jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Olav Stokke

Olav Stokke er navnet til flere personer:

Olav S. Stokke (født 1934), norsk forsker
Olav Stokke (næringslivsleder) (født 1957), norsk sivilingeniør
Brenthis

Brenthis er en slekt av sommerfugler som regnes tilunderfamilien Heliconiinae i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn ca. 40-50 millimeter), brunoransje og svarte sommerfugler. De utmerker seg med litt mer avrundet vingeform enn de andre perlemorvingene. Oversiden er oransje med svarte flekker og streker. Undersiden er brun med et bredt, gulaktig bånd nær roten. Denne slekten har ikke skinnende flekker.


== Levevis ==
I motsetning til de fleste andre perlemorvinger, som har larver på fioler, lever larvene til denne slekten på planter i rosefamilien, blant andre mjødurt, bjørnebær og blodtopp. Disse sommerfuglene flyr på enger og i skogkanter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den palearktiske sone.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Heliconiinae
Gruppen perlemorvinger, Argynnini Duponchel, 1835 – ca. 100 arter på den nordlige halvkulen
Slekten Brenthis Hübner, 1819
engperlemorvinge, Brenthis ino (Rottemburg, 1775) – vidt utbredt i Palearktis
Brenthis daphne (Bergsträsser, 1780) – Sør-Europa, vidt utbredt i Palearktis
Brenthis hecate (Denis & Schiffermüller, 1775) – Sør-Europa, vidt utbredt i Palearktis
Brenthis mofidii Wyatt, 1968


== Litteratur ==
Carter, D. (1994) Sommerfugler fra hele verden. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0438-0
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Simonsen, T., Wahlberg, N. og Brower, A.V.Z. (2006) Argynnini på Tree of life html
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) Brenthis i Encyclopedia of Life 
(en) Brenthis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Brenthis hos Artsdatabanken 
(sv) Brenthis hos Dyntaxa 
(en) Brenthis hos Fauna Europaea 
(en) Brenthis hos NCBI 
(en) Kategori:Brenthis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Brenthis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Brenthis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Norges sommerfugler
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 4.1. 2012
Euptoieta

Euptoieta er en slekt av sommerfugler som regnes til underfamilien Heliconiinae i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae).


== Utseende ==
Middelsstore, forholdsvis smalvingede perlemorvinger. Oversiden med oransje med mønster av svarte streker, ikke så mye flekker. Undersiden av bakvingen er gråbrun, uten skinnende flekker.


== Levevis ==
Disse sommerfuglene finnes i åpne områder som enger og dyrket mark.
Larvene til i alle fall noen arter lever på planter i pasjonsblomstfamilien, men de kan bruke andre vertsplanter også. De voksne sommerfuglene flyr lavt over bakken, de er ganske raske og skremmes lett opp. De har flere generasjoner hvert år.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den Neotropiske økosonen. Én art går nord til det sørlige Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Heliconiinae
Gruppen perlemorvinger, Argynnini Duponchel, 1835 – ca. 100 arter på den nordlige halvkulen
Slekten Euptoieta Doubleday, 1848
Euptoieta bogotana (Staudinger, 1885)
Euptoieta claudia (Cramer, 1775)
Euptoieta hegesia (Cramer, 1779)
Euptoieta hortensia (Blanchard, 1852)
Euptoieta perdistincta (Hall, 1930)
Euptoieta poasina (Schaus, 1913)
Euptoieta sunides (Hewitson, 1877)
Euptoieta thekla (Hall, 1919


== Litteratur ==
Simonsen, T., Wahlberg, N. og Brower, A.V.Z. (2006) Argynnini på Tree of life html


== Eksterne lenker ==
(en) Euptoieta i Encyclopedia of Life 
(en) Euptoieta i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Euptoieta hos ITIS 
(en) Euptoieta hos NCBI 
(en) Kategori:Euptoieta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euptoieta – detaljert informasjon på Wikispecies 
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 4.1. 2012
Kannestøper

Kannestøper er betegnelsen på en håndverker som i tidligere tider støpte kanner, fat og andre gjenstander i tinn.  Disse håndverkerne har også  vært kalt kannegytere og tinnstøpere. Fra Christiania vet vi at de også kunne levere bly til taktekking. Her var det gjerne to eller tre kannestøpere i virksomhet på 1700-tallet. I Bergen sto faget sterkere. Der hadde kannestøperne eget laug, og i 1764 hadde Bergen 8 mestere, 4 svenner og 2 læregutter i faget. Men etter den tid kommer det en sterk nedgang  fordi folk begynner å bruke mer bordstell av annet materiale.I overført betydning er også kannestøper brukt som betegnelse på en person som uten særlig innsikt uttaler seg i store ord om  politikk eller offentlige saker, jf. Ludvig Holberg: Den politiske kannestøper.


== Litteratur ==
Bøgh, Johan (1928): Tillæg til Bergenske kandestøpere og deres merker. Bergen. (Artikkel i Vestlandske Kunstindustrimuseum: Aarbok for aaret 1927. side 131 – 139)
Grevenor, Henrik, red. (1936): Det norske håndverks historie. Bd. I og II. Oslo
Hals, Anna-Stina (1978): Gammelt norsk tinn. Oslo. ISBN 82-7003-012-0
Hals, Anna-Stina (1976): Norsk tinn fra laugstiden. Oslo.
Norsk riksmålsordbok. (1937–1957) Oslo.
Trøndersk tin (1920): 1. Tintøi i Trøndelagen. Av Fredrik B. Wallem. 2. Trondhjems kandestøpere. Av Joh. E. Brodahl. (Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum. Trønderske studier 1.) Trondhjem.


== Referanser ==
Yramea

Yramea er en slekt av sommerfugler som regnes til underfamilien Heliconiinae i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae).


== Utseende ==
Middelsstore, forholdsvis smalvingede perlemorvinger. Oversiden er oransje med svarte flekker, som vanlig for denne gruppen. Undersiden er mest brunlig.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene har larver som lever på fioler (Viola spp.), i likhet med de fleste andre perlemorvinger.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den Neotropiske økosonen der de lever langs Andesfjellene og i det sørligste Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Heliconiinae
Gruppen perlemorvinger, Argynnini Duponchel, 1835
Slekten Yramea Reuss, 1920
Yramea cytheris (Drury, 1773)
Yramea inca (Staudinger, 1894)
Yramea lathonoides (Blanchard, 1852)
Yramea modesta (Blanchard, 1852)
Yramea sobrina (Weymer, 1890)
Yramea sp. hittil ubeskrevet art


== Litteratur ==
Simonsen, T., Wahlberg, N. og Brower, A.V.Z. (2006) Yramea på Tree of life [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Yramea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Yramea hos NCBI 
(en) Kategori:Yramea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Yramea – detaljert informasjon på Wikispecies 
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 4.1. 2012
Bilder av Yramea lathonoides
Bilde av Yramea cytheris
André Schürrle

André Horst Schürrle (født 6. november 1990) er en tysk tidligere fotballspiller.
Han har tidligere spilt for Mainz 05, Bayer Leverkusen, Premier League-klubben Chelsea FC og Wolfsburg.
Den 22. juli 2016 ble Schürrle solgt til Borussia Dortmund.
Han la opp etter sesongen 2019/2020.


== Landslaget ==
Schürrle debuterte for det tyske seniorlandslaget den 17. november 2010 i en vennskapskamp mot Sverige. 29. mai 2011 scoret han sitt første landslagsmål mot Uruguay.
Han har også landslagskamper for forskjellige ungdomslandslag.
Han ble tatt ut i Tysklands EM-tropp til EM i Frankrike 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) André Schürrle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) André Schürrle – Munzinger Sportsarchiv 
(en) André Schürrle – FIFA 
(en) André Schürrle – UEFA 
(fr) André Schürrle – LÉquipe 
(en) André Schürrle – Transfermarkt 
(en) André Schürrle – national-football-teams.com 
(en) André Schürrle – WorldFootball.net 
(en) André Schürrle – Soccerbase.com 
(en) André Schürrle – FootballDatabase.eu 
(de) André Schürrle – fussballdaten.de
Shewa

Shewa (ge'ez: ሽዋ, šawā eller šewā) er en historisk region og et tidligere kongedømme i Etiopia. Her ligger i dag hovedstaden i Etiopia Addis Abeba. I keisertiden ble Shewa styrt av en egen konge, negus, og regionen hadde en viss autonomi. Etter keiserdømmets fall i 1930 var Shewa en administrativ provins under militærstyret fram til begynnelsen av 1990-tallet. Provinsen er nå delt mellom regionene Amhara, Oromia og Addis Abeba
Shewa ble trolig grunnlagt 896, og ble oppslukt av sultanatet Ifat omkring 1285.
Byene Debre Berhan, Antsokia, Ankober, Entoto og Addis Abeba har alle vært hovedsteder i Shewa.
Nordre delen av Shewa bebos hovedsakelig av kristne amharer og oromo, mens de sørlige og østlige delene domineres av muslimske grupper.
Norsk Stålpress

Norsk Stålpress (1947–2007) var en produsent av bestikk i Breiviken i Bergen, eid og 
drevet av Finn Henriksen (1923–2004).  Den er mest kjent for bestikket Maya (1961).
Henriksen startet i 1947 i en tyskerbunker på Dokkeskjærskaien (Møhlenpris) sammen med Ragnvald Fosse. Det gikk mest i  fiskesleiver og øser i starten.
De flyttet til Breiviken i 1956, og begynte sin produksjon av rustfritt stålbestikk designet av dansken Erik Herlow og nordmannen Tias Eckhoff.  
Firmaet hadde på det meste (1970-tallet) over hundre ansatte og filial på Sotra.
Knivproduksjonen ble flyttet til Japan rundt 1980, og senere ble deler flyttet til Sør-Korea og Kina.
Norsk Stålpress gikk nesten konkurs, etter at de tapte den 25 år lange leveransen av bestikk til SAS i 1993,
som hadde vært over seksti prosent av produksjonen.
Firmaet endret navn til Norstaal på 1990-tallet.
Etter Henriksens død i 2004 overtok datteren Kari Bell og drev det til det ble solgt i 2007 til danske Stelton,
som markedsfører bestikkene som Stelton norstaal.Mayaserien  ble lansert i 1961 av Tias Eckhoff. Det
hadde i 1991 23 deler og var solgt i fire millioner enheter i over tjue land.
Maya ble i 1995 utstilt ved Design Museum i London, og noe senere ble også Una stilt ut samme sted. 
Norsk Stålpress har ellers vært representert i
museer og utstillinger ved Cooper-Hewitt Museum, New York; The Museum of Modern Art, New York; The Museum of Modern Art, Seattle Philadelphia Museum of Modern Art, Pennsylvania Deutches Klingenmuseum, Solingen Museum für Kunst & Gewerbe, Köln og Stuttgart Röhsska museet, Göteborg; Nationalmuseum, Stockholm; Kunstindustrimuseet i København; Kunstindustrimuséene i Oslo, Trondheim og Bergen; The Design Centre, Singapore; Design Museum, London; Stedelijk Museum, Amsterdam.


== Serier ==
Siri, Serien var produsert i stål og sølvplett.
Sturle, mest for offentlige institusjoner. Serien var produsert i stål og sølvplett.
Kroma, mest for offentlige institusjoner.
Inka, Erik Herlow (Danmark)
Maya 1961, Tias Eckhoff
Una, 1973, Tias Eckhoff
Tiki Arkivert 15. november 2016 hos Wayback Machine. 1974, Tias Eckhoff.
Tikito, Tias Eckhoff
Aztek 1965, Don Wallance (USA)
Magnum 1968, Don Wallance. Noe tyngre, for det amerikanske marked
Ultima, Peter Raacke (Tyskland)
Miranda, Pål Vigeland
Chaco 1990, Tias Eckhoff
EM 1995, Erik Magnussen
Maya 2000 (lengre skaft enn Maya)
Capelano 2004, Johan Verde
Andre serier: Lagune, Olympia, Trieste.


== Premier ==
Triennale di Milano, Italia
Nordform 90, Sverige
Den Skandinaviske Designpris, Danmark
Diplom for godt design fra Norsk Designråd
Form 92, Tyskland
Designprisen (norsk) 1961 for Maya
Klassikerprisen 1991 fra Norsk Designråd for Maya


== Referanser ==
Nanxiang

Nanxiang (kinesisk: 南翔) er et subdistrikt i bydistriktet Jiading i Shanghai. 
Her ligger Guyi yuan (古漪园), et stort hageparkanlegg i suzhou-stil fra Mingdynastiets tid. Et av Shanghais største templer, Yun Xiang Si (云翔禅寺), liggre sentralt i subdistriktet.
Nanxiang er opphavsstedet til Nanxiang Xiaolongbao, den type bakstsnacks (fylt deigbolle) som er blitt kjent som typisk shanghainesisk xiaolongbao.
Pat McCarran

Pat McCarran (født 8. august 1876 i Reno, Nevada, død 28. september 1954) var en amerikansk senator fra Nevada fra 1933 til 1954, og han var kjent for sin anti-kommunistisk holdning.
McCarran studerte ved University of Nevada i Reno, men han måtte trekke seg fra studiene for å jobbe på familiens ranch da faren hans ble skadet. Han tok advokat-eksamen i 1905. I 1903 ble McCarran medlem av delstatens lovgivende forsamling, og etter å ha avsluttet sin juridiske embetseksamen ble han statsadvokat i 1907. Som medlem av Det demokratiske partiet, prøvde McCarran uten hell å bli valgt til Senatet ved valgene i 1916 og 1926. I 1932 prøvde han for tredje gang, og sikret seg den demokratiske nominasjonen og slo den sittende republikanske kandidaten.
Etter andre verdenskrig etablerte McCarran seg som en av Senatets mest kjente anti-kommunister. McCarran forble i Senatet inntil sin død i Hawthorne, Nevada i september 1954. I 1960 satte delstaten Nevada opp en bronsestatue av McCarran. Han fikk McCarran internasjonale lufthavn i Nevada oppkalt etter seg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pat McCarran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pat McCarran hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Pat McCarran hos American National Biography
Marcia Muller

Marcia Muller (født 28. september 1944) er en amerikansk forfatter av romaner innenfor krimsjangrene mystikk og thrillere.Muller har skrevet en lang rekke romaner med den kvinnelige figuren Sharon McCone som privatdetektiv. Hennes bok Vanishing Point ble tildelt Shamus-prisen som beste detektivroman. Hun hadde blitt nominert for denne prisen fire ganger tidligere. I 2005 ble Müller tildelt en utmerkelse fra forfatterlauget Mystery Writers of America. Tidligere mottakere av utmerkelsen er blant annet Alfred Hitchcock (1973) og Agatha Christie (1955).Muller er gift med krimforfatteren Bill Pronzini som hun har samarbeidet med om flere romaner. I 1987 var Muller mottaker av prisen The Macavity Awards sammen med ektemannen Bill. I 1994 ble Muller tildelt en The Anthony Awards for romanen Wolf in the Shadows.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Marcia Mullers offisielle nettsted
Antispinn

Antispinn (engelsk: traction control system) er en elektronisk funksjon på biler som forhindrer at hjulene skal spinne når det ikke er friksjon mellom underlag og dekk, for dermed å sikre et bedre veigrep og fremkommelighet.
Det finnes flere typer antispinn, og hensikten er å overføre kraften til det hjulet som har best grep, samt redusere på det/de som spinner. Ble først utviklet for Formel 1-biler, men er per 2011 vanlig på de fleste nye biler. Er normalt mulig å frakoble med egen bryter. Enkelte motorsykler har også begynt å komme med antispinn.


== Andre navn ==
Implementasjoner av antispinn-systemer gis av og til forskjellige navn hos ulike bilprodusenter. Noen eksempler fra tysk og engelsk er:

Acceleration slip reduction, anti slip reduction, anti spin regulation eller Antriebsschlupfregelung (ASR)
Electronic dynamic system (EDS)
Electronic traction system (ETS)
Traction control (TC)
Traction control system (TCS)


== Eksterne lenker ==
Trygg Trafikk – Ny teknologi i bil
Din Side – Antispinn
Pusjkinskaja (St. Petersburgs metro)

Pusjkinskaja (russisk: Пушкинская) er en undergrunnsstasjon på Kirovsko-Vyborgskaja-linjen i St. Petersburgs metro. Stasjonen åpnet 30. april 1956, et halvt år etter linjen åpnet. Arkitekter er Leonid Poljakov og Vasilij Petrov. Som mange av de andre stasjonene på linjen, er Pusjkinskaja en dyptliggende pylonstasjon. Stasjonen ligger 57 meter under bakken.
Navnet Pusjkinskaja fikk stasjonen fordi den ligger rett ved Vitebskij jernbanestasjon, som knytter St. Petersburg sammen med byen Pusjkin, der Aleksandr Pusjkin levde fra 1811 til 1817.
Pylonene i sentralhallen er kledd med hvit marmor, mens gulvet er kledd med rødlig Tokovskij-granitt fra Ukraina. I enden av hallen er en statue av Aleksandr Pusjkin, laget av Mikhail Anikusjin.
20. desember 2008 ble det åpnet en gangtunnel til stasjonen Zvenigorodskaja på Frunzensko-Primorskaja-linjen.


== Eksterne lenker ==
(en) Pushkinskaya (Saint Petersburg Metro station) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liste over Bolivias presidenter

Liste over Bolivias presidenter omfatter statsoverhodene i landet Bolivia i Sør-Amerika.


== Eksterne lenker ==
(es) Presidentes de Bolivia primera parte
(es) Presidentes de Bolivia segunda parte
(es) Presidentes de Bolivia tercera parte
Linje 5 (St. Petersburgs metro)

Linje 5 eller Frunzensko-Primorskaja-linjen (russisk: Фрунзенско-Приморская линия) er den nyeste linjen på St. Petersburgs metro, åpnet i 2008. Planleggingen av linjen startet på 1980-tallet, og byggingen startet i 1987, men Sovjetunionens fall førte til problemer med finansieringen. Strekningen sør for Sadovaja, og strekningen nord for Sadovaja ble i første omgang bygget ut som en forlengelse av linje 4. Først 20. desember 2008 ble linjen skilt ut som en egen linje.


== Utbyggingshistorie ==
Cirrochroa

Cirrochroa er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien Heliconiinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse tropiske sommerfuglene lever i Sørøst-Asia.


== Utseende ==
Ganske store, bredvingede sommerfugler. Vingenes ytterkant er bølgete. Oversidens grunnfarge er vanligvis brunoransje, men kan også være brun eller blå. Vingespissene er vanligvis mørkere, og ofte har de én eller flere tynne, brune siksak-linjer langs ytterkanten og en rekke av brune flekker på bakvingen. Undersiden av vingene er gjerne lyst brunlig ved roten, mørkere i den ytterste halvdelen.


== Levevis ==
Disse sommerfuglene lever helst i skogkanter opptil 1000 meter over havet. I alle fall en av artene har larver som lever på planteslekten Hydnocarpus (Achariaceae). Disse sommerfuglene er raske flygere, og forholdsvis sky. De kommer gjerne ned til bakken for å suge i seg fuktighet.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra India i vest til Ny-Guinea i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae Rafinesque, 1815
Underfamilien Heliconiinae
Gruppen Vagrantini – for det meste i Sørøst-Asia og Australia
Slekten Cirrochroa Doubleday, 1847
Cirrochroa aoris Doubleday, 1847
Cirrochroa clagia (Godart, 1824)
Cirrochroa emalea (Guérin-Méneville, 1843)
Cirrochroa eremita Tsukada, 1985
Cirrochroa imperatrix Grose-Smith, 1894
Cirrochroa malaya C. & R. Felder, 1860
Cirrochroa menones Semper, 1888
Cirrochroa niassica Honrath, 1892
Cirrochroa nicobarica Wood-Mason, 1881
Cirrochroa orissa C. & R. Felder, 1860
Cirrochroa recondita Roos, 1996
Cirrochroa regina C. & R. Felder, 1867
Cirrochroa satellita Butler, 1869
Cirrochroa semiramis C. & R. Felder, 1867
Cirrochroa surya Moore, 1879
Cirrochroa thais (Fabricius, 1787)
Cirrochroa tyche C. & R. Felder, 1861
Cirrochroa thule C. & R. Felder, 1860


== Kilder ==
Brower A.V.Z. (2006) Cirrochroa på Tree of life. [1]
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 4.1. 2012
Butterflies of Malaysia – Cirrochroa emalea
Butterflies of Malyasia – Cirrochroa orissa


== Eksterne lenker ==
(en) Cirrochroa i Encyclopedia of Life 
(en) Cirrochroa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cirrochroa hos NCBI 
(en) Kategori:Cirrochroa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cirrochroa – detaljert informasjon på Wikispecies
Bella Unión

Bella Unión er en by og kommune (spansk: municipio) i det nordlige Uruguay, ved grensene mot Argentina og Brasil. Byen, som har om lag 13 187 innbyggere, er en viktig by i Artigas-departementet. Bella Unión ble grunnlagt i 1829 av José Fructuoso Rivera.


== Befolkning ==
Bella Unión har 13 187 innbyggere (Beregning 2004)

Kilde:


== Kommune ==
Byens ordfører (alcalde) er William Cresseri.


== Transport ==
 Ruta 3 forbinder Bella Unión med Belén, Salto (sør) og  Argentina,  Brasil (nord).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bellaunion.com.uy – Bella Unión, offisielle sider (spansk)
Kart over Bella Unión (INE)
Liste over gårder i Sør-Odal

Liste over gårder i kommunen Sør-Odal i Hedmark. Kommunen består av de tre sogna Strøm, Ulleren og Oppstad.


== Garder i Sør-Odal ==


== Merknader til tabellen ==


== Kilder ==
Norske Gaardnavne, blant andre (gardsnummer, uttale og opprinnelse)
Sentralt stedsnavnregister (vist på Yr.no) (navn)
Sør-Odal bygdebok, Birger Kirkeby (rydding og opprinnelse)
Terinos

Terinos er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien Heliconiinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse tropiske sommerfuglene lever i Sørøst-Asia.


== Utseende ==
Ganske store, bredvingede sommerfugler. Vingenes ytterkant er bølgete, forvingens ytterkant vanligvis litt innsvinget. Bakvingens bakhjørne er gjerne trukket ut til en kort tann. Oversidens grunnfarge er vanligvis svartbrun, og kan ha et blåaktig, metallisk skinn. Vingespissene er ofte oransje. Undersiden er nokså ensfarget brun


== Levevis ==
Disse sommerfuglene lever gjerne i regnskog. Minst én av artene har larver på planteslekten Antidesma i vortemelkfamilien (Euphorbiaceae).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, på øyene i Indonesia og i Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae Rafinesque, 1815
Underfamilien Heliconiinae
Gruppen Vagrantini – for det meste i Sørøst-Asia og Australia
Slekten Terinos Boisduval, 1836
Terinos abisares Felder & Felder, 1867
Terinos alurgis Godman & Salvin, 1880
Terinos atlita (Fabricius, 1787)
Terinos clarissa Boisduval, 1836
Terinos maddelena Grose-Smith & Kirby, 1889
Terinos taxiles Hewitson, 1862
Terinos terpander Hewitson, 1862
Terinos tethys Hewitson, 1862


== Kilder ==
Brower A.V.Z. (2006) Terinos på Tree of life. [1]
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 4.1. 2012
Butterflies of Malaysia – Terinos terpander


== Eksterne lenker ==
(en) Terinos i Encyclopedia of Life 
(en) Terinos i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Terinos hos NCBI 
(en) Kategori:Terinos – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Terinos – detaljert informasjon på Wikispecies