Tilsynsområde

Tilsynsområde var en folkerettslig status for administrasjon av avhengige områder, etablert av FN-pakten, inngått i 1945. FNs tilsynsråd førte kontroll med administrasjonen av områdene og utviklingen der. Elleve områder hadde status som tilsynsområder. Det siste ble avviklet i 1994.


== Bakgrunn ==
Folkeforbundet etablerte en ordning med mandatområder, som gjaldt territorier som hadde tilhørt Tyskland og Det osmanske rike, de tapende parter i første verdenskrig. Noen av disse ble selvstendige før FN ble grunnlagt, mens andre fortsatt var avhengige områder og fikk sin status omgjort til tilsynsområder. Et unntak var Sørvest-Afrika (dagens Namibia), som hadde vært mandatområde, men som Sør-Afrika fikk holdt utenfor den nye tilsynsordningen.I motsetning til den tidligere mandatordningen, der mandatområdene i klasse B og C ikke ble stilt selvstendighet i utsikt, var tilsynsordningen et opplegg for fredelig avkolonisering.


== FN-paktens bestemmelser ==

Tilsynssystemet er nedfelt i kapittel 12 i FN-pakten. Det slås her fast at hensikten med ordningen for områdenes vedkommende er å fremme økonomisk, sosial og politisk utvikling, for at området kan oppnå selvstyre eller uavhengighet, slik dette kommer til uttrykk i befolkningen. Statene som ble tildelt tilsynsområder forpliktet seg til å forberede befolkningen slik at den kunne utøve  sin rett til selvbestemmelse.
I motsetning til Folkeforbundets mandatordning, der mandatmakten hadde ulike forpliktelser avhengig av mandatklasse, var tilsynsordningen basert på en forutsetning om selvbestemmelsesrett for alle tilsynsområdene. Områdene ble ikke underlagt tilsynsmaktens suverenitet.Områdene sto under oppsyn av Tilsynsrådet. Kapittel 13 i FN-pakten omhandler dette. Administrasjonen av tilsynsområdene fant sted på vegne av FN. For hvert område ble det inngått avtale med tilsynsmakten om vilkårene. Disse ble godkjent av FNs generalforsamling eller, for tilsynsområdet i Stillehavet, av Sikkerhetsrådet. FNs tilsynsråd hadde i oppdrag å føre oppsyn med tilsynsområdene, behandle rapporter om utviklingen der, behandle henvendelser fra innbyggerne og foreta besøk. Tilsynsrådet hadde imidlertid ingen maktmidler.USA fikk gjennomslag for at tilsynsområdet i Stillehavet ble definert som strategisk og at saker vedrørende området skulle behandles av Sikkerhetsrådet, der USA som permanent medlem har veto. I Tilsynsrådet har ingen stat veto.


== Tilsynsområdene ==
Elleve avhengige områder fikk status som tilsynsområder. Av disse lå sju i Afrika og i fire Oseania:
AfrikaBritisk Togoland, administrert av Storbritannia. Gikk i 1957 sammen med Gullkysten og ble selvstendig som Ghana.
Fransk Togoland, administrert av Frankrike. Fikk selvstendighet som Togo i 1960.
Britisk Kamerun, administrert av Storbritannia. Området ble i 1961 delt. Den nordre delen gikk inn i Nigeria, den søndre gikk til Kamerun.
Fransk Kamerun, administrert av Frankrike. Selvstendig som Kamerun i 1960.
Italiensk Somaliland, administrert av Italia. Gikk i 1960 sammen med Britisk Somaliland og ble selvstendig som Somalia.
Ruanda-Urundi, administrert av Belgia. Delt i to selvstendige stater, Rwanda og Burundi, i 1962.
Tanganyikaterritoriet, administrert av Storbritannia. Fikk selvstendighet som Tanganyika i 1961.OseaniaNauru, administrert av Australia på vegne av Australia, New Zealand og Storbritannia. Fikk selvstendighet i 1968.
Ny-Guinea, administrert av Australia. Gikk i 1975 sammen med Papua og fikk selvstendighet som Papua Ny-Guinea.
USAs tilsynsområde i Stillehavet, administrert av USA. Området ble delt i fire:
Marshalløyene, fikk selvstyre i assosiasjon med USA, deretter selvstendighet. Tilsynsstatus opphørte 1990.
Mikronesiaføderasjonen, fikk selvstyre i assosiasjon med USA, deretter selvstendighet. Tilsynsstatus opphørte 1990.
Nord-Marianene, selvstyrt område tilsluttet USA. Tilsynsstatus opphørte 1990.
Palau, selvstendig 1994.
Vest-Samoa, administrert av  New Zealand. Fikk selvstendighet i 1962.


== Referanser ==