jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Red Dot Design Award

Red Dot Award eller Red Dot Design Award er en internasjonalt anerkjent utmerkelse for god design som årlig utdeles av Design Zentrum Nordrhein Westfalen.
Red Dot Award er fra 1955 årlig utdelt for arbeid som har en utsøkt designkvalitet. Prisen deles ut av en sakkyndig jury. Red Dot Award het opprinnelig Design Innovationen og fikk sitt nåværende navn i 2000. 


== Kategorier ==
Utmerkelsen deles ut i tre kategorier: product design, communication design og design concept.


=== Product design ===
Prisen er fra 1955 utdelt av Design Zentrum Nordrhein-Westfalen. Denne prisutdelingen omfatter bl.a. produkter for hushold, bosted, sport, fritid, kontor, mote, håndverk og arkitektur. Utdelingen finner sted i Essen. Under samme tilstelning utdeles prisen til Design Team of the Year. Prisen ble utdelt første gang i 1988. Vinnerteamet må ha vist et varig innovativt arbeid. 


=== Communication design ===
Prisen er blitt utdelt fra 1993 innen bl.a. informasjon, reklame, forpakning, plakater samt film og TV. Fra 2008 er det utdelt prisen Red Dot: design agency of the year. Prisen utdeles til et designfirma som har hatt innvirkning på hele bransjen over tid. Prisen blir delt ut i Essen.


=== Design concept ===
Prisen er utdelt siden 2005 og organiseres av red dot design museum i Singapore


== Red Dot-museer ==
Alle premierte arbeider blir vist i minst ett år i Red Dot Design Museum i det tidligere kjelehuset (Kesselhaus) i Zeche Zollverein i Essen. Det gamle kjelehuset var i drift til 1986 og ble deretter ombygd for designmuseets regning etter den britiske arkitekten Norman Fosters tegninger. Museet flyttet inn i bygningen i 1996.
Et Red Dot museum finnes også i Singapore.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Who's Who in Design. The Leading Designers of the World, utgiver Peter Zec, 2007, ISBN 978-3-89939-083-4


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Red dot design museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Red dots hjemmeside
Malin på månen

Malin på månen er et musikkalbum med Malin, utgitt i mai 2006. Albumet lå 26 uker på VG-lista og endte med 6.-plass som beste plassering. Dette er hennes første plateutgivelse.


== Sporliste ==
«Dagen æ bli stor» (Tärnfors/Risnes)
«Dum og deilig» (Dolmen/Lorentzen)
«Bare bare» (Pedersen/Risnes/Wikmark)
«Sommer & skolefri» (Malin Reitan)
«Måne» (Risnes/Wikmark/Aune)
«Glad i dag» (Risnes/Wikmark)
«La det snø» (Risnes/Wikmark/Meløy/Pedersen)
«Vi vil ha rock» (Risnes/Wikmark)
«Mamma pappa» (Risnes/Wikmark)
«Maur i kroppen» (Risnes/Wikmark)
«Et lite ønske» (Risnes/Wikmark/Hellum/Holmslet)
«Så dumt» (Risnes/Wikmark)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Malin Reitan - sang
Ulf Risnes - gitarer, låtskriver, produsent, tekniker
Skjalg Raaen - gitarer, ukulele, mandolin, banjo, dobro
Ronny Wikmark - keyboard, slagverk, låtskriver, produsent
Hans Christian Frønes - gitar på Dagen æ blir stor og Mamma pappa
Jarl Ivar Andresen - gitar på Et lite ønske
Morten Skaget - bass på Dum og deilig, Bare bare, Sommer og skolefri, Måne, Glad i dag, La det snø, Vi vil ha rock, Mamma pappa, Maur i kroppen, Et lite ønske og Så dumt
Kjetil Sandnes - bass på Dagen æ blir stor
Magnus Forsberg - trommer, perkusjon på Dagen æ blir stor
Steinar Krokstad - trommer, perkusjon på Dum og deilig, Bare bare, Sommer og skolefri, Glad i dag og Et lite ønske
Freddy Bolsø - trommer, perkusjon på Vi vil ha rock, Måne, La det snø, Mamma pappa, Maur i kroppen, Så dumt
Marthe Valle - kor på Dagen æ blir stor, La det snø, Mamma pappa og Så dumt
Torunn Sævik - kor på Dum og deilig, Sommer og skolefri, Glad i dag og Et lite ønske
Mari Steinnes - kor på Bare bare
Heidi Skjerve - kor på Sommer og skolefri
Petter Øien - kor på Måne og Vi vil ha rock
Siri Gjære - kor på Mamma pappa, Maur i kroppen, Måne og Vi vil ha rock


== Eksterne lenker ==
Malin på månen
Avisåret 1620

Avisåret 1620 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1620.


== Hendelser ==


== Etableringer ==
15. februar: Nieuwe Tijdinghen er et navn som i ettertid er gitt på en flamsk avis uten noen enhetlig tittel utgitt i Antwerpen. Eier og utgiver var Abraham Verhoeven. Richard Verstegan var journalist. Avisen ble nedlagt i 1629.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
…
Avisåret 1629

Avisåret 1629 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1629.


== Hendelser ==


== Etableringer ==
Nieuwe Tijdinghen er et navn som i ettertid er gitt på en flamsk avis uten noen enhetlig tittel utgitt i Antwerpen som utkom fra 1620 til det ble nedlagt 1629. Eier og utgiver var Abraham Verhoeven. Richard Verstegan var journalist.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
…
Stokke skolers musikkorps

Stokke skolers musikkorps (SSMK) er et musikkorps i Stokke i Vestfold. Det ble stiftet i 1955 og er tilsluttet Norges Musikkorps Forbund (NMF), der det sogner til NMF Sør. SSMK skal fremme interesse for og utøvelse av musikk blant medlemmene.
Korpset er selvstendig og består av barn og ungdom. Det har aspirant- og juniorkorpset for barn fra ca. tredje skoletrinn, og et hovedkorps for musikanter som har deltatt i korpsets aspirant- og juniorkorps og/eller har annen tilsvarende bakgrunn. 


== Eksterne lenker ==
Stokke skolers musikkorps hjemmesider
Stokke skolers musikkorps hos NMF
Stokke skolers musikkorps på Facebook (krever innlogging)
Alle mine tankar (album)

Alle mine tankar er et musikkalbum med Silje Vige, som ble utgitt på Kirkelig Kulturverksted i 1994. Albumet har hentet tittel fra sangen «Alle mine tankar» som vant Melodi Grand Prix året før. Sangen kom på femteplass i Eurovision Song Contest 1993. Albumet Alle mine tankar var Viges første og hittil eneste plate som soloartist.


== Sporliste ==
«Ut av mitt liv»
«Adle e aleina»
«Ett eller aent sted derute»
«Vi vil vite»
«Før meg tebage»
«De små rare mennesker»
«Siste skoledag»
«Så stille det er blitt»
«Brudd»
«Tenk du på meg»
«Dagdrøm»
«Leraren»
«Vibeke»
«Guden som forsvant»
«Jeg vet en hvile»
«Alle mine tankar»


== Referanser ==
Livet er for kjipt

Livet er for kjipt er et musikkalbum med Lars Kilevold, utgitt i 1981. Dette er hans første album som soloartist. Albumet lå ti uker på VG-lista og endte med sjetteplass som beste plassering.


== Sporliste ==
«Barnets mor» (Kilevold)
«Bare 4 år» (Kilevold)
«Jeg vil ikke mer» (Kilevold)
«Livet er for kjipt» (Kilevold)
«Samme rakker'n» (Kilevold)
«Jeg vil dimme» (Kilevold)
«En ny dag» (Kilevold)
«Lik som ørnen» (Kilevold)
«Hvordan» (Kilevold)
«Skjønner ingenting» (Kilevold)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Lars Kilevold - sang, låtskriver, piano, synth
Popol Vuh - backingband


=== Øvrige medvirkende ===
Pete Knutsen - produsent
Einar Jemtland - co-produsent
Ola Johansen - tekniker
Asbjørn Krogtoft - tekniker
Morten Lund - digital remastring-tekniker


== Kilder ==
www.mic.no Lars Kilevold
Olaus Wiff

Olaus Wiff også kalt Olaus Wif, Olluf Wiff, Olav Wiff, Olaf Wiff, og andre varianter (født omkring 1690 i Norge, død 17. september 1730 på Kongsberg) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner. Han virket en tid i Dresden og er særlig kjent for serien av planetmedaljer han laget der. De siste årene av sitt liv arbeidet han ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg.
Wiff gikk i stempelskjærerlære ved den kongelige mynt i København, der han startet i 1708. Etter at læretiden i 1717 var fullført, opplevde han vansekligheter med å få en stilling i Danmark-Norge og han dro utenlands for å utøve sitt fag. Fra omkring 1719 var han i Sachsen, der han gikk i tjeneste hos August II av Polen, konge av Polen og kurfyrste av Sachsen. Som kurfyrstelig stempelskjærer var Wiff virksom i Dresden. 
I anledning av feiringen av bryllupet mellom tronfølger prins Fredrik August og erkehertuginne Maria Josepha av Østerrike, som fant sted 20. august 1719, fikk Wiff i oppdrag å lage medaljer. Serien på sju medaljer kalles planetmedaljene etter motivene på medaljenes revers: himmellegemer avbildet i gudeskikkelse: Solen, Mars, Jupiter, Diana (månen), Merkur, Venus og Saturn. På advers var det motiver av festene som ble holdt. Medaljene ble framstilt i et begrenset antall på 200 sett og er i dag meget verdifulle.
I Dresden laget Wiff i årene 1720 til 1721 også fire andre medaljer for det saksiske hoffet: to medaljer til prins Fredrik Augusts fødsel i 1720, en nyttårsmedalje i 1721 og en medalje i 1723 i anledning prins Fredrik Christians fødsel året før.
Wiff var i 1723 tilbake i København og fikk også der oppdrag for hoffet. Han laget en medalje til kronprins Frederiks fødsel 23. mars 1723. Han laget også en medalje til hundreåret for oppdagelsen av sølv i Sandsvær. Wiff huskes også for firemarkmynten han i 1723 utstyrte med et rytterportrett av Frederik IV av Danmark og Norge, et motiv som senere også ble benyttet på en norsk krone.
I 1723 fikk Wiff embetet som stempelskjærer ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg, et embete han hadde til sin død. Ved Mynten skar Wiff stempler til mynt, i hovedsak skillemyntstempler, og fikk ikke anledning til å videreføre sitt virke som medaljekunstner.


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk kunstnerleksikon, bind 4, Oslo: Universitetsforlaget, 1986, s. 488–490
Kolbjørn Skaare: «Olaus Wiff, stempelskjærer på Kongsberg 1723–1730 i lys av norsk arkivmateriale», Nordisk numismatisk årsskrift 1961, Stockholm: Almqvist & Wiksell, 1961, s. 92-105
Ingrid S. Weber: Planetenfeste August des Starken. Zur Hochzeit des Kronprinzen 1719. Illustriert durch die Medaillen von Oluf Wif, München: Battenberg Verlag, 1985
Weilbach: Dansk kunstnerleksikon, bind 9, København: Rosinante, 2000, s. 81–82


== Eksterne lenker ==
Wiffs medalje til sølvverkets hundreårsjubileum Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine., Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger
Kjip Lunch – Kilevolds Greatest Hits

Kjip Lunch – Kilevolds Greatest Hits er en samleplate med Lars Kilevold, utgitt i 1997.


== Sporliste ==
«Livet er for kjipt» (Lars Kilevold), (Livet er for kjipt)
«Barnets mor» (Lars Kilevold), (Livet er for kjipt)
«Samma rakkern» (Lars Kilevold), (Livet er for kjipt)
«Skjønner ingenting» (Lars Kilevold), (Livet er for kjipt)
«Kjenner du frykten» (Lars Kilevold), (Er'u klar?)
«Hei på deg» (Lars Kilevold), (Er'u klar?)
«Reiser fra deg» (Lars Kilevold), (Er'u klar?)
«Jubel og blod» (Lars Kilevold), (Er'u klar?)
«Another Rainy Monday» (Lage Fosheim/Eivind Rølles/Lars Kilevold), (Another Rainy Monday)
«Det renner alt for lite blod» (Lars Kilevold), (Det renner alt for lite blod i Oslos gater)
«Ute til lunch» (Torstein Bieler/Lars Kilevold), (Dette er en kjempehit)
«Bare en pils til» (Torstein Bieler/Lars Kilevold), (Dette er en kjempehit)
«Kom i mine armer» (Torstein Bieler/Lars Kilevold), (Dette er en kjempehit)
«Gummisangen» (Torstein Bieler/Lars Kilevold), (Seier'n er vår)
«Pelsjegerpolka» (Torstein Bieler/Lars Kilevold), (Seier'n er vår)
«Ich habe ein wurst» (Torstein Bieler/Lars Kilevold), (Seier'n er vår)
«Hagen rap» (Torstein Bieler/Lars Kilevold), (Hagen-ræpp)
«Sammen er vi helt alene» (Lars Kilevold)
«Untitled (skjult spor)» (Lars Kilevold), (Another Rainy Monday/Raindance)
«Livet är så snett (skjult spor)» (Lars Kilevold/Gry Jannicke Jarlum), (Livet är så snett/Samme rakker'n)


== Eksterne lenker ==
Kjip lunch – Kilevolds Greatest Hits
Datang Daba kullkraftverk

Må ikke forveksles med Daba kullkraftverk i provinsen Chongqing. Daba kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Ningxia i det nordvestlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.200 MW, fordelt på fire like store enheter. Det er også under bygging 2 x 600 MW slik at totaleffekten når opp i 2.400 MW.
Operatør er China Datang Corporation.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Electricity Restructuring in China: The Elusive Quest for Competition – Russell Pitman og Vanessa Zhang, USAs justisdepartement (April 2008). Besøkt 31. august 2010.
Kart over Datang International's kraftverk - besøkt 11. september 2010.
Jan Reksten

Jan Reksten (født 11. januar 1949 i Bergen) er en norsk sjøoffiser med rang admiral.
Etter Sjøkrigsskolen i 1973 har han blant annet vært skipssjef på ubåter og fregatter. 1990 ble han utnevnt til kommandørkaptein og skolesjef for taktikkskolen ved KNM Tordenskjold; i 1993 kommandør II og sjef for Undervannsbåtinspeksjonen, i 1994 kommandør I/flaggkommandør og stabssjef ved Forsvarskommando Nord-Norge og i 1997 sjef for Forsvarets stabsskole. Reksten ble i 2000 utnevnt til kontreadmiral og Kommandør for sjøstridskreftene i Sør-Norge. Fra 2002 til 2003 var han sjef for Fellesstaben i Forsvarets overkommando, deretter leder for avdeling for operasjons- og beredskapsplanlegging i Forsvarsdepartementet i perioden 2003–05. Han var viseadmiral og sjef for Fellesoperativt hovedkvarter i perioden 2005-09, inntil han avgikk med pensjon.
Høsten 2007 ble han sammen med to andre siktet av Økokrim for korrupsjon. Anklagen ble frafalt allerede i januar 2008. I møte med statsråd Anne-Grete Strøm-Erichsen fikk i samme forbindelse varsel om frabeordring, men tok saken til Sivilombudsmannen. Sivilombudsmannen ga ham full oppreising.


== Referanser ==
Lusigang kullkraftverk

Lusigang kullkraftverk er et kullkraftverk i prprovinsen Jiangsu, i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2.640 MW. Operatør er Datang International Power Generation Co Ltd, som eier 90% av aksjene i kraftverket.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Kart over Datang Internationalø's kraftverk - besøkt 11.september 2010.
Jean Radvanyi

Jean Radvanyi (født 1949) er en fransk forfatter og professor i geografi ved Institut national des langues et civilisations orientales, Inalco («Nasjonalt institutt for orientalske språk og sivilisasjoner») i Paris. Han er spesialist på kaukasisk og russisk geografi. Han er i dag direktør for Centre franco-russe de recherches en sciences humaines et sociales de Moscou, CFRM («Det fransk-russiske forskningssenteret for humaniora og samfunnsvitenskap i Moskva»).Han er barnebarn av den tyske forfatteren Anna Seghers og den ungarske sosiolog László Radványi.


== Bibliografi ==
Caucase : le grand jeu des influences, Éditions du Cygne, 2011
Atlas géopolitique du Caucase, Autrement,2010 ei samarbeid med N. Beroutchachvili
Post-sovietskie Gosudartsva, Moscou Nota Bene, 2007 (russisk)
Atlas du Monde diplomatique, Armand Colin,2006-2009
La Russie entre deux mondes, La Documentation photographique, La Documentation française, 2005, i samarbeid med G. Wild
La Nouvelle Russie, Armand Colin, 1995-1999-2004-2006 ISBN 2-200-25102-5
Les États postsoviétiques, Armand Colin, 2004, andre utgave
Les 100 portes de la Russie. Editions de l'Atelier, 1999, i samarbeid med Alexis Berelowitch
Atlas géopolitique informatique du Caucase, Publications Langues’O, 1996, i samarbeid med N. Beroutchachvili
Le cinéma arménien, Centre Georges Pompidou, 1993
Le cinéma d'Asie centrale soviétique, Centre Georges Pompidou, 1991
L’URSS, régions et nations, Masson, 1990
Le cinéma géorgien, Coll. Cinéma/Pluriel, Paris, Centre Georges Pompidou, 1988
Le géant aux paradoxes, Éditions sociales, 1982


== Referanser ==
Kyiv ukrainsk-katolske erkeeparki

Kiev erkeeparki er det viktigste ukrainsk-katolske erkeeparkiet. I dag innehas erkeeparktittelen av Kiev av storerkebiskopen av Kiev-Halytsj, som er overhodet for den ukrainsk-katolske kirke.
Også da Kiev erkeeparki ble grunnlagt i 1596, var dens erkeepark den ukrainsk-katolske kirkens overhode, og metropolitt over de andre ukrainsk-katolske eparkene. Erkeeparkiet gikk imidlertid under rundt 1667, da Kiev falt til Tsar-Russland. Metropolitt av Kiev ble deretter videreført som en ren ærestittel for kirkens overhode, som ble valgt blant eparkene. Fra 1808 til 2004 var det derimot Lviv eparki som, etter å ha blitt opphøyet til erkeeparki, ble metropolitanbispedømme for de ukrainsk-katolske eparkiene.
Gjenopprettelsen av Kiev som kirkelig jurisdiksjon skjedde først i 1995, men foreløpig som eksarkat Kiev-Vysjhorod, dvs. som et område som var direkte underlagt storerkebiskopen av Lviv. Med overføringen av storerkebispetittelen fra Lviv til Kiev i 2004 ble eksarkatet gjenopphøyet til erkeeparki.
Erkeeparkiet omfatter i dag om lag 240 000 ukrainsk-katolikker.


== Se også ==
Liste over ukrainsk-katolske metropolitter av Kyiv


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ukrainian Catholic Archeparchy of Kiev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Shizhu kullkraftverk

Datang Shizhu kullkraftverk er et kullkraftverk i prprovinsen Chongqing, i det sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 700 MW, fordelt på 2x350 MW enheter. Operatør er Chongqing-avdelingen av Datang International Power Generation Co Ltd, som eier 70% av aksjene i kraftverket.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Kart over Datang International's kraftverk - besøkt 11.september 2010.
All Chinese Utility Plants – McIlvaines Company. Besøkt 4. desember 2011.
Avisåret 1761

Avisåret 1761 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1761.


== Hendelser ==


== Etableringer ==


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
…


== Referanser ==
Avisåret 1833

Avisåret 1833 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1833.


== Hendelser ==


== Etableringer ==
3. september: The Sun (New York) publiseres for første gang med Benjamin Day. Opphørte i 1950.
4. oktober: Stavanger Adresseavis kommer ut for første gang. Den var Stavangers første avis og utkom med et nummer i uken. Utgiver var Lauritz Chr. Kielland.


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Ernakulam-Angamaly storerkebispedømme

Ernakulam-Angamaly storerkebispedømme er et syro-malabarisk storerkebispedømme. Storerkebiskopen og metropolitten av Ernakulam og Angamaly er samtidig overhodet for den syro-malabariske kirke, en kristen kirke som har inngått en union med den romersk-katolske.


== Historie ==
Den syro-malabariske kirken ble dannet i 1662 gjennom en union av tomaskristne med pave Alexander VII. Den fikk imidlertid ikke egne prelater før 1887, da de apostoliske vikariatene Kottayam og Trichur ble opprettet. Det apostoliske vikariat Ernakulam ble dannet i 1896 fra deler av disse to vikariatene. 1923 ble det opphøyet til metropolitanbispedømme, slik at den syro-malabariske kirken fikk sitt eget hierarki. Opphøyelsen til storerkebispedømme skjedde i 1992. Samtidig ble Angamaly tilføyd til storerkebiskopens tittel, siden denne byen hadde vært det historiske setet for de tomaskristnes metropolitt.


== Liste over (storerke)biskoper ==
Aloysius Pareparambil (apostolisk vikar 1896–1919)
Augustine Kandathil (apostolisk vikar 1919–1923; erkeepark 1923–1956)
Joseph Parecattil (erkeepark 1956–1984)
Antony Padiyara (erkeepark 1985–1992; storerkebiskop 1992–1999)
Varkey Vithayathil (storerkebiskop 1999–2011)
Georg Alencherry (stoerkebiskop 2011–)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Syro-Malabar Catholic Archdiocese of Ernakulam-Angamaly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kottayam erkeeparki

Kottayam erkeeparki i den indiske delstaten Kerala er det syro-malabariske erkeeparkiet som er ansvarlig for samtlige knanayakristne av katolsk konfesjon. Som sådan omfatter erkeeparkiet ikke bare distriktet Kottayam (med 140 000 tilhengere), men også de knanayakristne katolikkene som lever i andre indiske bispedømmer (8000) og i andre land (17 000).


== Historie ==
De knanayakristne er en nokså lukket etnoreligiøs gruppering som har en om lag 1700 år lang historie i Kerala. Halvparten av knananittene, som de også heter, hører til den katolske syro-malabariske kirken, som ble til gjennom en union med pave Alexander VII i 1662. Kottayam var sammen med Trichur de første to rent syro-malabariske særkirker som ble opprettet i 1887 (med rang som apostoliske vikariater). Etter 1896 var Kottayam en del av det apostoliske vikariatet Changanassery, men ble i 1911 gjenopprettet som selvstendig vikariat med spesielt ansvar for de katolske knananittene. I 1923 ble Kottayam opphøyet til eparki og i 2005 til erkeeparki. Selv om erkeeparkiet ikke har suffraganer, har det formelt rang som metropolitanbispedømme.


== Liste over prelater ==
Charles Lavigne (apostolisk vikar 1887–1896)
Matthew Makil (apostolisk vikar 1911–1914)
Alexander Chulaparambil (apostolisk vikar 1914–1923; epark 1923–1951)
Thomas Tharayil (epark 1951–1974)
Kuriakose Kunnacherry (epark 1974–2005; erkeepark 2005–2006)
Mathew Moolakkattu (erkeepark 2006–)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Syro-Malabar Catholic Archeparchy of Kottayam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Thiruvananthapuram storerkebispedømme

Thiruvananthapuram storerkebispedømme er et syro-malankarisk storerkebispedømme. Storerkebiskopen og metropolitten av Thiruvananthapuram (eller Trivandrum) er samtidig overhodet for den syro-malankariske kirke, en kristen kirke som har inngått en union med den romersk-katolske.


== Historie ==
Sammen med Tiruvalla eparki ble Trivandrum erkeeparki, som det opprinnelig het, opprettet i 1932 som de to første syro-malankariske eparkiene. 1996 ble Marthandam eparki skilt ut. Opphøyelsen til storerkebispedømme skjedde i 2005.


== Liste over (stor)erkeeparker ==
Geevarghese Ivanios Giorgio Tommaso Panickerveetil (erkeepark 1932–1953)
Benedict Varghese Gregorios Thangalathil (erkeepark 1955–1994)
Cyril Baselios Malancharuvil (erkeepark 1995–2005; storerkebiskop 2005–2007)
Baselios Cleemis Thottunkal (storerkebiskop 2007–)
Dronning Louises bro

Dronning Louises bro, også kalt Københanvs Pont Neuf er en bro over Søerne (Peblinge Sø/Sortedams Sø) i København. Broen ble oppført i 1885–1887 og er tegnet av arkitekt Vilhelm Dahlerup. Den forbinder Indre by med Nørrebro. Den er oppkalt etter dronning Louise som var gift med Christian IX.


== Historie ==

Allerede i 1562 nevnes en bro som forbindelse over Søerne nær det sted hvor Dronning Louises bro senere ble bygget. Da den nye Frederiksborgvei skulle bygges, erstattet Christian IV i årene 1618-20 den gamle broen med en kombinert demning og bro. Utpå 1800-tallet, da Nørreport og vollene ble revet og brokvarterene bygget ut, klarte ikke Peblingebroen den stigende trafikken lenger. Arkitekt Emil Blichfeldt fremla et prosjekt som kombinerte bro med en overdekket basargate. Dette for å skape ly for den ruskende vinden over broen, men også som en naturlig forlengelse av gatens nye butikker. Københavns magistrat valgte omsider det litt enklere forslag fra Vilhelm Dahelrup.


== Broen ==
Dronning Louises bro er oppført i granitt og har tre huller til gjennomseiling. I hver ende av broen står fire store flaggstenger, og broen har i alt åtte lykter. Broens rekkverk er prydet med ensartede bronseskjold som gjengir Københavns byvåpen omkranset av våpen, hjelmer, visirer og løver. Den er en del av strekningen fra Nørrebrogade på Nørrebro-siden til Søtorvet og Frederiksborggade på Indre By-siden.
På hver side av Søtorvetsiden, står avstøpninger av de klassiske romerske skulpturgrupper Tiberen og Nilen. På Nørrebrosiden står Johannes Hansens skulptur Siddende Unge Mennesker fra 1942.
Dronning Louises bro er fredet, men er samtidig en av verdens mest sykkeltrafikkerte veier. I 2011 har biltrafikken blitt regulert, og fortau og cykkelstier blitt bredere, med to felter for syklistene i hver kjøreretning. Det er også satt frem flere benker, som forbipasserende kan hygge seg på.


== Referanser ==