jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Klodiana Shala

Klodiana Shala (født 22. august 1979 i Tirana) er en albansk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Hun har representert Albania ved tre olympiske leker, fra 2000 til 2008. 


== Karriere ==
Shala deltok i sitt første OL ved Sommer-OL 2000 i Sydney. I innledningsheatet løp hun på 56,41, og kom sist i sitt heat. 
Hun deltok også ved EM i friidrett 2002, VM i friidrett innendørs 2003 og VM i friidrett innendørs 2004, men ble også i disse mesterskapene slått ut i innledningsheatet. 
I 2004 deltok hun ved sitt andre OL, da hun deltok ved Sommer-OL 2004 i Athen. Denne gangen deltok hun på 400 meter hekk. Hun løp på 1.00,00, og kom på sisteplass av de seks deltakere som stilte til start i sitt innledningsheat. Dermed gikk hun ikke videre i konkurransen. På samme måte gikk det også ved EM i friidrett innendørs 2005, der hun ble slått ut i innledningsheatet. 
Hennes eneste større, internasjonale mesterskapsmedalje fikk hun ved Middelhavslekene 2005 i Almería i Spania. Her fikk hun bronse på 400 meter, bak de to greske utøverne Dimitra Dova og Phara Anacharsis. Shala satte her ny personlig rekord, med tiden 53,23.Ved VM i friidrett innendørs 2006 og EM i friidrett 2006 ble hun igjen slått ut i innledningsheatet, men ved EM 2006 løp hun inn på 52,86, som var ny personlig rekord på 400 meter. 
Hun deltok ved sitt tredje OL da hun representerte Albania under Sommer-OL 2008, der hun ble utslått i de innledende rundene. Denne gangen løp hun på 54,84 sekunder. Året etter deltok hun ve EM i friidrett innendørs 2009, der hun løp på 55,70 i innledningsheatet, som var den svakeste tiden av de som deltok, og hun gikk ikke videre til semifinalen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Klodiana Shala – Olympics.com 
(en) Klodiana Shala – Olympic.org 
(en) Klodiana Shala – Olympedia 
(en) Klodiana Shala – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Klodiana Shala – World Athletics 
(en) Profil hos All-Athletics.com Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Arizona junior

Arizona junior (originaltittelen: Raising Arizona) er en amerikansk kriminalkomedie fra 1987 regissert, skrevet og produsert av Coen-brødrene. Hovedrollene spilles av Nicolas Cage og Holly Hunter, mens andre sentrale roller spilles av William Forsythe, John Goodman, Frances McDormand og Randall «Tex» Cobb.


== Handling ==
McDonnough er en uforbederlig fengselsfugl inntil han møter Edwina og overtaler henne til å gifte seg med ham. Alt er tilrettelagt for et lykkelig liv, men så får de beskjed om at de aldri vil få barn. Alt raser sammen, men så får de ideen om å stjele det ene barnet til møbelkongen Nathan, som nettopp har blitt far til femlinger.


== Om filmen ==
AnmelderneArizona junior ble forholdsvis godt mottatt av filmkritikerne og har fått så mye som 91 % på Rotten Tomatoes og 55% på Metacritic. Den amerikanske kritikeren Roger Ebert var ikke så positiv i sin omtale og gav den bare 1,5 av 4 stjerner.Aftenpostens anmelder gav den god omtale og skrev følgende: «dette er en vill og gal komedie som suverent boltrer seg med B-kulturens klisjeer og banaliteter». Dagbladets anmelder gav den terningkast fire.
PublikumDen ble en moderat publikumssuksess og innbrakte $29 millioner på verdensbasis, hvorav $22,8 millioner i USA. Produksjonskostnadene var på ca $6 millioner.
PriserDen ble nominert til en Young Artist Award i klassen beste filmkomedie.


== Rollebesetning ==
Nicolas Cage som «H.I. McDunnough»
Holly Hunter som «Edwina McDunnough»
Trey Wilson som «Nathan Arizona»
John Goodman som «Gale Snoats»
William Forsythe som «Evelle Snoats»
Sam McMurray som «Glen»
Frances McDormand som «Dot»
Randall «Tex» Cobb som «Leonard Smalls» («The Lone Biker of the Apocalypse»)
M. Emmet Walsh som «Machine Shop Ear-Bender»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arizona junior på Internet Movie Database 
(no) Arizona junior hos Filmfront 
(sv) Arizona junior i Svensk Filmdatabas 
(da) Arizona junior i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Arizona junior på Allociné 
(nl) Arizona junior på MovieMeter 
(en) Arizona junior på AllMovie 
(en) Arizona junior på Turner Classic Movies 
(en) Arizona junior på Rotten Tomatoes 
(en) Arizona junior på Metacritic
Rahden

Rahden (østvestfalisk: Roh’n) er en by i den nordøstlige delen av den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen, mellom Bielefeld og Bremen, såvel som mellom Hannover og Osnabrück. Byen tilhører Kreis Minden-Lübbecke i regionen Ostwestfalen-Lippe i Regierungsbezirk Detmold.
Rahden omtales i skriftlige kilder fra 1033. Fra 1816 til 1831 var den kretshovedstad i Kreis Rahden.
Rahden har et areal på 39 km², og et folketall på  15 795 innbyggere (31. desember 2009). 


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Rahden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
La Seu d’Urgell

La Seu d'Urgell er en by i Catalonia i Spania med 12 041 innbyggere (2018). Byen ligger i Pyreneene der elvene Segre og Valira møtes. Den tilhører provinsen Lleida og grevskapet Alt Urgell. 
La Seu d'Urgell er sete for biskopen av Urgell, som er medfyrste av Andorra.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ajuntament de La Seu d'Urgell
Arbeidslivstelefonen

Arbeidslivstelefonen er en telefontjeneste som informerer, gir råd og veileder om spesielle utfordringer på arbeidsplassen,  arbeidsmiljøspørsmål og lover og regler om arbeidslivet. Telefontjenesten drives av Mental Helse, og er et lavterskeltilbud tuftet på Mental Helse sin kompetanse innen psykososiale problemstillinger og mellommenneskelig rådgivning. 


== Historie ==
Arbeidslivstelefonen ble startet som et prosjekt i samarbeid med Arbeidstilsynet i 2002, og i 2005 ble telefontjenesten en fast ordning delvis finansiert av Arbeidsdepartementet. I 2015 hadde Arbeidslivstelefonen to årsverk, og besvarte 1700 henvendelser.


== Tilbud ==
Kjernevirksomheten til Arbeidslivstelefonen er å veilede enkeltpersoner som har en utfordring i tilknytning til arbeidslivet. Samtalene går på både inkludering i arbeidslivet og for å hindre utstøting fra arbeidslivet. Mange av henvendelsene kommer fra personer som av ulike årsaker ikke opplever at de har nådd frem verken ovenfor tjenesteapparat, arbeidsgiver eller fagforening, og her er Arbeidslivstelefonen med på å bygge broer og gjenoppbygge tillit.


== Målsetting ==
Arbeidslivstelefonen har som målsetning å bidra til å redusere sykefravær og hindre utstøting fra arbeidslivet, samt å bidra til økt trivsel og bedre helse. Arbeidslivstelefonen ønsker å være en viktig nasjonal tjeneste i arbeidet for et mer inkluderende arbeidsliv.


== Målgruppe ==
Målgruppen for Arbeidslivstelefonen er alle som har spørsmål knyttet til arbeidslivet – arbeidstakere, ledere, verneombud, tillitsvalgte, pårørende og andre.


== Eksterne lenker ==
Arbeidslivstelefons hjemmesider
Tepetlixpa

Tepetlixpa er en landsby og en kommune sørøst i den meksikanske delstaten México. Kommunen tilhører Region III Texcoco, og grenser til Ozumba kommune i nordvest, Juchitepec kommune i nordvest, og med delstaten Morelos (Atlatlahucan og Totolapan kommune) i sør og i vest. Den hadde 18 327 innbyggere i 2010, og har et areal på 48,68 km².
I Tepetlixpa ligger også landsbyen San Miguel Nepantla, nonna og forfatterinna Juana Inés de la Cruz' fødested.
Navnet Tepetlixpa kommer fra  nahuatl Tepetlixpac og betyr «På åsens overflate/ansikt».


== Referanser ==
Jiquipilco

Jiquipilco er en landsby og en kommune i den meksikanske delstaten México, nordvest for Tolucadalen. Kommunen hadde 69 031 innbyggere i 2010. Arealet er på 276,46 km².


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens offisielle hjemmeside
Nye Østpreussen

Nye Østpreussen (tysk: Neuostpreußen, polsk: Prusy Nowowschodnie) var en provins i kongeriket Preussen som eksisterte fra 1795 til 1807. Provinsen ble skapt ut av territoriet som ble annektert fra Polen under Polens tredje deling om omfattet deker av Masovia og  Podlaskie. Provinsen hadde 914 610 innbyggere i 1806, og et areal på mindre enn 55 000 km².
Vangstunnelen

Vangstunnelen er en veitunnel som leder europavei 16 utenom Vossevangen sentrum på Voss i Vestland. Tunnelen er 2469 meter lang, inklusiv en 90 meter lang betongkulvert som går under Bergensbanen. Veitunnelen er en del av utbyggingsprosjektet Vossapakken. Tunnelarbeidet ble påbegynt i mai 2011, gjennomslag i tunnelen kom 5. november 2012 og den åpnet 20. desember 2013. Den er knyttet til den gamle E16-traséen med rundkjøringer i begge ender.


== Trafikkutvikling ==
Årsdøgntrafikken i tunnelen har økt de fleste år siden åpningen i år 2013.


== Se også ==
Liste over veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vangstunnelen hos vegvesen.no
Liga Sagres 2011–2012

Liga Sagres 2011–2012 vil bli den 78. sesongen av Liga Sagres. 
Porto er regjerende mestere. Gil Vicente og Feirense er de to nyopprykkede lagene. Det startet den 12. august med fredagskampen mellom Gil Vicente og Benfica. Porto ble ligamester mens Feirense og Leiria rykket ned.


== Tabell ==


== Stadion ==


== Toppscorere ==
Malampa

Malampa er en av Vanuatus seks provinser. Provinsen er oppkalt etter de tre hovedøyene Malakula, Ambrym og Paama, derav navnet. Flere mindre øyer hører også til provinsen – de små øyene Uripiv, Norsup, Rano, Wala, Atchin og Vao utafor Malakulas kyst, og den ubebodde vulkanøya Lopevi. Provinsen har et areal på 2 779 km². Den hadde i folketellinga i 2009 ei befolkning på 36 722, mot 32 705 i 1999. Administrasjonssentrum er Lakatoro.


== Referanser ==
Penama

Penama er en av Vanuatus seks provinser. Provinsen består av og er oppkalt etter de tre øyene Pentecost, Ambae og Maewo. Den har et areal på 1 198 km². Penama hadde i folketellinga i 2009 ei befolkning på 30 819, mot 26 646 i 1999. Provinshovedstaden er Saratamata.
Provinsens hovedøyer er:

Ambae (eller Aoba)
Maewo og
Pentecost.Navnet Penama er danna av øynavna PENtecost, Ambae og MAewo.


== Referanser ==
Sanma

Sanma er en av Vanuatus seks provinser. Den består av Espiritu Santo, den største øya i Vanuatu, og er oppkalt etter (Espiritu) Santo og Malo, en annen øy i provinsen. Provinsen har et areal på 4 248 km². Den hadde i folketellinga i 2009 ei befolkning på 45 860, mot 36 084 i 1999. Sanma er Vanuatus største provins etter areal, og den nest mest folkerike. Provinshovedstaden er Luganville.


== Referanser ==
Where the Wild Roses Grow

«Where the Wild Roses Grow» er en alternativ rock-sang skrevet av den australske sangeren Nick Cave for hans niende album Murder Ballads (1996). Sangen er en duett med den australske popsangeren Kylie Minogue.
Sangen ble produsert av Nick Cave and the Bad Seeds, Tony Cohen og Victor Van Vugt, og fikk en positiv mottakelse fra musikkritikere. Den ble utgitt som albumets første singel i oktober 1995 og ble bandets mest suksessfulle singel over hele verden, og nådde nummer tre i Norge, topp 5 i Australia og topp 20 i Storbritannia, Irland, Tyskland og New Zealand.


== Eksterne lenker ==
Nick Cave and the Bad Seeds' offisielle nettside
Kylie Minogues offisielle nettside
Shefa

Shefa er en av Vanuatus seks provinser. Provinsen består av øyene Epi og Efate og Shepherdøyene, og er oppkalt etter Shepherdøyene og Efate. Provinsen har et areal på 1 455 km². Shefa hadde i folketellinga i 2009 ei befolkning på 78 723, mot 54 439 i 1999. Den er Vanuatus mest folkerike provins. 
Provinshovedstaden er Port Vila, som også er landets hovedstad.


== Referanser ==
Tafea

Tafea er en av Vanuatus seks provinser. Den består av og er oppkalt etter fem øyer: Tanna, Aniwa, Futuna, Erromanga og Anatom. Provinsen har et areal på 1 628 km². Tafea hadde i folketellinga i 2009 ei befolkning på 32 540, mot 29 047 i 1999. Provinshovedstaden er Isangel.


== Referanser ==
Torba (provins)

Torba er en av Vanuatus seks provinser. Den er den nordligste provinsen, og består av Torresøyene og Banksøyene (derav navnet). Den har et areal på 882 km². Torba hadde i folketellinga i 2009 ei befolkning på 9 359, mot 7 757 i 1999.  Den er den minste provinsen både når det gjelder areal og befolkning. Provinshovedstaden er Sola.


== Referanser ==
Torba

Torba kan referere til:

Torba (provins), en provins på Vanuatu
Torba (transportsekk), en transportsekk brukt av turkmenske nomadestammer
Tønsberg gressbane

Tønsberg gressbane er et fotballstadion i Tønsberg. Det brukes som hjemmebane av FK Tønsberg og Tønsberg FK, og tidligere også av Eik Tønsberg. Det blei åpna i 1937, og blei seinere ombygd og gjenåpna 16. mai 2003. Stadionet har i dag en tilskuerkapasitet på 5 600, hvorav 3 820 er sitteplasser. Tilskuerrekorden er imidlertid på 16 000, fra da Eik Tønsberg møtte Fredrikstad 21. august 1958. Banedekket er kunstgress. Inne i hovedtribunen er det flere lokaler som leies ut til bedrifter.


== Eksterne lenker ==
Tønsberg gressbane hos Nordic Stadiums
Tønsberg gressbane hos Stadionsiden.com
Tønsberg gressbane på Tønsberg FKs hjemmeside
Vitne i fare

Vitne i fare (originaltittel: Someone to Watch Over Me) er en amerikansk kriminalthriller fra 1987 regissert av Ridley Scott. Hovedrollene spilles av Tom Berenger, Mimi Rogers og Lorraine Bracco.


== Handling ==
Den nyutnevnte detektiven Mike Keagans (Tom Berenger) liv blir plutselig snudd på hodet når han får i oppdrag å beskytte den rike overklassekvinnen Claire Gregory, som har
vært vitne til et brutalt mafiamord. Etterhvert blir Mike mer og mer betatt av Claire og det utvikler seg et forhold mellom dem. Mikes kone får greie på forholdet og forlanger at han må velge. Ting kompliseres ytterligere da en glipp i rettssystemet gjør at den misstenkte morderen løslates.


== Om filmen ==
AnmelderneVitne i fare ble forholdsvis godt mottatt av filmkritikerne og har fått 82% på Rotten Tomatoes (juni 2011). Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert var lunken i sin mottakelse og gav den bare 2 av 4 stjerner.Aftenpostens anmelder gav den jevnt over god omtale. Dagbladets anmelder gav den terningkast fire.
PublikumDen innbrakte i overkant av $10 millioner i USA, noe som må ansees som dårlig siden produksjonskostandene var på ca $17 millioner.
PriserI 1988 ble den nominert i klassen beste film ved den portugisiske filmfestivalen Fantasporto. Den ble samme år nominert til en ASC Award.


== Rollebesetning ==
Tom Berenger ... Det. Mike Keegan
Mimi Rogers ... Claire Gregory
Lorraine Bracco ... Ellie Keegan
Jerry Orbach ... Lt. Garber
John Rubinstein ... Neil Steinhart
Andreas Katsulas ... Joey Venza
Tony Di Benedetto ... T.J.
James Moriarty ... Koontz
Mark Moses ... Win Hockings
Daniel Hugh Kelly ... Scotty


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vitne i fare på Internet Movie Database 
(no) Vitne i fare hos Filmfront 
(sv) Vitne i fare i Svensk Filmdatabas 
(da) Vitne i fare i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Vitne i fare på Allociné 
(nl) Vitne i fare på MovieMeter 
(en) Vitne i fare på AllMovie 
(en) Vitne i fare på Turner Classic Movies 
(en) Vitne i fare på Rotten Tomatoes 
(en) Vitne i fare på Box Office Mojo
Antoine Gillet

Antoine Gillet (født 22. mars 1988) er en belgisk sprinter, som spesialiserer seg på 400 meter. Hans fremste medalje til nå er sølv på 4 x 400 meter stafett ved VM i friidrett innendørs 2010. Han har den belgiske rekorden innendørs, på 46,95. 
Han begynte med friidrett da han var syv år gammel, men drev også med basketball fram til han var 14 år gammel. 


== Karriere ==


=== Junior ===
Han deltok ved junior-EM i friidrett 2007 i Hengelo i Nederland. Her deltok han på 4 x 400 meter stafett, sammen Arnaud Froidmont, Arnaud Ghislain og Joris Haeck. De vant sin semifinale på tiden 3.07,94, og endte på fjerdeplass i finalen med tiden 3.09,53. Storbritannia vant denne øvelsen.


=== Senior ===
I 2009 deltok han på det belgiske laget som vant gull på 4 x 400 meter stafett under EM i friidrett for lag 2009 (first league) i Bergen. De andre på laget var Arnaud Ghislain, Vincent Vanryckeghem og Nils Duerinck. Dette bidro til at Belgia kom på femteplass i first league, og de beholdt plassen sin i denne ligaen. Samme år deltok han ved Sommeruniversiaden 2009 i Beograd, der han greide en fjerdeplass på 400 meter. 
I juli 2009 deltok han ved U23-EM i friidrett i Kaunas i Litauen. Individuelt deltok han på 400 meter, og etter andreplass i sitt innledende heat, bak Nigel Levine, deretter tredjeplass i semifinalen, løp han inn på ny personlig rekord med 46,13 i finalen. Dette holdt til fjerdeplass, og Yannick Fonsat vant gullet. Også på 4 x 400 meter stafett ble det fjerdeplass, denne gang løp han sammen Arnaud Ghislain, Joris Haeck og Arnaud Destatte.2010-sesongen bragte ham to nye internasjonale medaljer. I mars deltok han ved VM i friidrett innendørs i Doha i Qatar, her fikk det belgiske laget sølv på 4 x 400 meter stafett. De andre på laget var Cédric Van Branteghem, Kevin Borlée og Jonathan Borlée. De løp på 3.06,94, som var ny belgisk rekord. USA vant gull i denne øvelsen. I juli var det EM i friidrett i Barcelona. Belgia vant her bronse på 4 x 400 meter stafett. Gillet deltok i semifinalen, men løp ikke i finalen. 
Ved EM i friidrett innendørs 2011 i Paris ble det bronse på det belgiske stafettlaget, bak Frankrike og Storbritannia. Denne gang bestod laget av Jonathan Borlée, Antoine Gillet, Nils Duerinckog og Kevin Borlée. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antoine Gillet – Olympics.com 
(en) Antoine Gillet – Olympic.org 
(en) Antoine Gillet – Olympedia 
(en) Antoine Gillet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Antoine Gillet – World Athletics 
(en) Antoine Gillet – Diamond League 
Profil hos European Athletics
Profil hos Ligue Belge Francophone d'Athlétisme (Ecxel)
Maria Gomes Valentim

Maria Gomes Valentim (født 9. juli 1896, død 21. juni 2011) var en brasiliansk superhundreåring som døde i en alder av 114 år og 347 dager.
Valentim var den eldste verifisert levende personen i verden før sin død i juni 2011. Valentim var også den eneste validerte superhundreåringen som kom fra Brasil. Maria Gomes da Silva ble født i Carangola i Minas Gerais og bodde der hele sitt liv. I 1913 giftet hun seg med João Valentim, som døde i 1946. Valentim hadde ett barn, en sønn, som døde da han var 75 år gammel, og dessuten hadde fire barnebarn, syv oldebarn og fem tipp-oldebarn. De siste årene før sin død satt Valentim i rullestol og ble tatt vare på av sitt barnebarn. Hun døde av multippel organsvikt den 21. juni 2011, da hun var nesten 115 år gammel, og overtok med det Anne Eugénie Blanchards plass som verdens eldste verifiserte person.


== Se også ==
Superhundreåring
Eunice Sanborn


== Referanser ==
Phyllis Avery

Phyllis Avery (født 14. november 1922 i New York City, død 19. mai 2011) var en amerikansk skuespiller på film og TV. 
Hennes første rolle var som Marjorie i filmen Queen for a Day fra 1951. Året etter hadde hun rollen som Tracy McAuliffe i filmen Ruby Gentry. Fra 1960 til 1962, hadde Avery rollen som Anne Selby i såpeoperaen The Clear Horizon på CBS, en historie om amerikanske astronauter og deres koner. På 1980-tallet, pensjonerte Avery seg fra skuespiller-yrket og begynte som eiendomsmegler i Los Angeles. Hun kom tilbake til skuespilleryrket på 1990-tallet med en opptreden i filmen, Made in America (1993). Fra 1944 til 1955, var Avery gift med skuespiller Don Taylor. Paret fikk to døtre, Anne Taylor Fleming og Avery Taylor Moore. Phyllis Avery døde 19. mai 2011 av hjertesvikt, da hun var 88 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Phyllis Avery på Internet Movie Database 
(sv) Phyllis Avery i Svensk Filmdatabas 
(fr) Phyllis Avery på Allociné 
(en) Phyllis Avery på AllMovie 
(en) Phyllis Avery hos The Movie Database 
(en) Phyllis Avery hos Internet Broadway Database
Butare

Butare (Alaria esculenta) er en opptil tre meter fjærlignende tare som tidligere ble brukt til husdyrfor, menneskeføde og gjødsel. 
Den liker best plasser kaldere enn 16 grader med mye bølger, og fins derfor bare fra Mandal og nordover til Finnmark. På Svalbard er den vanlig sammen med fingertaren. 


== Beskrivelse ==
Butare er, som andre tarer festet med flere tråder (heptar) til fast fjell.  Stilken  (stipes) er kort. Ulikt de andre tarene her til lands får stilken på butaren sporofyller, som er to rader med små mørkebrune blader fylt med sporer som brukes til formering. Et annet særtrekk er at stilken fortsetter som en del av  avlange bladet (lamina) som utgjør det meste av butaren: Det blir opptil 20 cm bredt, flere meter langt, og fornyer seg hvert år vinterstid. Bladet vokser raskt fra januar til mai, men rives etterhvert her og der opp inn til midtribben (stilken) og får et rufsete utseende. Det kan bli 2-3 meter langt og er gulgrønt eller olivengrønt. Butaren kjennes lett på den tydelige midtribben som kan oppfattes som en fortsettelse av stilken i hele bladets lengde.


== Utbredelse ==
Butaren vokser ved lavvannsmerket, slik at ved fjære sjø blir den synlig i vannskorpa der den svaier frem og tilbake, ikke ulikt den bøyelige fingertaren, mens den stive stortaren er mer opprett og står lenger ut. Butaren kan også vokse litt lenger ut, ned til 20 meter hvis det er plass. På gode vokseplasser kan en kvadratmeter huse flere hundre butarer. Fra oktober til mai slippes sporer ut av de små bladene som sitter på stilken.


== Bruk ==
Den består av sukker, proteiner, vitaminer og sporer.  Opptil 42 prosent er alginsyre. Som menneskeføde foretrekkes den sprø stilken og utvekstene nede på stilken (sporofyllene). Selv om den regnes som spiselig anbefaler mattilsynet å være forsiktig med inntaket. En mulig fare kan være et høyt innhold av jod. Oppdrett av butare gjøres i Irland der den renser vannet rundt anlegg for fiskeoppdrett. Ved SINTEF utredet man i 2005 butare som råstoff for biodrivstoff som bioetanol og fant blant annet måter å sikre sporeformering året rundt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) butare – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) butare i Encyclopedia of Life 
(en) butare i Global Biodiversity Information Facility 
(no) butare hos Artsdatabanken 
(sv) butare hos Dyntaxa 
(en) butare hos ITIS 
(en) butare hos NCBI 
(en) Kategori:Alaria esculenta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Alaria esculenta – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Alaria esculenta – detaljert informasjon på Wikispecies
Nicola Amati

Nicola Amati (1596–1684) var en italiensk fiolinmaker. Han regnes som det fremste medlemmet i fiolinbyggerfamilien Amati.Bestefaren Andrea og faren Girolamo var også fiolinbygger, og Nicola forfinet den utviklingen de hadde startet når det gjelder fiolinkroppens proporsjoner, lakken, forholdet mellom de ulike delenes trestyrke, samt utformingen av snekken og av det f-formede tonehullet. 
Nicola Amatis beste arbeider kalles «de store amatiene» og regnes til de mest etterspurte musikkinstrumenter. På grunn av klangen betegnes de som ideelle «Mozart-fioliner».I sitt verksted i Cremona lærte Nicola Amati opp en rekke prominente fiolinbyggere, blant annet Andrea Guarneri (bestefar til Giuseppe Guarneri del Gesù), Giovanni Battista Ruggeri, Pietro Giacomo Ruggeri, Francesco Ruggeri, Paolo Grancino og sannsynligvis også Antonio Stradivari (et endelig belegg for dette mangler). Det er oppdaget en signatur av Jakob Stainer i en amati-fiolin, og av det kan en slutte at Stainer i det minste hadde et opphold i Amatis verksted..


== Referanser ==


== Kilder ==
Liliana Pannella: «AMATI, Nicola», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 2 (1960).  Hentet 31. juli 2022.


== Eksterne lenker ==
Archivio della liuteria cremonese
(de) Nicola Amati i Bayerisches Musiker Lexikon Online (BMLO)
Olympiahymnen

Olympiahymnen (gresk: Olympiakós Ýmnos) er en kantate for kor som ble skapt av operakomponisten Spirou Samaras og lyrikeren Kostis Palamas til Sommer-OL 1896, som var de første olympiske leker i moderne tid. 
Kantaten ble i 1958 godkjent som offisiell OL-hymne av Den internasjonale olympiske komité. Siden Sommer-OL 1960 i Roma er den et fast innslag ved åpningsseremoniene og avslutningsseremoniene for de olympiske leker. 
I forbindelse med Vinter-OL på Lillehammer i 1994 ble teksten oversatt til norsk av Halldis Moren Vesaas.


== Referanser ==