jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Solveig Bøe

Solveig Bøe (født 7. mars 1962 i Ålesund) er en norsk filosof og professor ved Institutt for filosofi og religionsvitenskap ved NTNU.
Hennes fagfelt er metafysikk, estetikk, kunstfilosofi og filosofihistorie. 
Hun avla doktorgraden dr.art. ved Universitetet i Trondheim (nå NTNU) i 1995, der hun i avhandlingen diskuterte meningen med virkeligheten. Hun ble i 1995 ansatt som førsteamanuensis i filosofi ved det som etterhvert ble Institutt for filosofi og religionsvitenskap ved NTNU, der hun i 2015 ble professor i filosofi.
Hun var 2012–13 medarbeider i radioprogrammet Studio Sokrates på NRK P2.


== Utgivelser ==
Mening i virkeligheten : en studie i konkret metafysikk, 259 sider. Dr.avhandling, Det historisk-filosofiske fakultet, AVH, Universitetet i Trondheim.
øe, Solveig. (2012) "Tidslinjer - drift", i utstillingskatalogen Alex Booker: Trondheim Dérive. 2012.
Bøe, Solveig; Faber, Hege Charlotte; Strandhagen, Brit. (2014) Raw: Architectural Engagements with Nature. Ashgate. 2014. ISBN 978-1-4724-2100-5.
Lønmo, Solveig; Bøe, Solveig. Colour Space Motion. Through the Artwork of Edith Lundebrekke., 2016. ISBN 978-82-303-3168-2.
Bøe, Solveig. (2017) Kunsthåndverk 2017. 2017. ISBN 978-82-93400-04-2.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Solveig Bøe i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Solveig Bøe i BIBSYS
Solveig Bøe på NTNUs nettsider
Christian Frederik von Schalburg

Christian Frederik von Schalburg (født 15. april 1906 i Zmeinogorsk i Altaj kraj i Russland, død 2. juni 1942 ved Demjansk i Sovjetunionen) var en dansk offiser som også ble offiser i Waffen-SS. Den danske germanske organisasjonen Schalburgkorpset var oppkalt etter ham.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Schalburgs far var den danske godseier og direktør August Theodor Schalburg og moren Elena Vasiljevna Starizki von Siemianowska var fra den russiske adelen. Familien bodde i Russland og han ble døpt i Den russisk-ortodokse kirke 10. februar 1907 og fikk navnet Konstantin Feodorovitsj Schalburg. Først senere samme år ble han døpt luthersk og fikk navnet Christian Frederik Schalburg. Som ung fikk Schalburg militær utdannelse ved tsarens kadettkorps i St. Petersburg.


=== Danmark ===
Da den russiske revolusjonen brøt ut i 1917 flyktet familien til Danmark. Her ble Schalburg offiser i Den Kongelige Livgarde og engasjerte seg i det danske nasjonalsosialistiske partiet Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderpartis ungdomsorganisasjon.
Adelspredikatet von var aldri en del av hans døpenavn, men noe som han fikk rett til å bruke gjennom ekteskapet med Helga Freiin von Bülow fra den tyske adelen.


=== Annen verdenskrig ===
Under vinterkrigen meldte Schalburg seg som frivillig i kampen mot Den røde armé. Etter vinterkrigen meldte han seg til Waffen-SS og tjenestegjorde i 5. SS-Panzer-Division «Wiking». Med sin danske militære grad ble han utnevnt til den tilsvarende graden SS-Hauptsturmführer. I sin tjenestetid i 5. SS-Panzer-Division «Wiking» ble han tildelt Jernkorset av både andre og første klasse.
1. mars 1942 overtok han befalet over Frikorps Danmark som SS-Sturmbannführer. Han ledet dette i en panserstrid ved Demjansk sør for Leningrad da han 2. juni ble skadet av en artillerigranat og kort tid etter døde av splintskadene. Han ble begravet Biakowo ikke langt fra Demjansk.
Reichsführer-SS Heinrich Himmler utnevnte ham posthumt til Obersturmbannführer.
Etter hans død ble også en dansk medalje, Schalburgkorset, oppkalt etter ham. Medaljen ble aldri tildelt danske soldater i tysk tjeneste og det er tvil om den noen gang ble utdelt.


== Referanser ==
Per Kristian Bjørkeng

Per Kristian Bjørkeng (født 10. oktober 1969) er en norsk forfatter og journalist i Aftenpostens kulturredaksjon. 
Bjørkeng arbeidet fra 1990 i Trondheimsavisa senere også i Arbeider-Avisa og Adresseavisen, før han i 1994 ble fast ansatt i Aftenposten. Her har han særlig skrevet om forskningsjournalistikk, feature, kultur og digitale medier. Bjørkeng har både skrevet som reporter, kommentator og anmelder. Han har blant annet markert seg med kommentarer om utviklingen av data- og medieteknologi, og har holdt flere foredrag om temaet. Siden 2016 har han vært programleder i Teknologimagasinet, et ukentlig web-TV-program om ny teknologi på Aftenpostens plattformer. 
I januar 2011 utga Bjørkeng boken Nettkidsa. Boken tar for seg den nye digitaliserte barndommen, og er den første norske utgivelsen som behandler dette temaet på en måte som er rettet inn mot foreldre. Boken er en drøftende gjennomgang av hva internasjonal forskning sier om områder som kan bekymre foreldre, som digital mobbing, avhengighet av videospill og seksuelle overgrep initiert via internett.
I september 2018 kom boken Kunstig intelligens - den usynlige revolusjonen. Denne debattboken tar for seg hva kunstig intelligens er, hvordan denne teknologien virker, og på hvilke måter samfunnet ser ut til å bli påvirket i de nærmeste årene. Egne kapitler behandler problemstillinger som selvkjørende biler, falske nyheter, drapsroboter, og ulempene med hemmelige og fordomsfulle algoritmer.  I siste del av boken behandler forfatteren hva som kan skje på svært lang sikt, dersom maskiner utvikler generell kunstig intelligens.  


== Bibliografi ==
Nettkidsa : barnas digitale hverdag, 2011, Cappelen Damm. ISBN 978-82-02-33337-9
Kunstig intelligens - den usynlige revolusjonen, 2018, Vega Forlag. ISBN 978-82-8211-600-8


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Per Kristian Bjørkeng i BIBSYS
Artikler av Per Kristian Bjørkeng i aftenposten.no
Teknologimagasinet, Aftenposten.no
Nettkidsa.no
Fredrik Wildhagen

Fredrik Christian Wildhagen (født 15. august 1939, død 9. mai 1992) var en norsk kunsthistoriker, kjent for å ha dokumentert det skandinaviske kunstdesign.Etter studier i Roma og Oslo var Fredrik Wildhagen tilsatt ved Statens håndverks- og kunstindustriskole fra 1967.  I hans rektorperiode 1975-81 ble den høgskole og han ble derpå både førsteamanuensis og leder for det nye Institutt for teori og historie fra 1982. For Arbeiderbladet skrev han designkritisk i perioden 1981-86.


== Utgivelser ==
Tore Brantenberg, Lauritz Opstad og Fredrik Wildhagen, red. (1985). Angelo Mangiarotti, sammenhenger. Kunstindustrimuseet.  [79 sider]
Fredrik Wildhagen (1987). «The Guzzini Design Memorandum». Design Issues. V (1): 87-92. 
Fredrik Wildhagen (1988). Norge i form. Stenersens Forlag. 
Fredrik Wildhagen (1991). Møbeldesigneren Ingmar Relling i perspektiv. Sykkylven Næringsutvikling. 


== Verv ==
Nordisk forum for formgivningshistoriske studie,
Norsk Forums råd, stifter og formann
Utenriksdepartementets rådgivningsgruppe for Norgespaviljongen ved verdensutstillingen i Sevilla i 1992
Landsforbundet Norsk Brukskunst, visepresident
Kunstindustrimuseet styremedlem
italienske designjuryer
Consulting editor for Journal of Design History i Oxford, Design Issues i Chicago og Scandinavian Journal of Design History.


== Utmerkelser ==
St. Hallvardsmedaljen 1979


== Referanser ==
Konrad I av Böhmen

Konrad I (født ca. 1035, død 6. september 1092) var hertug av Böhmen i åtte måneder i 1092. Han sønn av hertug Bretislav I og Judith av Schweinfurt.
Han etterfulgte sin bror Vratislav II som hersker da denne døde 14. januar 1092, men overtok ikke kongetittelen som var gitt til broren personlig av keiser Henrik IV.
Før han ble hertug av Böhmen hadde han regjert i Mähren som hertug av Brno og Znojmo siden 1054. 
Han ble etterfulgt av sin nevø Bretislav II.


== Referanser ==
Saint-Chinian

Saint-Chinian er en kommune i departementet Hérault i regionen Occitanie sør i Frankrike. Saint-Chinian er navnet på både kommunen og på det omliggende vindistriktet.
Navnet Saint-Chinian antas å stamme fra  Anianus (Aignan), biskop av Orleans  som  i året 451 ledet forsvaret mot de invaderende  hunerne.  Landsbyens, og dermed kommunens, navn synes dermed å ha oppstått ved forvrengning av den oksitanske formen av St. Anianus. Til støtte for dette synet er navnet på et nærliggende kloster kjent fra  826 som Monasterium S. Aniani.


== Saint-chinian (AOC) ==
Saint-Chinian  danner også utgangspunktet for vindistriktet Saint-chinian (AOC), som utgjøres av kommunene: Assignan, Babeau-Bouldoux Berlou, Causses-et-Veyran, Cazedarnes, Cébazan, Cessenon-sur-Orb, Creissan, Cruzy, Ferrières-Poussarou, Murviel-lès-Béziers, Pierrerue, Prades-sur-Vernazobre, Puisserguier, Quarante, Roquebrun, Saint-Chinian, Saint-Nazaire-de-Ladarez, Vieussan og Villespassans.
Druesortene som benyttes i saint-chinianvin er: carignan, cinsault, grenache, lledoner pelut, mourvèdre og syrah. Syrah, mourvèdre og  grenache representerer om lag  70 % av distriktets vinhøst. Carignan benyttes i rødvin, mens  cinsault er mer egnet for rosévin.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Saint-Chinian


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Saint-Chinian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Saint-Chinian – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Lauritz Opstad

Lauritz Opstad (født 5. mai 1917 i Tune, død 23. mai 2003) var en norsk kunsthistoriker og museumsmann, mest kjent som leder av Kunstindustrimuseet i over tjue år.
Etter examen artium i Sarpsborg 1937, cand.mag. og cand.philol. i historie ved Universitetet i Oslo, var han fra 1944 til 1947 lektor i Fredrikstad, Kunstindustrimuseet under Thor Bendz Kielland, samt konservator ved Stavanger Museum. Så var han konservator i Østfold fra 1947 til 1967, dernest direktør for Kunstindustrimuseet fra 1967 til 1987.  Sønnen Jan-Lauritz Opstad har vært leder for Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum.


== Utmerkelser ==
St. Olavs Orden, ridder av 1. klasse  1976
Dannebrogordenen kommandør
Nordstjärneorden kommandør
Finlands løves orden ridder
Wilsemedaljen 1959


== Utgivelser ==
Lauritz Opstad (1943). Sanne og Soli, Skandinavias største sagbrug. Aschehoug.  [163 sider]
Lauritz Opstad (1946). Herrebø fajansefabrikk, dens produkter og dens personale. Sarpsborg. 
Lauritz Opstad (1949). Sarpsborg mek. verksted A/S 1919-1949. Sarpsborg.  [56 sider]
Lauritz Opstad (1950). Moss jernverk, et af de skjönneste Anlæg i Staten. Cammermeyer.  [301 sider]
Lauritz Opstad og Harald Bakke (1951). Haldenhåndverkerne gjennom 350 år. Halden Håndverkerforening.  [381 sider]
Lauritz Opstad med Erling Johansen (1957). Bygdehistorien inntil 1800. Rygge Sparebank.  [515 sider]
Lauritz Opstad (1959). Herrebøe fajance fabrique : et norsk industri-eventyr fra rokokkotiden. Borregaard, Sarpsborg.  [344 sider]
Lauritz Opstad (1999). Bondens bilder. Valdisholm, Sarpsborg.  [Om Høysetetavlene fra Østfold]


== Oversettelser ==
Estrid Ott (1946). Bjørne-Kari. Aschehoug.  [Oversettelse fra dansk (155 sider)]


== Verv ==
Foreningen av vitenskapelige tjenestemenn ved museene, formann 1967–75
Akershus Slotts Venner, formann 1976–92


== Referanser ==
Lyes Abid

Lyes Abid (født 31. juli 1980 i Tunisia) er en norsk musiker.
Han var tidligere bassist for Total Blackout, Circus Maximus og gitarist i Groupe Elyssa som var aktive i Tunisia mellom 1999 og 2003. Han har også medvirket i noen musikkvideoer. Lyes Abid er produsent, låtskriver og gitarist på sangen «Mamacita» med Yousef Hadaoui og Aylar Lie, og medvirker i musikkvideoen til sangen. Spiller også på debutplaten til Emire og Lillebror, og oppfølgeralbumet til Sofian blant mange andre. Andre artister han har jobbet på utgivelser med er Ole Paus, Jørn Hoel, Jens Book-Jenssen, Bjøro Håland, rapperen Amazone, Kirsti Sparboe, Ørnulf Holthe fra Gluntan, Finn Kalvik, Ellen Nikolaysen og Dag Ingebrigtsen.
Abid har jobbet i Carambole Records.


== Referanser ==
Tune og Aabygge len

Tune og Aabygge len var en administrativ enhet (len) i dagens Østfold fra middelalderen til midten av 1600-tallet. Ved lensavviklingen i 1670-årene ble lenet splittet, hvorav Tune, Borge og Hvaler inngikk i Moss, Onsø, Tune og Vembe fogderi, mens Skiptvet og Spydeberg inngikk i Rakkestad, Heggen og Frøland fogderi, begge i Smaalenenes amt.
Aabygge var i tidligere tider navnet på et skipreide tilsvarende Borge prestegjeld, mens Vembe (ref. navn), som utgjorde Skiptvet og Spydeberg, tidvis var eget len.


== Navn ==
Lenet ble i samtiden benevnt under en rekke navn, f.eks. Tune, Vembe, Aabygge og Hvaler Lehn og Tune, Aabøygde oc Wembe Skibrede Lehn.


== Geistlig inndeling i 1664 ==
Tune prestegjeld
Rolvsøy anneks
Glemminge anneks
Varteig anneks
Borge prestegjeld
Torsnes anneks
Hvaler anneks
Skiptvet prestegjeld
Spydeberg prestegjeld
Onsø len

Onsø len (Onsøen Closters Lehn var en forlening (len) tidvis under Nonneseter kloster i Oslo, beliggende i dagens Østfold fra middelalderen til midten av 1600-tallet.
Ved lensavviklingen i 1670-årene inngikk Onsø len i Moss, Onsø, Tune og Vembe fogderi i Smaalenenes amt.


== Lensherrer ==
Erik Eriksen (1527)
Kirsten Eriksdatter Gyldenhorn (Eiler Pedersen Brockenhuus' enke) (1549-)
Oluf Kalips (1552-)
Munk av Vejberggaard (1570-8)
Peder Knudsen (før 1582)
Henrik Brockenhuus (1582-88)
Dorte Juel (Brockenhuus' enke) (1588-96)
Erik Mogensen (1596-1603)
Anne Brok (Mogensens enke) (1603-4)
Anders Green (1606-15)
Jens Bjelke (1615-60) forlent sammen med Nonneseter kloster
Henrik Bjelke (1660-)


== Geistlig inndeling i 1664 ==
Onsøy prestegjeld
Ørmen fjerding
Å fjerding
Ytter fjerding
Vest fjerding


== Kilder ==
Adelsøkonomi i Norge fra reformasjonstiden og fram mot 1660. Oslo: Universitetsforl. 1998.
Verne klosterlen

Verne klosterlen (Værnø Closters Lehn) var en forlening (len) under Værne Kloster, beliggende i dagens Østfold fra middelalderen til midten av 1600-tallet.
Ved lensavviklingen i 1670-årene inngikk det meste av Verne klosterlen i Moss, Onsø, Tune og Vembe fogderi, unntatt Skjeberg som inngikk i Rakkestad, Heggem og Frøland fogderi, begge i Smaalenenes amt.


== Geistlig inndeling i 1664 ==
Råde prestegjeld
Råde kirke
Skjeberg prestegjeld
Skjeberg kirke
Ullerøy anneks
Ingedal anneks
Rygge prestegjeld
Rygge kirke
Moss anneks
Våler prestegjeld
Våler kirke
Svinndal anneks
Rakkestad og Mossedal len

Rakkestad og Mossedal len (Rachestad og Mossedals Lehn) var en administrativ enhet (len) i dagens Østfold fra middelalderen til midten av 1600-tallet. Lenet inngikk fra 1606 i Mariakirkens prostilen.
Ved lensavviklingen i 1670-årene ble lenet splittet, hvorav Rakkestad inngikk i Rakkestad, Heggen og Frøland fogderi, mens Mossedal, dvs. Hobøl, inngikk i Moss, Onsø, Tune og Vembe fogderi, begge i Smaalenenes amt.


== Geistlig inndeling i 1664 ==
Rakkestad prestegjeld
Mossedal prestegjeld
Tomter anneks
Heggen og Frøland len

Heggen og Frøland len (Frølands Lehn) var en administrativ enhet (underlen) i dagens Østfold fra middelalderen til midten av 1600-tallet. Ved lensavviklingen i 1670-årene inngikk lenet i sin helhet i Rakkestad, Heggen og Frøland fogderi, begge i Smaalenenes amt.


== Geistlig inndeling i 1664 ==
Askim prestegjeld
Trøgstad prestegjeld
Bådstad anneks
Eidsberg prestegjeld
Trømberg anneks
Hærland anneks


== Lensherrer ==
Ebbe Munch (1593-97)
Peder Knutsøn Maaneskjold (1597–1607)
1607 lagt under Baahus len
1608 lagt under Akershus len
William Cavendish, 4. hertug av Devonshire

William Cavendish, 4. hertug av Devonshire, (født 8. mai 1720, død 2. oktober 1764 i Spa) var en britisk politiker fra Whig-partiet og statsminister 16. november 1756 – 25. juni 1757. 


== Bakgrunn ==
Han var sønn av William Cavendish, 3. hertug av Devonshire og Catherine Hoskins. Før 1729 bar han tittelen lord Cavendish og 1729–1755 marki av Hartington. Han arvet hertugdømmet og -tittelen ved farens død 5. desember 1755.


== Politikk ==
Han ble valgt inn til underhuset i parlamentet fra Derbyshire i 1741 og 1747. Der var Cavendish en støttespiller for Robert Walpole og, etter hans fall, brødrene Henry Pelham og Thomas Pelham-Holles.13. juni 1751 overtok han en av farens lavere titler, baron Cavendish av Hardwick, for å kunne ta sete i overhuset. Fra 2. april 1755 til 3. januar 1757 var han stattholder i Irland.
Syvårskrigen gikk dårlig for Storbritannia, og Thomas Pelham-Holles, hertugen av Newcastle, måtte trekke seg som statsminister. Kong Georg II ba Cavendish om å ta over, og han aksepterte på betingelse av at han bare skulle sitte ut parlamentsperioden. Cavendish ble utnevnt til statsminister (formelt: First Lord of the Treasury) 16. november 1756 og ble to dager senere gjort til ridder av Hosebåndsordenen. I praksis var det imidlertid William Pitt den eldre som ledet regjeringen. Etter at kongen avsatte Pitt 6. april 1757 hadde ikke lenger Cavendish tilstrekkelig regjeringsgrunnlag, og han gikk av i juni 1757. Etter et kort intermesso med James Waldegrave tok Pelham-Holles over igjen.
Cavendish ble så utnevnt til Lord Chamberlain, som den gangen var en mer politisk stilling enn i dag, og innehaveren ble regnet som medlem av regjeringen. Den nye regjeringen hadde stor suksess i syvårskrigen, særlig 1759 var en eneste lang rekke med britiske seire. I 1760 døde imidlertid Georg II, og Georg III tok over. Den nye kongen hadde lite til overs for Pelham-Holles, som trakk seg 26. mai 1762. Kongens favoritt, John Stuart, 3. jarl av Bute, ble utnevnt som erstatter. Cavendish deltok nesten aldri på Stuarts regjeringsmøter og ble avsatt kort tid senere.


== Privatliv ==
Den 27. mars 1748 giftet Cavendish seg med Charlotte Elizabeth Boyle, 6. baronesse Clifford (27. oktober 1731 – 8. desember 1754), datter av Richard Boyle, 3. jarl av Burlington. De fikk fire barn:

William Cavendish, 5. hertug av Devonshire (14. desember 1748 – 29. juli 1811)
Dorothy Cavendish (27. august 1750 – 3. juni 1794), gift med William Cavendish-Bentinck, 3. hertug av Portland
Richard Cavendish (19. juni 1752 – 7. september 1781)
George Cavendish, 1. jarl av Burlington (31. mars 1754 – 4. mai 1834). Etter hans morfars død ble tittelen regnet som utdødd. Den ble opprettet på nytt for George Cavendish, og nummereringen begynte forfra igjen.Han døde i byen Spa i De østerrikske Nederlandene (dagens Belgia), der han var for å pleie helsen.


== Etterkommere ==
Blant hans etterkommere er de mest kjente prinsesse Diana (1961-97) og Sarah Ferguson, som begge har vært dronning Elizabeths svigerdøtre.


== Referanser ==
William Cavendish

William Cavendish er navnet til flere personer:


== Jarler av Devonshire ==
William Cavendish, 1. jarl av Devonshire (død 1626)
William Cavendish, 2. jarl av Devonshire (1591–1628)
William Cavendish, 3. jarl av Devonshire (1617–1684)


== Hertuger av Devonshire ==
William Cavendish, 1. hertug av Devonshire (1640–1707)
William Cavendish, 2. hertug av Devonshire (1673–1729)
William Cavendish, 3. hertug av Devonshire (1698–1755)
William Cavendish, 4. hertug av Devonshire (1720–1764)
William Cavendish, 5. hertug av Devonshire (1748–1811)
William Cavendish, 6. hertug av Devonshire (1790–1858)
William Cavendish, 7. hertug av Devonshire (1808–1891)


== Andre britiske adelsmenn ==
William Cavendish, 1. hertug av Newcastle-upon-Tyne (1592–1676)
William Cavendish-Bentinck (1738–1809), 3. hertug av Portland
William Cavendish, 2. baron Chesham (1815–1882)
William Cavendish, marki av Hartington (1917–1944)
William Cavendish, jarl av Burlington (født 1969)


== Andre ==
William Cavendish (1505–1557), engelske hoffmann
William Cavendish (1783–1812), far til 7. hertug av Devonshire og medlem av det britiske parlamentet
William Hunter Cavendish, amerikansk militær og politiker
Edgeley Park

Edgeley Park er et stadionanlegg for fotball og rugby union i byen Stockport i England. Det ble opprinnelig bygget for Stockport Rugby League Club i 1901, men i 1902 hadde klubben opphørt og senere samme år flyttet Stockport County Football Club, som var på utkikk etter et større stadion, inn på Edgeley Park og konverterte den til et fotballstadion. Edgeley Park har en setekapasitet på 10 852 tilskuere, hvorav rundt halvparten (5 200) på Cheadle End-tribunen bak det ene målet, som er den nyeste og mest moderne av tribuneseksjonene. Publikumsrekorden er på 27 833, satt da Liverpool møtte Stockport County i FA Cupens 5. runde i 1950.
Etter 100 år som hjemmebane for Stockport County ble banen fra 2002 delt med rugby union-klubben Sale Sharks


== Eksterne lenker ==
Edgeley Parks historie
Omloop Het Volk 2008

Omloop Het Volk 2008 var den 63. utgaven av Omloop Het Volk, og ble arrangert 1. mars 2008. Dette var siste året rittet ble omtalt som Omloop Het Volk. Belgieren Philippe Gilbert vant det 199 km lange rittet 58 sekunder foran landsmannen Nick Nuyens etterfulgt av nordmannen Thor Hushovd.


== Resultat ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Omloop Het Volk 2008 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Rapport og resultater (Engelsk tekst)
Goyt

Goyt er ei elv i Nordvest-England. Den har utspring på Axe Edge Moor i den sørlige delen av Penninene, og renner derfra mot nord og nordvest til den i byen Stockport løper sammen med elva Tame og danner elva Mersey.


== Elvas løp ==
Goyt har utspring på lyngheiene ved Axe Edge, nær vertshuset Cat and Fiddle Inn. Elva renner nordover og ned i Goytdalen, hvor den krysser under Derbyshire Bridge, som var den gamle grensa mellom Derbyshire og Cheshire. Lengre ned møter den ei gammel bru beregnet på hestetrafikk, som ble flyttet da Errwood-reservoaret ble bygget på 1960-tallet. Like nedenfor ligger enda et reservoar, Fernilee-reservoaret.
Goyt passerer deretter gjennom Taxal og Horwich End, og fortsetter så gjennom Whaley Bridge, New Mills (hvor den løper sammen med sideelva Sett) og Marple Bridge (hvor den største sideelva, Etherow, kommer inn fra nordøst). I byen Stockport flyter Goyt til slutt sammen med elva Tame og danner elva Mersey, som fortsetter mot vest til den munner ut i Irskesjøen ved Liverpool.


== Eksterne lenker ==
(en) River Goyt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nordhordland Ballklubb

Nordhordland Ballklubb (stiftet 10. desember 1979) er en fotballklubb fra Nordhordland i Hordaland. Nordhordlands seniorlag holder til i 4. divisjon etter at klubben rykket opp fra 5. divisjon i 2019. tidligere spilte klubben i 3. divisjon i sesongene 2008, 2009 og 2010.


== Tabell ==


== Historie ==
Klubben ble etablert som et resultat av sammenslåing av Knarvik Idrettslag, Seim Idrettslag og Alvidra Idrettslag i 1979. Klubben er lokalisert i Knarvik.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ivar Ødegaard

Ivar Ødegaard (født 22. april 1925 i Lunner, død 29. oktober 2002) var en norsk fagforeningsmann og politiker (Ap).
Ødegaard begynte yrkeskarrieren som konduktør i NSB og hadde fra 1967 diverse administrative stillinger i NSBs hovedadministrasjon. Han avsluttet NSB-karrieren som arbeidsmiljøsjef i perioden 1989–1993.
Ødegaard ble sekretær i Oslo distriktsorganisasjon av Norsk Jernbaneforbund i 1960, og hadde siden en rekke verv i fagbevegelsen og Arbeiderpartiet. Han satt i styret for Oslo Arbeiderparti 1972–1985, og var formann for Oslo faglige samorganisasjon 1972–1985. Han var vara på Stortinget for Oslo fra 1969 til 1985, og møtte blant annet fast hele perioden 1977–1981 for Knut Frydenlund og Reiulf Steen.


== Kilder ==
«Kjent politiker og Samorg.mann». Aftenposten 22. april 1985
«Ødegaard, Ivar». stortinget.no. Besøkt 14. februar 2011. 


== Eksterne lenker ==
(no) Ivar Ødegaard hos Stortinget 
(no) Ivar Ødegaard hos Norsk senter for forskningsdata
Tanzanias bank

Tanzanias bank (engelsk Bank of Tanzania) er sentralbanken i Tanzania. Den er ansvarlig for å utgi den tanzanianske valutaen, tanzaniansk shilling.
Banken ble etablert med Bank of Tanzania Act i 1965. I 1995 bestemte imidlertid regjeringa at banken hadde for mange ansvarsområder, og at dette hindra den i å gjøre en god jobb. Som et resultat kom Bank of Tanzania Act 1995, som ga banken én oppgave, nemlig å styre landets pengepolitikk.
Banken styres av et styre på ti personer, hvorav fire av styremedlemmenes verv følger med andre verv de har. Styrelederen er guvernøren av banken, og denne assisteres av tre viseguvernører innen administrasjon; økonomisk og finansiell politikk; og finansiell stabilitet.
Pr januar 2018 er Florens Luoga sentralbanksjef.


== Se også ==
Liste over verdens sentralbanker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bank of Tanzania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons