jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Senter for immateriell kulturarv

Senter for immateriell kulturarv SIKA er en organisasjon med utspring i Norsk handverksutvikling NHU: Håndverksregisteret, Probas, Stipendiatordning for håndverkere, Sekretariatet for små og verneverdige fag SSV, Løfte håndverket og IKA-registeret.

Håndverksregisteret er en database over håndverkere med fagutdanning eller spesialkompetanse innenfor én eller flere håndverksteknikker. Registeret er søkbart på navn (etternavn), stedsnavn, fag og teknikk.
Probas er en database over gjennomførte prosjekter i regi av Norsk handverksutvikling (NHU), hvor målet har vært å overføre og/eller dokumentere gammel håndverkskunnskap.
Stipendiatordningen for håndverkere er et tilbud om spesialisering utover fag- og svennebrevsnivå. Normalt har stipendet tre års varighet. Stipendiatordningen er for tiden stilt i bero.
Sekretariatet for små og verneverdige fag (SSV) overvåker og utreder fag som kan regnes som små og verneverdige. Utdanningsdirektoratet avgjør etter innspill fra sekretariatet hvilke fag som kommer i denne kategorien.
«Løfte håndverket» er interessenettverk for miljø og enkeltpersoner i Norge som jobber for å opprettholde, styrke og spre kunnskap om tradisjonelle håndverksfag.
IKA-registeret er en database for registrering av immaterielle kulturuttrykk i dagens Norge. Databasen dekker alle fem feltene i UNESCO-konvensjonen: Muntlige tradisjoner og uttrykk, utøvende kunst, sosiale skikker, ritualer, høytidsfester og festivaler, kunnskap og praksis om naturen og universet, samt tradisjonelt håndverk.Senter for immateriell kulturarv (SIKA) er akkreditert av UNESCO som en NGO med særlig ansvar for tradisjonelt håndverk. Fra 2010 har organisasjonen sammen med Rådet for folkemusikk og folkedans (Rff) arbeidet for implementeringen av UNESCOs konvensjon av 2003 om vern av immateriell kulturarv. Senteret ligger administrativt under Lillehammer museum og ble etablert 1. januar 2011. Direktør for senteret er Eivind Falk.


== Se også ==
Små håndverksfag


== Eksterne lenker ==
Maihaugen.no Fakta om SIKA Arkivert 4. juli 2011 hos Wayback Machine.
Gautvella kraftverk

Gautvella kraftverk er et vannkraftverk i Orklavassdraget i Rennebu kommune i Trøndelag.
Kraftverket utnytter et fall på 270 meter fra Stortjønnbekken og er utstyrt med en peltonturbin med 3 stråler.
Installert effekt er 1,7 MW. Årsproduksjon er 5 GWh.
Kraftverket er i privat eie. Kvikne Rennebu Kraftlag står for driften.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Fadum tekniske om Gautvella kraftverk
Nord-Art

Nord-Art er en årlig kunstutstilling som har funnet sted siden 1999 i Carlshütte, et nedlagt jernstøperi i Büdelsdorf i Schleswig-Holstein. Utstillingen er et sommerfenomen og holdes mellom midten av juni og til ca. utgangen av september.
Området omfatter et  skulpturparkområde på 60.000 m², en fabrikkhall på 22.000 m² og et par mindre hus som dels er til utstilling, dels kafe og kontorer. En tar årlig inn verker fra ca. 250 kunstnere fra hele verden, vanligvis fra ca. 50 land. I 2010 var der 1400 søkere fra i alt 81 land. Utstillingene er kuratert. 2012 utstillingen hadde verk av 245 kunstnere fra 50 land, som omfattet Georgia, Kina, Syria, New Zealand, Mexico og Sør-Afrika.
En del av de tidligere kunstnerne er etterhvert etablert som notable.
Stedet er også valgt av myndighetene i Kina som offisielt utstillingsgalleri høsten 2012.
Stedet er etterhvert blitt et populært reisemål for kunstinteresserte fra både Tyskland og naboland. Besøkstall for 2011 var om lag 45 000. Beliggenheten er noen mil sør for grensen til Danmark.


== Noen av de tidligere utstillerne ==
2004: Tobias Eder
2005: Anne Nissen
2008: Frank Baquet
2012: Manfred Kleinhofer


== NordArt-Preis ==
Der deles fra 2010 ut en årlig pris på 10 000 Euro. Prisen ble innstiftet av Hans-Julius Ahlmann og hans hustru Johanna Ahlmann, eiere av konsernet ACO Gruppe.Den første NordArt-Preis gikk i 2010 til billedhoggeren Zeng Chenggang (f. 1960). 


=== Prisvinnere ===
2010: Zen Chenggang (Kina)
2011: Peter Lundberg
2012: Gheorghi Filin
2013: Prisen for 2013 ble tildelt den koreanske kunstnerinnen SINN og NordArts kurator, kunstneren Wolfgang Gramm, i fellesskap, for en rominstallasjon de skapte til utstillingen i 2013
2014: Kunstnergruppen «AES+F» (Tatjana Arzamasova, Lev Evzovitsj, Jevgenij Svjatskij + Vladimir Fridkes) (Russland) for filmen Allegoria Sacra (2011-2012)
2015: Liu Yonggang (Kina)
2016: David Černý (Tsjekkia)
2017: Jörg Plickat (Tyskland)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Website der Nord Art
Bericht über die Nord Art (ndr.de)
Bericht über die Nord Art (kn-online)
Fotos og virtuell utstillingstur (engelsk tekst)
Fjernsynssnutt fra NDR om 2014-utstillingen
Apocalypsis velox

Apocalypsis velox er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae).


== Utseende ==
En meget stor (vingespenn ca. 135 millimeter), langvinget, mørkbrun svermer. Forvingen har et brunt tverrbånd ca. to tredjedeler ut i vingen, en liten, hvit flekk og en par hvite streker i den ytre delen.
Bakvingen har et par, litt utydelige, lysere tverrbånd.

		


== Levevis ==
Larvene lever på planter i slekten Callicarpa (Lamiaceae).


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra det nordlige India, fra Kina og Vietnam.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Sphinginae
Gruppen Sphingini
Slekten Apocalypsis Rothschild & Jordan, 1903
Apocalypsis velox (Butler, 1876)


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 31.10. 2012.
Sphingidae of the Eastern Palaearctic - Apocalypsis velox [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Apocalypsis velox i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Apocalypsis velox hos NCBI 
(en) Kategori:Apocalypsis velox – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Apocalypsis velox – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Apocalypsis velox – detaljert informasjon på Wikispecies
Jora kraftverk

Jora kraftverk er et vannkraftverk i Orklavassdraget i Rennebu kommune i Trøndelag.  
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 351 meter i elven Jora.
Installert effekt er 1,3 MW. Årsproduksjon er 5 GWh.
Kraftverket eies av Jora Kraftverk AS, Kvikne Rennebu Kraftlag står for driften og er andelshaver med 40 %.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Museumsforum i Oppland

Museumsforum i Oppland (MiO) består av alle de konsoliderte museene i Oppland fylke; Lillehammer museum, Gudbrandsdalsmusea, Mjøsmuseet,  Randsfjordmuseene og Valdresmusea. I tillegg kommer spesialmuseene Lillehammer Kunstmuseum og Norsk vegmuseum. Styret utgjøres av direktørene ved museene.
Styret har 6-7 møter i året, som legges til de ulike museene etter tur. Det arrangeres fagseminar hver høst og et felles fagseminar med Hedmark fylke hver vår. Arena for fellesseminar legges vekselsvis til museer i de to samarbeidende fylkene.
I tilknytninge til MiO er det etablert ulike nettverk i Oppland fylke, hvor museene samarbeider på tvers av institusjoner.MiO samarbeider også om ulike prosjekter, som utstillinger og formidlingsprosjekt.


== Referanser ==
Fylkesarkivet i Oppland

Fylkesarkivet i Oppland er et arkivdepot for Oppland fylkeskommune. Fylkesarkivet for Oppland ble opprettet i 1995, og har kontorlokaler og magasiner i Fakkelgården på Lillehammer. 
Fylkesarkivet i Oppland ble i utgangspunktet opprettet fordi man hadde behov for å oppbevare arkivet etter OL på Lillehammer i 1994 i forskriftsmessige lokaler. Nå oppbevarer fylkesarkivet i Oppland eldre og avsluttet arkiver fra alle de fylkeskommunale enhetene i Oppland. I tillegg er Fylkesarkivet i Oppland vert og ansvarlig for tjenestetilbudet til IKA Opplandene, som er en interkommunal samarbeidsløsning som fungerer som arkivdepot for de fleste kommunene i Oppland, og for flere kommuner i Hedmark.


== Kilder ==
Hjemmesiden til Fylkesarkivet i Oppland, besøkt 31. oktober 2012
Gaute Jacobsen

Gaute Jacobsen (født 1. mars 1972 i Asker i Akershus) er en norsk etnolog. Jacobsen har hovedfag fra Universitetet i Oslo i 2001. I løpet av utdannelsen jobbet han for Fredrikstad museum fra 1996-2000.
Han ble avdelingsdirektør ved museet Maihaugen i Lillehammer i 2011, etter å ha vært leder for dokumentasjonsavdelingen ved museet siden 2002. Han har skrevet flere artikler og vært redaktør for flere bokutgivelser, blant annet Ingen sak for liten, ingen sak for stor (2010) om Bjørnstjerne Bjørnson og Anders Sandvig og Maihaugen (2012).
Jacobsen har interesse for arabisk historie og kultur, og har blant annet samarbeidet med sultanpalasset Azem Palace i Damaskus. Han har også samarbeidet med museer i andre land, som Tsjekkia, Georgia og Ukraina.


== Eksterne lenker ==
Om Gaute Jacobsen, fra nettsidene til Maihaugen
Mesna Bruk

Mesna Bruk AS var en industribedrift i Lillehammer som ble stiftet under navnet Mesna Brug den 26. juli 1814 av Peder Ericsen Bue da han fikk skjøte på grunn fra Lysgaard langs Mesnaelva. Fra starten produserte bedriften bjeller, klokker og låser som ble solgt på markeder. I 1833 overtok sønnen Erik ansvaret. Erik Bue er kjent som oppfinner, bl.a. laget han Lillehammers første brannsprøyte. På slutten av 1850-årene laget Mesna Bruk sine første treskemaskiner. Bedriften skiftet eiere noen ganger før Oluf Onsum overtok i 1874. I 1853 hadde Oluf Onsum grunnlagt Kværner Brug og Christiania Spigerverk.
Mesna Bruk AS var en av hjørnesteinsbedriftene i Lillehammer gjennom flere tiår. Bedriften var knyttet sammen med sentrale aktører i norsk industrihistorie. I 2008 gikk bedriften konkurs, og en viktig del av Lillehammers industrihistorie var over.


== Litteratur ==
Mesna Bruk A/S (1964): Mesna Bruk A/S 1814-1964 - 26.juli - 150 år. Lillehammer


== Eksterne lenker ==
Opplandsarkivet avd Maihaugens nettutstilling
Leucomonia bethia

Leucomonia bethia er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae).


== Utseende ==
En stor (vingespenn ca. 100 millimeter) og kraftig, lysgrå svermer. Kroppen og forvingen er lysgrå, forvingen har en svart strek. Bakvingen er gråsvart bortsett fra en lys innerkant.


== Levevis ==
Larvene lever på slekten Clerodendron (leppeblomstfamilien).


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Queensland og New South Wales i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Sphinginae
Gruppen Sphingini
Slekten Leucomonia Rothschild & Jordan, 1903
Leucomonia bethia (Kirby, 1877)


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 31.10. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Leucomonia bethia i Encyclopedia of Life 
(en) Leucomonia bethia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Leucomonia bethia hos NCBI 
(en) Kategori:Leucomonia bethia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bilder av arten
Portofrihet

Portofrihet er en ordning der bestemte personer eller institusjoner kan sende embetsbrev uten å betale porto.


== Porotfrihet i Norge ==
I Norge hadde embetsmenn portofrihet for embetsbrev, men denne ordningen ble etter hvert utnyttet ved at såkalt ufrie, det vil si private, brev også ble sendt under påskudd av å være embetsbrev. I 1771 ble derfor ordningen innskrenket. Også embetsmenn måtte nå betale porto for brev angående saker som ikke angikk statstjenesten. 
Utover på 1800-tallet kom det imdlertid forslag om andre former for portofrihet. I 1830 ble det fremmet forslag om at saker som angikk fattigvesenet og skolevesenet skulle omfattes av en slik ordning. Det endte med en lov om portofrihet for «offentlige Indretninger og Stiftelser, samt Skole og Fattigvesenet».De reduserte portotakstene for aviser og blader var mer kontroversielle. Enkelte kunne bli nektet portomoderasjon på grunn av uønsket innhold.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Johannessen, Finn Erhard (1997): Alltid underveis, Elander, Oslo, ISBN 82-90545-63-0
Gjestestuene på Norsk Folkemuseum

Gjestestuene selskapslokaler på Norsk Folkemuseum på Bygdøy i Oslo ble tegnet av arkitekt Magnus Poulsson i 1917. Bygningen er oppført i den nasjonalromantiske stilen som var populær på begynnelsen av 1900-tallet. Selskapslokalene fungerte i mange år som museets restaurant, og gjenåpnet i 2005 dørene etter en omfattende restaureringsprosess. I dag leies stedet ut til en rekke formål, som julebord, sommerfester, konferanser og bryllupsfeiringer.
Gjestestuene huser fire distinkte rom; Østerdalsstua med blyglassvinduer og tømmerpanel, Folkestuen med staffert panel i treverk og rustrøde toner, Den Blå Peisestue med håndmalte vegger malt med de fem sanser, og Festsalen i andre etasje med håndmalte blomstertapeter i lyse farger. Et moderne kjøkken er også etablert i bygningen. Gjestestuene ligger med utsikt til Norsk Folkemuseums stavkirke fra 1200-tallet og gamle tun på museet. 


== Historie ==
Før Gjestestuene ble oppført i sin nåværende form i 1917–1920, lå museets tidligere spisested, Folkemuseets Gjæstgiveri, på samme sted.  Materialene som ble brukt for å reise dette bygget var gjenbruk fra verdensutstillingen i Paris i 1900, hvor arkitekt Holger Sinding-Larsen (1869–1938) fikk oppført Den Norske Paviljong. Gjæstgiveriet ble oppført en gang rundt 1910, og i 1917-1920 ble det påbygget og omformet slik bygningen fremstår i dag. Svalgangssøylene som gir bygningen sitt distinkte ytre preg, er altså gjenbruk av materialer fra verdensutstillingen i Paris i 1900. Det samme er mange av bygningselementene i rommet Østerdalsstua.  
De håndmalte tapetene i Festsalen på Gjestestuene ble malt av dekorasjonsmalerne Ole Dørje Haug (1888–1952) og Finn Krafft (1895–1967). Tapetene består av monogrammer og buktende blomsterranker, fugler, vaser og bånd i sjatteringer av rødt, blått og grønt på en grålig lys bunn. Rester etter lignende eldre tapeter finnes i Norsk Folkemuseums magasiner, og dannet utgangspunktet for dekorasjonene i Festsalen.
Gjestestuene leies i dag ut gjennom Norsk Folkemuseum, mens kjøkkenet betjenes av TG Selskapsmat.


== Eksterne lenker ==
Gjestestuene selskapslokaler
«Gjestestuene på Norsk Folkemuseum». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Halvdan Wexelsen Freihow

Halvdan Wexelsen Freihow (født 22. november 1883 i Tana, død 20. desember 1965) var en norsk prest, målsaksforkjemper og litteraturforsker. Han ble cand. theol. i 1909, var deretter i ett år personlig kapellan hos Christopher Bruun i Johanneskirken i Oslo. Senere var han sogneprest i blant annet Rauland, Vinje, Gjerpen, Inderøy og Bergen. I 1950 ble han prost i Skien prosti. Freihow ga under andre verdenskrig tydelig uttrykk for sin motstand mot okkupasjonsregimet og satt fengslet i Åkebergveien, Arkivet og til slutt på Grini fra 12. mai til 12. juni 1943.Freihow ble i 1937 dr. philos på avhandlingen Henrik Ibsens «Brand»; litterær-psykologisk studie. Han var tilhenger av målsaken og var i perioden 1926–1936 formann i Noregs ungdomslag.


== Familie ==
Han var gift med Helene Ingeborg Godskesen (1890-1953), og far til blant andre diplomaten Håkon Wexelsen Freihow. Han var farfar til forfatteren Halfdan Freihow.


== Bibliografi ==
Til ungdom. Risør: E. Gunleikson (1915).
Galilearen – keisaren. Bergen: Lunde (1935).
Henrik Ibsens «Brand»; litterær-psykologisk studie Oslo: J. Dybwad (1936).
Ibsen-studium um Kongsemnerne. Oslo: Gyldendal (1951).


== Referanser ==
Halvdan Freihow

Halvdan Freihow er navnet til flere personer:

Halvdan Wexelsen Freihow (1883-1965), norsk prest og målsaksforkjemper.
Halfdan Freihow (1959- ), norsk forfatter og kritiker.
Dr. Holms Hotel

Dr. Holms Hotel er et hotell som ligger på Geilo. Det ble åpnet i 1909 av dr. Ingebrigt Christian Holm, en spesialist på luftveissykdommer. Han åpnet hotellet slik at hans pasienter fikk muligheten til å puste frisk fjelluft. Hotellet har siden den gang blitt en av de mest kjente hotellene i Norge.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Dr Holms Hotel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
NOU 1989: 5, Hermansen-utvalget

NOU 1989:5 En bedre organisert stat er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 16. januar 1987. Utredningen ble avgitt til Forbruker- og administrasjonsdepartementet 17. mars 1989.  Utvalget ble ledet av Tormod Hermansen, og det blir gjerne referert til som Hermansen-utvalget. Øvrige medlemmer av utvalget var Anne Kari Lande Hasle, Knut Bartnes, Christian Hambro, Thor-Erik Johansen, Tore Lindholt, Anni Milward, Johan P. Olsen, Ragnhild Sohlberg, Vidar Oma Steine og Aud Watnebryn.
NOU 1989:5 En bedre organisert stat la grunnlaget for deregulering innenfor energi-, tele-, og postsektorene.Høyre-politiker Torbjørn Røe Isaksen omtalte rapporten fra Hermansen-utvalget som «New Public Managements moderdokument».I en artikkelserie i Morgenbladet i 2014 ble denne utredningen kåret til norgeshistoriens mest innflytelsesrike NOU-rapport.Til 25-årsjubileet for rapporten skrev Hermansen sammen med Inger Marie Stigen Ble det en bedre organisert stat?


== Innholdsfortegnelse ==
Utvalgets oppnevning, mandat og sammensetning
Hovedpunkter og konklusjoner
Organisering av statens virksomhet prinsipielle problemstillinger og synspunkter
Omfang og sammensetning av statlig og annen virksomhet
Oversikt over eksisternede tilknytningsformer
Styringssystemer innenfor statsapparatet - virksomhetslederes og tillitsvalgtes erfaringer og synspunkter
Retningslinjer for valg av tilknytningsform
Forslag til endringer i forvaltningsorganmodellen
Organisatoriske tilpassninger og samarbeidsmodeller
Økonomiske og administrative konsekvenser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
En bedre organisert stat
Schio

Schio er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 39 472 innbyggere (2013).


== Befolkningsutvikling ==


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Schio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Schio – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
GP de Fourmies

Grand Prix de Fourmies er et fransk endagsritt i landeveissykling som arrangeres hvert år i september. Rittet har blitt arrangert siden 1928. Rittet er av UCI klassifisert med 1.HC og er en del av UCI Europe Tour. 


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Grand Prix de Fourmies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Velo d’Astico

Velo d'Astico er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 2 430 innbyggere (2013).


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Velo d'Astico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arsiero

Arsiero er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 3 247 innbyggere.


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arsiero – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Maurice LaMarche

Maurice LaMarche (født 20. mars 1958 i Toronto i Ontario) er en canadisk stemme-skuespiller og tidligere stand-up-komiker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maurice LaMarche – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maurice LaMarche på Internet Movie Database 
(sv) Maurice LaMarche i Svensk Filmdatabas 
(da) Maurice LaMarche på Scope 
(fr) Maurice LaMarche på Allociné 
(en) Maurice LaMarche på AllMovie 
(en) Maurice LaMarche hos The Movie Database 
(en) Maurice LaMarche hos Behind The Voice Actors 
Maurice LaMarche på Twitter
Susanne Blakeslee

Susanne Blakeslee (født 27. januar 1956 i Los Angeles i California) er en amerikansk komiker og skuespiller.


== Eksterne lenker ==
(en) Susanne Blakeslee på Internet Movie Database 
(en) Susanne Blakeslee hos The Movie Database 
(en) Susanne Blakeslee hos Behind The Voice Actors
Tara Strong

Tara Lyn Strong (født Charendoff 12. februar 1973 i Toronto i Ontario) er en kanadisk-amerikansk komiker og skuespiller. Hun er kjent for hennes stemmer i animasjonsfilmer og -serier og videospill. Hun har vært medvirkende i TV-serier som Teen Titans, Powerpuffjentene, Rugrats, My Little Pony: Vennskap er ren magi, Chowder og Fairly Odd Parents, samt i videospill som Mortal Kombat X, Kingdom Hearts II, WildStar, The Elder Scrolls Online og Psychonauts. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tara Strong – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tara Strong på Internet Movie Database 
(no) Tara Strong hos Filmfront 
(sv) Tara Strong i Svensk Filmdatabas 
(fr) Tara Strong på Allociné 
(en) Tara Strong på AllMovie 
(en) Tara Strong hos Rotten Tomatoes 
(en) Tara Strong hos The Movie Database 
(en) Tara Strong hos Behind The Voice Actors
Rodger Bumpass

Rodger Albert Bumpass (født 20. november 1951) er en amerikansk komiker og skuespiller. Han er stemmen før Bleckevard Tentakel i Svampebob Firkant.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rodger Bumpass på Internet Movie Database 
(da) Rodger Bumpass på Scope 
(fr) Rodger Bumpass på Allociné 
(en) Rodger Bumpass på AllMovie 
(en) Rodger Bumpass hos The Movie Database 
(en) Rodger Bumpass hos Behind The Voice Actors
Francis Coquelin

Francis Joseph Coquelin (født 13. mai 1991) er en fransk fotballspiller som spiller for den spanske klubben Villarreal CF.Han har en defensiv midtbanerolle, men kan også spille høyreback. Coquelin var lånt ut til den franske klubben FC Lorient i 2010/2011-sesongen, hvor han spilte 20 seriekamper før han returnerte til Arsenal. 
Coquelin debuterte for Arsenal som innbytter for Fran Mérida i en ligacupkamp mot Sheffield United FC i september 2008 (6–0).12. januar 2017 skrev han under en ny kontrakt med Arsenal.Han har også spilt på flere aldersbestemte landslag for Frankrike, og fra 2011 har han spilt for Frankrike U21.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Francis Coquelin – UEFA 
(fr) Francis Coquelin – LÉquipe 
(en) Francis Coquelin – Transfermarkt 
(en) Francis Coquelin – WorldFootball.net 
(en) Francis Coquelin – Soccerbase.com 
(en) Francis Coquelin – FootballDatabase.eu 
(en) Francis Coquelin – Soccerway 
(en) Francis Coquelin – PlaymakerStats.com 
(de) Francis Coquelin – Tysklands fotballforbund 
(en) Francis Coquelin – FBref 
Spillerprofil hos Arsenal FC
Otto IV av Brandenburg

Otto IV av Brandenburg, Otto med pilen, (født ca 1238, død 27. november 1308 eller 1309) fra huset Askanien var markgreve av Brandenburg fra 1266 til sin død.
Otto var sønn av Johan I av Brandenburg og Sophie av Danmark.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen Otto IV., Markgraf von Brandenburg av Otto von Heinemann og Konrad Burdach i: Allgemeine Deutsche Biographie, utgitt av Der Historischen Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, Band 24 (1886), S. 659–663
(de) Verk av og om Otto IV. i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Ignasi Miquel

Ignasi Miquel Pons (født 28. september 1992) er en spansk fotballspiller som spiller for Granada.Ignasi er forsvarsspiller, men kan også spille defensiv midtbane.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ignasi Miquel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ignasi Miquel – UEFA 
(en) Ignasi Miquel – Transfermarkt 
(en) Ignasi Miquel – Soccerbase.com 
(en) Ignasi Miquel – FootballDatabase.eu 
(en) Ignasi Miquel – Soccerway 
(en) Ignasi Miquel – FBref 
(es) Ignasi Miquel – as.com