jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pam Ferris

Pamela E. Ferris (født 11. mai 1948 i Hannover i Niedersachsen i Tyskland) er en tysk-født walisisk skuespiller. 
Ferris spilte den moderlige Ma Larkin i ITV-serien The Darling Buds (Livet med Larkins), som gikk på TV fra 1991 til 1993. Fra 2003 til 2006 spilte hun Laura Timian i Rosemary & Thyme. Hun hadde også rollen som Miss Trunchbull i filmen Matilda og som den overvektige tante Marge i Harry Potter og fangen fra Azkaban.
Ferris tilbrakte sin barndom i Aberkenfig-området, i nærheten av Bridgend i Wales. Hennes far, Fred Ferris, var en politimann, og hennes mor, Ann Perkins, jobbet i familiens bakeri-business. Hennes familie utvandret til New Zealand da hun var tretten år. Ferris kom tilbake til Storbritannia i begynnelsen av tyveårene. I 1986 giftet hun seg med skuespilleren Roger Frost. Ferris utførte flere oppsetninger ved hennes yngre år på Mercury Theatre i Auckland, og senere sammen med ulike regionale selskaper i Storbritannia.
Hennes karriere i teatret har inkludert roller hos Royal Court Theatre og National Theatre-produksjoner. I 2007 spilte hun rollen som Phoebe Rice i en kritikerrost gjenoppliving av John Osbourne's The Entertainer på Londons Old Vic Theatre. I 2008 spilte hun fru General i BBCs tilpasning av Charles Dickens romanen Little Dorrit. I 2009 opptrådte hun i serien av BBC-dramakomedien Gavin og Stacey. I 2010 gjorde hun en gjesteopptreden i situasjonskomedien Grandma's House.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pam Ferris på Internet Movie Database 
(sv) Pam Ferris i Svensk Filmdatabas 
(da) Pam Ferris på Filmdatabasen 
(da) Pam Ferris på Scope 
(fr) Pam Ferris på Allociné 
(en) Pam Ferris på AllMovie 
(en) Pam Ferris hos Rotten Tomatoes 
(en) Pam Ferris hos The Movie Database 
(en) Pam Ferris hos Behind The Voice Actors
David Cross

David Cross (født 4. april 1964 i Atlanta i Georgia) er en amerikansk skuespiller, forfatter og standup-komiker som er kjent for sitt arbeid på HBOs komiserie Mr. Show og for sin rolle som Tobias Funke i den amerikanske TV-serien Arrested Development. 
Cross har en fast rolle i Fox-sitcom Running Wilde.


== Liv og virke ==
Davids far er opprinnelig fra Leeds i England. Seks måneder etter hans fødsel flyttet familien til Florida. Etter flere flyttinger til New York og Connecticut, bosatte familien seg i Roswell i Georgia, der Cross bodde i nesten et tiår. Hans far var ofte fraværende, og hans familie var fattig. Cross og hans familie ble kastet ut fra hjemmet sitt mens han bodde i Georgia fordi foreldrene ikke kunne betale alle regningene. Han har to søstre, og hans yngste søsken gikk inn og ut av fengsel i løpet av deres yngre år.  
Han ble utdannet ved Northside High School of Performing Arts (nå North Atlanta High School), og tok eksamen derfra i 1982. Cross ble valgt til kasserer for hans senior klasse og ble kåret til «mest humoristiske» av sine klassekamerater. Cross begynte å opptre som stand-up komedie etter at han ble uteksaminert fra high school, etter at han hadde reist til New York. Han manglet en plan med hva han ville gjøre med livet sitt. Han drev mye rundt, og arbeidet for en kort periode for diverse selskaper fra Long Island, og senere begynte han på Emerson College i Boston. Han ville ut fra College etter bare ett semester, men i løpet av sin tid der han oppdaget han to nye favoritt-ting å bruke tiden på: festing og komedie.


== Filmografi ==
1997 Men in Black
2002 Men in Black II
2004 Evig solskinn i et plettfritt sinn
2006 She’s the Man
2006 Nysgjerrige Nils
2007 Alvin og gjengen 2
2007 I’m Not There
2007 Alvin og gjengen
2008 Kung Fu Panda
2010 Megahjerne
2011 Alvin og gjengen 3
2011 Scary movie 2
2011 Kung Fu Panda 2
2013 Kill Your Darlings
2015 Pitch Perfect 2
2016 Kung Fu Panda 3
2017 The Post


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en-US) Offisielt nettsted 
(en) David Cross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Cross på Internet Movie Database 
(sv) David Cross i Svensk Filmdatabas 
(da) David Cross på Filmdatabasen 
(da) David Cross på Scope 
(fr) David Cross på Allociné 
(en) David Cross på AllMovie 
(en) David Cross hos Rotten Tomatoes 
(en) David Cross hos The Movie Database 
(en) David Cross hos Internet Broadway Database 
(en) David Cross hos Behind The Voice Actors
Frank Grillo

Frank Grillo (født 8. juni 1965) er en amerikansk skuespiller.
Grillo er kanskje best kjent for sin rolle som Nick Savrinn i den første sesongen av TV-serien Prison Break. Han hadde også mindre roller i andre TV-programmer og filmer, inkludert Blind Justice og Battery Park. Han er også kjent for sin svært populære rolle som Hart Jessup på dramaserien Guiding Light som gikk på dagtid fra mai 1996 til mars 1999. Før dette spilte han i reklamefilmer for selskaper som American Express, Sure deodorant, og Miller Genuine Draft. Han var en livslang idrettsutøver, og han var også en vellykket fitness-modell, som vises i magasiner som «Mann og Trening» og «Mosjon og Helse» i slutten av 1980 og begynnelsen på 1990-tallet.
Han hadde også en gjesterolle som Jimmy i serien CSI: New York, i episoden «The Things Om Heroes» som ble sendt på amerikansk TV 28. november 2007. Grillo spilte hovedrollen i skrekkfilmen Mother's Day i rollen som Daniel Sohapi. I 2010, spilte han i ABCs drama-TV-serie The Gates. Han hadde også hovedrollen i filmen Wheelman som kom ut 20. oktober 2017. I tillegg til å spille Brock Rumlow i Captain America: The Winter Soldier og Captain America: Civil War.


== Filmer ==
1992 - The Mambo Kings
2002 - Minority Report
2009 - Pride and Glory
2010 - Edge of Darkness
2011 - Warrior
2012 - The Grey
2012 - End of Watch
2012 - Zero Dark Thirty
2013 - Disconnect
2013 - Gangster Squad
2014 - Captain America: The Winter Soldier
2014 - The Purge: Anarchy
2016 - Captain America: Civil War
2016 - The Purge: Election Year
2017 - Wolf Warrior 2
2017 - Beyond Skyline
2019 - Avengers: Endgame
2021 - Copshop


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Grillo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frank Grillo på Internet Movie Database 
(sv) Frank Grillo i Svensk Filmdatabas 
(da) Frank Grillo på Filmdatabasen 
(da) Frank Grillo på Scope 
(fr) Frank Grillo på Allociné 
(en) Frank Grillo på AllMovie 
(en) Frank Grillo hos Turner Classic Movies 
(en) Frank Grillo hos Rotten Tomatoes 
(en) Frank Grillo hos The Movie Database 
(en) Frank Grillo hos Behind The Voice Actors 
Frank Grillo på Instagram
James Karen

James Karen (født Jacob Karnofsky 28. november 1923 i Wilkes-Barre i Nord-Pennsylvania, død 23. oktober 2018) var en amerikansk skuespiller.
Han opptrådte flere ganger på film og fjernsyn og på teateroppsetninger på Broadway. Han debuterte som profesjonell skuespiller for første gang i 1965 med sine prestasjoner i filmene Frankenstein Meets the Space Monster og Film. I 1970 spilte han mot Arnold Schwarzenegger i filmen Hercules in New York.
James Karen var sønn av de russiskfødte jødiske immigrantene Mae (født Freed) og Joseph H. Karnofsky, som var produsent og forhandler. Som ung mann ble James oppfordret til å bli skuespiller av den amerikanske kongressmannen Daniel J. Flood, som var en amatørutøver selv, og rekrutterte ham til en produksjon på Little Theatre i Wilkes-Barre. Han gikk på Neighborhood Playhouse School of the Theatre i New York. Hans store gjennombrudd kom da han ble bedt om å delta på den opprinnelige Broadway-produksjonen av A Streetcar Named Desire.
På TV spilte han dr. Burke på As the World Turns og han var den opprinnelige Lincoln Tyler på All My Children. Han er kjent for sin faste rolle i TV-serien Eight Is Enough. Han er også kjent på østkysten for hans 20 år som TV- og radiotalsmann for Pathmark-supermarkedkjeden. Han var også med i Golden Girls som en potensiell kjæreste for Dorothy.
Hans filmer inkluderer Poltergeist (1982), The Return of the Living Dead (1985), Wall Street (1987), og i 2006 var han på rollelisten til The Pursuit of Happyness. Han var for en periode gift med Susan Reed, som var tidligere skuespiller og folkesanger. De skilte lag, og han giftet seg senere med Alba Francesca.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James Karen på Internet Movie Database 
(sv) James Karen i Svensk Filmdatabas 
(da) James Karen på Filmdatabasen 
(da) James Karen på Scope 
(fr) James Karen på Allociné 
(en) James Karen på AllMovie 
(en) James Karen hos Rotten Tomatoes 
(en) James Karen hos The Movie Database 
(en) James Karen hos Internet Broadway Database
Mauricio Espinosa

Mauricio Espinosa (født 6. mai 1972) er en uruguayansk fotballdommer som deltok i VM i fotball 2010.


== VM i fotball 2010 ==

Under VM 2010 var Espinosa assistentdommer i følgende kamper: 

Gruppe D:  Australia vs  Serbia
Gruppe E:  Kamerun vs  Danmark
Gruppe G:  Elfenbenskysten vs  Portugal
8-delsfinale:  Tyskland vs  England
Four Lions

Four Lions er en britisk sort komedie regissert av satiremakeren Chris Morris, og skrevet av Morris, Jesse Armstrong og Sam Bain. Filmen følger en gruppe jihadister i Sheffield i Storbritannia.


== Handling ==
Handlingen følger fire muslimer som har blitt radikale og bestemt seg for å bli selvmordsbombere. To i gruppen, Omar (Riz Ahmed) og Waj (Kayvan Novak), drar på terrorist-trening i Pakistan, mens Barry (Nigel Lindsay) og Faisal (Adeel Akhtar) blir igjen i Sheffield (der Faisal utforsker bruken av kråker som bombere).
Etter at de første kommer tilbake, bestemmer de seg for å sprenge seg selv under London Marathon utkledd som veldedighetsløpere, og vi får se hvordan utføringen av planen deres utvikler seg i feil retning.


== Skuespillere ==
Riz Ahmed som Omar, en sikkerhetsvakt
Kayvan Novak som Waj, Omars fetter
Nigel Lindsay som Barry / Azzam Al-Britani. Grunnlegger av Islamic State of Tinsley
Adeel Akhtar som Faisal. Et naivt medlem av gjengen, som stoler på Barry.
Arsher Ali som Hassan Malik, en rapper
Craig Parkinson som Matt. En sikkerhetsvakt, og Omars medarbeider
Preeya Kalidas som Sofia, Omars kone, og sykepleier
Julia Davis som Alice
Benedict Cumberbatch som Ed, en forhandler
Alex Macqueen som Malcolm Storge
Kevin Eldon som en snikskytter
Darren Boyd som en snikskytter
Mohammad Aqil som Mahmood, Omars unge sønn
Wazim Takir som Ahmed, Omars konservative bror, en pasifist
William El-Gardi som Khalid


== Mottakelse ==
Filmen ble godt mottatt av kritikerne og har fått 81% på Rotten Tomatoes.I Norge var kritikkene blandete, men mest positive. VG ga terningkast to, Dagbladet terningkast fire, Aftenposten terningkast fem og Adresseavisen terningkast fire.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Four Lions på Internet Movie Database 
(sv) Four Lions i Svensk Filmdatabas 
(da) Four Lions i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Four Lions på Allociné 
(nl) Four Lions på MovieMeter 
(en) Four Lions på AllMovie 
(en) Four Lions på Turner Classic Movies 
(en) Four Lions på Rotten Tomatoes 
(en) Four Lions på Metacritic 
(en) Four Lions på Box Office Mojo
Haute cuisine

La haute cuisine eller grande cuisine (av fransk haute i betydningen «øvre» eller «høyeste» og cuisine som betyr «kjøkken» og «kokekunst») er idag et internasjonalt anvendt begrep for utmerket mat og henspiller hovedsakelig til retter som serveres i restauranter. Begrepet ble skapt i Frankrike på 1600-tallet. 
I den vestlige verden er det franske kjøkken lenge ansett for å ha en fremstående posisjon. Idag kommer et stort antall gastronomiske uttrykk fra det franske språket.


== Eksterne lenker ==
Haute Cuisine i Wiktionary
Back in the USA

Back in the USA er et musikkalbum med Jonas Fjeld Band, utgitt i 1978.


== Sporliste ==
«Lady Midnight» (Fjeld/Hadaway)
«Things I Couldn't Say» (Fjeld/Hadaway)
«It's Your Song» (Bredesen/Tylden)
«When Two Are One» (Fjeld/Schlitz)
«Don't Be Afraid of the Light» (Bredesen/Hadaway)
«Turn the Thing Around» (Bredesen/Tylden)
«I Ain't Gonna Be Your Fool No More» (Fjeld/Schlitz)
«Stones Under Bridges» (Bredesen/Tylden/Hovde)
«Candle Eyes» (Fjeld/Hadaway)
«S.R.O» (Fjeld/Schlitz)


== Medvirkende ==


=== Jonas Fjeld ===
Jonas Fjeld - gitarer, piano, sang, låtskriver
Bent Bredesen - gitarer, kor, låtskriver
Bob Hadaway - bass, kor
Tom Metall - trommer


=== Andre medvirkende ===
The George Tidwell Horns - horn
The Shelly Kurland Strings - strenger
Albert Lee - gitarer
Farrell Morris - perkusjon
Buddy Emmons - steelgitar
Ronny Light - akustisk gitar, strengearrangement, miksing
Terry McMillan - munnspill, perkusjon
Dale Sellars - gitarer
Grady Martin - gitarer
Mike Lawler - orgel
J.J. Cale - gitarer
Diane Tidwell - bakgrunnsvokal
Mary Fielder - bakgrunnsvokal
The Jordanaires - bakgrunnsvokal
Chris Lakeland - bakgrunnsvokal
Cam Mullins - strenge og hornarrangement
J. Clark Thomas - fotograf
Helge Jørgensen - fotograf
Erik Ilsaas - roadie
Bjørn Varud - roadie
Frank Berg - roadie
Øystein Johansen - roadie
Morten Hansson - ?
Svetozar Stojanović

Svetozar Stojanović (født 18. oktober 1931 i Kragujevac, Kongeriket Jugoslavia (dagens Serbia), død 7. mai 2010) var en serbisk filosof og politisk teoretiker. 
Stojanović var en intellektuell og akademiker som bidro til filosofisk teori og engasjert i praktisk politikk. Han mottok en PhD i filosofi fra Universitetet i Beograd i 1962. Sammen med syv andre professorer og lærere ble han utvist fra Universitetet i Beograd i januar 1975 for opposisjonell virksomhet under Josip Broz og hans Tito-regime i Jugoslavia. Han vendte tilbake til universitetet på begynnelsen av nittitallet da det sosialistiske Jugoslavia falt fra hverandre. I 1992 og 1993 tjenestegjorde han som spesialrådgiver for den tidligere jugoslaviske presidenten Dobrica Ćosić. 
Han satt som formann for International Humanist and Ethical Union mellom 1985 og 1987. Stojanović var en langvarig kritiker av Slobodan Milošević og en av hovedpersonene i oktober 2000 serbiske demokratiske revolusjonen som endte med å styrte Milošević. Han ble utnevnt til Kommisjonen for sannhet og forsoning av den tidligere jugoslaviske presidenten Vojislav Kostunica, og senere ble han medlem av Utenriksdepartementet i Serbia. 
Stojanović var grunnlegger og president for den serbiske-amerikanske Center for National Strategy i Beograd, som utviklet seg til forum for serbisk-amerikansk dialog og samarbeid. Han var sjefredaktør for Praxis International fra 1987 til 1990 og han var medlem av redaksjonsrådet for filosofi og samfunnskritikk, basert i Boston. Stojanović skrev syv bøker, fire brosjyrer, og cirka 130 tidsskriftartikler. Hans verker er oversatt til fjorten språk, inkludert engelsk, tysk, fransk, russisk, spansk og japansk.


== Referanser ==
Reverse Pension Plan

Reverse Pension Plan (norsk: reversert pensjonsplan) er en variant av pyramidespill som oppsto på 2000-tallet.


== Konseptet ==
Hver deltaker betaler inn et lite beløp, normalt i størrelsesorden 100 til 1000 kr. Motivasjonen for å gjøre dette er løfter om at deltakeren om kort tid skal få utbetalt et svimlende beløp som gjerne er 1000 ganger innsatsen. Betingelsen for at dette skal skje er at alle plassene i konseptet fylles opp. Når dette har skjedd vil utbetalingene starte noen uker eller måneder senere.


== Markedsføring ==
I regulære pyramidespill er utbetaling av provisjoner en viktig gulrot for å få deltakerne til å verve enda flere deltakere, og normalt går majoriteten av de innbetalte midlene tilbake til deltakermassen i form av provisjon. I konsepter som driver Reverse Pension Plan vil deltakerne normalt ikke belønnes for verving av nye deltakere, men disse vil likevel ha stor interesse av å markedsføre konseptet i den tro at de ikke vil få utbetalt gevinst før alle plassene er fylt opp. Dermed sitter selskapet igjen med all omsetning.
I markedsføringen av slike konsepter kan man støte på forskjellige forklaringer på hvordan man i løpet av få måneder skal få pengene til å mangedoble seg.


== Historikk ==
Selskapene som driver denne formen for investeringsbedrageri har det til felles at ingen av dem noen gang har klart å oppfylle sine løfter om utbetaling av skyhøy avkastning. Mange av disse selskapene skjuler derfor hvem som står bak virksomheten, og de drives ofte fra land der vestlige myndigheter har begrenset innsikt.


== Kjente konsepter ==
Global Pension Plan
QCoopers
Themco Co-operative
Imperia Invest
World Pension Plus
Excel Prestige International
Royal Pension Fund
Human Insurance Capital 25
Family Invest Plan


== Referanser ==
Kool Keith

Keith Matthew Thornton (født 19. oktober 1963) er en amerikansk hiphop-artist kjent under artistnavn som Kool Keith, Dr. Octagon, Dr. Doom og Black Elvis. Thornton var en del av gruppen Ultramagnetic MCs, men er best kjent som soloartist.
Blant albumene Thornton har utgitt er Dr. Octagonecologyst, Black Elvis / Lost in Space, Diesel Truckers, The Return of Dr. Octagon, Dr. Doom 2, Matthew og First Come, First Served.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kool Keith – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kool Keith på Internet Movie Database 
(en) Kool Keith hos The Movie Database 
(en) Kool Keith på Apple Music 
(en) Kool Keith på Discogs 
(en) Kool Keith på Discogs 
(en) Kool Keith på MusicBrainz 
(en) Kool Keith på MusicBrainz 
(en) Kool Keith på Spotify 
(en) Kool Keith på Songkick 
(en) Kool Keith på Last.fm 
(en) Kool Keith på AllMusic 
(en) Kool Keith på AllMusic 
(en) Kool Keith på AllMusic 
Kool Keith på Twitter 
Kool Keith på Facebook 
Kool Keith på Facebook 
Kool Keith på Myspace 
https://web.archive.org/web/20150509122143/http://ultrakeith.net/
Jentene fra Dagenham

Jentene fra Dagenham (originaltittel: We Want Sex, britisk tittel Made in Dagenham) er en britisk dramafilm regissert av Nigel Cole. I hovedrollene finner vi Sally Hawkins, Miranda Richardson, Rosamund Pike and Jaime Winstone.


== Handling ==
Filmen handler om da syerskene tilknyttet Fords bilfabrikk i Dagenham i Øst London gikk ut i streik for likelønn på fabrikken.


== Om filmen ==
TittelenTittelen We Want Sex kommer fra da kvinnene marsjerte på vei til Westminster for å protestere, og ikke rullet ut banneret med teksten «We want sexual equality» skikkelig, og dermed protesterte under en «We want sex»-banner.
I Storbritannia (filmens opprinnelsesland) ble tittelen forandret fra We Want Sex til Made in Dagenham etter at London Underground var kritiske til å henge opp reklameplakater som inneholdt ordet «sex».
I Norge har filmen fått tittelen Jentene fra Dagenham. Filmen er imidlertid vurdert av Filmtilsynet under tittelen We Want Sex, i januar 2011.


== Rollebesetning ==
Sally Hawkins som Rita O'Grady
Bob Hoskins som Albert
Miranda Richardson som Barbara Castle
Geraldine James som Connie
Rosamund Pike som Lisa Hopkins
Andrea Riseborough som Brenda
Jaime Winstone som Sandra
Daniel Mays som Eddie O'Grady
Richard Schiff som Robert Tooley
Lorraine Stanley som Monica
Nicola Duffett som Eileen
Andrew Lincoln som Mr Clarke
Rupert Graves som Peter Hopkins
Joseph Mawle som Gordon
Robbie Kay som Graham O'Grady
Kenneth Cranham som Monty Taylor
John Sessions som statsminister Harold Wilson
Marcus Hutton som Grant
Roger Lloyd-Pack som George
Phil Cornwell som Dave
Matthew Aubrey som Brian
Karen Seacombe som Marge
Thomas Arnold som Martin
Sian Scott som Sharon O'Grady
Philip Perry som Arthur Horovitz
Peter-Hugo Daly som Bartholomew
Simon Armstrong som Rogers
Matilda Cole som Emily
Romy Taylor som Rosie.
Mitchell Mullen som Kronnfeld
Matt King som Trevor Innes
Gina Bramhill som Hopkinss sekretær.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Jentene fra Dagenham på Internet Movie Database 
(no) Jentene fra Dagenham hos Filmfront 
(sv) Jentene fra Dagenham i Svensk Filmdatabas 
(da) Jentene fra Dagenham i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Jentene fra Dagenham på Allociné 
(nl) Jentene fra Dagenham på MovieMeter 
(en) Jentene fra Dagenham på AllMovie 
(en) Jentene fra Dagenham på Turner Classic Movies 
(en) Jentene fra Dagenham på Rotten Tomatoes 
(en) Jentene fra Dagenham på Metacritic
George Mason

George Mason (født 11. desember 1725, død 7. oktober 1792) var en amerikansk patriot, statsmann, og en representant for delstaten Virginia til den amerikanske konstitusjons-konvensjonen.
Sammen med James Madison, er han kalt «Father of the Bill of Rights». Han regnes som en av de "Founding Fathers" i USA. Selv om han var slaveeier selv, mente han at slaveri var motbydelig på grunn av en rekke årsaker. Han ønsket å forby videre import av slaver fra Afrika og hindre at slaveri spredde seg til flere amerikanske delstater.
Hans far døde i 1735 i en båtulykke på Potomac-elven, da båten hans kantret, og han druknet. Etter denne hendelsen bodde den yngre Mason sammen med sin onkel John Mercer. Den 4. april 1750, giftet han seg med den seksten år gamle Ann Eilbeck, som kom fra en plantasje i Charles County, Maryland. De bodde i et hus på eiendommen deres i Dogue's Neck, Virginia. Mason fullført byggingen av Gunston Hall, et plantasje-hus ved Potomac-elven, i 1759. Han og hans kone hadde tolv barn, ni av dem overlevde til voksen alder. Masons første barn, George Mason V i Lexington, var født 30. april 1753.
Mason hadde praktisk talt ingen formell skolegang og ble hovedsakelig utdannet fra sin onkels private bibliotek. Mason ble utnevnt i 1786 til å representere Virginia som delegat til en føderal konvensjon, som skulle møte i Philadelphia med det formål å revidere vedtekter i konføderasjonen. Han tjenestegjorde ved den føderale konvensjonen i Philadelphia fra mai til september 1787, og han bidro vesentlig til dannelsen av den amerikanske Grunnloven slik vi kjenner den i dag.
George Mason døde fredelig i sitt eget hjem i Gunston Hall, Manson Neck, den 7. oktober 1792. Gunston Hall. Hans hjem i Virginia er nå museum og turistattraksjon. The George Mason Memorial i West Potomac Park, Washington, DC, i nærheten av Thomas Jefferson Memorial, ble innviet den 9. april 2002. The George Mason Memorial Bridge, en av fem bruer som utgjør 14th Street Bridge, kobler Washington, DC, til Virginia.
Han har fått flere grunnskoler, en kirke og George Mason University i Fairfax, Virginia, oppkalt etter seg. Han ble hedret av United States Postal Service ved å få portrettet sitt på et frimerke.


== Referanser ==
Cecilienhof

Cecilienhof slott (tysk: Schloss Cecilienhof) ligger i den nordlige del av parken kalt Neuer Garten i Potsdam i den tyske delstaten Brandenburg, ikke langt fra innsjøen Jungfernsee. Dette som skulle bli Hohenzollernes sist oppførte slott ble oppført under keiser Wilhelm II for hans sønn kronprins Wilhelm og hans gemalinne Cecilie av Mecklenburg. Etter planer av arkitekt Paul Schultze-Naumburg ble slottet oppført mellom 1914 og 1917 i engelsk stil.
Cecilienhof ble særlig kjent som møtested for Potsdamkonferansen som ble holdt her fra 17. juli til 2. august 1945. I mai 2007 ble slottet brukt som møtested for utenriksministrene i G8.
Slottet er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv som en del av Slott og parker i Potsdam og Berlin.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cecilienhof – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
A Little Romantic

A Little Romantic er et musikkalbum av det norske pop-punk-bandet Use Me. Albumet kom ut den 24. januar 2011. Dette er bandets debutalbum.


== Sporliste ==
«Josephine»
«Hold You Tonight»
«Miss You When You Leave»
«Hello Sweden»
«Daisy»
«A Little Romantic»
«Like Me Better»
«Quite Alright»
«Penetrate My Mind»
«Seven Cups of Coffee»
«Summer Rain»


== Referanser ==
Skörderflickan

«Skörderflickan» er et svensk skillingstrykk som finnes i så å si alle svenske visebøker. Forfatteren heter C.D af Virsén. Skillingsvisen er også godt kjent i Norge, og forekommer av og til under tittelen «Hun vokste i hytten ved susende skog».


== Teksten ==


== Kilder ==
De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983