jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Himlajord

Himlajord er et musikkalbum med Lars Klevstrand, utgitt i 2001. På albumet synger han Evert Taube og Kjetil Skaslien spiller trekkspill.


== Sporliste ==
«Fritiof i Arkadien»
«Den glade bagarn i San Remo»
«Ronsard och herdinnan»
«Himlajord»
«Målaren och Maria Pia»
«Natt i Ligurien»
«Anna Bella Mirafior»
«Inbjudan på Bohuslän»
«Maj på Malö»
«Solig morgon»
«Brudvals»
«Oscarsbal i Ladan»
«En håttespelman»
«Kärleken och vinden»
«Balladen om briggen "Blue Bird" av Hull»


== Eksterne lenker ==
(en) Himlajord – Lars Klevstrand synger Evert Taube på Discogs 
(en) Himlajord – Lars Klevstrand synger Evert Taube på MusicBrainz 
(en) Himlajord – Lars Klevstrand synger Evert Taube på Spotify
Deutsch-Verzeichnis

Deutsch-Verzeichnis med originalnavn Franz Schubert – Thematic Catalogue of all his works in chronological order er en tematisk fortegnelse over Franz Schuberts verk utarbeidet av den østerrikske musikkviteren Otto Erich Deutsch (1883–1967).
Siden bare en brøkdel av Schuberts verk ble publisert med opustall i komponistens levetid, var det nødvendig for musikkforskningen å utarbeide en pålitelig fortegnelse over samtlige verk.
Deutsch gav ut den første utgaven på engelsk i 1951 og en oppdatert utgave på tysk i forbindelse med Neue Schubert-Ausgabe på Bärenreiter-Verlag (1978). Deutsch-Verzeichnis er utstyrt med noteincipits for alle verk og satser, samt alle tilgjengelige data om tilblivelse, kilder, utgaver og litteratur.
Nummereringen av Schuberts verk forkortes D eller DV eller (på engelsk) D number, slik at eksempelvis D 795 er nummeret for sangsyklusen Die schöne Müllerin, tidligere også kjent som op. 25, og D 944 er Schuberts 9. symfoni.


== Litteratur ==
Otto E. Deutsch: Franz Schubert. Thematisches Verzeichnis seiner Werke in chronologischer Folge. Bärenreiter, Kassel 1978, ISBN 3-7618-0571-3


== Eksterne lenker ==
(de) Franz Schuberte verk sorterbare etter Deutsch-Verzeichnis, opustall, tilblivelsesår, tittel og musikksjanger
(en) Verkfortegnelse
Emma Green

Emma Anna-Maria Green, opprinnelig Gren, i en periode Green Tregaro, (født 8. desember 1984 i Bergsjön, Göteborg) er en svensk høydehopper.


== Karriere ==
Hun tok bronse i VM i friidrett 2005 ved å sette ny personlig rekord på 1,96. Under det svenske mesterskapet i friidrett i 2005 tok hun gull i både høydehopp (1,97) og lengdehopp (6,41 m). Høydehoppresultatet var dessuten ny personlig rekord. Hun deltok også under OL 2008 i Beijing der hun ble nummer 9 med 1,96.
Emma Green kom på sjuendeplass under VM i friidrett 2009 i Berlin med 1,96. I EM i friidrett 2010 hoppet hun for første gang over 2 meter med 2,01 og fikk sølvmedaljen.


== Annet ==
I mars 2011 giftet hun seg med den kjente svenske hopptreneren Yannick Tregaro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Emma Green Tregaro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Emma Green Tregaro – Olympics.com 
(en) Emma Green Tregaro – Olympic.org 
(en) Emma Green Tregaro – Olympedia 
(en) Emma Green Tregaro – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Emma Green Tregaro – Sveriges olympiske komité 
(en) Emma Green Tregaro – World Athletics 
(en) Emma Green Tregaro – Diamond League 
(en) Emma Green Tregaro – Track and Field Statistics 
Årsbeste for svenske friidrettsutøvere
Ahl-e Haqq

Ahl-e Haqq, også kalt Yârsân (kurdisk: ﯼاڔﮦساﻥ Yâresân), eller Kakai,  persisk اهل حق  Ahl-e Haqq ("Sannhetens folk"), er tilhengere av en religion grunnlagt av Sultan Sahak i Iran på 1300-talletAntallet er idag rundt  1,000,000, hovedsakelig i det  vestlige  Iran og i Irak. Mange er kurdere, men det er også grupper av tilhengere fra andre etniske grupper.Ahl-e haqq  er en synkretistisk religion, som har inkorporert elementer av eldre religiøse tradisjoner i   området. Den har store likhetstrekk med andre uortodokse religiøse grupper i Midtøsten, spesielt yezidismen og chinarism/ishikismen. Disse tre slås ofte sammen i kategorien yazdanisme. Ahl-e haqq  knyttes også ofte sammen med den drusiske religionen.


== Referanser ==
Wotquenne-Verzeichnis

Wotquenne-Verzeichnis (Wq) er en fortegnelse over Carl Philipp Emanuel Bachs verk utarbeidet av Alfred Wotquenne, med originaltittelen Catalogue thématique des œuvres de Charles Philippe Emmanuel Bach (1714–1788) (1905).
Hensikten med fortegnelsen er å entydig identifisere C.P.E. Bachs verk, samt å fungere som kortform: for eksempel kan Sechs Sonaten zu Versuche über die wahre Art das Clavier zu spielen; nebst sechs neue Sonatinen, welche bey der 3ten Auflage hinzugekommen sind uttrykkes som Wq 63.
Wotquenne-Verzeichnis har 903 oppføringer.


== Eksterne lenker ==
(de) Nesten fullstendig fortegnelse over CPE Bachs verk
(fr) Verkfortegnelse
The Love Connection

The Love Connection oppsto som backingbandet til Thom Hell og har deltatt på en rekke musikkalbuminnspillinger med ham.


== The Love Connection ==
Thom Hell – gitar, tangenter, sang
Frank Hammersland – bass, sang
Marte Wulff – sang, tangenter
Ørjan Liavåg – gitarer, kor, saksofon
Vidar Ersfjord – tangenter, kor, trombone
Bjarte Jørgensen – trommer, kor
Jørn Raknes – gitarer, pedal steel, kor, horn


== Love Connected ==
Rune Berg – gitar
Sgt. Petter – tangenter, kor
Brynjar Takle Ohr – gitar, kor
Tom Rudi Torjussen – trommer, kor


== Eksterne lenker ==
(en) The Love Connection på Discogs 
(en) The Love Connection på MusicBrainz
Marilyn Ferguson

Marilyn Ferguson (født Marilyn Louise Grasso i Grand Junction, Colorado 5. april 1938, død 19. oktober 2008 i California) var en amerikansk journalist og sakprosaforfatter som med boken The Aquarian Conspiracy (1980) sies å ha definert New Agebevegelsen. 
Hun fremstilte New Age som et nettverk av grupper og personer, som en bevegelse uten et sentralt organ, men med en felles visjon. Hun «brukte de vitenskapsfilosofiske begrepene paradigme og paradigmeskifte for å beskrive overgangen til et nytt verdensbilde. Selv om mange andre forfattere innenfor New Age-feltet har brukt disse begrepene, var det først og fremst hennes bok som ga dem slagordmessig status innenfor New Age.».Hun  utga og redigerte Brain/Mind Bulletin fra 1975 til 1996.


== Referanser ==
Yazdanisme

Yazdanisme  er en fellesbetegnelse for flere uortodokse religiøse sekter med bakgrunn i zoroastrisme og bærer også innflytelse fra islam, hovedsakelig utbredt blant kurdere. De viktigste er  chinarisme/isikisme (en spesiell fortolkning av alevi-troen), yezidismen og Ahl-e Haqq . Felles for dem er synkretisme; de forener aspekter av islamsk tro og praksis med  elementer av eldre, lokale tradisjoner. 


== Referanser ==
Katrina Raphaell

Katrina Raphaell er forfatter av flere bøker om krystallhealing, først Crystal Enlightenment (1985), en praksis innenfor new ageinspirert alternativ medisin som kan karakteriseres som en «magisk tankegang».Hun etablerte The Crystal Academy of Advanced Healing Arts i 1986.


== Referanser ==
Krystallhealing

Krystallhealing med ulike steiner og krystaller er en psevdovitenskapelig praksis innenfor noen urbefolkningers kulturer og senere i new ageinspirert alternativ medisin som kan karakteriseres som en «magisk tankegang». Ritualet mangler vitenskapelig forankring og mangler dokumentert virkning.Utøveren plasserer krystaller på pasientens kropp, ofte i samsvar med chakraene, eller legger krystaller rundt pasienten i et forsøk på å danne et energinett som angivelig skal omgi pasienten med helbredende energi. Prosessen skal angivelig fjerne sperringene i auraen eller kroppens elektromagnetiske felter. Noen utøvere bruker steiner i ulike farger, som skal tilsvare de respektive chakraene. Andre bruker staver av kvarts som føres over pasienten. 
Behandlingsmetoden skal ha forbilder i tidligere kulturer, blant egyptere, hopiindianere, stillehavskulturer og tradisjonell kinesisk medisin. 
Sentralt står «forestillinger om at sykdommer og følelsesmessig smerte legger seg i ulike deler av kroppen, hvor de så kan avleses i auraen, som betegnes som et energifelt rundt kroppen. Krystaller og steiner tenkes å kunne rense auraen og dermed sette mennesket fri fra traumer og i kontakt med dets egen kraftkilde og sannhet. Krystallene betegnes som krystalliserte lysformer og krystallhealeren som en lysarbeider.»


== Referanser ==
Who Shot Mr. Burns?

Who Shot Mr. Burns? er den første to-delte episoden av amerikanske, animasjonsserien The Simpsons. Del 1 var den 25. og siste episoden av sesong 6 og ble for første gang sendt på Fox 21. mai 1995. Del 2 var den første episoden av sesong 7 ble for første gang sendt 17. september 1995. 
Sangen Señor Burns, skrevet av Alf Clausen, Bill Oakley og Josh Weinstein ble nominert til Primetime Emmy Award 1996 for Outstanding Individual Achievement in Music and Lyrics.


== Referanser ==
Partisanmarsjen

Partisanmarsjen er en turmarsj som blir arrangert hvert år (med noen unntak 2013-2014 og 2016). Opprinnelig gikk langløypa på 42 km ifra Rødsjøen til Ørland - omvendt av den opprinnelige fluktruta - som en minnemarkering av flyktningtrafikken ifra Ørland over til Sverige under andre verdenskrig. 
På den meste var det over 800 deltakere. Dette avtok etterhvert.


== Historie ==
Partisanmarsjen er en minnemarkering av fluktruten ifra Ørland til Rødsjøen under den annen verdenskrig.
En av medaljene har fått tittelnavnet Kåre Nessets minnemedalje for hans innsats for flyktninger under annen verdenskrig. Kåre Nesset var en av bidragsyterne som hjalp guttene som ble loset over til Serberhytta i 1942 – 1943. Marsjen er blitt arrangert over 36 ganger.
Opphavet til Partisanmarsjen var Serbermarsjen i 1977. Fra 1978 tok den navnet Partisanmarsjen.


=== Arrangører ===
Komiteen for partisanmarsjen
Partisanmarsjen I.L. Yrjar (på 80 og inn i 90 tallet)
Fosen Turmarsjklubb 2000 til 2016 (laget nedlagt fra 1/1-17)
Fosen Gang-Og Vandrelag (stiftet 15/10-16) tok over arrangementet sammen med Jarnsjeggemarsjen fra 2017


== Løypenettet ==
Gjennom tiden har løypene skiftet retning og blitt endret og tilpasset deltakerne.
Den opprinnelige løypetraseen på 42 km går i terreng og vei langs traseen som krigsfangene brukte i flukt fra tysk fangenskap på Ørland under andre verdenskrig. Her ble de hjulpet med mat og gjemmesteder av lokalbefolkningen for å unngå å bli pågrepet.
42 km gikk fra Fjøsnesset på Rødsjøen ved gårdsbruket til Petter Rødsjø (som var en av hjelperne under krigen) og frem til Austråttborgen på Ørland. Løypa ble så forenklet til å bare følge veien fra Rødsjøen, og senere krympet til 28 kilometer på Elveng  (i samme trasé som tidligere) og tilbake Opphaug skole/Røstad Ungdomshus frem til 2012. Det var da bare 7-8 deltakere på den distansen, mens resten gikk kortere distanser.
I 2015 var det bare 5 og 16 km løype lokalt på Ørlandet med start fra Røstad Ungdomshus.
Fra 2017 er dagens løyper på 5, 10 og 17 kilometer med start og innkomst på Hårberg Skole. Løypene går rundt om på Ørlandet hvor de passerer minnesmerker og etterlatenskaper fra 2.verdenskrig. 


== Kilder ==
Bjugn kommune
Historie
Posthornet
Fosen Gang- og Vandrelag
Roman Malinovskij

Roman Vatslavovitsj Malinovskij (russisk Роман Вацлавович Малиновский, født 1876, død 1918) var en fremtredende russisk-bolsjevik politiker før den russiske revolusjonen i 1917.
Malinovskij var en glimrende taler, høy og hadde rødt hår, gule øyne og var kopparret. I 1899 ble han dømt for tyveri, voldtekt og innbrudd og måtte i fengsel. Fra 1901 til 1905 var Malinovskij menig soldat i den russiske hæren. I 1910 begynte Malinovskij som spion for tsaren og infiltrerte bolsjevikpartiet. Malinovskij ble valgt inn i den russiske Dumaen, men ble tvunget til å trekke seg i begynnelsen av mai 1914. Da den første verdenskrig brøt ut ble Malinovskij internert i en tysk fangeleir.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Elwood, Ralph Carter (1977): Roman Malinovsky, a life without a cause, Oriental Research Partners
Montefiore, Simon Sebag (2007): Young Stalin
Wolfe, Bertram (1948): Three who made a revolution
Liste over nedetid i mobilnettet i Norge


== Årsaker ==
Se Årsaker til nedetid i mobilnettet i Norge.


== Referanser ==
James Redfield

James Redfield (født 19. mars 1950) er en amerikansk forfatter fra Birmingham (Alabama), mest kjent for den new age-inspirerte romanen Den niende innsikt (1995; engelsk The Celestine Prophecy 1993). Boken har fått flere oppfølgere, senest The Twelfth insight i 2011.
Han arbeidet som terapeut i mer enn femten år, før han inspirert av østlig tenkning og sin tilknytning til Human Potential Movement brøt av og begynte å skrive. 
Romanen Den niende innsikt er skrevet i førsteperson, har trekk av å være en spenningsroman, og skildrer hovedpersonens reise til Peru for å finne ni hemmelige åndelige innsikter i et manuskript. «Samtlige av disse innsiktene er ideer som ofte gjentas i New Age, så som at tilsynelatende sammentreff har en åndelig betydning, at verdenshistorien kan forstås som en åndelig utvikling som til slutt vil kulminere i en ny tidsalder, samt at mennesket består av eller besitter spesielle åndelige energier.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) James Redfield på Internet Movie Database 
(en) James Redfield hos The Movie Database 
(en) James Redfield på Discogs 
(en) James Redfield på MusicBrainz 
(en) James Redfield på Last.fm 
(en) James Redfield på Genius — sangtekster 
(en) James Redfield på AllMusic
Vannmannens tidsalder

Vannmannens tidsalder er et sentralt begrep innen New Age.
Begrepet kommer fra astrologien og betegner der hvilket stjernetegn vårjevndøgn inntreffer i. Vårjevndøgn veksler stjernetegn med 2100 års intervaller. Siden antikken har jorden vært i Fiskenes tegn, og dette skal vedvare i noen hundre år til før solen kommer i Vannmannens tegn. Flere årstall vært angitt av ulike astronomer for å datere skiftet: 2150, 2654 eller 234. Andre mener at skiftet allerede har skjedd og knyttet det til begivenheter i historien, i 1433 eller 1844. Noen astrologer mener at overgangen fra én astrologisk tidsalder til en annen vil medfører paradigmeskifter innen religion og vitenskap.
Innenfor new age og populærkultur er det en vanlig oppfatning at Vannmannens tidsalder vil medføre en omfattende ny åndelighet, hvor man søker innover i seg selv, og handler rett av intuisjon, heller enn etter ytre regler. Begrepet er også kjent fra filmen/musikalen Hair (1967).


== Referanser ==
Khristophor Araratov

Khristophor Araratov (født i 1876 i Georgia, henrettet i 1937) var en anerkjent generalmajor i det russiske militæret som deltok i flere store russiske slag og operasjoner under den første verdenskrig. I 1937 ble Araratov arrestert og henrettet etter anklager om nasjonalisme og anti-sovjetisk aktivitet.
Khristophor Araratov ble født inn i en adelig familie i 1876 i Tbilisi. Hans far, Karapet Avetikovitsj Araratov, var oberstløytnant i den russiske hæren. Araratov begynte sin militære utdannelse som kadett i Tblisi før han begynte ved en artilleri-skole i St. Petersburg. i St. Petersburg ble Araratov anerkjent som en av tre beste studentene, og dette ga ham den militære graden fenrik og han fikk lov til velge plassering av hans videre militære tjeneste.
Araratov tjenestegjorde som oberstløytnant under den første verdenskrig. Han ble tildelt flere medaljer for hans tapperhet og mot i møte med fienden, under denne krigen. Araratov var i Romania da den russiske revolusjonen fant sted i 1917 og Russland kunngjorde at de ville trekke seg ut fra den første verdenskrig. I april 1920 ble Araratov forflyttet til byen Kars i Tyrkia som en militær guvernør for denne regionen. Men i oktober samme år ble byen overgitt til tyrkere. Da ble Araratov tatt til fange av tyrkerne, men senere ble han satt fri fra fangenskap.
I 1937, under den store terroren i Russland, ble Araratov arrest sammen med en rekke andre nasjonalister og anti-sovjeter arrestert i Sovjetunionen. Denne arrestasjonen fant sted den 2. september 1937. Cirka tre måneder senere ble Araratov og flere andre «fiender av Sovjetunionen» henrettet. Araratov ble senere rehabilitert posthumt og alle anklagene mot ham ble frafalt.


== Referanser ==
Formelbil

En formelbil (engelsk: formula car eller open-wheel car) er en enseters racerbil med hjulene utenfor karosseriet. Formelbiler skiller seg fra gatebiler, sportsbiler, og standardbiler, hvor hjulene er dekket av karosseri eller støtfangere. 
En typisk formelbil har en minimal cockpit med plass kun til føreren, som har hodet i friluft. I moderne formelbiler ligger motoren oftest direkte bak føreren og driver bakhjulene. Formelbilens karosseri er utformet for å gi kjøretøyet størst mulig aerodynamisk marktrykk, som presser bilen mot underlaget for dermed å oppnå maksimalt veigrep. Mange formelbiler har også vinger foran og bak på bilen, i tillegg til et svært lavt og praktisk talt flatt gulv, som bidrar til å oppnå ytterligere marktrykk. 
Formlene for de fleste klasser av formelbiler reguleres av FIA. Det viktigste unntaket er den amerikanske IndyCar-serien. Det konkurreres i ulike klasser, hvor Formel 1 er den høyeste. Andre serier er GP2, GP3, Formel 2, Formel 3, Formel Ford, Formel Renault, Formel BMW, International Formula Master og Superleague Formula. Tidligere klasser er Formel 3000, Formel 5000 og Formel Junior.


== Se også ==
Liste over racerbaner i Norge


== Eksterne lenker ==
(en) Single-seater racing automobiles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Clarence Peacock

Clarence «Lofty» Peacock (født 18. november 1910, død 8. april 1958 i London) var en britisk soldat i Green Howards. Han utmerket seg flere ganger, blant annet i kamp med tyske invasjonsstyrker i Norge under andre verdenskrig og ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats.


== Tidlig tjeneste ==
Peacock tjenestegjorde først i Coldstream Guards. Etter å ha vært ute av militærtjeneste noen år, gikk han i 1936 på nytt inn i den britiske hæren, denne gang i Green Howards. Han var stasjonert i Palestina, der han i desember 1938 utmerket seg da avdelingen hans ble angrepet på vegen mellom Nablus og Tulkarem. For dette ble han tildelt Military Medal.


== Andre verdenskrig ==
Etter Tysklands angrep på Norge i april 1940 ble Peacock sendt til Norge, der han utmerket seg i kampen mot invasjonsstyrkene ved Otta i Gudbrandsdalen 28. april 1940. På bakgrunn av en innstilling som vektla hans mot, tapperhet og tjenestevillighet ble Peacock i norsk statsråd i London 20. mars 1942 tildelt Krigskorset med sverd.Etter kampene i Norge fortsatt Peacock sin tjeneste gjennom krigen forskjellige steder i verden. I krigens siste dager utmerket Peacok seg 1. mai 1945 igjen i kamp ved byen Buchen i Baden-Württemberg. Han ble for dette belønnet med Distinguished Conduct Medal.


== Etter verdenskrigen ==
Etter verdenskrigen tjenestegjorde han i Malaya, på Kypros og i Hongkong.
Peacock deltok som britiske representant i begravelsen til Haakon VII.


== Utmerkelser ==
I tillegg til det norske Krigskorset med sverd og de britiske Distinguished Conduct Medal og Military Medal mottok Peacock også General Service Medal med spenner for tjeneste i Palestina, Malaya og Kypros, 1939–1945 Star, Africa Star, Italy Star, France and Germany Star, Defence Medal, War Medal, Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje og Long Service and Good Conduct Medal. For tjenesten på Kypros ble han Mentioned in Despatches, noe han også ble to ganger under andre verdenskrig.Peacoks innsats ble gjort til gjenstand for en del av utstillingen i Green Howards Regimental Museum i Richmond.


== Referanser ==
Leonid Punin

Leonid Punin (født i 1892, død i 1916) var en russisk partisan-soldat og nasjonalhelt fra første verdenskrig.
Punin var en av fem barn i en stor familie som sønn av den militære legen Nikolaj Michajlovitsj Punin. Hans mor arbeidet som skuespiller. Hans eldste bror Nikolaj ble en berømt sovjetisk kunst-kritiker som led mye under Josef Stalin sitt diktatur-regime og han døde i en arbeidsleir. Alexander Punin, den andre broren, deltok også i kampene under første verdenskrig, og i mellomkrigstiden arbeidet han som biolog. Lev Hans eneste søster Zinaida giftet seg med Jusef Bulack-Balakhowitch og flyttet til Polen hvor hun døde i 1983.
Leonid Punin ble uteksaminert fra Pavlovskoje voennoe uchilische (den militære skolen i Pavlovskoje) og deretter kjempet han mot tyske og østerrikske tropper i 1915 og første halvdel av 1916. For hans tapperhet og mot ble Punin tildelt utmerkelsen St. Georges kors av fjerde klasse. Punin ble også tildelt St. Vladimirs kors av fjerde klasse med sverd og bue og mange andre militære ordrer og medaljer for hans tapperhet og mot under første verdenskrig.


== Referanser ==
Vasilij Ulrikh

Vasilij Vasiljevitsj Ulrikh (russisk: Василий Васильевич Ульрих; født 13. juli 1889 i Riga i keiserriket Russland, død 7. mai 1951 i Moskva) var en jurist og dommer i Sovjetunionen under store deler av det diktatoriske regimet til Josef Stalin. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hans far var en latvisk revolusjonær av tysk avstamning, og hans mor var en russisk adelskvinne. På grunn av deres åpenbare engasjement i revolusjonær aktivitet ble hele familien dømt til fem års intern eksil i nærheten av Irkutsk i Sibir.I 1910 begynte Ulrikh et studium ved Riga Polytekniske institutt og derfra ble han ble uteksaminert i 1914, like før utbruddet av den første verdenskrig da han ble sendt til fronten som russisk offiser der han deltok i flere harde kamper. 


=== Sovjettiden ===
Etter bolsjevikenes revolusjon i 1917 sikret Lev Trotskij seg ham for Tsjekaen. Ulrikh gjorde etterhvert tjeneste i en rekke militærtribunaler, og ble lagt merke til av Josef Stalin. Stalin satte åpenbart pris på hans embedsførsel og på hans karge og lakoniske språkbruk i rapportene han avgav om disse domstolenes virksomhet.I 1926 ble Ulrikh valgt til formann i militærkollegium i Sovjetunionens Høyesterett. Det var i denne stillingen at Ulrikh ble overlevert forskjellige forhåndsbestemte rettsslutninger under den store terroren med store utrenskninger.  Ulrikh dømte således for eksempel Grigorij Zinovjev (henrettet 1936), Lev Kamenev (henrettet 1936), Mikhail Tukhatsjevskij (henrettet 1937) Nikolaj Bukharin (henrettet 1938), og Nikolaj Jezjov (henrettet 1940) og Konstantin Rodzajevskij (henrettet 1946). 
Han overvar henrettelsene av mange av disse menn, og av og til var det han personlig som foretok henrettelsene: Det gjaldt for eksempel henrettelsen av Jan Karlovitsj Berzin, som hadde vært leder av etterretningsdirektoratet for Den røde armé, senere kalt GRU, som ble henrettet 29. juli 1938.
Under den store fedrelandskrigen (andre verdenskrig) fortsatte Ulrikh å felle dødsdommer over folk anklaget for sabotasje eller defaitisme. Han var også hoveddommer i rettssaken mot de seksten (Процесс шестнадцати) ledere av Den polske hemmelige stat og Armia Krajowa i 1945.
Etter krigslutt presiderte Ulrikh over en rekke rettssaker under den såkalte zjdanovsjtsjina, en politisk kulturell kampanje.
I 1948 ble en rekke ledende dommere, deriblant Ulrikh, entlediget fra sine stillinger da dewt ble tatt et oppgjør mot det som var ment å røske opp i alvorlige problemer i rettssystemet, forklart dels som korrupsjon og dels som politiske feil. Ulrikh fikk nye oppgaver som istruktør ved  Det militære juridiske akademi. 
Mange av de skyldige mennesker ham dømte døden som ble posthumt rehabilitert flere år senere. 
Ulrikh døde av hjerteinfarkt 7. mai 1951, og ble gravlagt på Novodjevitsjigravlunden i Moskva.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Robert Conquest: The Great Terror: Stalin's Purge of the Thirties, 1968
Donald Rayfield: Stalin und seine Henker, München: Blessing-Verlag, 2004, ISBN 3-89667-181-2.