkere
Galleri Format
Norwegian Fashion Institute
Norske Modister og Hattedesignere


== Verv ==
2007–2011: Styremedlem NK Stor-Oslo
2009–2011: Valgkomite Norwegian Fashion Institute
2001–2003: Styremedlem Norske Modister og Hattedesignere


== Annet ==
2010–2011: Prosjektassistent, «Hodepryd og Øyenslyst», jubileumsutstilling med Norske Modister og Hattedesignere
Lotte Grepp Knutsen

Lotte Grepp Knutsen (født 10. september 1973 i Bærum) er en norsk kommunikasjonsrådgiver og politiker (Arbeiderpartiet). Fra oktober 2021 til oktober 2022 var hun statssekretær i Finansdepartementet. Hun har tidligere hatt en rekke stillinger i Jens Stoltenbergs andre regjering og i Oslo Arbeiderpartis bystyregruppe.


== Biografi ==
Lotte Grepp Knutsen er utdannet sosiolog fra Universitetet i Oslo, og arbeidet en tid i Norsk studentunion under studiene. Fra 1996 til 2000 arbeidet hun i informasjonsstaben i Stortinget, hvorpå hun ble rådgiver i bystyregruppen til Arbeiderpartiet 2001–2005. Deretter tiltrådte Grepp Knutsen i en stilling som rådgiver i JKL Oslo.
Da Anniken Huitfeldt i februar 2008 ble barne- og likestillingsminister, utpekte hun Lotte Grepp Knutsen som sin politiske rådgiver fra samme tid, og fra mars 2009 som statssekretær. Knutsen fulgte med til Kulturdepartementet som statssekretær da Huitfeldt ble kulturminister 20. oktober 2009. Der fikk hun ansvaret for mediesakene, mens statssekretær Lubna Jaffery hadde ansvar for kultursakene. To ganger ble Grepp Knutsen avløst av Roger Solheim i permisjonsperioder. 27. desember 2011 ble Knutsen utnevnt til statssekretær i Helse- og omsorgsdepartementet. 20. april 2012 fikk hun avskjed i nåde.
Hun var konstituert som statssekretær ved Statsministerens kontor mens Rita Skjærvik hadde fødselspermisjon.I perioden 2013–2015 jobbet hun som seniorrådgiver ved daværende Universitetet i Nordland. I 2015 ble hun ansatt som markeds- og kommunikasjonssjef ved Nord universitet, før hun i perioden 2016–2018 jobbet som kommunikasjonssjef. I 2018 ble hun ansatt som seniorrådgiver i kommunikasjonsbyrået Apeland. I 2019 gikk Lotte Grepp Knutsen videre til Equinor, der hun jobber som rådgiver innen samfunns- og myndighetskontakt.Lotte Grepp Knutsen har hatt en rekke styreverv, blant annet i OBOS, Ullevaal Stadion og i Oslo Arbeidersamfunn. I 2018 ble hun styremedlem i Norsk Luftfartsmuseum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Lotte Grepp Knutsen hos Stortinget 
(no) Lotte Grepp Knutsen hos Norsk senter for forskningsdata 
Biografi hos regjeringen.no.
Lotte Grepp Knutsen på Twitter 
Lotte Grepp Knutsen på LinkedIn
Qian Xuan

Qian Xuan (kinesisk: 钱选, pinyin: Qián Xuǎn; Wade–Giles: Ch'ien Hsüan; født 1235 i Huzhou i provinsen Zhejiang i Kina, død 1305) var en kinesisk maler og dikter. Han nektet å tjene Yuandynastiets mongolske makthavere og var tro mot Songdynastiet. 
Under det sørlige Songdynasti tok han den kinesiske embedsmannseksamen. Da Yuan erobret riket i 1276, oppgav han sin embedsmannskarriere. Han levde tilbaketrukket og befattet seg med maling og diktning. Han tilhørte samme krets av malere og lærde som også Zhao Mengfu var med i.
Hans malerkunst er kontemplativ og kombinerer Song-realismen med en arkaisk Tang-stil. Qian Xuan er kjent for dyre-, fugl-og-blomster- og landskapsmotiver (Shan shui).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Masterpieces of Chinese Art (page 87), by Rhonda and Jeffrey Cooper, Todtri Productions, 1997. ISBN 1-57717-060-1
Ci hai bian ji wei yuan hui (辞海编辑委员会）. Ci hai （辞海）. Shanghai: Shanghai ci shu chu ban she （上海辞书出版社）, 1979.
Elvegårdsmoen

Elvegårdsmoen er en norsk militær øvingsplass i Narvik kommune, øst for Bjerkvik. 
Elvegårdsmoen ble okkupert tidlig om morgenen den 9. april 1940 av tyske soldater som var satt i land fra jagerne Wolfgang Zenker, Erich Koellner og Hermann Künne. De norske leirvaktene hadde ikke ammunisjon for å yte motstand. I Elvegårdsmoen fikk bergjegerne tilgang til store mengder norsk militært utstyr som de benyttet til å bevæpne tyske marinegaster etter at samtlige ti tyske jagere var blitt senket 13. april ("fjellmarine"). Den 13. mai ble Elvegårdsmoen erobret av franske fremmedlegionærer etter invasjonen i Bjerkvik. Senere i krigen utvidet tyskerne leiren med en rekke bygninger. 
Leiren er fra 2005 standkvarter for Nord-Hålogaland Heimevernsdistrikt 16. 


== Eksterne lenker ==
«Elvegårdsmoen». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Mark Brown

Mark Brown (født 9. februar 1975) er en profesjonell golfspiller fra New Zealand som spiller på Europatouren og Asian Tour.
Foruten en seier på Europatouren, Johnnie Walker Classic, som var delarrangert av Europatouren og Australasiatouren og som derfor regnes som seier på begge tourene, har Brown to seire på Asiatouren. I 2008 toppet han pengelisten på Australasiatouren.


== Meritter ==


=== Seire på Europatouren ===
2008 Johnnie Walker Classic


== Eksterne lenker ==
(en) Mark Brown – Europatouren 
(en) Mark Brown – Japantouren 
(en) Mark Brown – Verdensrankingen 
Profil på europeantour.com
Jerry Kelly

Jerry Kelly (født 23. november 1966 i Madison, Wisconsin) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren.
Kelly ble profesjonell i 1989. Han vant to turneringer på rekrutteringstouren Nike Tour i 1995, og dermed var han klar for PGA-touren i 1996. Hans beste sesong var i 2002, da han vant to turneringer på PGA-touren og ble nummer fire på tourens pengeliste.


== Meritter ==


=== Seire på PGA-touren ===
2009 Zurich Classic of New Orleans
2002 Sony Open in Hawaii, Advil Western Open


=== Presidents Cup ===
2003


== Eksterne lenker ==
(en) Jerry Kelly – PGA-touren 
(en) Jerry Kelly – Verdensrankingen
Jeff Quinney

Jeff Quinney (født 17. november 1978 i Eugene, Oregon) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren.
Som amatør vant Quinney US Amateur Championship i 2000, og han representerte USA i Walker Cup i 2001. Quinney ble profesjonell senere samme år. Etter to seire på Canada Tour, begynte Quinney på Nationwide Tour, den han vant Oregon Classic i 2004. Han endte blant de 10 beste på Nationwide Tours pengeliste i 2006, noe som kvalifiserte ham til spill på PGA-touren 2007.


== Eksterne lenker ==
(en) Jeff Quinney – PGA-touren 
(en) Jeff Quinney – Verdensrankingen
Klämmingen

Klämmingen (eller Klemmingen) er en innsjø i Gnesta kommune i landskapet Södermanland, Sverige.
Innsjøen ligger i en sprekkedal, og dens lengde er 12 km fra nordvest til sørøst. Innsjøens overflateareal er 16 km², og ligger på nivå med Frösjön, 10,7 meter over havet. Innsjøens største dybde er målt til 36,5 meter.
Klämmingen dreneres gjennom innsjøen Sillen og Trosaån.
Opprinnelig utgjorde Klämmingen, sammen med Frösjön, en havbukt på tilsammen ca 15 km. Omkring 1900 ble Frösjön og Klämmingen traffiskert av en dampbåt som gikk fra Gnesta, og la til ved Kvarntorp, Dillbokvarn og sannsynligvis flere steder før den som siste stopp ankom Laxne.


== Bilder ==
Kolsnaren

Kolsnaren er en innsjø i kommunene Katrineholm og Vingåker i landskapet Södermanland, Sverige. Kolsnaren har et areal på 12 km², og er 12 meter på sitt dypeste. Innsjøen dreneres via Viren til Nyköpingsån.
Neste stopp Makrellbekken

Neste stopp Makrellbakken: Historien om Røabanen er en bok om Røabanen skrevet av Nils Carl Aspenberg. Boken ble utgitt i anledning 50-årsjubileet til banens forlengelse fra Smestad til Røa stasjon i 1935. Den inneholder trikkehistorie fra 1896 og frem til ombyggingen til metrostandard på 90-tallet. Et tysk sammendrag på seks sider finnes bakerst i boken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Digital kopi på Nasjonalbibliotekets nettsider
Kvarnsjön (Gladö)

Kvarnsjön er en innsjø i kommunene Huddinge og Botkyrka i landskapet Södermanland, Sverige. Innsjøens tilløp kommer fra Hacksjön, og utløpet renner via Kvarnbäcken til Orlången. Innsjøen inngår i Tyresån-vassdraget. Ved Kvarnsjöns nordside ligger tettstedet Gladö kvarn.
Kvarnsjöns vannkraft har blitt utnyttet siden middelalderen, først til drift av et sagbruk, så senere til en melkvern. Kvarnbäcken ble på begynnelsen av 1900-tallet brukt til kraftproduksjon ved et mindre kraftverk.
Det er en til innsjø med navnet Kvarnsjön i Huddinge kommune, se Kvarnsjön (Lissma).


== Eksterne lenker ==
Kvarnsjön-Gladö Tyresåns vattenvårdsförbund
Kvarnsjön Huddinge naturguide
Nina Ossavy

Nina Ossavy (født 1973) er en norsk skuespiller, regissør og dramatiker. 
Hun var fast skuespiller ved Grenland Friteater fra 1995 til 1999, før hun studerte til mastergrad i Theatre Practices ved Rose Bruford College, London 2001.
Ossavy var kunstnerisk leder i teatergruppen «Ossavy & Kolbenstvedt» sammen med Marius Kolbenstvedt. De drev teatergruppen «Fabula Rasa», hvor hun primært arbeidet som regissør. «Fabula Rasa» ble kjent for forestillinger som En hemmelig hage tolket fritt etter Frances Hodgson Burnett (2005) og andre forestillinger som Veras vinduer (2008), Kameratklubben (2009) og Istialia (2009). Sistnevnte ble i 2011 framført på Nationaltheatret med Pia Tjelta i hovedrollen. Ossavy & Kolbenstvedt produserte i perioden 2013–2014 en trilogi med tema økologi, musikkteateret Skjebnesymfonien sammen med Riksteatret (2013), BIOS som hadde premiere på Black Box teater i oktober 2013, og Still in Silence, som hadde premiere samme sted i 2014. 
I 2013 var hun med på å starte Concerned Artists Norway (CAN). Hun har arrangert seminarer om økokunst, laget videoprosjekter, performance-kunst og kortfilm. I 2018 var hun kunstnerisk leder for økokunstfestivalen «Vigil for the Earth»
I 2019 skrev hun Døden kommer ikke med ljå.Nina Ossavy er medlem av Norske Dramatikeres Forbund og Norsk Skuespillerforbund. Fra 2016 har hun mottatt Statens stipend for etablerte kunstnere, som tildeles for en tiårsperiode.


== Referanser ==


== Kilder ==
(en) Nina Ossavy på Internet Movie Database
Den prøyssiske indemnitetsloven

Den prøyssiske indemnitetsloven (tysk: Indemnitätsgesetz) var en lov i kongeriket Preussen «angående tildeling av indemnitet med hensyn til ledelsen av statsbudsjettet for året 1862 og for utvidelsen av statens utgifter  for året 1866 av 14. september 1866». Loven ble vedtatt den 3. september 1866, med virkning fra 14. september og ble kunngjort den  26. september 1866.
Indemnitetsloven satte en endelig stopper for den prøyssiske forfatningskonflikten, som oppstod i forbindelse med Otto von Bismarcks forfatningsstridige budsjettoverskridelser under opprustningen av den prøyssiske hæren i 1862. Loven ga Bismarck indemnitet med tilbakevirkende kraft, og førte til politisk splittelse. Det liberalistiske Deutsche Fortschrittspartei, som hadde vært i sterk opposisjon til Bismarck, ble delt ved at utbrytere som billiget lovforslaget grunnla det nasjonal-liberalistiske Nationalliberale Partei den 17. november 1866.
Takana (språk)

Takana er et panotakanansk språk som snakkes av rundt 1 800 medlemmer av takana-folket i jungelen langs elvene Beni og Madre de Dios nord i Bolivia.


== Eksterne lenker ==
Takana hos Ethnologue
Takana-ordliste på nett
Den prøyssiske forfatningskonflikten

Den prøyssiske forfatningskonflikten, også kalt hærkonflikten, var en konflikt i kongeriket Preussen omkring en reformasjon av hæren, som også ble en konflikt vedrørende maktfordelingen mellom konge og parlament fra året 1862 frem til 1866. Konflikten stod mellom kong Vilhelm I og det liberalistiske Deutsche Fortschrittspartei i det prøyssiske underhuset (Preußisches Abgeordnetenhaus).
Konfliktens grunnlag var at den prøyssiske ministerpresidenten Otto von Bismarck hadde foretatt forfatningsstridige budsjettoverskridelser under opprustningen av den prøyssiske hæren i 1862. Kongen og Bismarck ønsket å utvide hæren, mens Deutsche Fortschrittspartei i underhuset ønsket å redusere de militære utgiftene og også vernepliktens varighet. Kongen fikk derfor ikke underhusets nødvendige flertall, men Bismarck «løste» denne konflikten gjennom den såkalte gapteorien (Lückentheorie): Den prøyssiske forfatningen i kjølvannet av marsrevolusjonen i 1848 sa ingenting om hva som var lovlig under en konflikt mellom regjeringen og parlamentet. Ved en slik konflikt kunne kongen tvinge sin vilje gjennom, ifølge Bismarck.Deutsche Fortschrittspartei aksepterte aldri denne argumentasjonen, og konflikten varte frem til 1866. Konflikten opphørte med den prøyssiske indemnitetsloven i 1866, som ga Bismarck indemnitet med tilbakevirkende kraft. Utbrytere av Deutsche Fortschrittspartei som billiget lovforslaget, grunnla det nasjonal-liberalistiske Nationalliberale Partei den 17. november 1866.


== Referanser ==
Alliansen mellom det nordtyske forbund og Sør-Tyskland

Alliansen mellom det nordtyske forbund og Sør-Tyskland, også kalt Forbundet for forsvar og angrep (tysk: Schutz- und Trutzbündnisse), var en avtale mellom kongeriket Preussen og de sørtyske statene Bayern, Württemberg, Baden og storhertugdømmet Hessen i årene 1866-1867 i kjølvannet av den østerriksk-prøyssiske krig. Sammen med den tyske tollforening dannet forbundet et viktig samarbeid mellom det nordlige og det sørlige Tyskland på veien mot dannelsen av det tyske keiserrike i 1871.


== Litteratur ==
Wolfgang Hardtwig, Helmut Hinze; Deutsche Geschichte in Quellen und Darstellungen. Band 7: Vom Deutschen Bund zum Kaiserreich. 1815–1871. Reclam, Stuttgart 1997, ISBN 3-15-017007-9 (Reclams Universal-Bibliothek 17007).
Ernst Rudolf Huber; Dokumente zur deutschen Verfassungsgeschichte. Band 2: Deutsche Verfassungsdokumente 1851–1900. Dritte neubearbeitete und vermehrte Auflage, W. Kohlhammer, Stuttgart [u. a.] 1986, ISBN 3-17-001845-0.
Jens Peter Kutz; Vom Bruderkrieg zum „casus foederis“. Die Schutz- und Trutzbündnisse zwischen den süddeutschen Staaten und Preußen (1866–1870). Peter Lang, Frankfurt am Main [u. a.] 2007, ISBN 978-3-631-56904-7 (Europäische Hochschulschriften. Reihe 3: Geschichte und ihre Hilfswissenschaften 1045)
Placozoer

Placozoer er en gruppe av enkle, havlevende dyr som deles inn i bare én eller to arter. Den mest kjente arten, Trichoplax adhaerens, er et lite, primitivt dyr som forekommer i marine bunnsubstrat over hele verden. Placoszoer er ekstremt primitive dyr, nesten som en flercellet amøbe.


== Bygning og levevis ==
Kroppen til Tricoplax er vanligvis rundt enhalv til en millimeter, noen ganger opp til tre millimeter lang og bred, men ikke mer enn 25 mikrometer tykk.  Arten mangler symmetri og består av noen få tusen celler. Cellene er ikke videre differensiert bortsett fra et skille mellom over- og undersiden. Arten beveger seg ved å krype bortover bunnsubstratet ved hjelp av flimmerhår. Når den finner noe den vil spise, legger den seg over maten og hvelver oversiden, slik at det dannes et hulrom mellom dyret og underlaget. Dette hulrommet fungerer som en mage hvor maten blir fordøyd og næringen tatt av cellene på undersiden.


== Formering ==
Formeringen hos Triciplax kan skje på en av to måter. Voksne store dyr deler seg opp i to, noen ganger tre mindre deler, som hver fortsetter å fungere som et nytt dyr. Seksuell reproduksjon ser ut til å bli utløst av svært høye bestandstetthet. Dyret begynner med å absorbere væske, sveller opp og løsner fra substratet slik at de flyter fritt i vannet. I det beskyttede rommet mellom øvre og nedre cellelag dannes et egg fra cellene på undersiden. Når modning av egget er ferdig, vil resten av dyret løses opp slik at egget frigjøres. Små celler uten flagell som dannes samtidig er tolket til å være sædceller. Selve befruktningen har enda ikke vært observert.


== Genetikk ==
I 2008 ble genomet til Trichoplax kartlagt for første gang. Blant resultatene av undersøkelsen er at organismen har det minste genomet av de flercellede dyrene, men at mange av de grunnleggende biokjemiske prosessene er de samme hos Tricoplax som hos andre dyr.
Nøyaktig hvor disse primitive dyrene hører hjemme i dyreriket hav vært omdiskutert. Selv om de hverken har nerveceller eller muskelceller tyder genetiske undersøkelser tyder på at de er mer i slekt med høyere dyr enn med svamper.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Placozoer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Placozoer i Encyclopedia of Life 
(en) Placozoer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Placozoer hos Artsdatabanken 
(sv) Placozoer hos Dyntaxa 
(en) Placozoer hos Fossilworks 
(en) Placozoer hos ITIS 
(en) Placozoer hos NCBI 
(en) Kategori:Placozoa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Placozoa – detaljert informasjon på Wikispecies
Peter II av Aragón

Peter II av Aragón (født 1174 i Huesca, død 12. september 1213 i Muret) var konge av Aragón (som Pedro II) og greve av Barcelona  (som Pere I).  Han var sønn av Alfons II, som han etterfulgte i 1196.Han var merkelig både som konge, ridder og trubadur. Peter II ble kronet i 1204 i Roma og fikk da Aragón som len av pavestolen. Sammen med Castillas og Navarras konger slo han tilbake almohadene og stupte det påfølgende år, da han søkte hjelp av albigensere sør i Frankrike mot Simon av Montfort.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter II of Aragon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bukhårsdyr

Bukhårsdyr (Gastrotricher) er en gruppe av små, virvelløse dyr som holder til i vann. Man kjenner til omkring 400 arter.
Navnet Gastrotricha kommer av de greske ordene γαστήρ, «mage» and τρίξ, «hår».Bukhårsdyrene er som regel under en millimeter lange og forekommer i stort antall. De holder gjerne til ved stranden. Noen arter er knyttet til ferskvann og noen kan påtreffes i bekker. De har flimmerhår på undersiden som de kan bevege seg med. Den bakerste delen av kroppen er ofte gaffellignende. 
De marine artene er  hermafroditter. De som holder til i ferskvann formerer seg ofte ved partenogenese, og hos dem er hannlige kjønnsdeler ikke funksjonelle, eller helt fraværende. Bukhårsdyr legger egg som klekkes til individer som ligner de voksne. Noen arter kan produsere en form for hvileegg under vanskelige forhold. Disse eggene har hardt skall og kan tåle kulde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) bukhårsdyr – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) bukhårsdyr i Encyclopedia of Life 
(en) bukhårsdyr i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bukhårsdyr hos Artsdatabanken 
(sv) bukhårsdyr hos Dyntaxa 
(en) bukhårsdyr hos Fauna Europaea 
(en) bukhårsdyr hos Fossilworks 
(en) bukhårsdyr hos ITIS 
(en) bukhårsdyr hos NCBI 
(en) Kategori:Gastrotricha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gastrotricha – detaljert informasjon på Wikispecies
Abdi Shakur Sheikh Hassan

Abdi Shakur Sheikh Hassan (døde 10. juni 2011) var en somalisk politiker og minister.
Hassan ble utnevnt som innenriksminister og var ansvarlig for den nasjonale sikkerheten i den føderale overgangsregjeringen for Somalia fra den 12. november 2010 av Mohamed Abdullahi Mohamed, landets nye statsminister. Den 10. juni 2011, døde Hassan av skader påført av en selvmordsbomber som hadde kommet seg inn i hans hjem i Mogadishu. Selvmordsbomberen var angivelig hans tenåringsniese, som hadde blitt rekruttert av den islamistiske terrorgrupperingen Al-Shabaab. 


== Referanser ==
Makinti Napanangka

Makinti Napanangka (født ca. 1930, død 9. januar 2011) var en australsk kunstner fra vest-Australia.
Kumentje Napanangka begynte å male australsk samtidskunst på midten av 1990-tallet. Interessen for hennes kunstneriske arbeider utviklet seg raskt, og hun ble representert i de viktigste australske offentlige gallerier, inkludert National Gallery of Australia. Napanangka deltok under Clemenger Contemporary Art Award i 2003. Hun vant en Kumentje National Aboriginal og en Torres Strait Islander Art Award for sine kunstneriske arbeider i 2008. Hennes arbeider blir i stor grad gjort på et lerret av syntetisk polymer eller lin.


== Referanser ==