jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Frank Elmore Ross

Frank Elmore Ross (født 2. april 1874 i San Francisco, California, død 21. september 1960 i Altadena, California) var en amerikansk astronom og fysiker. Han mottok en doktorgrad ved University of California i 1901 og ble direktør ved International Latitude Observatory ved Gaithersburg, Maryland, i 1905. Han ble fysiker for Eastman Kodak Company i Rochester, New York,  i 1915 og fikk videre en stilling ved Yerkes-observatoriet i 1924 hvor han jobbet frem til han gikk av med pensjon i 1939.
Hans første viktige arbeide bestod av beregninger av den første pålitelige banen til Saturns måne Phoebe i 1905, og senere også banene for Jupiters måner Himalia og Elara. 


== Referanser ==
Liste over utøvere i Giro d’Italia 2002

Liste over utøvere i Giro d'Italia 2002 


== Eksterne lenker ==
Startlist for Giro d'Italia 2002, procyclingstats
Vesto Slipher

Vesto Melvin Slipher (født 11. november 1875 i Mulberry, Indiana, død 8. november 1969 i Flagstaff, Arizona) var en amerikansk astronom. Hans bror Earl C. Slipher var også en astronom og direktør ved Lowell-observatoriet.
Slipher ble født i Mulberry, Indiana, og fullførte sin doktorgrad ved Indiana University i 1909. Han tilbrakte hele sin karriere ved Lowell-observatoriet i Flagstaff, Arizona, hvor han ble forfremmet til assisterende direktør i 1915, fungerende direktør fra 1916 og til slutt leder fra 1926 til han gikk av i 1952. Han brukte spektroskopi for å undersøke rotasjonsperiodene til planeter og sammensetningen av planetenes atmosfærer. i 1912 var han den første til å observere endringer i galaksers spektrallinjer, noe som gjorde han til oppdageren av galaktisk rødforskyvning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Library of Lowell Observatory: Biography of V. M. Slipher
The Royal Observatory, Edinburgh: History, Papers & External Links on V. M. Slipher
(en) Vesto Melvin Slipher hos Find a Grave
Contra Dam

Contra Dam, også kjent som Verzasca Dam og Locarno Dam, er en buedam på Verzasca-elva i Verzasca-dalen i Ticino, Sveits. Demningen skaper reservoaret Lago di Vogorno på 1,68 km².


== Referanser ==
Venera-D

Venera-D (russisk: Венера-Д) er en fremtidig russisk romsonde til Venus, som planlegges skutt opp tidligst i 2024. Romsonden er den første russiske romsonden til Venus etter Sovjetunionens fall, og vil være den første i en ny generasjon Venus-sonder.
Hovedoppgaven til Venera-D vil være å foreta radarkartlegging i bane rundt Venus. Slik kartlegging har tidligere blitt gjort av Venera 15 og Venera 16 på 1980-tallet, og Magellan-sonden på 1990-tallet, men Venera-D vil benytte en kraftigere radar. Videre skal Venera-D kartlegge mulige landingssteder for fremtidige landingsfartøy i Venera-programmet. Målet på sikt er at Venus-programmet skal frembringe et landingsfartøy som kan overleve lenger i det tøffe Venus-klimaet enn de sovjetbygde landingsfartøyene, som ikke klarte seg mer enn en halvtime der. 
For å holde kostnadene ved forskning og utvikling nede, vil den nye Venera-D-sonden mest sannsynlig ligne sondene fra sovjettiden, men den vil bygge på ny teknologi utviklet av Russland i etterkant av de siste Venus-oppdragene (Vega 1 og Vega 2 i 1985). Venera-D vil mest sannsynlig bli skutt opp med en proton-rakett, men kan også bli skutt opp med den kraftigere Angara-raketten. Opprinnelig var oppskytning planlagt rundt 2016, men i 2012 ble datoen flyttet til tidligst 2024.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Venera program – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mourad Sahraoui

Mourad Sahraoui (født 12. januar 1983) er en tunisisk amatørbokser. Han har ingen større internasjonale resultater, og representerte Tunisia under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i første runde.


== Eksterne lenker ==
(en) Mourad Sahraoui – Olympics.com 
(en) Mourad Sahraoui – Olympic.org 
(en) Mourad Sahraoui – Olympedia 
(en) Mourad Sahraoui – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mourad Sahraoui – BoxRec
Artur Beterbijev

Artur Asilbekovitsj Beterbijev (russisk Артур Асильбекович Бетербиев; født 21. januar 1985) er en russisk amatørbokser. Han  representerte Russland under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i andre runde. Han har også gull fra verdensmesterskapet i boksing 2009.


== Eksterne lenker ==
(en) Artur Beterbijev – Olympics.com 
(en) Artur Beterbijev – Olympic.org 
(en) Artur Beterbijev – Olympedia 
(en) Artur Beterbijev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Artur Beterbijev – BoxRec
Abdelhafid Benchabla

Abdelhafid Benchabla (arabisk: عبد الحفيظ بن شبلة; født 26. september 1986) er en algerisk amatørbokser. Han har ingen større internasjonale resultater, og representerte Algerie under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i tredje runde. Benchabla er også kvalifisert for å representere Algerie under Sommer-OL 2012. Han bar sitt lands flagg under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han utslått i andre runde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Abdelhafid Benchabla – Olympics.com 
(en) Abdelhafid Benchabla – Olympedia 
(en) Abdelhafid Benchabla – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Serhij Derevjantsjenko

Serhij Vjatsjeslavovytsj Derevjantsjenko (ukrainsk: Сергій Вячеславович Деревянченко; født 31. oktober 1985) er en ukrainsk amatørbokser. Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2008 der han ble slått ut i første runde. Han har en sølvmedalje fra verdensmesterskapet i boksing 2007.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Serhij Derevjantsjenko – Olympedia 
(en) Serhij Derevjantsjenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Serhij Derevjantsjenko – BoxRec
Oleksandr Usyk

Oleksandr Oleksandrovytsj Usyk (ukrainsk: Олександр Олександрович Усик; født 17. januar 1987) er en ukrainsk proffbokser. Han er den nåværende WBA (Super), IBF, WBO og IBO tungvektmester etter å ha slått Anthony Joshua den 25. september 2021 via poengseier. Han hadde også cruiservekttittelen fra 2018-2019.   
Fra oktober 2021 er Usyk rangert som verdens nest beste aktive bokser, «pound for pound», av Transnational Boxing Rankings Board (TBRB) og The Ring, og femte av BoxRec, og som verdens nest beste aktive tungvekter av BoxRec, ESPN og TBRB. 
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i kvartfinalen. Han har også bronse fra verdensmesterskapet i boksing 2009.


== OL-medaljer ==
 2012  London - Gull i boksing, tungvekt, menn  Ukraina


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Oleksandr Usyk – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Oleksandr Usyk – Olympics.com 
(en) Oleksandr Usyk – Olympic.org 
(en) Oleksandr Usyk – Olympedia 
(en) Oleksandr Usyk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Oleksandr Usyk – BoxRec
Randi Ness

Randi Ness (født 1. april 1983 i Nordli i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (Ap). Fra 1. oktober 2014 til sommeren 2018 var hun rådgiver for NATOs generalsekretær, Jens Stoltenberg.Hun har bachelorgrad i samfunnskunnskap fra 2006. Ness var praktikant ved Trøndelags Europa-kontor i Brussel 2006–2008, koordinator ved Trøndelags Europa-kontors hjemmekontor 2008–2009 og rådgiver ved Distriktssenterets avdeling i Steinkjer i 2009.Ness var nestleder i Nord-Trøndelag Arbeiderparti 2006–2007 og innvalgt i Nord-Trøndelag fylkesting 2007–2015 (permisjon fra 2009). I 2009 ble hun politisk rådgiver for statsråd Sigbjørn Johnsen i Finansdepartementet. Etter at Jens Stoltenbergs andre regjering gikk av høsten 2013, ble hun rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Randi Ness hos Stortinget 
(no) Randi Ness hos Norsk senter for forskningsdata
Vjatsjeslav Pavlovskij

Vjatsjeslav Alfredovitsj Pavlovskij (Вячеслав Альфредович Павловский, født 1956) er en russisk diplomat. Han var Russlands ambassadør i Norge fra 2010 til 2016.
Pavlovskij gikk ut av det statlige instituttet for internasjonale forbindelser i 1978, og tjenestegjorde senere i Indonesia og Nederland. Fra 2001 til 2004 var han Russlands generalkonsul i New York. Han ble utnevnt til ambassadør i Norge i 2010. I 2016 ble han kalt hjem.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjon ved Russlands ambassade
Aleksandr Bekzadjan

Aleksandr Artemjevitsj Bekzadjan (Александр Артемьевич Бекзадян, født  1879 i Sjusja, død 1. august 1938 utenfor Moskva) var en sovjetisk diplomat og politiker. Han var Sovjetunionens sendemann til Norge fra 1930 til 1934.


== Før revolusjonen ==
Bekzadjan stammet fra en embetsmannsfamilie. Han deltok på bolsjevik-partiets møte i Paris i 1911, hvor han ble innvalgt som medlem av komitéen for bolsjevikenes utenlandsorganisasjon (KZO). Han deltok også på kongressen i Basel i 1912, og var Det russiske sosialdemokratiske arbeiderpartiets utsending til Det tyske sosialdemokratiske partiets landsmøte i Jena i 1913. I 1914 vendte han tilbake til Russland, hvor han drev partiarbeid i Transkaukasus.


== Etter revolusjonen ==
Etter februarrevolusjonen arbeidet han først i Baku, og senere i Nord-Kaukasus. Fra 1920 til 1921 var han visepresident i den revolusjonære komitéen (Revkom) og folkekommissær for utenrikssaker i Den armenske sosialistiske sovjetrepublikken. I 1921 var han blant delegatene på den tiende kommunistpartikongressen, og i 1922 blant medlemmene av den sovjetiske delegasjonen til Genova-konferansen. Han arbeidet ved den sovjetiske handelsrepresentasjonen i Tyskland fra 1922 til 1926, og var visepresident i folkekommissærenes råd (Sovnarkom) og folkekommissær for handel i Den transkaukasisiske sosialistiske føderative sovjetrepublikken fra 1926 til 1930. Fra 1930 var han Sovjetunionens sendemann til Norge, og fra 1934 til 1937 i Ungarn.
21. november 1937 ble Bekzadjan arrestert, beskyldt for kontrarevolusjonær virksomhet og dømt til døden av militærkollegiet i Sovjetunionens høyesterett (VKVS). Dommen ble fullbyrdet 1. august 1938 på skytefeltet Kommunarka. Han ble rehabilitert i 1956.


== Referanser ==
Guillaume Budé

Guillaume Budé (født 26. januar 1467 i Paris, død 22. august 1540) var en fransk humanist. Han er også kjent under det latinske navnet Budaeus.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Budé stammet fra en familie av kongelige tjenestemenn, som var opptatt i adelsstanden under Karl VI. Guillaumes far var Jean Budé (død 1502). og moren Catherine Le Picart. Faren var en stor bibliofil. Han dro til universitetet i Orléans for å studere jus, men velstående som han var tok han ikke dette særlig på alvor, og levde et liv i latskap og nytelse. 
Han begynte ikke å studere for alvor før han var 24 år. Etter å ha studert sivilrett, ble han notar og kongelig sekretær. Han samlet seg en så stor lærdom at Erasmus fra Rotterdam kalte ham «Frankrikes vidunder». 


=== Humanistisk virke ===

I 1513 ble han kalt til Roma av pave Leo X for å lede Pontificio Collegio Greco der. 
Etter at Frans I overtok tronen, nærmet han seg hoffet for å tale lærdommens og filologiens sak. Ved å gå inn for opprettelsen av en skole hvor det ville bli undervist i gresk, latin og hebraisk ga han støtet til opprettelsen av Collège de France, som ble stiftet av kong Frans i 1530. I 1522 utnevnte Frans ham til forstander for det kongelige biblioteket i Fontainebleau.
Budé er først og fremst kjent som hellenist. På oppfordring av Erasmus fra Rotterdam utførte han en samling av leksikografiske noter som lenge var hovedverket for den som ville studere gresk i Frankrike. Han sto i forbindelse med berømte samtidige som Thomas More, Pietro Bembo, Étienne Dolet, Rabelais og Erasmus fra Rotterdam.
Til ære for Budé ble Association Guillaume Budé opprettet i 1917. Denne foreningen har til formål å fremme de humanistiske fagene i Frankrike, og utgir en samling av tospråklige latinsk-franske og gresk-franske tekster, som gjerne kalles Budés.


== Referanser ==
Ruan Ji

Ruan Ji (kinesisk: 阮籍; født 210 i Kaifeng i Henan i Kina, død 263) var en kinesisk dikter fra Weidynastiet i De tre rikers tid i det gamle Kina. Han var en av representantene for den ukonvensjonelle levemåten som kjennetegnet qingtankulturen.
Etter  Sima Yis statskupp måtte Ruan Ji flykte fra hovedstaden Luoyang. Ruan Ji var En av de syv vise i bambuslunden. Samme gruppe tilhørte også for eksempel Xi Kang. I motsetning til denne levde Ruan Ji lenge som eneboer. Han var dessuten en ivrig tilhenger av daoismen, som disippel av Wang Bi. 
Ruan Jis dikt tar ofte opp temaene sorg og forgjengelighet. Han knyttes også til en guqin-melodi, Jiu Kuang (酒狂 «Fordrukken ekstase» eller «vingal») som skal være hans komposisjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Donald Holzman: Poetry and Politics: The Life and Works of Juan Chi A.D. 210-263, Cambridge Studies in Chinese History, Literature and Institutions, Cambridge University Press, Cambridge, 1976


== Eksterne lenker ==
YouTube: Jiu Kuang
Association Guillaume Budé

Association Guillaume Budé er en fransk forening som arbeider for å fremme de humanistiske fagene i Frankrike. Den er oppkalt etter 1500-tallshumanisten Guillaume Budé.
Foreningen ble stiftet i 1917 av fire filologer, Maurice Croiset, Paul Mazon, Louis Bodin og Alfred Ernout. Formålet var for det første å utgi greske og latinske forfattere. Dette feltet hadde hittil blitt dominert av engelskmennene og fremfor alt tyskerne.
I 1919 ble serien Collection des Universités de France begynt. Denne er bedre kjent under navnet Budés.
I dag organiserer foreningen møter, foredrag og kulturreiser.


== Se også ==
Loeb Classical Library
Eugène Burnouf

Eugène Burnouf (født 1. april 1801 i Paris, død 28. mai 1852 i samme by) var en fransk indolog, og sønn til filologen Jean-Louis Burnouf.


== Liv og virke ==
Burnouf studerte først rettsvitenskap under Jean-Pierre Abel-Rémusat og orientalske språk under Antoine-Léonard de Chézy, spesielt sanskrit og persisk. I 1829 ble han ansatt ved École normale supérieure og ble i 1832 Chézys etterfølger som professor i sanskrit ved Collège de France. Han beholdt denne stillingen til sin død.
Burnoufs studier gjaldt fremfor alt sanskrit, pali og avestisk. Han regnes som en av de største franske indologene og som grunnlegger av studiet av buddhismen i Europa. Han oversatte Bhāgavata purāna og Lotus-sutraen til fransk.
Burnouf ble i 1832 innvalgt som medlem av Académie des inscriptions et belles-lettres.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Laure Burnouf Delisle: Choix de lettres d’Eugene Burnouf. Suivi d’une bibliographie. H. Champion, Paris 1891.
Akira Yuyama: Eugène Burnouf: the background to his research into the Lotus Sutra. Bibliotheca Philologica et Philosophica Buddhica, Bind III, The International Research Institute for Advanced Buddhology, Tokyo 1998, Soka University 2000, ISBN 4-9980622-2-0, Arkivert  hos iriab.soka.ac.jp  (PDF; 2,8 MB).
Burnouf, 2) Eugène. I Meyers Konversations-Lexikon. 4. opplag. Bind 3, Verlag des Bibliographischen Instituts, Leipzig/Wien 1885–1892,  s. 674–674.
Jules De Wailly (utg.), Jules Barthélemy-Saint-Hilaire, Joseph-Daniel Guigniaut: Funérailles de M. Eugène Burnouf, secrétaire perpétuel de l’Academie: … prononcé aux funérailles …. (30. Mai 1852), Didot, Paris 1852,
Théodore Pavie: Notice sur les travaux de M. Eugène Burnouf. Paris 1853, S. 6–27, Tekst på Wikisource).
Joseph Naudet: Notice historique sur MM. Burnouf, père et fils, lue dans la séance publique annuelle de l’Académie des inscriptions et belles-lettres le 18 août 1854. Paris 1886, S. 17–60, Tekst på Wikisource).
Chronique mai-juin 1852. Eugène Burnouf. In: Bibliothèque de l’école des chartes, année 1852. Band 13, S. 509–512, persee.fr).
J. Mohl: Rapport sur les travaux du Conseil pendant l’année 1851–1852. I: Journal asiatique. XX (4e série), 1852, S. 22–36.
Burnouf, Eugène. I: Encyclopædia Britannica. 11. opplag. Bind 4: Bishārīn – Calgary. London 1910, S. 855 (engelsk, fulltekst [Wikisource]).


== Eksterne lenker ==
(en) Eugène Burnouf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Antoine-Léonard de Chézy

Antoine-Léonard de Chézy (født 15. januar 1773 i Neuilly-sur-Seine, død 31. august 1832 i Paris) var en fransk indolog og en av grunnleggerne av indologi-faget.
I 1798 skulle Chézy egentlig ha fulgt Napoleon på ekspedisjonen til Egypt, men ble syk i Toulon og måtte være igjen. Som konservator for orientalske håndskrifter ved det franske nasjonalbiblioteket begynte han å studere sanskrit under Silvestre de Sacy, grunnleggeren av orientalistikken. I 1814 fikk han Europas første lærerstilling i sanskrit ved Collège de France. Han døde i koleraen i 1832.
Chézy tilhørte kretsen omkring Friedrich Schlegel i Paris, hvor han traff Wilhelmine von Klencke, som han giftet seg med i 1805. Ekteskapet var imidlertid ulykkelig, og de ble skilt i 1810. I 1809 planla han å stifte et orientalistisk tidsskrift sammen med August Wilhelm von Schlegel, og korresponderte med Goethe.
Chézys hovedverk er en utgave av Kālidāsas Śakuntalā ledsaget av en fransk oversettelse. Blant Chézys elever var blant andre Franz Bopp, Wilhelm von Humboldt og Friedrich Schlegel.
Chézy ble innvalgt som medlem av Académie des inscriptions et belles-lettres i 1816.


== Referanser ==
Bente Kiilerich

Bente Knold Kiilerich (født 31. januar 1954 i København) er professor i kunsthistorie ved universitetet i Bergen.
Bente Kiilerich ble mag. art. i klassisk arkeologi fra Københavns Universitet i 1985 og dr. phil. i kunsthistorie ved samme universitet i 1993. Hun har vært professor i kunsthistorie ved universitetet i Bergen siden 1995. Forskningsfeltet hennes er klassisk gresk og bysantinsk kunst.
Kiilerich ble innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi i 1998.


== Bibliografi ==
The Obelisk Base in Constantinople. Roma: G. Bretschneider, 1998.
Græsk skulptur. København: Gyldendal, 1989 (8.utg. 2007).
Late Fourth Century Classicism in the Plastic Arts. Studies in the so-called Theodosian Renaissance. Odense, 1993.
Bilder og billedbruk i Bysants (medforfatter Hjalmar Torp). Oslo, 1998.
The Rotunda in Thessaloniki and its Mosaics (med Hjalmar Torp) Athen, 2017
H Rotunda tis Thessalonikis kai ta psephidota tis (med Hjalmar Torp), Athen, 2017


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Bente Kiilerich i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Bente Kiilerich i BIBSYS
Hjemmeside ved UiB
Jannis Psykharis

Jannis Psykharis, også kjent under det franske navnet Jean Psichari (gresk Γιάννης Ψυχάρης, født 15. mai 1854 i Odessa i datidens Russland, død 29. september 1929 i Paris) var en gresk filolog og forfatter.
Psykharis’ familie stammet fra Khíos. Etter et kort opphold i Konstantinopel i barndommen, flyttet han til en onkel i Marseille i Frankrike. Han studerte filosofi, filologi og språkvitenskap ved Sorbonne-universitetet i Paris og germanistikk, medievistikk og nygresk filologi i Tyskland. Etter å ha vendt tilbake til Paris ble han professor i nygresk språk. I 1904 ble han Émile Legrands etterfølger som direktør for fakultet for orientalske språk, og beholdt denne stillingen livet ut.
Som forfatter skrev Psykharis dikt, fortellinger, romaner, teaterstykker, samt avhandlinger om den greske språkstriden. Han gikk inn for at det greske folkespråket, dimotiki, skulle bli offisielt språk i Hellas og bidro til at språkdebatten kom i gang igjen mot slutten av 1800-tallet.


== Referanser ==
Joseph Vendryes

Joseph Vendryes (født 13. januar 1875 i Paris, død 30. januar 1960) var en fransk keltolog.
Joseph Vendryes var elev av Antoine Meillet, og underviste i keltiske språk og litteratur ved École pratique des hautes études. Han underviste også i lingvistikk ved universitetet i Paris og ved École normale supérieure.
Som keltolog utga Vendryes blant annet en grammatikk over gammelirsk. Han var medredaktør av Revue celtique sammen med Émile Ernaut og Marie-Louise Sjoestedt. Senere grunnla han tidsskriftet Études celtiques.
Vendryes var medlem av Académie des inscriptions et belles-lettres.


== Referanser ==
Michel Lejeune

Michel Lejeune (født 30. januar 1907, død 27. januar 2000) var en fransk hellenist og språkforsker.
Lejeune studerte ved École normale supérieure og tok doktorgraden i 1940. Han var elev av Antoine Meillet og Joseph Vendryes og spesialiserte seg i historisk fonetikk og gammelgresk. Han underviste først ved universitetet i Poitiers, før han ble professor i komparativ grammatikk ved universitetet i Bordeaux i 1941. Fra 1947 var han studiedirektør for sammenlignende indoeuropeisk språkvitenskap ved École pratique des hautes études, og professor i lingvistikk ved Sorbonne-universitetet fra 1951 til 1955.
Lejeunes første studier gjaldt det gammelgreske språket. Han utga en gresk historisk fonetikk, Phonétique historique de la langue grecque (1947) og Précis d’accentuation grecque. Etter 1945 konsentrerte han seg om de gamle språkene i Italia, latin, etruskisk, oskisk, venetisk, messapisk, elymisk og lepontisk. Men først og fremst arbeidet han med mykensk gresk, etter at linear B-skriften var blitt tydet av Michael Ventris. Mot slutten av livet interesserte han seg for gallisk.
Lejeune ble medlem av Académie des inscriptions et belles-lettres i 1963, og var sekretær for Société de Linguistique de Paris fra 1970.


== Referanser ==
Friedrich Bechtel

Friedrich Bechtel (født 2. februar 1855 i Durlach, død 9. mars 1924 i Halle) var en tysk språkforsker som særlig beskjeftiget seg med gammelgresk dialektologi.
Friedrich Bechtel stammet fra en prestefamilie i Baden. Han studerte teologi og filologi ved universitetet i Heidelberg. Etter å ha flyttet til universitetet i Göttingen vendte han seg til språkvitenskapen, og studerte under Theodor Benfey, Adalbert Bezzenberger og August Fick. Han tok doktorgraden bare 21 år gammel og fikk habilitasjonen to år senere. Ved siden av studiene arbeidet han som redaktør for Göttingische Gelehrte Anzeigen ved Vitenskapsakademiet i Göttingen.
Bechtel var i flere år dosent ved universitetet i Göttingen. I 1884 ble han utnevnt til ekstraordinær professor. I 1895 ble han ordentlig professor ved universitetet i Halle, hvor han etterfulgte August Friedrich Pott på lærestolen for språkvitenskap.
Bechtel beskjeftiget seg med samtlige indoeuropeiske språk, men tyngdepunktet lå på gammelgresk og de greske dialektene. Han utga standardverkene Sammlung der griechischen Dialekt-Inschriften i fire bind og Die griechischen Dialekte i tre bind.


== Referanser ==
Friedrich Eduard Schulz

Friedrich Eduard Schulz (født 1799, død 1829 i nærheten av  Başkale i dagens Tyrkia) var en tysk orientalist.
Schulz var professor i filosofi ved universitetet i Gießen, og fra 1823 i Paris. Der var han en av redaktørene for Journal asiatique. I 1826 reiste han i Persia og Tyrkia, hvor han tydet steinsøylene i Van og oppdaget bronsealderbyen Behura. Schulz’ forskning la grunnlaget for den senere utforskningen av Urartu.
I 1828 og 1829 reiste han gjennom Kurdistan og Armenia og oppdaget Kelasjin-stelen, som ble reist av de urartiske kongene Menua og Isjpuini. Fra Kelasjin dro han til den kurdiske landsbyen Başkale, hvor han ble myrdet, fordi han ble mistenkt for å være en tyrkisk spion. Papirene hans ble sendt til Paris og utgitt i 1840.


== Referanser ==
Aleksandr Teterin

Aleksandr Vasiljevitsj Teterin (russisk: Александр Васильевич Тете́рин, født 1927, død 14. juni 1990) var en sovjetisk diplomat.
Teterin var utdannet maskiningeniør, og gikk inn i utenrikstjenesten på 1960-tallet. Han var ambassadør i Nigeria fra 1974 til 1978, før han tjenestegjorde hjemme i Moskva. I april 1987 ble han ambassadør i Norge, der han etterfulgte Dmitrij Poljanskij. Han gikk bort 63 år gammel mens han fortsatt var i ambassadørstillingen.


== Kilder ==
«Glasnosts mann i Norge er død». Aftenposten 15. juni 1990