jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Paulsternstraße undergrunnsstasjon

Paulsternstraße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Paulsternstraße er på linjen U7. Stasjonen ligger på grensen mellom Haselhorst og Siemensstadt i Spandau og ligger under krysset mellom Nonnendammallee og Paulsternstaße. Gaten som stasjonen har navnet sitt fra er oppkalt etter sjenkestedeieren Paul Stern.
Stasjonen åpnet 1. oktober 1984 som del av den nordvestlige utvidelsen av U7.  


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Paulsternstraße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Halemweg undergrunnsstasjon

Halemweg undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Halemweg er på linjen U7. Stasjonen befinner seg i Charlottenburg-Nord i Charlottenburg-Wilmersdorf og ligger under Halemweg som stasjonen har navnet sitt fra.
Stasjonen åpnet 1. oktober 1980 som del av den nordvestlige utvidelsen av U7.  


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Halemweg (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jakob-Kaiser-Platz undergrunnsstasjon

Jakob-Kaiser-Platz undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Jakob-Kaiser-Platz er på linjen U7. Stasjonen befinner seg i Charlottenburg-Nord i Charlottenburg-Wilmersdorf og ligger under A111 motorvegen nord for trafikkmaskinen Jakob-Kaiser-Platz.
Stasjonens nærområde er preget av lave blokker og grøntområde.
Stasjonen åpnet 1. oktober 1980 som del av den nordvestlige utvidelsen av U7.  


== Se også ==
Jakob Kaiser


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Jakob-Kaiser-Platz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mierendorffplatz undergrunnsstasjon

Mierendorffplatz undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Mierendorffplatz er på linjen U7. Stasjonen befinner seg i Charlottenburg i Charlottenburg-Wilmersdorf og ligger under torget med samme navn.
Stasjonen åpnet 1. oktober 1980 som del av den nordvestlige utvidelsen av U7.  


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Mierendorffplatz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Det gyldne esel

Det gylne esel eller Metamorfosene er en roman av den romerske forfatteren Apuleius, skrevet sent på 100-tallet. Det er den eneste roman på latin som er bevart i sin helhet. Verkets opprinnelige tittel var Metamorphoses, men etter at St. Augustin omtalt det som Det gylne esel (Asinus aureus) har denne tittelen blitt sittende, også for å skille fra Ovids Metamorfosene.
Hovedpersonen Lucius, som har samme navn og hjemby (M'Daourouch i nåværende Algerie) som forfatteren, er drevet av nysgjerrighet og et intenst ønske om å se og utøve magi. Han forsøker å forvandle seg til en fugl, men mislykkes, og ender som esel. Dette blir innledningen på en lang reise, både faktisk og metaforisk, avbrutt av en rekke innskutte bihistorier i romanen. Lucius finner omsider berging ved gudinnen Isis' inngripen, og slutter seg til Isiskulten, som dyrker både Isis og Osiris. Dette er den eneste bevarte skildring av en mysterieinitiasjon fortalt i første person.Sluttavsnittet med den guddommelige redningen avviker noe i stil fra verkets øvrige deler, som er preget av grov, folkelig komikk. Romanen foregriper den pikareske romanens mønster av reise og absurde opplevelser.
Den lengste bifortellingen er den om Eros og Psyche, som strekker seg fra bok fire til seks, av verkets i alt elleve «bøker» eller kapitler.


== Verket på norsk ==
Apuleius. Det gyldne esel. Oversatt av Henning Mørland. Dreyer, 1958 (Dreyers kulturbibliotek; 8)Apuleius. Det gyldne esel. Innledende essay av Jens Braarvig ; oversatt av Henning Mørland. Bokklubben, 2012. (Verdens hellige skrifter; 73) ISBN 978-82-525-8034-1Apuleius, Lucius Madaurensis; oversatt og med innledning av Nils Christensen (1940). Amor og Psyche. Hamar. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
fortellingen om Eros og Psyche er gjengitt i antologien Greske myter og mysterier, 2003
Det lange sluttkapitlet om «Forvandling og frelse» er gjengitt i antologien Romersk religion, 2010. Her blir hovedpersonen berget av Isis, og innviet i Isiskulten, en antikk mysteriereligion


== Referanser ==
Ragnhild Foss

Ragnhild Foss (født 9. juli 1883 i Sokndal i Rogaland, død 27. april 1952) var en norsk oversetter.
Ragnhild Foss var en tid lærer på en privatskole på Hadeland, fra 1916 til 1943 arbeidet hun i Storebrand. I 1929 gikk hun over til katolisismen. Hun reiste mye omkring i Europa og Palestina, og skrev i blader som Ur, Norge og St. Olav. Hun er best kjent for oversettelser av kirkelig middelalderdiktning. Hun har oversatt blant annet Latinske salmer og sekvenser (Det Norske Samlaget 1938) og Sekvensene i Misseale Nidarosiense (1949). I Lov Herren — Katolsk salmebok er 28 av hennes oversettelser tatt med. I Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 har hun oversatt tre salmer.
Ragnhild Foss brukte i sine oversettelser en høynorsk språkføring. Hun har testamentarisk forbudt enhver språklig omarbeidelse av sine gjendiktninger av «latinske hymner». Salmene er oversatte med stor troskap mot innhold og form, og til forskjell fra mange andre norske oversettere, har hun ikke forsøkt å føre sangene over i evangelisk sfære.

Det var i myrkast vintertidden sanne våren rann;
som grøne lauv i snøtung lid 
Guds eige liv me fann.
No strøymer angen rein og fin;
Guds rose millom blomar skin
og dreg i livsens vår oss inn.

Ragnhild var søster av juristen og målmannen Bjarne Foss (1887–1950). 


== Referanser ==


== Litteratur ==
P.E. Rynning (1954): Salmediktingi i Noreg Det norske Samlaget
Lov Herren : Katolsk salmebok St. Olav Forlag 2000 ISBN 82-7024-117-2
Einar Breidsvoll (1953) i Norsk Allkunnebok
Augusta av Bayern

Augusta av Bayern (født 21. juni 1788, død 13. mai 1851) var datter av Maximilian I av Bayern og Auguste Wilhelmine Maria av Hessen-Darmstadt. Hun ble i 1806 i München gift med Eugène de Beauharnais.
Augusta av Bayern er tipptippoldemor til Harald V.
Barn:

Josefine av Leuchtenberg, 1807-1876, dronning av Sverige og Norge, gift med Oscar I av Sverige.
Hortense av Leuchtenberg, 1808-1847, gift med Fredrik Wilhelm av Hohenzollern-Hechingen.
August av Leuchtenberg, 1810-1835, gift med dronning Maria II av Portugal.
Amalie av Leuchtenberg, 1812-1873, gift med keiser Pedro I av Brasil.
Théolinde av Leuchtenberg, 1814-1857.
Maximilian av Leuchtenberg, 1817-1852, gift med Maria Nikolajeva av Russland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
thePeerage.com
Kunståret 1442

Kunståret 1442 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1442.


== Hendelser ==
ca: 1440: Luca della Robbia finner opp nye teknikker innen bruken av terrakotta til skulpurer.


== Malerier ==
1441-1447: Fra Filippo Lippi maler Kroningen av jomfruen (Incoronazione Maringhi)
1440-1445: Fra Filippo Lippi maler Bebudelse med to knelende givere
ca. 1440: Fra Angelico - San Marco fresker
ca. 1440: Jean Fouquet - Portrett av pave Eugen IV
ca. 1440: Sassetta - Møtet mellom de hellige Antonius og Paulus
ca. 1440: Paolo Uccello - fresker i korsgangene til Basilica di Santa Maria Novella i Firenze
ca. 1440: Pisanello - «Sankt Eustachius visjon» National Gallery, London
1438-1443: Fra Angelico: Altertavle fra San Marco San Marco museum), Firenze
1436-1449: Pisanello - Portrett av prinsesse (Ritratto di principessa estense)


== Fødsler ==
Benedetto da Maiano – italiensk billedhugger (død 1497)
1441-1442: Jacopo da Sellaio - italiensk kunstmaler fra Florentinske skolen (død 1493)
ca 1442: Domenico Morone - italiensk kunstmaler fra Verona (død 1518)
ca. 1440: Jacopo de' Barbari - italiensk maler og grafiker (død 1516)
ca. 1440: Giovanni Dalmata – billedhugger fra Dalmatia (død ca. 1514)
ca. 1440: Dionisius – russisk ikonmaler, den fremste innen for Moskvaskoleretningen (død 1502)
ca. 1440: Fiorenzo di Lorenzo - italiensk maler som tilhørte den umbriske skolen (død 1522)
ca. 1440: Ludwig Schongauer - tysk kunstmaler (død 1494)
ca. 1440: Hugo van der Goes - flamsk kunstmaler (død 1482)
ca. 1440: Bartolomé Bermejo - spansk kunstmaler som anvendte nederlandske malerteknikker (død ca. 1498)
ca. 1440: Vittorio Crivelli italiensk kunstmaler (død 1501-1502)
ca. 1440: Fernando Gallego - spansk kunstmaler som var lært opp med gotiske stilen (død 1507)
1440-1445: Colijn de Coter - tidlig nederlandsk kunstmaler som hovedsakelig malte alterstykker (død 1522-1532)


== Dødsfall ==
ca. 1440: Cennino D'Andrea Cennini, italiensk kunstmaler under den Florentinske replublikken (født ca. 1370)
Den transmongolske jernbane

Den transmongolske jernbane knytter sammen den transsibirske jernbane fra Ulan-Ude i Russland med Jining i Kina, via Ulan Bator i Mongolia. Linjen ble bygd mellom 1949 og 1961. Den er stort sett enkeltsporet i Mongolia og dobbeltsporet i Kina. Sporvidden i Russland og Mongolia er 1 520 mm, mens den er 1435 mm i Kina.
Andre viktige stoppesteder i Mongolia er Sükhbaatar, Darkhan, Choir, Sainshand og Zamyn-Üüd, mens kinesiske Erenhot er grensestopp der en endrer sporvidde. Viktige bilinjer går til  Erdenet og Baganuur.


== Historie ==
Utbyggingen av jernbanen i Mongolia begynte i 1947, nådde Ulan Bator i 1950 og den kinesiske grense i 1955. Før dette hadde de eneste jernbanelinjene vært korte godslinjer.


== Operasjon ==

Det mongolske jernbaneselskapet Mongolyn Tömör Zam frakter 80 % av alt gods og 30 % av alle reisende i Mongolia. De fleste togene har to lokomotiv for å minske sjansen for forsinkelser i det store, sparsomt befolkede landet.
Mongolske og russiske tog bruker sporvidden 1 520 mm, mens Kina bruker normalspor med bredden 1435 mm. Hver gong togene krysser grensen må de derfor bytte hjul. Hver vogn blir løftet og boggiene endret. Dette, sammen med toll- og passkontroll, gjør at grensepasseringen kan ta flere timer.


== Se også ==
Jernbane i Mongolia
Jernbane i Kina


== Eksterne lenker ==
(mn) Offisielt nettsted 
(en) Trans-Mongolian Railway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (mongolsk)
Finans Norge

Finans Norge er en arbeidsgiver- og næringsorganisasjon for finansnæringen i Norge og er en av landsforeningene i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO). Finans Norge representerer omtrent 250 finansbedrifter med rundt 50 000 ansatte.


== Historie ==
Finans Norge representerer finansnæringen i Norge, og ble etablert 1. januar 2010 av Sparebankforeningen og Finansnæringens Hovedorganisasjon. Organisasjonen het da Finansnæringens Fellesorganisasjon. Fra 1. januar 2013 ble også Finansnæringens Arbeidsgiverforening en del av Finans Norge. Fra 1. januar 2023 er Finans Norge en landsforening i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).


== Virksomhet ==
Finans Norge representerer finansforetak og finanskonsern som er aktive i det norske markedet. Foretakene driver finansiell virksomhet av ulik karakter og består av sparebanker, forretningsbanker, livsforsikringsselskaper, skadeforsikringsselskaper, inkassoselskaper, fintechselskaper, finansieringsforetak, fondsforvaltningsselskaper, verdipapirforetak og finanskonsern.
Finans Norge er avtalepart i finansbransjens tariffavtaler som er inngått med Finansforbundet, LO og flere andre arbeidstakerorganisasjoner. Finans Norge representerer finansnæringen og arbeidsgiverinteressene ved de årlige sentrale tarifforhandlingene.
Styreleder i Finans Norge er Benedicte Schilbred Fasmer fra april 2022.


== Finans Norges arbeid ==
Finans Norge skal arbeide for å fremme medlemsbedriftenes næringspolitiske interesser og ivareta medlemsbedriftenes interesser i spørsmål vedrørende lønns- og arbeidsvilkår for deres ansatte. Målet er at medlemsbedriftene skal ha arbeidsvilkår og utviklingsmuligheter som gir grunnlag for lønnsom og solid drift og setter dem i stand til å betjene sine kunder på best mulig måte. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Sparebankforeningen i Norge

Sparebankforeningen i Norge (stiftet 26. september 1914 som Centralforeningen for Norges Sparebanker) er en norsk nærings- og interesseorganisasjon for sparebanker og sparebankstiftelser. Sparebankforeningen i Norge har som formål å fremme medlemsbankenes interesser gjennom næringspolitisk virksomhet.
Etter opprettelsen av Finans Norge 1. januar 2010 ble hovedparten av Sparebankforeningens arbeidsoppgaver ivaretatt av Finans Norge. Størstedelen av det som var Sparebankforeningens ansatte har i dag sitt virke i Finans Norge.
Foreningen ga i mange år ut bladet Lykkesmeden som ble delt ut gratis til norske skolebarn.


== Medlemmer ==
Per 1. oktober  2022 (2022 -10-01) besto organisasjonen av 91 banker og 35 sparebankstiftelser:


=== Banker ===


=== Stiftelser ===

SpareBank 1 Stiftelsen BV
SpareBank 1 Stiftelsen Østfold Akershus
SpareBank 1-Stiftinga Kvinnherad
SpareBank1Stiftelsen Halden
Sparebankstiftelsen Bien
Sparebankstiftelsen DNB
Sparebankstiftelsen Gran
Sparebankstiftelsen Hallingdal
Sparebankstiftelsen Harstad Sparebank
Sparebankstiftelsen Hedmark
Sparebankstiftelsen Helgeland
Sparebankstiftelsen Jevnaker Lunner Nittedal
Sparebankstiftelsen Jæren - Klepp
Sparebankstiftelsen Lofoten Sparebank
Sparebankstiftelsen Nordvest
Sparebankstiftelsen Nøtterøy-Tønsberg
Sparebankstiftelsen Ofoten Sparebank
Sparebankstiftelsen Ringerike
Sparebankstiftelsen Sauda
Sparebankstiftelsen Skagerrak - Bamble og Kragerø
Sparebankstiftelsen SMN
Sparebankstiftelsen SpareBank 1 Nord-Norge
Sparebankstiftelsen Sparebanken Sør
Sparebankstiftelsen Sparebanken Vest
Sparebankstiftelsen SR-Bank
Sparebankstiftelsen Surnadal Sparebank
Sparebankstiftelsen Telemark - Grenland
Sparebankstiftelsen Telemark - Holla og Lunde
Sparebankstiftelsen Tingvoll
Sparebankstiftinga Bø
Sparebankstiftinga Fjaler
Sparebankstiftinga Hardanger
Sparebankstiftinga Jæren - Time og Hå
Sparebankstiftinga Seljord
Sparebankstiftinga Sogn og Fjordane


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Kelli Williams

Kelli Renee Williams (født 8. juni 1970) er en amerikansk skuespiller. 
Kelli Williams er datter av skuespillerinnen Shannon Wilcox og den plastiske kirurgen John Williams. Hennes foreldre skilte seg da hun var 13 år gammel. Hun har også en bror og to halvbrødre. 
Williams spilte inn flere reklamer som barn. Hun gikk på grunnskole ved Lycée Français, og ble uteksaminert fra Beverly Hills High School i 1988. Mens hun gikk på skolen var hun aktiv innen skolens teateravdelingen. 
Williams begynte sin skuespillerkarriere på TV, da hun var med i en episode av den andre sesongen av CBS-serien Beauty and the Beast, og som det første offeret til Hillside Stranglers på TV-kanalen NBC. Hennes første opptredener i spillefilmer var i Zapped Again! (1990) og My Baby (1994).
I 1997 hadde Kelli Williams sin mest kjente rolle som karakteren Lindsay Dole Donnell på ABC sin juridiske dramaserie The Practice. Williams opptrådte også i serien Scrubs, og som Dr. Natalie Durant på NBC-showet Medical Investigation som startet høsten 2004 og gikk i 20 episoder før de kansellerte serien. I august 2008 hadde Williams rollen som Dr. Gillian Foster i Fox-serien Lie to Me som har i dag kjørt i to sesonger. 
Williams var gift med forfatter Ajay Sahgal fra 1996 til 2017. Paret har tre barn; Kiran Ram (født mai 1998), Sarame Jane (født 3. februar 2001) og Ravi Lyndon (f. 11. juni 2003). Hun har i intervjuer fortalt at hun fikk brystimplantater da hun var 19 år, og fikk dem fjernet igjen da hun var 22 år gammel. Williams snakker både fransk, engelsk og spansk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kelli Williams på Internet Movie Database 
(sv) Kelli Williams i Svensk Filmdatabas 
(fr) Kelli Williams på Allociné 
(en) Kelli Williams på AllMovie 
(en) Kelli Williams hos The Movie Database
Kunståret 1443

Kunståret 1443 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1443.


== Hendelser ==


== Malerier ==
1441-1447: Fra Filippo Lippi maler Kroningen av jomfruen (Incoronazione Maringhi)
1440-1445: Fra Filippo Lippi maler Bebudelse med to knelende givere
1438-1443: Fra Angelico: Altertavle fra San Marco (San Marco museum, Firenze)
1436-1449: Pisanello - Portrett av prinsesse (Ritratto di principessa estense)


== Fødsler ==
ca. 1443: Piero del Pollaiolo – italiensk kunstmaler (død 1496)
ca 1442: Domenico Morone - italiensk kunstmaler fra Verona (død 1518)
1440-1445: Colijn de Coter - tidlig nederlandsk kunstmaler som hovedsakelig malte alterstykker (død 1522-1532)


== Dødsfall ==
...
Treat Williams

Richard Treat Williams (født 1. desember 1951 i Norwalk i Connecticut) er en amerikansk skuespiller som har spilt i filmer, teater og på fjernsyn. Han er oppkalt etter sin stamfar, Richard Treat (1584–1669), en tidligere nybygger i New England og patenthaver ved Royal Charter of Connecticut på 1600-tallet. 
Williams ble kjent da han spilte hovedrollen i Miloš Forman-filmen Hair (1979), som var basert på Broadway-musikalen Hair. Han har spilt i mer enn 75 filmer og flere TV-serier, blant annet 1941 (1979), Once Upon A Time In America (1984), Dead Heat (1988), When You're Dead (1995) og Deep Rising (1998). 
Williams ble nominert til en Golden Globe Award for sin rolle i Hair som rollefiguren George Berger. Han fikk en andre Golden Globe-nominasjon for hovedrollen i Sidney Lumets Prince of the City (1981) og en tredje nominasjon for hans prestasjoner som Stanley Kowalski i TV-versjonen av A Streetcar Named Desire. I 1996 var Williams nominert til beste mannlige hovedrolle under Emmy Award fra Academy of Television Arts & Sciences for sitt arbeid i HBO-filmen The Late Shift, der han portretterte den føderale agenten Michael Ovitz.
Williams har også jobbet som regissør, og har mottatt to priser på filmfestivaler for å ha regissert Texan i Showtimes Chanticleer-serien. I 1996 spilte han skurken Xander Drax i Paramount Pictures’ store tegneserie The Phantom, der Williams’ rollefigur gjorde sitt beste for å ta over verden og drepe den mystiske superhelten som alltid forpurret de onde planene hans. 
Williams’ skuespillerkarriere omfatter også en rekke roller på teaterscenen. Han vant en Drama League Award for sitt arbeid i Broadway-gjenopplivingen av Stephen Sondheims Follies, og en annen pris for hovedrollen i en off-Broadway-produksjon av Captains Bravest. Andre kjente Broadway-show inkluderer Grease, Sherman Brothers Over Here!, Once in a Life TIme, Pirates of Penzance og Love Letters.
Williams er kjent for sin rolle som dr. Andrew Brown i TV-serien Everwood, som en nevrokirurg fra New York som flytter sammen med hele familien til Colorado. Selv om seriens karakterer aldri var fantastiske, fikk den gode kritikker fra både publikum og kritikerne. Williams fikk to SAG-nominasjoner (2003 og 2004) for sin rolle i serien. 
Williams har også gjort gjesteopptredener i den amerikanske TV-serien Brothers & Sisters, der han spiller rollefiguren David Morton.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Treat Williams på Internet Movie Database 
(sv) Treat Williams i Svensk Filmdatabas 
(da) Treat Williams på Filmdatabasen 
(da) Treat Williams på Scope 
(fr) Treat Williams på Allociné 
(en) Treat Williams på AllMovie 
(en) Treat Williams hos Turner Classic Movies 
(en) Treat Williams hos Rotten Tomatoes 
(en) Treat Williams hos The Movie Database 
(en) Treat Williams hos Internet Broadway Database
Faidon

Faidon (gresk: Φαίδων, latin: Phaedo) er en av Platons dialoger. Det er den syvende og siste av dialogene som skildrer Sokrates' siste dager, og avsluttes med hans død. Rammen rundt dialogen er en samtale mellom Echekrates, som spør, og Faidon fra Elis, som var til stede hos Sokrates, og som har gitt navn til teksten.
Sokrates hadde blitt arrestert av Athens myndigheter fordi han ikke tilba byens guder, og misledet byens unge. I sine siste timer har han vennene/elevene Faidon, Simmias og Cebes hos seg. Et hovedtema i dialogen er sjelen og livet etter døden: «Hvis sjelen er udødelig, så trenger den ettersyn, ikke bare med tanke på tiden som utgjør vårt såkalte liv, men med tanke på all tid»
«Samtidig som Platon her leverer et av de mest gripende portretter av sin store lærer og venn Sokrates i dødens stund, benytter han også anledningen til å øse av bilder og symboler fra orfiske og pytagoreiske mysteriene.»


== Referanser ==


== På norsk ==
Kriton ; og Faidon. Ved Anfinn Stigen. Samlaget, 1995. ISBN 82-521-4308-3. Først utgitt 1973
Faidon ; Symposium (Drikkegildet i Athen) ; Faidros, oversatt av Egil Kraggerud, utgjør bind 4 av Platons Samlede verker. Vidarforlaget, 2001. ISBN 82-90016-86-7
avsnittet om sjelens udødelighet (107c-114c) er gjengitt i antologien Greske myter og mysterier, 2003, i Kraggeruds oversettelse


== Eksterne lenker ==
En gjennomgang og diskusjon av dialogen ved O.Gundersen: http://folk.ntnu.no/olavgun/pdf/faidon4.pdf
Warschauer Straße stasjon

Warschauer Straße stasjon er en omstigningsstasjon i bydelen Friedrichshain i distriktet Friedrichshain-Kreuzberg i Berlin. S-Bahnstasjonen Warschauer Straße befinner seg under Warschauer Brücke og Warschauer Straße undergrunnsstasjon befinner seg overfor denne, parallelt med Warschauer Straße og Industriepalast. I tillegg har trikken M10 som er en ringbane fra Nordbahnhof via Danziger straße og Frankfurter Tor endeholdeplass ved siden av undergrunnsstasjonen, mens M13 som er en ytre ringbane helt til bydelen Wedding i tidligere Vest-Berlin, har sin endestasjon på den andre siden av broen. Gjennom knutepunktet „Warschauer Straße“ med U-Bahn, S-Bahn og trikk passerer det mer enn 50.000 mennesker hver dag. 


== Undergrunnsstasjon ==
Undergrunnsstasjonen på Warschauer Brücke (som ikke er underjordisk) ble tatt i bruk 17. august 1902. Arkitekt var Paul Wittig på oppdrag av firmaet Siemens & Halske. De laget stasjonen som endepunkt på den første undergrunnsbane og høybanelinje; den nåværende linje U1. Stasjonen består av 360 meter lange og 26 meter brede viadukter. Etter byggingen av Berlinmuren i 1961 ble stasjonen liggende ubrukt, siden den befant seg i Øst-Berlin i motsetning til resten av U1 som befant seg i Vest-Berlin. Stasjonen ble da blant annet benyttet for firmaet Berliner Glühlampenwerk Narva. 
Etter den tyske gjenforeningen ble stasjonen restaurert, omdøpt til Warschauer Straße og åpnet 14. oktober 1995.
Viktoria-Luise-Platz undergrunnsstasjon

Viktoria-Luise-Platz undergrunnsstasjon er en stasjon på linje U4 i Berlins undergrunnsbane. Den befinner seg under Viktoria-Luise-Platz i distriktet Tempelhof-Schöneberg. Stasjonen ble åpnet 1. desember 1910. Den betegnes i BVG-katalogen som V. Den befinner seg 865 meter fra Nollendorfplatz undergrunnsstasjon. Perrongen er 8,1 meter bred og 97,8 meter lang, hallen er 2,6 meter høy og blir på grunn av sin beliggenhet rett under overflaten omtalt som "Unterpflasterbahn". Siden stasjonen ikke har heis, men bare trapper blir den betegnet som "ikke barrierefri".
Trond Øien

Trond Øien (født 2. april 1968) er en norsk gitarist fra Trondheim, mest kjent for å ha vært medlem i TinDrum fra 1987 til 1992.
Øien har blant annet spilt i bandet Charm. Han har i mange år vært blant Dag Ingebrigtsens faste musikere, og var også medlem i The Grønne Glitrende 3 og Dag. Han spiller for tiden (2010) i bandet Gutta På By'n med Raymond Ness, Terje Tysland og Diesel Dahl.


== Diskografi ==
Better Than the Real Thing (1997)SinglerBetter Than the Real Thing (1998)


=== TinDrum ===
Drums of War (1988)
How 'Bout This?! (1989)
Cool, Calm and Collected (1990)SinglerDruns of War/Midnight Dynamite (1988)
I Love to Love/Hot Summer (1989)
Dolce Vita/I Was Made For Rock'n'Roll (1989)
The Show Must Go On/Streetfighter (1989)
Detective of Love/First Time (1990)


=== The Grønne Glitrende 3 og Dag ===
Grønne Glitrende 3 & Dag (1986)
Nå tennes 1000 julelys/Til Elisabeth (1987)


=== Deltar på ===
Totenschlager: Dan Børge & Vaktmester'n – Lottosmellen (1989)
VG: På gang 34 (1989)
VG: På gang 38 (1990)
Malin Holberg: Himmel og hav (1993)
Revolution Records: Completely Rock'n'Roll Vol. II – The Ballads (1994)
Diezel: When Sorrow Comes Alive (1995)
Diesel Dahl: Harley Davidson (1997)
Diesel Dahl: Recycled (1997)
SPV: Motor Mania – 120 Minutes of Legendary Bike Sound (2000)
Kiss-hyllest: Gods of Thunder – A Norwegian Tribute to Kiss (2005)