jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Antonis Samaras

Antonis Samaras (gresk: Αντώνης Σαμαράς, født 23. mai 1951 i Athen) er en gresk politiker. Han er leder av partiet Nytt demokrati, og han var statsminister i Hellas fra 20. juni 2012 til 26. januar 2015. Han er utdannet økonom. Samaras er medlem av den greske nasjonalforsamlingen Vouli ton Ellinon fra Messenia. Han var finansminister i 1989, utenriksminister fra 1989 til 1990 og igjen fra 1990 til 1992, og kulturminister i 2009.  Han har fra slutten av november 2009 vært leder av det konservative partiet Nytt demokrati. Den 20. juni 2012 ble han innsatt som statsminister i Hellas. Han ledet en koalisjonsregjering av Nytt demokrati, PASOK og Demokratiske venstre. Etter Parlamentsvalget i Hellas 2015 gikk han av som statsminister og ble etterfulgt av Alexis Tsipras.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Antonis Samaras er sønn av Konstantin Samaras, professor i kardiologi, og hans hustru Lena, født Zannas, barnebarn av forfatterinnen Penelope Delta. Hans bror, Alexander, er arkitekt. Hans fars bror, Georg Samaras, var lenge medlem av parlamentet for Messenia på 1950- og 60-tallene.Samaras gikk på Universitetet i Athen. Han avsluttet studiene på Amherst College i 1974 med en eksamen i økonomi, og så fra Harvard University i 1976 med en Master of Business Administration.


=== Politisk karriere ===


==== Utenriksminister ====
Samaras er en ivrig motstander av at ordet Makedonien inngår i Den tidligere jugoslaviske republikk Makedonias navn og forlot Mitsotakis' regjering i 1992 på grunn av innvendinger mot dens politikk. Han er likeledes en ivrig motstander av forhandlinger med (den tidligere jugoslaviske republikk) Makedonia.


==== Medlem av EU-parlamentet ====
Samaras var fra 2004 medlem av Europa-parlamentet for Det europeiske folkeparti.


==== Kulturminister ====
Fra 8. januar 2009 var han minister igjen, denne gang kulturminister.
Etter Samaras' mening vil den tidligere jugoslaviske republikk Makedonia over tid ikke overleve som selvstendig nasjon. Han fremholder ogsåat EU ikke vil kunne påtvinge Hellas å anerkjenne dette lands forfatningsnavn: Republikken Makedonia.


==== Formann for Nytt demokrati ====
I 2009 ble Samaras formann for partiet Nytt demokrati. Hans forgjenger på posten var Kostas Karamanlis. Han var formann til 2015, da han ble avløst av to midlertidige formenn: Vangelis Meimarakis og Ioannis Plakiotakis, og i januar 2016 ble Kyriakos Mitsotakis valgt til ny formann.


==== Statsminister ====
Etter valget i juni 2012 ble Samaras statsminister i regjeringen Antonis Samaras, som bestod av Nytt Demokrati, PASOK og Demokratiske venstre. Samaras ble innsatt som statsminister da han avla ed på forfatningen den 20. juli 2012. Han var statsminister til 26. januar 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antonis Samaras – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(grk) Antonis Samaras på Twitter 
(en) Antonis Samaras hos Europaparlamentet
Aristobulus den yngre

Aristobulus den yngre var sønn av Aristobulus, sønn av Herodes den store, og Aristobulus' kusine og hustru Berenice. 
Aristobulus den yngre hadde et vennskapelig forhold til keiser Claudius. Han hadde ikke et så godt forhold til sin bror Herodes Agrippa I, som ble konge.
Aristobulus ble gift med Jotapa, en datter av Sampsiceramus II av Emesa og dronning Jotapa. Aristobulus og Jotapa fikk en datter, som også het Jotapa. Hun var døv og stum.
Josef (Bosakov)

Josif  II (bulgarsk: Йосиф, født Ivan Blagoev Bosakov (Иван Благоев Босаков) 6. desember 1942 i Slavovitsa i Pazardzjik oblast), er en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
Josif har siden 2001 holdt tittelen som metropolitt av det bulgarsk-ortodokse eparki for USA, Canada og Australia.


== Eksterne lenker ==
На САЩ, Канада и Австралия митрополит Йосиф Arkivert 25. juni 2017 hos Wayback Machine. - biografi på bg-patriarshia.bg (bulgarsk)
Harpyier

Harpyier (gresk: ἅρπυια, harpūia, «snappere», latin: harpeia) var i henhold til gresk og romersk mytologi en form for bevingede ånder eller stormgudinner som er best kjent for at de stjal all maten fra Fineas, en fønikisk konge fra Thrakia, i henhold til en legende. De ble opprinnelig forestilt og framstilt som bevingede kvinner, og senere som rovfugler med kvinnehoder. Den bokstavelige meningen av ordet synes å være «det som snapper» ettersom det kommer fra gresk harpazein (ἁρπάζειν), som betyr «å snappe».
Et av disse vesnene var mor til vestvinden Zephyros, tidvis beskrevet som en av hestene til Akilles. I denne konteksten har Jane Ellen Harrison anført oppfatningen i Vergils Georgica hvor hoppene ble drektige av vinden alene.Den greske dikteren Hesiod kalte dem for «vakkert-hårete» vesener, og bilder på gresk keramikkvaser har framstilt harpyiene som vakre kvinner med vinger. Harpyier som stygge og skremmende bevingede fuglekvinner, eksempelvis i dramatikeren Aiskhylos’ Eumenidene (linje femti) er en senere utvikling, grunnet en forvirring med sirene. Romerske og bysantinske forfattere beskrev i utpenslede detaljer hvor fæle og stygge de var.
Også i moderne tid har harpyier blitt benyttet i symbolsk kunst, blant annet av Edvard Munch i en tusjtegning (og varianter i andre media) fra 1898. Hos Munch er kvinnen blitt et rovdyr og en åtseleter med skarpe klør og store mørke vinger.


== Referanser ==
Georgi Najdenov

Georgi Spirov Najdenov (bulgarsk: Георги Спиров Найденов) (født 21. desember 1931, død 28. mai 1970) er en tidligere bulgarsk fotballkeeper og senere manager. Han regnes som den største bulgarske målvakten gjennom tidene. Mellom 1955 og 1965 spilte han 176 kamper for CSKA Sofia. Han ble hedret som årets fotballspiller i Bulgaria i 1961. Najdenov vant den bulgarske ligaen åtte ganger (alle med CSKA Sofia), samt den bulgarske cupen tre ganger (alle med CSKA Sofia). Han var respektert for sin arbeidsmoral og sin besluttsomhet under trening og kamper.


== Eksterne lenker ==
(en) Georgi Najdenov – Olympedia 
(en) Georgi Najdenov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Georgi Najdenov – FIFA 
(en) Georgi Najdenov – Transfermarkt 
(en) Georgi Najdenov – Transfermarkt 
(en) Georgi Najdenov – WorldFootball.net 
(en) Georgi Najdenov – FootballDatabase.eu 
(en) Georgi Najdenov – EU-Football.info
Kalinik av Vratsa

Kalinik av Vratsa (bulgarsk: Калиник Врачански, født Dimităr Rajtsjev Aleksandrov (Димитър Райчев Александров) 11. mars 1931 i Maglizh, død 26. desember 2016 i Sofia), var en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
Kalinik var  metropolitt av Vratsa eparki fra 1974.


== Eksterne lenker ==
Врачански митрополит Калиник Arkivert 19. november 2011 hos Wayback Machine. - biografi på bg-patriarshia.bg (bulgarsk)
Почина Врачанският митрополит Калиник - nekrolog over Kalinik av Vratsa (bulgarsk)
Dometian av Vidin

Dometian av Vidin (bulgarsk: Дометиан Видински, født Dimităr Popvasilev Topuzliev (Димитър Попвасилев Топузлиев) (født 11. november 1932 i Hasovitsa, død 18. september 2017 i Sofia) var en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
Dometian har siden 1987 vært metropolitt av Vidin eparki.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Видински митрополит Дометиан Arkivert 19. november 2011 hos Wayback Machine. - biografi på bg-patriarshia.bg (bulgarsk)
Pál Schmitt

Pál Schmitt (født 13. mai 1942 i Budapest) er en ungarsk idrettsmann, diplomat og politiker for partiet Fidesz. Han var president i Ungarn fra 2010 til 2012.
Schmitt studerte økonomi ved Karl Marx økonomiske universitet i Budapest. Han avla i 1992 doktorgrad ved Idrettsuniversitetet, men ble i 2012 fratatt doktorgraden etter å ha blitt funnet skyldig i plagiering. Den 2. april 2012 kunngjorde han at han gikk av som president på grunn av dette. László Kövér overtok som utøvende president frem til valget av ny president 2. mai.Fra 1955 til 1977 var Schmitt aktiv som fekter og konkurrerte på internasjonalt plan. Han vant gullmedalje ved sommer-OL i Mexico by i 1968 og sommer-OL i München i 1972 og ble verdensmester i 1970 og 1971.
Han arbeidet fra 1965 til 1981 i hotellbransjen. Fra 1981 besatte han en rekke sentrale posisjoner i ungarsk idrett, blant annet som direktør for Ungarns nasjonalstadion, generalsekretær og president (1989–2010) i Ungarns olympiske komité. Fra 1999 til 2007 var han president i World Olympians Association. Schmitt er siden 1983 medlem av Den internasjonale olympiske komité.Schmitt var Ungarns ambassadør i Spania fra 1993 til 1993 og i Sveits fra 1999 til 2003. I 2004 ble Schmitt innvalgt i Europaparlamentet. Han vant gjenvalg i 2009. I sin tid i Europaparlamentet var han en periode en av parlamentets visepresidenter. Schmitt ble i 2010 valgt til president av Ungarns parlament. Han ble innsatt 6. august 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pál Schmitt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pál Schmitt på Internet Movie Database 
(en) Pál Schmitt hos Europaparlamentet 
(de) Pál Schmitt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Pál Schmitt – Olympics.com 
(en) Pál Schmitt – Olympic.org 
(en) Pál Schmitt – Olympedia 
(en) Pál Schmitt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Pál Schmitt – databaseOlympics.com (arkivert)
«Germania» (maleri)

«Germania» er et maleri av Philipp Veit laget i mars 1848 under revolusjonene i 1848. Den ble brukt som en allegorisk dekorasjon i nasjonalforsamlingen i Frankfurt am Mains Paulskirche, hvor den skjulte orgelet. 


== Bildet ==
På maleriet bærer Germania på hodet en eikeløvskrans, som symboliserer troskap og holdet rikssverdet, som symboliserer forsvarsvilje og rundt sverdet er det oliven- og hampegrener, som symboliserer fredsvilje. På Germanias bryst er Det tysk-romerske rikes dobbeltørn i gull og svart avbildet, i den form denne hadde hatt siden keiser Sigismunds regjeringstid på 1430-tallet. I bakgrunnen symboliseres den nye tid av den stigende solen og Germanias blikk er rettet mot en ukjent framtid. Til venstre for hennes føtter ligger noen sprengte lenker, som symboliserer frihet.
Bildet var  ment som et symbol på et forent demokratisk Tyskland og forble en nasjonal personifikasjon inntil slutten av første verdenskrig.
I dag befinner «Germania» seg i Germanisches Nationalmuseum i Nürnberg.


== Se også ==
Nasjonale personifikasjoner
Desi Bouterse

Desiré «Desi» Delano Bouterse (født 13. oktober 1945 i Domburg) er en surinamsk militæroffiser og politiker. Han var sentral i militærstyret i Surinam fra 1980 til ut på 1990-tallet. I 2010 samlet han tilstrekkelig støtte i parlamentet til å bli valgt til landets president. I 2020 ble han ettefulgt i presidentembetet av Chan Santokhi.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Bouterse vokste opp i den nederlandske kolonien Surinam. Fra 1968 til 1975 bodde han i Nederland, der han giftet seg med Ingrid Figueira i 1970. De ble senere skilt, etter å ha fått to barn.
Bouterse fikk militær utdannelse i Nederland.


=== Leder for militærstyret ===
Han tjenestegjorde i hæren etter Surinams uavhengighet og grep makten i landet ved et militærkupp i 1980. Han ble landets sterke mann, som kontrollerte de som ble innsatt i formelle posisjoner. Bouterse har erkjent politisk ansvar for desemberdrapene i 1982, da militærregimet drepte 15 opposisjonelle, men benektet at han selv var direkte involvert. En rettssak om ansvaret for drapene, der Bouterse var én av 25 tiltalte, gikk for retten fra 2007. I november 2019 ble han kjent skyldig og idømt fengselsstraff på 20 år. Bouterse anket dommen.Fra 1986 ledet Bouterse den militære kampen mot opprørere, ledet av hans egen tidligere livvakt, Ronnie Brunswijk, i jungelen.
I 1987 tillot Bouterse at det ble holdt valg og at en ny regjering ble dannet, men han fortsatte som sjef for hæren og avsatte i 1990 igjen regjeringen. Maktovertagelsen i 1990 er kalt «telefonkuppet», fordi den ble gjennomført ved at Bouterse ringte presidenten for å meddele at han var avsatt. I 1991 vendte Surinam igjen tilbake til sivilt styre og Bouterses makt avtok. 
Bouterse ble i 1999 av en nederlandsk domstol dømt til 11 års fengsel for narkotikasmugling. Han ble deretter ettersøkt av Interpol.


=== President ===
Bouterse ble leder av Nationale Democratische Partij. Ved valget i 2010 organiserte han koalisjonen De Mega Combinatie, som vant 23 av 51 mandater i parlamentet. Etter å ha sikret seg støtte fra tidligere motstandere, blant dem Ronnie Brunswijk, skaffet han seg flertall for sitt presidentkandidatur i nasjonalforsamlingen.Umiddelbare internasjonale reaksjoner og fra menneskerettighetshold uttrykte bekymring for at Bouterse igjen kom til makten, både på grunn av hans fortid som militærdiktator og fordi Bouterse har gitt sin kone offentlige oppdrag og utnevnt sin narkotikadømte sønn til en stilling i ledelsen for Surinams antiterrorenhet.Mens forholdet til Nederland ble dårligere ved Bouterses tiltreden, førte han som president Surinam i nærmere samarbeid med Venezuela og Cuba. Forholdet til USA var avhengig av Surinams innsats i bekjempelse av narkotikasmugling, en innsats som har fortsatt under Bouterse. I hans presidentperiode ble forholdet til Frankrike, som Surinam deler grense med ved departementet Fransk Guyana, styrket.


== Referanser ==
John Arne Markussen

John Arne Markussen (født 20. mai 1953) er en norsk forfatter, pressemann og næringslivsleder, fra 2011 til 2018 var han sjefredaktør i Dagbladet. 
Markussen er opprinnelig fra Nordkapp, startet livet i Repvåg, og har sjøsamiske røtter. Han gikk på ungdomsskole i Båtsfjord og videregående skole i Alta. Der begynte han også sin journalistiske virksomhet, i Altaposten.Han begynte å arbeide i Dagbladet for første gang i sommerjobb i 1977. Siden har han arbeidet som journalist, utenrikskorrespondent og nyhetsredaktør i avisen. Markussen har også arbeidet som frilanser og i A-pressens tidligere TV-satsing Nyhetskanalen.Da han i 2011 overtok sjefredaktørstillingen i Dagbladet etter Lars Helle hadde han de siste årene vært konsernredaktør i Berner Gruppen, avisens eierselskap. I hans redaktørtid tok Dagbladet viktige steg i retning av å bli et moderne, digitalt mediehus med sterke posisjoner på nye plattformer, samtidig som det ble satset betydelig ressurser på undersøkende journalistikk. I perioden 2012 til 2018 tok Dagbladet den ettertraktede SKUP-priser tre ganger, vant Den store journalistprisen tre ganger og høstet også internasjonal heder for flere redaksjonelle prosjekter. Tidlig i hans redaktørperiode fikk Dagbladet nytt eierskap. Mediehuset ble solgt til det danske Aller konsernet. Etter mange krevende økonomiske år med store nedbemanninger har Dagbladet fra 2016 og senere oppnådd bedre økonomiske resultater. 
Markussen gikk av som sjefredaktør i Dagbladet 18. juni 2018, etter nærmere syv år i jobben. Fra sommeren 2018 er Markussen direktør for forretningsutvikling i Aller Media. 


== Bibliografi ==
Norske redaktører - voktere av enigheten, Forlaget Ny Dag (sammen med Svein Erik Bakken og Kai Rosenberg) 1979
Når du hører om mitt liv – : rapport om narkotika i Norge, Grøndahl (sammen med Inger Bentzrud, foto ved Jacques Hvistendahl) (1982)
Staff – fra innsiden, Grøndahl (1985)
Kapteinen : historien om Hugo Larsen og «Scandinavian Star», Gyldendal (1991)
Frihet og frykt : nærbilder fra USA, Gyldendal (1996)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Arne Markussen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Arne Markussen på Internet Movie Database
Filippikos

Filippikos Bardanes (gresk: Φιλιππικός, død 713) var østromersk keiser fra 711 til 713.


== Biografi ==
Filippikos het opprinnelig Bardanes (gresk: Βαρδάνης, Vardanis; armensk: Վարդան, Vardan). Han var sønn av patriarken Nikeforus som var av armensk avstamning fra en armensk koloni i PergamonHan støttet seg på det monoteletistiske partiet ved utbruddet av det første opprøret mot keiser Justinian II. Dette førte til at han ble forvist, først til Cephalonia av Tiberios III (Tiberius Apsimar), og senere til Cherson etter ordre fra Justinian. Her tok Filippikos navnet Bardanes og egget innbyggerne til opprør ved hjelp av khazarene. Opprøret lyktes, og Konstantinopel ble inntatt. Keiser Justinian flyktet, men ble drept kort tid etter, og Filippikos overtok makten og keisertronen.


== Regenttiden ==
Blant hans første handlinger som keiser var avsettelsen av den ortodokse patriarken Kyros i Konstantinopel, til fordel for Johannes (Ioanes) VI, et medlem av hans egen sekt. Han innkalte også til et «konsiliabulum» av de østromerske biskopene for å avskaffe kanoniseringene fra det sjette økumeniske konsil i Konstantinopel. Som svar nektet den romerske kirken å anerkjenne den nye keiseren og hans patriark. I mellomtiden hadde khan Tervel av Bulgaria plyndret Konstantinopel i 712. Da Filippikus overførte militære styrker fra Opsikion theme til Balkan, rykket umajjadene under ledelse av al-Walid I inn i det militært svekkede Lilleasia.
I slutten av mai 713 gjorde opsikiontropper opprør i Trakia. Flere av offiserer inntok byen og blindet Filippikos den 3. juni 713 mens han var i hippodromen At Meydani. Han døde 20. januar 714 og be begravet i klosteret i Dalmatia theme. Han ble etterfulgt av sin sekretær Artemius som tok navnet Anastasios II.
Anastasios ble avsatt i 715 eller 716 og ble henrettet 1. juni 719 etter et mislykket opprør mot keiser Leo III.


== Referanser ==
August Rathke

August Petro Theodor Olsen Rathke (født 11. desember 1925, død 25. november 2022 i Bergen) var en norsk jurist, politiker og motstandsmann under andre verdenskrig.


== Liv og virke ==
Rathke var leder for den kommunistiske motstandsbevegelsens ungdomsbevegelse i Bergensområdet. Han var også redaktør for Norges Kommunistiske partis illegale avis Fortroppen. Lokalt samarbeidet kommunistene og Milorg, og Rathke ble leder for organisasjonens aksjonsgruppe Saborg. 24. januar 1945 flyktet han via Hans Helles hemmelige fluktrute fra Nordhordland via Shetlandsgjengen til Storbritannia, etter dramatiske omstendigheter som ettersøkt av Gestapo. Her fikk han opplæring, og ble innrullert i Kompani Linge. 
Etter krigen deltok han i Norges Kommunistiske Ungdomsforbund og sto i 1946 som redaktør for NKUs tidsskrift Unge Viljer, han studerte jus, og ble cand.jur. i 1951.
Senere ble han aktiv i Arbeiderpartiet og etter hvert et framtredende medlem. Fra 1960 var han i flere perioder medlem av Bergen bystyre og formannskap. Fra 1984 til 1995 var han medlem av Hordaland fylkesting og fylkesutvalg. Han ledet også Arbeiderpartiets gruppe på fylkestinget. Rathke er blant dem som har blitt æresmedlem i partiet.Han var byrettsdommer fra 1975 til 1984, og byrettsjustitiarius i Bergen fra 1984 til 1995.
Han har arbeidet hos Fylkesmannen i Bergen, vært rådmann i Laksevåg og kommunaldirektør i Bergen.
Fra 1975 var krigsveteranen Rathke redaktør av Lingeavisen.
Rathke døde 25. november 2022 på Engen sykehjem i Bergen som det siste gjenværende medlemmet av Kompani Linge.


== Utmerkelser ==
Rathke ble tildelt Kongens fortjenstmedalje og Deltagermedaljen. Han har mottatt britiske 1939–1945 Star og Defence Medal. Rathke er tildelt Norges Forsvarsforenings hederstegn og Kommunenes Sentralforbunds hederstegn. I 2015 ble Rathke tildelt Regjeringens minnemedalje for innsats under andre verdenskrig. I 2017 mottok Rathke Stiftelsen Espeland fangeleirs pris for sin livslange kamp mot dehumaniserende krefter.Rathke var æresmedlem av Bergens Forsvarsforening.


== Bibliografi ==
Spor i tåke : historier fra Bergenskanten og andre steder (1987)
Den nære fortid: synspunkt fra årene 1978-1991 (2010) ISBN 9788271285630
Hilsen til Guri: En ung mann i krig (2003) ISBN 82-7916-027-2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju i Norge I dag
Nettsted med informasjon om arbeidet hans under krigen
Artikkel fra NRK om nedleggelsen av Lingeklubben
Anastasios II

Denne artikkelen er om den bysantinske keiseren (713-715), for paven (496-498), se Anastasius IIAnastasios II eller Artemius Anastasius (gresk: Ἀρτέμιος Ἀναστάσιος Β), død 1. juni 719, var bysantinsk keiser fra 713 til 715. Han het opprinnelig Artemios og hadde vært sekretær for den tidligere keiseren Filippikos.


== Biografi ==
Anastasios het opprinnelig Artemius og hadde vært sekretær for sin forgjenger Filippos. Etter at den opsikianske hæren i Trakia hadde styrtet Filippos i juni 713 valgte de Artemius til keiser. Han kalte seg da for Anastasios. Like etter tiltredelsen innskjerpet han disiplinen i hæren og henrettet de offiserene som hadde vært direkte involvert i konspirasjonen mot Filippikos.


=== Religionssplittelse ===
Det bysantinske samfunnet var splittet i sitt religiøse syn på monoteletismen. Keiser Filippikos hadde satt til side vedtakene fra det tredje konsil i Konstantinopel i 680-681 og utnevnt Johannes VI til patriark. Anastasios avsatte Johannes og utnevnte den ortodokse Germanos I til ny patriark i Konstantinopel. Dermed ble det også satt en stopper for splittelsen mellom Konstantinopel og pavekirken.


=== Kampen mot umajjad-kalifatet ===
Det arabiske umajjad-kalifatet hadde under kalifen al-Walid I trengt så langt fram som til Galatia i det sentrale høylandet i dagens Tyrkia og forberedte et felttog mot Konstantinopel. Anastasios forsøkte å gjenopprette fred med araberne, men mislyktes. Da al-Walid døde i 715 så han en mulighet til å slå tilbake. Han sendte en hær mot Syria under ledelse av Leo fra Isauria, den senere keiser Leo III. Imidlertid gjorde soldatene fra Opsician opprør, drepte sin admiral Johannes og erklærte Theodosius III som sin keiser. Theodosius inntok Konstantinopel etter seks måneders beleiring, og Anastasios ble tvunget til å underkaste seg den nye keiseren. Han trakk seg tilbake til et kloster i Thessaloniki.


=== Opprør mot Leo III ===
I 719 ledet Anastasios et opprør mot Leo III som da hadde etterfulgt Theodosius. Opprøret var støttet av khan Tervel av Bulgaria eller hans etterfølger, men felttoget mot Konstantinopel mislyktes. Anastasios ble tatt til fange og henrettet av Leo den 1. juni 719. Han ble begravet i Konstantinopel i Justinians mausoleum i Apostelkirken av sin hustru Irene. Hun ble senere begravet på samme sted.


== Referanser ==
Salome

Salome er et kvinnenavn med hebraisk opprinnelse, og betyr «fred». Navnet er brukt i Bibelen.


== Etymologi ==
Salome har opprinnelse i et arameisk navn relatert til det hebraiske ordet shalom (hebraisk: שָׁלוֹם), «fred». Det kan også sees som en feminin form av Salomon.
Saloma er en variant av navnet.
Shelomit er en annen hebraisk form av navnet. Salomé er en fransk, spansk og portugisisk form av navnet. Salomea er en polsk form. Salme er en finsk og estisk kortform av navnet.


== Utbredelse ==
Salome ble utbredt etter den protestantiske reformasjonen. Navnet er kjent brukt i Norge fra 1653.
Navnet er i dag svært vanlig i Ukraina, i formen Solomija eller Solomia (ukrainsk: Соломія).
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Salome og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==

Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Salome Alexandra (139–67 f.Kr.), jødisk regentdronning
Salome, søster til Herodes den store (ca. 65 f.Kr. – ca. 10 e.Kr.), dronning av Jabneh, Ashdod og Phasaelis
Salome, datter av Herodes den store (1. århundre f.Kr.), jødisk prinsesse
Salome, datter av Herodias (ca. 14 – mellom 62 og 71), kvinne nevnt i Bibelen
Salome (disippel) (1. århundre), disippel av Jesus
Salomé Báncora (født 1993), argentinsk alpinist
Salome Oggenfuss, sveitsisk kunstner
Salome Raheim, amerikansk professor
Salome Sallehy, amerikansk markedsfører
Salome Tetiashvili, georgisk sanger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Salome
(en) Think Baby Names: Salome