jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Teateråret 1852

Teateråret 1852 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1852.


== Hendelser ==
Den norske dramatiske skoles Theater etableres.


== Nye drama ==
Sancthansnatten av Henrik Ibsen utgis.


== Årets oppsettinger ==
2. februar – En dramatisering av Kameliadamen av Alexandre Dumas den yngre settes opp på Théâtre du Vaudeville i Paris.
11. november – Sullivan av Anne-Honoré-Joseph Duveyrier de Mélésville settes på Théâtre-Français i Paris.


== Fødsler ==
29./30. januar – Ion Luca Caragiale, rumensk dramatiker (død 1912)
30. april – John Riégo, norsksvensk skuespiller (død 1912)
18. juni – Charles Kent, amerikansk skuespiller (død 1923)
14. september – Axel Wesslau, svensk skuespiller (død 1921)
22. oktober – Adam Müller-Guttenbrunn, østerriksk forfatter, dramatiker og teatersjef (død 1923)
Alfred Lundberg, svensk skuespiller og teaterdirektør (død 1935)


== Dødsfall ==
9. januar – Inga Norbeck, svensk skuespiller, danser og kunstner (tegner) (død 1796)
18. mars – Ernst Benjamin Salomo Raupach, tysk teaterforfatter (død 1784)
24. november – Margrethe Schall, dansk ballettdanser (død 1775)
30. november – Junius Brutus Booth, britisk skuespiller, far til John Wilkes Booth (død 1796)
Gustav Åbergsson, svensk skuespiller (død 1775)
Ulrika Åberg, svensk danser (død 1771)


== Referanser ==
Le Pré-Saint-Gervais

Le Pré-Saint-Gervais er en kommune i departementet Seine-Saint-Denis i regionen Île-de-France, og er en av de nordøstlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 5,2 km fra sentrum av Paris. Med en befolkningstetthet på 23 396 innbyggere pr. kvadratkilometer under folketellingen i Frankrike i 1999, var Le Pré-Saint-Gervais det tettest befolkede samfunnet i Europa.


== Historie ==
1. januar 1860 ble Paris utvidet ved å innlemme nabokommuner. Ved den anledningen ble en stor del av Le Pré-Saint-Gervais innlemmet i Paris, og danner nå strøket Pré-Saint-Gervais, i det 19. arrondissement i Paris.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Le Pré-Saint-Gervais


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Le Pré-Saint-Gervais – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Ordenen for handelsfortjenester (Frankrike)

Ordenen for handelsfortjenester (fransk: Ordre du mérite commercial) er en fransk orden innstiftet 27. mai 1939, i 1961 omdannet til Ordenen for handels- og industrifortjenester i 1963 avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats innen handels- og forretningsvirksomhet. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av handels- og industridepartementet.


== Inndeling ==
Ordenen for handelsfortjenester var inndelt i tre grader:

Kommandør (commandeur)
Offiser (officier)
Ridder (chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Ordenen for handelsfortjenester er i gull og består av et tannhjul i kombinasjon med en kompassrose med åtte tagger og på dette en merkurstav med vinger som strekker seg over ordenstegnet opp mot opphenget i ordensbåndet. Åpningene i tannhjulet er dekorert i trikolorens farger. Midtmedaljongen er prydet av et høyrevendt kvinnehode, republikkens personifikasjon, og et seilskip. På revers står innskriften «MERITÉ COMMERCIAL».
Ordenstegnet for de forskjellige grader er identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.
Ordensbåndet er lyst blått med gylne striper ved kantene.


== Tildeling ==
Ordenen for handelsfortjenester ble tildelt mottagere som utmerket seg inne handel og økonomi. Ordenen ble også tildelt for innsats til fremme av utenrikshandel. En minstealder på 35 år og minimum femten års tjeneste var vilkår for utnevnelse. Utnevnelse skjedde i hovedregelen til ordenens laveste grad, med påfølgende seks års tjeneste før det kom på tale med forfremmelse til offiser og deretter ytterligere fire års tjeneste før eventuell forfremmelse til kommandør. Ved eksepsjonell innsats kunne reglene fravikes.
I 1952 ble antallet årlige utnevnelser til franskmenn fastsatt til 12 kommandører, 45 offiserer og 125 riddere. I tillegg kom et mindre antall utnevnelser til franskmenn bosatt i utlandet.


== Kilder ==
Décorations officielles françaises, Paris: Administration des monnaies et médailles, 1956, s. 115–116 og 199
Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: Europæiske ordner i farver, København: Politikens forlag, 1966, s. 138–139
Meaux

Meaux er en kommune i Seine-et-Marne departementet i regionen Île-de-France regionen i storbyområdet rundt Paris, Frankrike. Den befinner seg 41 km øst-nordøst for Paris. Meaux er en sous-préfecture (underprefektur) av departementet og sete for et arondissement. Selv om det er den mest folkerike kommunen i Seine-et-Marne, er den ikke hovedstaden, det er Melun.

Under hundreårskrigen mellom Frankrike og England førte krigens følger til et bondeopprør i 1358. I 1422 førte Beleiringen av Meaux til en viktig seier for engelskmennene i 1422 under Henrik V.
Meaux er kjent for en ostesort av typen brie: Brie de Meaux


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Meaux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Høyrehåndsregelen

Høyrehåndsregelen er en huskeregel for vekselvirkningen mellom strøm og magnetfelt. Teorien bak regelen er også kjent som Ampères sirkulasjonslov. Resultatet av vekselvirkningen er elektromagnetisk induksjon. Både strøm og mangetisme kan være kilden til induksjonen: strøm kan indusere et magnetfelt, og magnetfelt kan indusere en strøm.  
Regelen har to anvendelser, for begge starter man med å knytte høyre hånd: 

Rett strømførende leder: tommelen representerer strømretning langs lederen, og de resterende fingrene representerer feltlinjenes retning.
Sirkulerende strømførende leder, som en spole (induktans) eller en annen solenoide: tommelen representerer feltlinjenes retning, og de resterende fingrene representerer strømretning langs lederen

Regelen har nordisk opprinnelse, i form av at Ampére baserte seg på det gjort av dansken Hans Christian Ørsted i 1820, kjent som Ørsteds lov. Ampére utviklet sin sirkulasjonslov 3 år senere. Michael Faraday tok dette videre og beskrev elektromagnetisk induksjon i 1831.
Det finnes andre, utvidete høyrehåndsregler, som her for vektorproduktet.

  
    
      
        
          
            
              a
              →
            
          
        
        ×
        
          
            
              b
              →
            
          
        
        =
        
          
            
              c
              →
            
          
        
      
    
    {\displaystyle {\vec {a}}\times {\vec {b}}={\vec {c}}}
  Tommel er a, pekefinger b og langfinger c. Retninger gis av at pekefingeren peker fremover, tommelen opp og langfingeren innover, eller til venstre.

En annen høyrehåndsregel er den utviklet av John Ambrose Fleming. Denne er lik Ampéres høyrehåndregel, og mest sannsynlig har Fleming latt seg inspirere av Ampéres formuleringer.


== Referanser ==
Candle in the Wind

«Candle in the Wind» er en sang med Elton John. Musikken er av Elton John med tekst av Bernie Taupin, og sangen ble opprinnelig skrevet i 1973 til ære for Marilyn Monroe som døde 11 år tidligere.
I 1997 fremførte Elton John en ny versjon av sangen som en hyllest til Diana av Wales. Denne versjonen av sangen ble utgitt som singel og nådde førsteplassen i mange land, og ble en mye større suksess enn den opprinnelige versjonen.


== Informasjon ==
Den opprinnelige versjonen av sangen ble utgitt som singel fra albumet Goodbye Yellow Brick Road (1973). Teksten i sangen er en sympatisk skildring av livet til Marilyn Monroe. Singelutgivelsen av den originale sangen nådde nummer elleve på hitlistene i Storbritannia i 1974. På den tiden ble den ikke gitt ut som singel i USA, da «Bennie and the Jets» ble valgt i stedet.
Denne versjonen blir rangert på 347. plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste sanger».


== Eksterne lenker ==
Candle in the Wind på Allmusic
Kristian Zahrtmann

Kristian Zahrtmann (Peder Henrik Kristian Zahrtmann) (født 31. mars 1843, død 22. juni 1917) var en dansk maler. 
Han var en del av den danske kunstnergenerasjonen sent på 1800-tallet som sammen med blant annet Peder Severin Krøyer og Theodor Philipsen brøt med arven etter den danske gullalderen, til fordel for naturalisme og realisme. Zahrtmann huskes særlig for sine malerier av historiske kvinneskikkelser, og særlig Leonora Christina Ulfeldt.

Zahrtmann var en av initiativtakerne til Kunstnernes Frie Studieskoler, senere kalt Zahrtmanns skole og kom til å prege flere generasjoner i dansk malerkunst. Om sommeren holdt han til i den lille italienske fjellandsbyen Civita d'Antino sammen med flere kolleger som blant annet Joakim Skovgaard. 
Han var også blant stifterne av Den Frie Udstilling.
Han debuterte med bildet «En Konfirmandinde på Bornholm» i 1869. Det første av hans Leonora Christina-bilder «Slotsfogden skæmter med Kvinderne i den nylig fængslede Kongedatters Kammer på Blaataarn» fra 1871 innbrakte ham De neuhausenske priser og er det første av nesten 20 bilder basert på Leonora Christinas Jammers Minde.


== Utstillinger - utvalg ==
Representert på Charlottenborg Forårsudstilling flere ganger i tidsrommet 1869-1900, verdensutstillinger, separatutstillinger, Statens Museum for Kunst, Den Hirschsprungske Samling, Den Frie Udstilling, og Bornholms Kunstmuseum. 


== Utvalgte verk ==
«Scene fra Christian VIIs Hof» 1873
Leonora Christina-bildene, (1870–1911)
«Dronning Sophie Amalies død» 1882
«Studenter drager ud til Københavns forsvar 1658» 1888
«Det mystiske bryllup i Pistoia» 1894
«Dronning Christina i Palazzo Corsini» 1908


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Zahrtmann hos Weilbachs kunstnerleksikon
Le Raincy

Le Raincy er en kommune i departementet Seine-Saint-Denis i regionen Île-de-France, og er en av de østlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 13,2 km fra sentrum av Paris. Le Raincy er underprefektur i departementet Seine-Saint-Denis og hovedsete for arrondissementet Le Raincy.
Befolkningen er ikke så stor i forhold til nabokommunene, men det faktum at det er et administrasjonssenter, og at det er etablert mange utdanningsinstitusjoner der, gjør den viktigere enn befolkningsstørrelsen skulle tilsi.


== Historie ==
I der 17. og 18. århundre var Raincy primært kjent for at slottet som lå der, og som nå er revet. Kommunen Le Raincy ble dannet 20. mia 1869 ved å skille ut deler av arealet til Livry-Gargan og slå det sammen med deler av arealet til Clichy-sous-Bois og en liten del av arealet til Gagny.


== Notre-Dame du Raincy ==
Byen har i dag mange turister som hovedsakelig kommer for å se kirken Notre-Dame du Raincy. Den ble tegnet av brødrene Auguste og Gustave Perret og bygd i 1922-1923, og var den første kirken bygd av armert betong, uten ekstern utsmykning. Kirken står på lista over historiske monumenter. Den ble restaurert i 1990-årene og er i jevnlig bruk. Mange av de besøkende kommer fra Japan, da en mindre replika av kirken er bygd i en av Tokyos forsteder.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Le Raincy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Le Raincy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Kunstnernes Frie Studieskoler

Kunstnernes Frie Studieskoler var en dansk kunstskole etablert i København i 1882 som en protest mot Kunstakademiets kunstsyn og opptaksregler og for å ha et alternativ til Kunstakademiets utdanningsprogram. Kunstnernes Frie Studieskoler eksisterte frem til 1912 og var en sentral institusjon innen Det moderne gjennombrudd i dansk kunst. Johan Rohde var en av initiativtakerne til skolen etter at han hadde forlatt Kunstakademiet samme år.Laurits Tuxen var skolens første leder og P.S. Krøyer en av lærerne. Allerede i 1883 fikk skolen offentlig støtte økonomisk og ble dermed et anerkjent alternativ til Kunstakademiet.


== Zahrtmanns skole ==
To år etter stiftelsen ble det lagt til en Forberedelsesklasse som først ble ledet av Frans Schwartz, men i 1885 ble Kristian Zahrtmann leder av denne og under ham ble Forberedelsesklassen utviklet til en selvstendig enhet.Zahrtmanns skole var av stor betydning for gruppen som ble kjent under navnet Fynboerne på grunn av sin tilknytning til Fyn. 
Blant Zahrtmanns studenter var blant annet Peter Hansen, Fritz Syberg, Poul S. Christiansen, Johannes Larsen, Oluf Hartmann, Karl Isakson, Edvard Weie, Harald Giersing og Olaf Rude.


== Referanser ==
Fontenay-sous-Bois

Fontenay-sous-Bois er en kommune i departementet Val-de-Marne i regionen Île-de-France, og er en av de østlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 9,3 km fra sentrum av Paris.


== Navn ==
Navnet Fontenay er registrert i middelalderen som Fontanetum, som betyr «kilden», som kommer fra  middelalderlatinske fontana («naturlig kilde»).
Kommunen er også kjent under navnene Fontenay-les-Bois (som betyr «Fontenay ved skogen»), Fontenay-sur-le-Bois (som betyr «Fontenay over skogen») og Fontenay-sous-Bois (som betyr «Fontenay under skogen»), men til slutt tidlig i det 19. århundre ble det siste det eneste brukte navnet. Skogen som refereres til i kommunens navn er Bois de Vincennes.


== Historie ==
I 1929 tapte kommunen  Fontenay-sous-Bois over en tredjedel av sitt område når Paris annekterte Bois de Vincennes hvor en stor del av tilhørte Fontenay-sous-Bois.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Fontenay-sous-Bois


== Fontenen ==
Fontenen «La fontaine des Rosettes» ble tapt under den andre verdenskrig. Flere år senere ble den ved en tilfeldighet funnet på et marked i Sør-Frankrike. Byen Fontenay-sous-Bois fikk den tilbake og satte den tilbake på sin plass hvor den står den dag i dag.


== Transport ==
Fontenay-sous-Bois betjenes av Fontenay-sous-Bois stasjonen på Paris RER linje A.
Den betjenes også av Val de Fontenay stasjonen, som er en overgangsstasjon for Paris RER linje A og RER linje E.


== Kjente personer ==
Noe Pamarot fotballspiller
Jean-François Voguet, borgermester fra 2001 til 2014, beordret utkastelse av folk som bodde i et hus som tilhørte byen. Borgermesteren er nå en av de få PCF-borgermestere som praktiserer utkastelse av husokkupanter.


== Referanser ==
INSEE
Mayors of Essonne Association (fr)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Fontenay-sous-Bois – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fontenay-sous-Bois – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Å fjerne brukne ribben

«Å fjerne brukne ribben» er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 3. desember 1979 på musikkalbumet Salmer og sanger vi gjerne hiver. Sangen er innspilt 27.-30. august samme år i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere.Originalen bærer tittelen «Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree» og ble en stor hit med  Tony Orlando and Dawn i 1973. Irwin Levine og Larry Russell Brown skrev sangen. Jeg-personen i originalteksten har nettopp blitt løslatt fra et tre års fengsels opphold, og er på vei hjem til sin kjære som han håper fortsatt er glad i ham. Dersom hun har bundet et gult bånd rundt eiketreet i hagen, er det et hint om at han kan komme inn. Når bussen når fram til eiendommen, ser han ikke et gult bånd, men derimot hundre rundt eiketreet.
I Prima Veras versjon er det Jahn Teigen synger versene, mens han får med seg Tom Mathisen i refrengene. Prima Veras tekst handler om å ordne opp i sine sykdomstilfeller og operere seg selv i stedet for å gå til lege. Det er derfor sannsynlig at teksten er et spark til helsevesenet som enten skulle legge ned sykehus eller avdelinger i tiden rundt Salmer og sanger vi gjerne hiver sin utgivelse. Teigen synger med tilgjort talefeil; J i stedet for R i mange ord; ergo kan teksten ses på som et spark til Torbjørn Mork som var helsedirektør i Norge fra 1972–1992. Mork hadde en slik talefeil (som ble parodiert av Trond Kirkvaag).
På slutten synger de: «Fjerne brukne ribben – Terje Fjærn har brukne ribben». Ellers tjuvstarter Teigen noen takter for tidlig med ordene «hvis du...» helt i starten av sangen. Denne feilen gjorde han igjen på scenen i 2000/2001. Herodes Falsk lo godt av dette da Prima Vera ble intervjuet på P4 i november 2001 i forbindelse med utgivelse av DVD-en Prima Vera (a)live.


== Andre utgivelser ==
Absolute Prima Vera – (utgitt januar 1994)
Prima Vera (a)live – (konsertfilm utgitt oktober 2001 – konsertversjon fra høsten 2000)
Det beste fra Prima Vera – (utgitt 20. juni 2016)


== Referanser ==
Blodige mai

Den blodige mai eller mai-urolighetene (på tysk Blutmai, Blutmai 1929 og Mai-Unruhen), er benevnelsen på politiske opptøyer som fant sted i Berlin i den tyske Weimar-republikken fra 1. til 3. mai 1929. I desember 1928 hadde politiets president i Berlin, den sosialdemokratiske Karl Friedrich Zörgiebel, nedlagt forbud mot alle utendørs demonstrasjoner og folkemøter. Men Kommunistische Partei Deutschlands (KDP), det tyske kommunistpartiet, overholdt ikke forbudet, og oppfordret til en massedemonstrasjon. Det kom til borgerkrigslignende kamper mellom politi og tilhengere av kommunistene. Totalt kostet kampene 33 menneskeliv, og etterlot seg nesten 200 sårede. Mer enn 1200 demonstranter ble arresterte.
Mistanken om at KDP hadde planlagt det voldsomme sammenstøtet, kunne ikke bevises. Senere syntes flere mottatte telegrammer fra Moskva å indikere dette. Den prøyssiske regjeringen reagerte med å oppfordre til forbud av KDP og alle dets datterorganisasjoner. Carl Severing, som var blitt sosialdemokratisk innenriksminister, avviste dette som uklokt og ugjennomførbart. Uansett la regjeringen ned forbud mot det venstreekstreme Rotfrontkämpferbund.
Disse hendelsene styrket kommunistenes negative holdninger til sosialdemokratiet. KDP-lederen Ernst Thälmann (1886–1944) betegnet Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD) som et parti for «sosial-fascisme», og karakteriserte dette som en spesielt farlig form for fascisme. KDP rettet nå sin politikk mot «hovedfienden», SPD.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Winkler, Heinrich August (1993). Weimar 1918–1933. Die Geschichte der ersten deutschen Demokratie. Beck, München. ISBN 3-406-37646-0.
Ordenen for håndverksfortjenester

Ordenen for håndverksfortjenester (fransk: Ordre du mérite artisanal) er en fransk orden innstiftet 11. juni 1948 og avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden i 1963. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats innen håndverk. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av departementet for håndverk.


== Inndeling ==
Ordenen for håndverksfortjenester var inndelt i tre grader:

Kommandør (commandeur)
Offiser (officier)
Ridder (chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Ordenen for håndverksfortjenester består av en femtagget stjerne, men strålegrupper i vinklene. Stjernen er i gull for de to øverste gradene, men i sølv for den laveste. Midtmedaljongen bærer et kvinnehode, republikkens personifikasjon, en face. Medaljongen er omgitt av en blåemaljert bord med innskriften «REPUBLIQUE FRANÇAISE» og «• 1948 •» Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en laurbærkrans. På revers har midtmedaljongen omskriften «MÉRITE ARTISANAL, LABEUR, QUALITÉ» (håndverksfortjeneste, arbeid, kvalitet).
Ordenstegnet for de forskjellige grader er identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.
Ordensbåndet er blått med fire sølvstriper i midten. 

Båndstriper for Ordenen for håndverksfortjenester
		
		
		


== Tildeling ==
Ordenen for håndverksfortjenester ble tildelt mottagere som utmerket seg ved innsats for å opprettholde, utvikle og utbre håndverksfagene, fremme kvalitet i håndverkernes arbeid, og ved fremragende ferdigheter og kvaliteter i utøvelsen av sitt fag. Også innsats for håndverksfagenes organisasjoner kunne belønnes med denne ordenen. Det var satt begrensninger på det årlige antall tildelinger av ordenen.
En minstealder på 40 år og minimum tjue års innsats som håndverker var vilkår for utnevnelse. Utnevnelse skjedde i hovedregelen til ordenens laveste grad, med påfølgende åtte års tjeneste før det kom på tale med forfremmelse til offiser og deretter ytterligere fem års tjeneste før eventuell forfremmelse til kommandør. Ved eksepsjonell innsats kunne reglene fravikes.  
Utledninger kunne også tildeles Ordenen for håndverksfortjenester, da direkte til den grad som ble ansett passende.


== Kilder ==
Décorations officielles françaises, Paris: Administration des monnaies et médailles, 1956, s. 117–118 og 201
Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: Europæiske ordner i farver, København: Politikens forlag, 1966, s. 139
Å nei, slanke meg

«Å nei, slanke meg» er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 3. desember 1979 på musikkalbumet Salmer og sanger vi gjerne hiver. Sangen er innspilt 27.-30. august samme år i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var kompband.Originalen heter «Honky Cat» og ble skrevet av Elton John (melodi) og Bernie Taupin (tekst). Elton John ga den først ut på musikkalbumet Honky Château i mai 1972. Deretter ble den sluppet på singel i juli samme år.
Originaltekstens jeg har lyst til å bryte med livet på landet og flytte til storbyen, noe han blir frarådet i å gjøre av sine nærmeste.
Prima Veras tekst handler om en person som har fedme, men som ikke orker å gjøre noe som helt med det. Jahn Teigen spiller denne rollefiguren, mens Tom Mathisen er en slags trøstende kamerat. All sannsynlighet taler for at teksten er et spark til slankehysteriet. Grete Roede startet opp sin virksomhet allerede i 1974.
«Å nei, slanke meg» ble september 2000 gitt ut på Rest of the best vol 2,5.


== Referanser ==
Achacachi

Achacachi er en by i departementet La Paz i Bolivia. Byen  
hadde ved den offisielle folketellingen i 2001 et innbyggertall på 7 540. I 2010 ble innbyggertallet anslått til 10 429.


== Referanser ==
Achocalla

Achocalla er en by i departementet La Paz i Bolivia. Byen  
hadde ved den offisielle folketellingen i 2001 et innbyggertall på 10 369. I 2010 ble innbyggertallet anslått til 13 118.


== Referanser ==
Willy Leow

Willy Leow (født 25. januar 1887 i Brandenburg an der Havel, død 3. oktober 1937 i Sovjetunionen) var en tysk håndverker og politiker (Kommunistische Partei Deutschlands) i det tyske keiserrike og Weimarrepublikken. Han flyktet til Sovjetunionen etter at Hitler kom til makten. 
Willy Leow gikk på folkeskolen i Berlin, og ble utdannet som håndverker ved Arbeiderhøgskolen i den samme byen. Frem til 1916 var han medlem av Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD). I 1917 var han en av grunnleggerne av Spartakistforbundet, og samme år ble han medlem av Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands.
I 1918 var Willy Leow en av grunnleggerne av Kommunistische Partei Deutschlands (KDP). I 1925 ble han nestformann i Roter Frontkämpferbund, og fra 1928 til 1933 var han innvalgt i Riksdagen til Weimarrepublikken.
Han flyktet fra Tyskland i 1933 og bosatte seg året etter i Sovjetunionen. I 1936 ble han arrestert under Stalins utrenskninger. Han ble anklaget for å vært med på å organisere en Trotskist-gruppe og ble det etterfølgende år dømt til døden og henrettet. Han ble "rehabilitert" i januar 1989 etter en ordre fra presidiet til Sovjetunionen.


== Referanser ==
Vaujours

Vaujours er en kommune i departementet Seine-Saint-Denis i regionen Île-de-France, og er en av de nordøstlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 18,2 km fra sentrum av Paris.


== Historie ==

Vaujours var et strategisk sted under slaget ved Marne i september 1914.  Dette var et av de viktigste slagene under den første verdenskrig.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Vaujours


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vaujours – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE