jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
May Lis Ruus

May Lis Ruus (født 22. februar 1968) er en norsk forfatter fra Bergen i Hordaland. Hun er utdannet innen fagene arkeologi, psykologi og sosialantropologi, og har også gått på kunstskole. Hun arbeidet som webdesigner, grafisk designer og internettredaktør før hun ble forfatter. 
Ruus kom i juni 2012 med romanserien Nattmannens datter. Her skriver hun om 1700-tallets Bergen. Hovedpersonen i serien vokser opp på byens tugt- og manufakturhus, og er datteren til byens nattmann. Serien er på 40 bøker, og siste bok kom ut i mars 2017.  
Nattmannens datter er oversatt til polsk under tittelen Córka Hycla, og utgis i Polen fra 2018 av forlaget Edipresse Polska.
I mai 2018 utkom romanserien Papirslottet, med handling i Bergen og Alvøen i 1808. Serien er på 12 bøker. Papirslottet utgis som lydbok. 
Hennes tredje serie, De fremmede, er en sesongbasert lydserie. Det historiske dramaet er basert på den sanne historien om emigrantskipet De Zee Ploeg som kom til Bergen i 1817. De fremmede er den første i Norge som er skrevet rett for lyd, uten å ha vært bok først. Den består av to sesonger med ti episoder i hver sesong. Den er produsert av Storytel Norge/Cappelen Damm, og utkom på Storytel 16. november 2020, med en episode hver uke frem til påske 2021. 
Ruus har også bidratt med noveller til bøkene Julestemning (2016) og Sommerstemning (2017) for Cappelen Damm forlag, samt en artikkel i Nemis jubileumsblad (2017).
Tidløs er hennes fjerde romanserie, utgitt fra 30. oktober 2020. Det er et tidsreisedrama utgitt i sesonger, med 12 bøker i hver sesong, med en ny bok i handelen hver måned. Handlingen utspiller seg i Bergen på midten av 1500-tallet og i nåtid. 
Alle bøkene utgis av NorskeSerier og forlaget Cappelen Damm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forlagets forfatterside
Forlagets side om romanserien Nattmannens datter (2012)
Forlagets side om romanserien Papirslottet (2018)
Forlagets side om lydserien De fremmede (2019)
Forlagets side om romanserien Tidløs (2020)

(no) Publikasjoner av May Lis Ruus i BIBSYS
Arne Bjørlykke

Arne Bjørlykke (født 3. oktober 1943) er en norsk geolog og ekspert på mineralisering av gull.Han studerte til bergingeniør ved NTH i 1967 og var i studietiden leder for Liberale Studenter 1964–65.  I 1968 ble han  tilsatt i Norges geologiske undersøkelse (NGU) i Trondheim, og han ble 1. juni 1974 «statsgeolog I» ved geologisk avdeling.  Han ble professor i geologi ved Universitetet i Oslo i 1984 og var instituttleder fra 1987 til 1989.  I 1994  meldte han overgang tilbake til NGU og Trondheim for å bli administrerende direktør, et virke han hadde frem til 2006, da han gikk over i en stilling som seniorforsker. Han var direktør ved Naturhistorisk museum (UiO) fra 2009 til 2015.
Bjørlykke er innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Norges Tekniske Vitenskapsakademi, og han mottok i 2001 Bergstaven fra Norsk Bergforening.
Han har vært innvalgt i Trondheim bystyre for Arbeiderpartiet.
Han er sønn av geologen Harald Bjørlykke (1901–68) og bror til geologen Knut Olav Bjørlykke. Hans farfar var geologen Knut Olai Bjørlykke (1860–1943).


== Utgivelser ==
Arne Bjørlykke, Teknologi og samfunn – Norges Tekniske Vitenskapsakademi 1955-2005 (Tapir forlag, 2005)


== Referanser ==
Truls Jacob Langvand

Truls Jacob Langvand (født 1929 i Bergen) var lektor ved Bergen katedralskole 1958-1996.
Etter examen artium ved Bergen katedralskole i 1949, studerte Lanvand kjemi, botanikk og zoologi ved Universitetet i Bergen med bifag og hovedfag 1958. Etter dette har han hatt sitt virke ved sin skole med korte avbrudd og opphold i USA. Han var blant de siste lektorer i Norge som var embetsmenn og utnevnt av Kongen i statsråd.


== Hedersbevisninger ==
«Visiting professor» i microbiologi ved Luther College, Iowa, USA 1975.


== Bibliografi (i utvalg) ==
Biokjemi med cellebiologi, H. Ascehough,  1972  .ISBN 82 03 04914 124 sider
Guttedager i lek og krig: dagbokeblad fra Bergen 1936-1945,  Alma Mater 1989, 285 sider. ISBN 978-82-419003-72
Krøniker fra den gamle skole (fra 1153 til år 2000),  Alma Mater 2000, 233 sider. ISBN 978-82-419026-04
Realfagenes historie ved Bergen katedralskole fra 1650 til 2003, 92 sider.
Bergen katedralskoles krigsdagbok 1940 – 45, Bergen 2009, 122 sider. ISBN 978-82-998052-09
Mitt eventyrlige liv del 1- 186 sider, bind ,2 - 184 sider og bind 3, - 130 sider  Bodoni trykk 2013 og 2017,
Gartnerens støvler Bodoni trykk 2018, 156 sider
Slaget om Salsu

Slaget ved Salsu (hanzi: 薩水之戰; hanyu pinyin: Sà shuǐ Zhīzhàn; hanja: 薩水大捷; hangeul: 살수대첩; revidert romanisering: Salsu Daecheop) var et bemerkelsesverdig slag utkjempet i 612 under det kinesiske Sui-dynastiet andre invasjon av det koreanske kongedømmet Goguryeo. Goguryeo-kavaleristyrkene forfulgte Suí-hæren, som de angrep og beseiret ved elva Salsu.


== Historie ==
I 612 angrep Keiser Yang av Sui Goguryeo med en hær på mer enn én million soldater, men Goguryeo møtte dem med bestemt motstand. Keiser Yang sendte så en hær på omtrent 305.000 soldater til Pyeongyang, Goguryeos hovedstad. 
Goguryeo-kommandanten Eulji Mundeok forsvarte festningen mot Suí-hæren og -marinen i flere måneder, og ødela Suí-styrkene som flyktet inn i Goguryeos territorium. Et bakholdsangrep ved Salsu påførte Suí-styrkene store tap. Da Suí-hæren nådde Salsu var vannstanden lav, siden Eulji Mundeok hadde bygd en demning for å holde vannet tilbake. Da Suí-styrkene var kommet halvveis over elva, åpnet Eulji demningen, og vannet druknet så tusenvis av Suí-soldater. Goguryeo-kavaleriet gikk så til åtak på de gjenværende Suí-styrkene. 
De overlevende Suí-soldatene ble tvunget til å raskt flykte tilbake til Liaodong-halvøya for å unngå å bli drept. Felttoget førte til at av Suí-dynastiets omtrent 305.000 soldater var det bare omtrent 2700 som unnslapp. Hvis disse tallene stemmer, var slaget ved Salsu et av verdens blodigste. 
Med seieren over Suí-dynastiet gikk Goguryeo seirende ut av krigen, mens Suí-dynastiet, svekket av store tap av ressurser og soldater på grunn av felttogene i Korea, falt sammen fra innsiden og ble erstattet av Tang-dynastiet.
Sjösala vals

Sjösala vals er en svensk sang, skrevet av Evert Taube i Rejmyre i 1941. Taube ville "besjunga skönheten och glädjen som kriget hotar att förgöra" ("besynge skjønnheten og gleden som krigen truer å ødelegge").
Sjösala er navnet på familien Taubes sommerhus som ligger i Hölö i Stavsnäs i Stockholms skjærgård. Beskrivelsen av familien Taubes skjærgårdsliv er et bilde av den svenske sommerferien. Sangteksten ("Rönnerdahl han skuttar med ett skratt ur sin säng...") beskriver Rönnerdahls sommerglede. I 1969 ble Sjösala brent av Mona Wallén-Hjerpe.


== Referanser ==


== Kilder ==
"Den svenska sångboken"
"Barnens svenska sångbok"[1]
"Sjösalaboken"
"Evert Taube – Sångboken"
Perlebreen (Dronning Maud Land)

Perlebreen er en isbre i den østre delen av Dronning Maud Land. Den ligger om lag 38 kilometer øst for øygruppa Flatvær på Kronprins Olav Kyst.
Området ble undersøkt og kartlagt av japanske forskningsekspedisjoner (JARE) mellom 1957 og 1969 og navngitt Tama Hyôga. Det norske navnet er en oversettelse av det japanske navnet.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 14408
Perlebreen Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Eulji Mundeok

Eulji Mundeok (hanja: 乙支文德; hangeul: 을지문덕; midten av 500-tallet-etter 618) var en berømt militær og politisk leder fra det koreanske riket Goguryeo, et av Koreas tre kongedømmer. Han blir ofte regnet som en av den koreanske militærhistoriens største helter på grunn av sin seier over det kinesiske Sui-dynastiets styrker i slaget om Salsu. Han tjente også som Goguryeos statsminister (magniji).
Ali Mohamed Shein

Ali Mohamed Shein (født 13. mars 1948) er en tanzaniansk politiker fra Pemba i Zanzibar. Fra 2010 til 2020 var han Zanzibars sjuende president, og før dette var han Tanzanias åttende visepresident. Han har utdanna seg ved Universitetet i Odessa i Sovjetunionen (dagens Ukraina) og har en doktorgrad i medisin fra Newcastle University Medical School i Storbritannia. Shein er den første presidenten i Zanzibar som kommer fra Pemba og ikke Unguja.


== Referanser ==
Jordpåkastelse

Jordpåkastelse er en del av et kristent begravelseritual, mest brukt i Den norske kirken. Når kista med den døde blir senket i jorda, kaster presten tre små skuffer med jord på kistelokket og sier «av jord er du kommet, til jord skal du bli, av jord skal du atter oppstå» (eller «[...], men av jorden skal du igjen oppstå») etter teksten i Første Mosebok kapittel 3 vers 19.Handlingen og ordene symboliserer at alt liv er forgjengelig og skal bli til jord igjen, fulgt av en troserklæring om legemlig oppstandelse.Andre kirkesamfunn og religioner har annen praksis. Denne kan i noen tilfeller tilpasses ønskene fra de pårørende.


== Referanser ==
Norsk geologisk forening

Norsk geologisk forening (stiftet 18. februar 1905 i Kristiania) driver populærvitenskapelig formidling om geologi. Den er basert i Trondheim, der generalsekretæren sitter i lokalene til Norges geologiske undersøkelse.  
Forenings  pådriver var Hans Reusch, som i 1890 var direktør for Norges geologiske undersøkelser og mente man måtte etablere en geologisk forening i Kristiania.  Det ble da etablert en liten Geologisk klub i 1893. Selve foreningen og dens vedtekter  ble utformet i 1903 av Reusch i samarbeid med Waldermar Chr. Brøgger, Oskar Emil Schiøtz,  Johan Herman Lie Vogt og Jakob Pavels Friis. Dens første sekretær ved oppstarten i 1905 var Knut Olai Bjørlykke.Fra starten av har foreningen utgitt Norsk geologisk tidsskrift, i dag kalt Norwegian Journal of Geology.  Den står også for GEO (Geonytt) og nettavisen GEO Aktuelt.   


== Landet blir til ==
NGF er utgav i 2006 bokverket Landet blir til - Norges geologi som er et standardverk om den geologiske utviklingen i fastlands-Norge, Svalbard og kontinentalsokkelen, og er pensum ved flere geologiutdanninger. Boka var redigert av Ivar B. Ramberg, Inge Bryhni, Arvid Nøttvedt og Kristin Rangnes. Verket kom i engelsk utgave i 2008, 2. utgave i 2013 og ble lagt ut åpent på nett i 2022.


== Priser ==
Landsmøtet og den såkalte Vinterkonferansen arrangeres annet hvert år, med utdeling av Brøggerprisen som er foreningens hederspris (etablert 2002), i tillegg til Toffenprisen for formidling (etablert 2002), Norske Shells Geopris til gode studentarbeider (etablert 2001), Store Norske-prisen (også til studenter) og Reuschmedaljen (etablert 1926).  I jubileumsåret 2005 var der 1300  medlemmer og foreningen ble feiret med tre frimerker (se liste over jubileer på norske frimerker).  I 2011 har man  lokalavdelinger i Harstad, Bergen, Oslo, Stavanger, Trondheim og Tromsø.Reuschmedaljen til yngre (ikke over 36 år) geologer, ble først delt ut til stipendiat Broch (1929), 
Toffenprisen har vært delt ut siden 2002 for god forskningsformidling av geologi. Store Norske-prisen har gått til Torbjørn Ersfjord Bjørk (2009).
Brøggerprisen har gått til

2003 Markvard Sellevoll
2005 Jan Mangerud
2007 Knut Heier
2009 Knut Olav Bjørlykke
2011 Tore Vorren
2013 Roy Helge Gabrielsen
2015 Fridtjof Riis
2017 Ellen Sigmond
2019 Eystein Jansen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
geologi.no foreningens nettsted
Nettutgave av bokverket Landet blir til
"Love and Theft"

"Love and Theft" er det 31. studioalbumet til Bob Dylan og ble gitt ut gjennom Columbia Records i september 2001. Albumet fortsatte det kunstneriske comebacket etter Time out of Mind i 1997 og fikk enda bedre mottakelse enn det forrige. Den korrekte tittelen på albumet er "Love and Theft" med engelske anførselstegn. Tittelen var visstnok inspirert av en bok skrevet av historikeren Eric Lott, Love & Theft: Blackface Minstrelsy and the American Working Class, som kom ut i 1993. I 2003 var albumet plassert på 467.-plass på listen til Rolling Stone over de 500 største albumene noensinne, mens Newsweek kåret det til det nest beste albumet det tiåret. Albumet gikk til topps i Norge.


== Sporliste ==
«Tweedle Dee & Tweedle Dum» - 4:46
«Mississippi» - 5:21
«Summer Days» - 4:52
«Bye and Bye» - 03:16
«Lonesome Day Blues» - 06:05
«Floater (Too Much to Ask)» - 04:59
«High Water (For Charley Patton)» - 04:04
«Moonlight» - 03:23
«Honest with Me» - 05:49
«Po' Boy» - 03:05
«Cry a While» - 05:05
«Sugar Baby» - 06:40Noen utgaver av CD-en ble gitt ut med en bonusplate med to spor som ikke var utgitt før: 

«I Was Young When I Left Home»" (tradisjonell, arrangert av Bob Dylan) [innspilt 22. desember 1961]
«The Times They Are a-Changin'» (Bob Dylan) [alternativ versjon, innspilt 23. oktober 1963]


== Personell ==
Bob Dylan – vokal, gitar, piano, produsent
Larry Campbell – gitar, banjo, mandolin, fiolin
Charlie Sexton – gitar
Tony Garnier – bass
Augie Meyers – trekkspill, Hammond B3, Vox orgel
David Kemper – trommer
Clay Meyers – bongotrommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) "Love and Theft" på Discogs 
(en) "Love and Theft" på MusicBrainz 
(en) "Love and Theft" på Spotify 
(en) "Love and Theft" på AllMusic
"Still Life" (American Concert 1981)

"Still Life" (American Concert 1981) er et konsertalbum av The Rolling Stones, utgitt i juni 1982. Det ble spilt inn under den amerikanske turneen deres i 1981, mot slutten av året, og kom ut før den europeiske delen av turneen startet sommeren 1982.
Før albumet kom ut gav bandet ut «Going to a Go-Go»  på singel. Det var en hit for The Miracles i 1965. B-siden på singelen, «Beast of Burden», kom ikke med på albumet, men finnes på samlealbumet Rarities 1971–2003.
"Still Life" kom ut et par uker før Stones tok turen innom Skandinavia. Mange nordmenn reiste til konserten i Göteborg 19. og 20. juni 1982.
Hampton Coliseum (Live 1981) fra samme turné ble TV-sendt direkte på Keith Richards' fødselsdag 18. desember  1981, og utgitt som nedlasting i 2012. «Let's Spend the Night Together», «Shattered» og «Time Is on My Side»  er fra denne konserten."Still Life" ble en kommersiell suksess og nådde fjerdeplassen i Storbritannia, femteplassen i USA og tredjeplassen i Norge. Det fikk derimot ikke så god kritikk, og det ble trukket frem at albumet hørtes for glatt ut og manglet de røffe kantene en kunne forvente under en Rolling Stones-konsert.


== Sporliste ==
Alle låter skrevet av Mick Jagger og Keith Richards, med mindre noe annet er oppgitt.

Side én«Intro: «Take the "A" Train» (Billy Strayhorn) – 0:27 ( Med Duke Ellington)
«Under My Thumb» - 4:18
«Let's Spend the Night Together» - 3:51
«Shattered» - 4:11
«Twenty Flight Rock» (Eddie Cochran/Ned Fairchild) - 1:48
«Going to a Go-Go» (William Robinson/Warren Moore/Robert Rogers/Marvin Tarplin) - 3:21Side to «Let Me Go» - 3:37
«Time Is on My Side» (Norman Meade) - 3:39
«Just My Imagination (Running Away with Me)» (Norman Whitfield/Barrett Strong) - 5:23
«Start Me Up» - 4:21
«(I Can't Get No) Satisfaction» - 4:24
«Outro: Star Spangled Banner» (Trad. arr. Jimi Hendrix) - 0:48


== Besetning ==
The Rolling StonesMick Jagger  - sang, munnspill, gitar
Keith Richards - gitar, kor
Charlie Watts - trommer
Ronnie Wood - gitar
Bill Wyman - bassØvrige medvirkendeIan Stewart - piano
Ian McLagan - orgel
Ernie Watts - saksofon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) "Still Life" på Discogs 
(en) "Still Life" på MusicBrainz 
(en) "Still Life" på AllMusic
Senja prosti

Senja prosti er et prosti i Nord-Hålogaland bispedømme. Indre Troms prosti ble 1. januar 2020 innlemmet i Senja prosti, og samtidig ble kommunene på øya Senja slått sammen til Senja kommune. Dermed omfatter prostiet kommunene Balsfjord, Bardu, Dyrøy, Lavangen, Målselv, Salangen, Senja og Sørreisa.


== Menigheter ==
Senja prosti har følgende Sogn/menigheter:

Balsfjord og Malangen
Bardu
Berg
Dyrøy
Lavangen
Lenvik
Målselv
Salangen
Sørreisa
Torsken
Tranøy
Øverbygd
		
		
		


== Historikk ==
Senja og Tromsø prosti ble delt i to ca. 1750 (se Tromsø prosteembete). Jens Schelderup, sokneprest i Sand, som ifølge Erlandsen var prost i Senja fra 1749 til 1751, var trolig den første prosten i Senja etter delingen av det opprinnelige prostiet. Han nevnes som prost i Senja i forbindelse med et skifte i 1750. Kgl.res. 17. august 1859 bestemte at Senja prosti fra 1. januar 1860 skulle deles i to: Trondenes prosti med prestegjeldene Trondenes, Ibestad (Astafjord) og Kvæfjord. Senjens prosti med prestegjeldene Berg, Tranøy, Lenvik og Målselv. Ved kgl.res. 19. mai 1922 ble det fastsatt at skrivemåten skulle forandres fra Senjens til Senja prosti.


== Referanser ==
(He’s a) Grunge Whore

(He's a) Grunge Whore er en 10" vinyl EP som ble gitt ut av den norske musikkgruppen Turboneger i 1993. Det var deres første utgivelse med Hans-Erik Dyvik Husby (aka Hank Von Helvete) som vokalist.
Albumet ble gjenutgitt den 30. juni 2004. Forskjellene mellom originalen og gjenutgivelsen er:

Omslaget er forstørret til den grad at kantene på bildet mangler.
Ordet «Stierkampf» på baksiden har en lysere rødfarge.
Teksten på siden er større.
Det runde klistermerket på fronten hadde blå tekst på hvit bakgrunn mens gjenutgivelsen har svart tekst på hvit.


== Sporliste ==
«Grunge Whore»
«Black Chrome»
«Time Bomb»
«Pain In Der Arsch, Pocket Full Of Cash»
«Six Pack»


== Medvirkende ==


=== Turboneger ===
Herr Tugen - sang, produsent
L.Ron Bud - gitar, produsent
Brune Neger - gitar, produsent
Bingo Neger - bass, kor, produsent
Bongo Neger - trommer, produsent


=== Øvrige ===
Geir Underdal - amplifier-drop på Black Chrome
The Lust-O-Rama - amplifier-drop på Black Chrome
Harry Neger - leadvokal på Six Pack
Eugene Chadbourne - banjo på Six Pack
Christian Calmeyer - produsent, tekniker
Audun Strype - produsent/tekniker på Six Pack
Craig Morris - produsent/tekniker på Six Pack
Morten Andersen - fotograf
Eddie Flowers - grafisk design


== Eksterne lenker ==
Albumet på discogs
Varanger prosti

Varanger prosti er et prosti i Nord-Hålogaland bispedømme, prostiet har totalt 5 menigheter.


== Menigheter ==
Varanger prosti har følgende fellesråd/menigheter:

Berlevåg
Båtsfjord
Sør-Varanger
Vadsø
Vardø


== Historikk ==
Vest- og Øst-Finnmarken prostier ble ved kgl.res. 14. mai 1864 organisert i tre prostier: Alta, Hammerfest og Varanger prostier. Vest-Finnmarken ble delt i to, dessuten ble Lebesby overført fra Øst-Finnmarken prosti.Varanger prosti ble bestående av prestegjeldene:

Sistnevnte ble i 1991 overført til det nyopprettede Indre Finnmark prosti.


== Referanser ==
Indrebergbreen

Indrebergbreen er en isbre i den østre delen av Dronning Maud Land. Den ligger om lag 18 kilometer sørvest for Kapp Omega på Kronprins Olav Kyst.
Området ble undersøkt og kartlagt av japanske forskningsekspedisjoner (JARE) mellom 1957 og 1962 og navngitt Oku-iwa Hyôga etter det nærliggende fjellet Oku-iwa, Indreberget. Det norske navnet er en oversettelse av det japanske navnet.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 10578
Indrebergbreen Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Huang Kecheng

Huang Kecheng (forenklet kinesisk: 黄克诚; tradisjonell kinesisk: 黃克誠; pinyin: Huáng Kèchéng, født 1. oktober 1902 i fylket Yongxing i provinsen Hunan i Kina, død 28. desember 1986 i Beijing) var en kinesisk general og kommunistisk politiker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Huang Kecheng kom fra en bondefamilie. Etter ungdomsårene ble han medlem av Chiang Kai-sheks revolusjonshær, og i 1925 ble han medlem av det kinesiske kommunistparti.


=== Kommunistisk opprører og hærfører ===
I 1929 tjenestegjorde Huang under Peng Dehuai i et Kuomintang-regiment stasjonerrt i det nordlige Hunan. Da Peng gjorde opprør i  juni 1928, gikk Huang sammen med ham. Huang ledet Yongxingfelttoget under Xiangnankampanjen i 1928, og deltok i større feltslag.  Huang deltok på «den lange marsjen», og ble etter ankomsten i det nordlige Shaanxi forfremmet til direktør for Partiets politiske og organisatoriske  department. 
Tidlig under den annen sino-japanske krig var han politisk offiser i den 344, brigade, tilknyttet den 115. divisjon av Åttende rutearme. Hans hær ledsaget Xu Haidong i kamper i Shanxi, Hebei og Henan. Etter 1940 ble han politisk kommissær i Åttende rutearme og nye fjerde arme, og senere nestkommanderende og logistikkommandant for den nordøstlige demokratiske allianses hær. 


=== Etter 1949: General og politiker ===
Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina i 1949 ble Huang utnevnt til guvernør i Tianjin. Senere ble han statssekretær i Hunan, kommandant for Hunan militærregion og sammes politiske kommissær, generalsekretær for Den sentrale militærkommisjon, og stabssjef for Folkets frigjøringshær. Han ble utnevnt til seniorgeneral i 1955.
I 1959 kritiserte Huang «det store spranget» og folkekommunene, og ble brennemerket som et medlem av en påstått anti-parti-gruppe tilknyttet Peng Dehuai da Peng ble refset under Lushankonferansen. Huang ble fratatt alle sine embeder og underkastet granskning. Han ble til dels rehabilitert, men ble senere fordømt og forfulgt av rødegardistene da kulturrevolusjonen brøt ut i 1966. 
I 1977, etter at Deng Xiaoping kom til makten, ble Huang politisk rehabilitert. Etter å ha blitt talt tilbake til aktiv tjeneste igjen ble han utnevnt til rådgiver for Den sentrale militærkommisjon og til eksekutivsekretær for den sentrale kommisjon for disiplininspeksjon. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jurgen Domes; Peng Te-huai: The Man and the Image, London: C. Hurst & Company. 1985. ISBN 0-905838-99-8.
Sørvestuniversitetet for nasjonale minoriteter

Sørvestuniversitetet for nasjonale minoriteter (Hanzi: 西南民族大学), gjerne kalt Minzu Daxue, er et universitet i storbyen Chengdu, hovedstad i provinsen  Sichuan i Folkerepublikken Kina. 
De fleste studentene har bakgrunn fra kinesiske etniske minoritetsgrupper.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Langknattbreen

Langknattbreen er en bred isbre i den østre delen av Dronning Maud Land. Den ligger på østsiden av Langknatten og om lag 29 kilometer øst for Kapp Omega på Kronprins Olav Kyst.
Breen ble undersøkt og kartlagt av japanske forskningsekspedisjoner (JARE) mellom 1957 og 1959 og navngitt Higasi-naga-iwa Hyôga (Østre Langknattbreen) etter det nærliggende fjellet Naga-iwa (Langknatten), sammen med Nishi-naga-iwa-hyoga (Vestre Langknattbreen, Darumabreen på norsk) fem kilometer lenger vest.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 6358
Langknattbreen Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Propriano

Propriano er en kommune i Corse-du-Sud på Korsika. Byen ligger på sørsiden av øya ved Valincobukta og Proprianobukta.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Propriano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bonifacio

Bonafacio (korsikansk: Bunifaziu) er en kommune i Corse-du-Sud på Korsika. Innbyggerne her er kalt bonafacianere og kommunen er en av de største på Korsika. Havnen i Bonafacio by er en av de eldste på øya, her har det vert havnevirksomhet helt siden tidlig på 1100-tallet.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Bonifacio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bonifacio – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder av kommunen
Arbon

Arbon er en kommune i distriktet Arbon i kantonen Thurgau i Sveits. Kommunen hadde i 2009 13 430 innbyggere og et areal på 5,94 km². Kommunesenteret ligger 402 meter over havet.
Arbon ligger på sørsida av Bodensjøen. Byen er særlig kjent for promenaden ved sjøen, og for gamlebyen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arbon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arbon – galleri av bilder, video eller lyd på Commons