jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Boerhest

Boerhest er navnet på en hesterase fra Sør-Afrika. I sitt hjemland er den også kjent som boerperd (boer er afrikaans for bonde og perd er afrikaans for hest).


== Opprinnelse ==
Boerhesten kom til Sør-Afrika med hvite immigranter på 1600-tallet. Flere oppdrettere importerte hester og krysset dem med de sørafrikanske ponniene. Det var med disse krysningene boerhesten ble til. Det er trolig flere raser som er krysset inn, men det er svært usikkert hvilke dette er. På 1700-tallet hadde boerhesten fått rykte på seg for å være en god militærhest, siden den kunne klare seg lenge på dårlige matrasjoner.


== Rasebeskrivelse og bruksområder ==
Boerhesten har en rett profil, og bærer hodet høyt. Halsen er middels lang, men smal. Boerhesten er svært hardfør. Den er kjent for sitt ganglag og høye kneaksjon. Boerhesten blir brukt til all slags ridning, men den er også en populær kjørehest. Rasen er også en umåtelig populær oppvisningshest. Den har vanligvis et rolig gemytt og er vennlig og kontaktsøkende. Mankehøyden ligger på ca. 147 cm – 162 cm.
Thomas Middleton

Thomas Middleton (født 18. april 1580, død 4. juli 1627) var en engelsk jakobinsk skuespillforfatter og poet. Han regnes sammen med John Fletcher og Ben Jonson for å være blant de mest suksessrike og produktive av skuespillforfattere som skrev sine stykker i den jakobinske periode. Middleton var en av få renessansedramatikere som oppnådde like stor suksess med både sine komedier og sine tragedier. Han skrev også maskespill og festspill. Han har forblitt en av de mest ansette og markante jakobinske dramatikerne.


== Forfatterskap ==
Middleton skrev i mange sjangrer, inkludert tragedier, historiske dramaer og bykomedier. Han best kjente skuespill er tragediene The Changeling (skrevet sammen med William Rowley), oppsatt i 1622, men utgitt først i 1653; og Women Beware Women (usikkert når den først ble skrevet, men den ble trykt i 1657); foruten også den kynisk-satiriske bykomedien A Chaste Maid in Cheapside (skrevet ca. 1613, og utgitt i 1630).
Tidligere utgaver av The Revenger's Tragedy (framført i 1606, og trykt i 1607) ble først tilskrevet Cyril Tourneur, eller som siden unnlot å bestemme forfatterskapet mellom Middleton og Tourneur. Etter statistiske undersøkelser av David Lake og MacDonald P. Jackson har Middletons forfatterskap ikke blitt alvorlig utfordret, og ingen forsker har siden hevdet Tourneur som forfatter. Forlaget Oxfords utgave av Middleton, og dens ledsagerbok, Thomas Middleton and Early Modern Textual Culture, tilbyr omfattende bevis for ikke bare Middletons forfatterskap til The Revenger's Tragedy, men også for hans samarbeid med William Shakespeare på Timon of Athens (1623) og hans tilpasning og revidering av Shakespeares Macbeth og Measure for Measure (Like for like, 1604). Det har også blitt argumentert for at Middleton samarbeidet med Shakespeare på stykket Når enden er god, er allting godt (1602–03).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Chakravorty, Swapan Kumar (1996): Society and Politics in the Plays of Thomas Middleton. Oxford: Clarendon Press.
Covatta, Anthony (1973): Thomas Middleton's City Comedies. Lewisburg: Bucknell Univ. Press.
Baines, Barbara Jo (1973): The Lust Motif in the Plays of Thomas Middleton. Salzburg.
Eccles, Mark (1933): «Middleton's Birth and Education» i: Review of English Studies 7, s. 431–441.
Frassinelli, Pier Paolo (2003): «Realism, Desire, and Reification: Thomas Middleton’s A Chaste Maid in Cheapside» i: Early Modern Literary Studies 8
Heinemann, Margot (1980): Puritanism and Theatre: Thomas Middleton and Opposition Drama Under the Early Stuarts. Cambridge: Cambridge University Press.


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Middleton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thomas Middleton på Internet Movie Database 
(no) Thomas Middleton hos Sceneweb 
(en) Thomas Middleton hos The Movie Database 
(en) Thomas Middleton hos Internet Broadway Database
Johannes Meursius

Johannes Meursius (født 9. februar 1579 i Loozduinen ved Haag i Nederland, død 20. september 1639 i Sorø i Danmark), også kjent som Johannes van Meurs, var en nederlandsk filolog og historiker.
Etter å ha tilbragt noen år på reiser som lærer for rådsherren Jan van Oldenbarnevelts sønner, ble Meurius i 1610 ansatt som professor i historie i Leiden og ble dessuten nederlandsk historiograf. Fra 1611 var han professor i gresk. På grunn av de politiske partiforholdene i Nederland gjorde imidlertid stillingen vanskelig for ham, og han tok derfor i 1625 imot et tilbud om et professorat ved Sorø Akademi i Danmark. Han ble også utnevnt til kongelig dansk historiograf, og ble i Danmark til sin død.
Meursius begynte alt som ung mann å skrive kommentarer til antikke greske forfattere, og leverte en mengde slike kommentarer i årenes løp. Han skrev dessuten mange avhandlinger om antikke forhold, et Glossarium græco-barbarum (om middelaldergresk) og Athenæ Bataviæ (om universitetet i Leiden). Han skrev flere bøker om Nederlands historie og, mens han var i Danmark, Historia Danica («Dansk historie», 1630), som senere ble supplert med Hans Grams noter. Meursius’ samlede verker ble utgitt i 12 bind i Firenze 1741–1763. Hans sønn med samme navn fulgte med ham til Danmark og ble der til sin død. Også han skrev forskjellige historiske skrifter.


== Referanser ==


== Kilder ==
(da) Ræder, H. H.:  «Johannes Meursius», i: Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave. Bd. XVI, København: J. H. Schultz, 1924, s. 1038.
Budjonny

Budjonny er en russisk hesterase som er kjent for sin utholdenhet og sine frie bevegelser.


== Opprinnelse ==
Budjonnyen ble avlet frem av russiske oppdrettere tidlig på 1900-tallet. Budjonnyen er også kjent under navnet budonny. Rasen er oppkalt etter den russiske krigshelten Marskalk Semjon Budjonnyj som var sentral under utviklingen av rasen. Målet var å få frem en staselig militærhest. Det gjorde man ved å krysse den russiske don-hesten med engelske fullblodshester. Dette førte til rasen budjonny.


== Rasebeskrivelse og bruk ==
Rasen har et edelt hode med fullblodstrekk. Muskuløs kropp,med lange, slanke og sterke bein. Budjonnyen er en allsidig ridehest, og kan brukes til det meste. Mankehøyden ligger på rundt 150 cm. Hestene er rolige og lette å trene. De er også kjent for å være villige og energiske.


== Eksterne lenker ==
(en) Budyonny – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Budyonny – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Johannes Pontanus

Johannes Isaksen Pontanus (født 21. januar 1571 i Helsingør i Danmark, død 6. oktober 1639 i Harderwijk i Nederland) var en dansk kongelig historiograf.
Pontanus var bror av maleren Pieter Isaacsz og vokste opp i Nederland, men besøkte Danmark et par ganger sist på 1500-tallet. Her ble han kjent med Tyge Brahe og Arild Huitfeldt. I 1604 ble han professor ved gymnaset i Harderwijk, og i 1618 ble han utnevnt til kongelig dansk historigraf, med oppgaven å skulle skrive Danmarks historie på latin. Han holdt på med dette arbeidet til sin død, men rakk bare å utgi første del av sin Rerum Danicarum Historia (1631). Verket bygger på Huitfeldts krønike.


== Referanser ==


== Kilder ==
(da) Erslev, Kr.:  «Pontanus, Johannes Isaksen», i: Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave. Bd. XIX, København: J. H. Schultz, 1925, s. 402.
Statsarkivet i Trondheim

Statsarkivet i Trondheim er statsarkiv for Møre og Romsdal, Sør-Trøndelag, Nord-Trøndelag og Nordland og er en del av Arkivverket. Riksarkivaren er leder for Arkivverket. Statsarkivet i Trondheim ble etablert i 1850 og er Nordens eldste statsarkiv. Siden høsten 2006 er statsarkivet samlokalisert med to andre arkiv, ett bibliotek og ett museum i Arkivsenteret på Dora. Her samarbeider institusjonene på flere områder, og har blant annet en felles lesesal.
Statsarkivets oppgaver er å ta vare på og tilgjengeliggjøre arkivmateriale fra den lokale og regionale statsadministrasjonen. I tillegg tar arkivet imot og oppbevarer privatarkiv. Statsarkivet har tilsyn med arkivforholdene i den offentlige forvaltningen innen sitt distrikt, og bistår i den sammenheng offentlige myndigheter med råd og veiledning. Statsarkivet arbeider også med å skape interesse for og spre kunnskap om arkiv. Statsarkivet i Trondheim oppbevarer ca. 28 000 hyllemeter med arkiv.
Arkivmateriale fra Statsarkivet kan brukes på lesesalen i Arkivsenteret på Dora. Det mest brukte materialet i statsarkivene er også tilgjengelig på Arkivverkets digitale lesesal, Digitalarkivet.


== Eksterne lenker ==
Arkivverkets hjemmeside
Arkivsenteret i Trondheim
Digitalarkivet
Campolina

Campolina er en brasiliansk hesterase som er spesielt kjent for sin firtaktige gangart kalt «marcha».


== Opprinnelse ==
Spanske hester dannet på 1500-tallet grunnlaget for det som senere skulle bli rasen Campolina.
Rundt 1870 krysset den brasilianske oppdretteren Cassiano Campolina en innfødt hoppe med berberblod med en pura rasa espanol-hingst. Avkommet, en hingst, ble stamfar til Campolina-rasen. Rasen er oppkalt etter Cassiano Campolina. Det er senere blitt krysset inn flere forskjellige raser, så Campolinaen som rase er ikke så ren.


== Rasebeskrivelse og bruk ==
Stort, rett hode med store øyne. Kraftfull og kompakt kropp med mye muskelmasse. Sterke og hardføre ben. Campolinaen kan brukes til det meste av ridning og kjøring. Rasen er kjent for gangarten «marcha», som er en firtaktig gangart. Den er som en blanding mellom trav og galopp, og svært behagelig. Rasen er rolig og snill. Mankehøyden kan være fra ca. 149cm – 167cm.
Borgaskaret

Borgaskaret er en populær tursti mellom Arna og Bergen, gjerne i kombinasjon med tur over Vidden til Ulriken eller til Fløyen da Borgaskaret krysser over fjellet omtrent midt på Vidden.  På bysiden er stien svært vanskelig hvis man i stedet velger å gå ned der (steinur), men fører ned i den vakre Hardbakkedalen og videre ned til Svartediket.
Borgaskaret er den gamle postveien mellom Arna (Borgo gård) og Bergen (Hardbakka gård, nedlagt). 


== Fjell i Arna ==
Gullfjellet – 987 moh.
Skåldalsfjellet – 718 moh. med Skåldalsnipa – 603 moh.
Hananipa – 717 moh. med toppunktet i Vaksdal, men oppstigning fra Arna.
Trollabotshaugen – 678 moh.
Krånipa – 703 moh.
Trengereidhotten – 577 moh.
Borga – 634 moh.
Repparåsen – 609 moh.
Vardegga / Vareggen – 590 moh.
Ådnanipa / Arnanipa – 456 moh.


=== Se også ===
Byfjellene i Bergen


== Eksterne lenker ==
Turveier i Arna
De store banker

De store banker, også kalt Newfoundlandsbankene, er en gruppe undervannsplatåer sørvest for Newfoundland, om lag 300 000 km². Gjennomsnittsdybden er 70–80 m, men store områder ligger bare 12–20 m under havflaten. Her møtes den kalde Labradorstrømmen med den varme Golfstrømmen, derfor oppstår det ofte tåke. Labradorstrømmen fører med seg store isfjell som kan være farlige for skipsfarten. På bankene har det siden 1500-tallet vært drevet stort fiske med deltakelse fra mange land. Norge drev linefiske her fram til 1978. Den kalde Labradorstrømmen blander seg her med det varme vannet fra Golfstrømmen. Blandingen av vannet fra disse to strømmene og formen på havbunnen løfter næringsstoffer fra bunnen opp til overflaten. Dette området er derfor et av de beste fiskefeltene i verden. Fisket her omfatter torsk, hyse, og lodde. Av skalldyr fanges kamskjell og hummer. Det er også svært mye sjøfugl i området. 
Se også Flemish Kapp
Anaesthetis testacea

Anaesthetis testacea er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne arten er bare kjent fra det sørøstlige Sverige i Norden.


== Utseende ==
En liten til middelsstor (5–10 mm), sylindrisk, gulbrun, tilsynelatende nesten naken trebukk. Antennene er svarte og nesten så lange som kroppen. Hodet er svart, rektangulært sett ovenfra. Pronotum er rødbrunt, nesten kvadratisk sett ovenfra, grovt punktert og ganske blankt. Det har en liten knøl midt på hver sidekant. Dekkvingene er gulbrune, parallellsidige med markerte, rettvinklede skuldre, grovt punkterte, sparsomt kledt med korte, oppstående hår. Beina er svarte.


== Levevis ==
Arten utvikler seg i tynne greiner av eik, gjerne hogst- og ryddingsavfall. Larveutviklingen tar to år. De voksne billene kan finnes i nærheten av egnede greiner i juni-juli.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Europa, bortsett fra de vestligste delene, østover til Syria og Sibir. I Norden forekommer den i et lite område i Småland, Skåne, Blekinge og Öland i Sverige.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  – ca. 315 arter i Europa
Stammen Apodasyini
Anaesthetis testacea (Fabricius, 1781)


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7


== Eksterne lenker ==
(en) Anaesthetis testacea i Encyclopedia of Life 
(en) Anaesthetis testacea i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Anaesthetis testacea hos Artsdatabanken 
(sv) Anaesthetis testacea hos Dyntaxa 
(en) Anaesthetis testacea hos Fauna Europaea 
(en) Anaesthetis testacea hos NCBI 
(en) Kategori:Anaesthetis testacea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Anaesthetis testacea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anaesthetes testacea – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av arten
Frank Martin (komponist)

Frank Martin (født 15. september 1890 i Genève, død 21. november 1974 i Naarden) var en sveitsisk komponist, som levde store deler av livet sitt i Nederland. Han var av fransk-hugenottisk avstamning.


== Liv ==
Han ble født i Genève, og var det tiende og yngste barnet av calvinistpresten Charles Martin. Før han begynte på skolen, spilte han piano og improviserte. Allerede som niåring komponerte han sanger, uten å ha fått noen musikalsk opplæring. Han hørte Matteuspasjonen av J. S. Bach da han var 12 år gammel, og det gjorde så sterkt inntrykk på ham at Bach forble hans sanne mester.
Etter foreldrenes ønske studerte Martin matematikk og fysikk, men gav seg etter to år. Han fikk privatundervisning i piano hos Joseph Lauber, som også var komponist, organist og orkesterleder, så helt selvlært var han ikke. Men Martin gikk aldri på noe musikkonservatorium.
Martin startet som senromantisk komponist, og ble etter hvert opptatt av Schönberg og tolvtonemusikk, men brukte denne fritt. Han forlot aldri tonaliteten. Han skrev for øvrig orkesterverk, kammermusikk, kor- og vokalmusikk.
I perioden 1918-26 bodde han i Zürich, Roma og Paris. I 1946 flyttet han til Nederland for å få tid til å komponere.


== Hovedverker ==
Messe for dobbelt kor a cappella (1922–1926)
Quatre pièces brèves for gitar (1933)
Le Vin herbé (1938 og 1940-1941), inspirert av Tristan og Isolde
Petite symphonie concertante (1944–1945)
In terra pax (1944), oratorium
Concerto pour sept instruments à vent, timpani, et cordes (1949)
Golgotha (1945–1948), oratorium
Polyptyque, et deux petits orchestres à cordes (1973)
Requiem (1971–1972)Han skrev også en symfoni som ble fullført i 1937, konserter for piano, en konsert for cembalo, en konsert for fiolin, en konsert for cello, og serie ballader for forskjellige soloinstrumenter med piano eller orkester.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Regula Puskás: «Martin, Frank» i Historisches Lexikon der Schweiz
Gwangjus undergrunnsbane linje 1

Gwangjus undergrunnsbane linje 1 er en undergrunnslinje, som er en del av Gwangjus undergrunnsbane.
Undergrunnsbanen startet driften i 2004 og Gwangju ble dermed den femte byen i Sør-Korea med egen undergrunnsbane. Operatør av undergrunnsbanen er Gwangju Metropolitan Rapid Transit Corporation. Banens ene linje går mellom stasjonene Nokdong og Pyeongdong.
Banen opereres i tidsrommet 5:30 – 24:00 med 12 minutters intervaller, 6 minutters i rushtiden mellom Pyeongdong og Geumnamro 5-ga, mens banen mellom Geumnamro 5-ga og Sotae har trafikkintervallene 15/8 minutter. Nokdong er togdepot med forbindelse til Sotae hvert 90. minutt. Prisen starter på 900 won.


== Historie ==
Strekningen Dongmak undergrunnsstasjon – Bakchon undergrunnsstasjon: åpnet 6. oktober 1999
Strekningen Bakchon undergrunnsstasjon – Gyulhyeon undergrunnsstasjon: åpnet 7. desember 1999
Strekningen Gyulhyeon undergrunnsstasjon – Gyeyang undergrunnsstasjon: åpnet 16. mars 2007
Strekningen Dongmak undergrunnsstasjon – International Business District undergrunnsstasjon: åpnet 1. juni 2009En ny forlengelse på 10,9 km nordover fra Gyeyang mot Gumdan New City er under utbygging, og planlegges ferdigstilt i 2011.
Gwangjus bymyndighet har lansert planer for å utvide linje 1 sørover til Hwasun og nordover til Naju.


== Stasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gwangju Metro Line 1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (engelsk)
Gwangjus undergrunnsbane linje 1 på UrbanRail.Net
Daejeons undergrunnsbane linje 1

Daejeons undergrunnsbane linje 1 er en den av Daejeons undergrunnsbane i den sørkoreanske byen Daejeon. Banens ene linje består av 22,6 km og 22 stasjoner. Det er planlagt tilsammen fem linjer i byen.Første del av linje 1 åpnet 16. mars 2006 mellom Panam og Government Complex (12,4 km), mens andre del åpnet 17. april 2007, mellom Government Complex og Banseok (10,2 km). Opprinnelig var planen at første del av nettet skulle åpne til Fotball-VM 2002, men utbyggingen ble forsinket.
Ved Daejeon stasjon er det overgangsmulighet til det koreanske jernbanenettet.
Banen opereres mellom 05:30 og 24:00, med fem minutters intervall i rushtiden og 8 til 10 minutter ellers i døgnet. Prisene starter på 800 won for de første 10 km, deretter 100 won i tillegg.


== Stasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Daejeons undergrunnsbane (koreansk)
Daejeons undergrunnsbane linje 1 på UrbanRail.Net
Pogonocherus caroli

Pogonocherus caroli er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne arten forekommer i Sørøst-Sverige, men derfra må man til Sør-Europa for å finne andre bestander.


== Utseende ==
En liten til middelsstor (6–10 mm), kraftig, brunspraglete trebukk. Den er tydelig større enn de andre Pogonocherus-artene som forekommer i Norden. I likhet med Pogonocherus hispidulus har dekkvingene en spiss tagg i spissen. Antennene er kraftige, med ganske lange børster, noe lengre enn kroppen, leddene er nesten ensfarget brune. Hodet er stort og bredt, tett kledt med håraktige skjell. Pronotum er litt bredere enn langt, hvelvet, med en butt tagg midt på hver sidekant, i tillegg har den tre blanke, spisse knøler på ryggen. Dekkvingene er brune, i midten med en mørk skråflekk, foran denne med et lysere område. De har en spiss tagg ytterst i spissen, og to opphøyde lengderibber som har flekker av svarte hår. Beina er korte og svært kraftige.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i greiner av furu. Utviklingen tar to år, den voksne billen klekkes om ettersommeren eller høsten, men er lite aktiv før neste vår, da den lever til utpå sommeren. Den er lett å overse da den har gode kamuflasjefarger og er ganske liten.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørlige Europa og Nord-Afrika, men har en reliktbestand på Gotland og omkringliggende områder i det sørøstlige Sverige. Denne bestanden er svært isolert siden nærmeste kjente andre bestand er i Sør-Frankrike.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  – ca. 315 arter i Europa
Stammen Pogonocherini
Pogonocherus caroli Mulsant, 1863


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7


== Eksterne lenker ==
(en) Pogonocherus caroli i Encyclopedia of Life 
(en) Pogonocherus caroli i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pogonocherus caroli hos Artsdatabanken 
(sv) Pogonocherus caroli hos Dyntaxa 
(en) Pogonocherus caroli hos Fauna Europaea 
(en) Pogonocherus caroli hos NCBI 
Bilde av arten
Energispillet

Energispillet.no er et fritt tilgjengelig webbasert strategispill innen energi, miljø og klima. Målgruppen for spillet er elever i ungdomsskolen og videregående skole. Energispillet.no er bygget over en simulatorbasert spillmotor. Det betyr at det er spillerens handlinger som er avgjørende for framdrift og resultater, ikke forhåndsprogrammerte løsninger. Energispillet.no er først og fremst et undervisningsspill, men er også godt egnet som strategispill til bruk i fritiden.


== Eksterne lenker ==
Spillets nettside
Mesosa myops

Mesosa myops er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne arten finnes i Norden i dag bare på én lokalitet nær Åbo i Finland, den fantes tidligere også i Sverige.


== Utseende ==
En middelsstor (10–15 mm), bred og kraftig trebukk, grunnfargen mørkt skifergrå. Antennene er kraftige og tydelig lengre enn kroppen. Hodet er rektangulært sett ovenfra, mye bredere enn langt med en fure i midten. Pronotum er bredere enn langt med litt rundede sider, mørkgrått med fire ovale, svarte flekker som er bredt kantet med gult. Dekkvingene er korte og brede, betydelig bredere enn pronotum ved roten, grunnfargen er mørkgrå overstrødd med små, uregelmessige, gule flekker, i den bakre delen også med et par svarte flekker. Vingene er parallellsidige foran, langt avrundede bak. Beina er korte og kraftige, vekselvis gule og grå.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved av løvtrær, mest eik og lind. Larven lever i innerbarken. Larveutviklingen tar 2-3 år. De voksne billene kan finnes på døde stammer i juli-august.


== Utbredelse ==
Arten finnes fra Finland og Baltikum østover til Japan. Den er også funnet i Blekinge i Sverige, men disse funnene er over 200 år gamle.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  – ca. 315 arter i Europa
Stammen Mesosini
Mesosa myops (Dalman, 1817)


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7


== Eksterne lenker ==
(en) Mesosa myops i Encyclopedia of Life 
(en) Mesosa myops i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Mesosa myops hos Artsdatabanken 
(sv) Mesosa myops hos Dyntaxa 
(en) Mesosa myops hos Fauna Europaea 
(en) Mesosa myops hos NCBI 
(en) Kategori:Mesosa myops – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Mesosa myops – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av arten
Kristen Johanssen

Kristen Johanssen (født 19. juni 1869, død 1949) var en norsk jurist og regjeringsadvokat.Johanssen arbeidet som sakfører og ble i 1897 byrettsdommer. I 1899 ble han høyesterettsadvokat. Johanssen ble i 1924 utnevnt til regjeringsadvokat, et embete han besatte til 1939. I sitt juridiske virke publiserte Johanssen flere arbeider i Tidsskrift for rettsvitenskap, Norsk Retstidende og andre juridiske tidsskrifter.Johanssen ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden og av Finlands hvite roses orden og var offiser av den franske Æreslegionen.


== Referanser ==