jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Avskjedssang

«Avskjedssang» eller «Gammel vise fra Solør», som også denne visen blir kalt, er en emigrantvise, som skal være skrevet av en mann fra Solør som reiste til Amerika i 1897.


== Teksten ==
Jeg skriver til min pike en liten avskjedssangforresten til de venner jeg har i Norges landadjø foreldre kjære og mine søsken smånu vil jeg Jer forlate og reise her ifrå.
Ut i det kjære Norge der er jeg barnefødtog her blant disse klipper jeg barnegleden nøt.Her lød min faders stemme og moders kjente røstnår hun til søvn meg dysset det var min beste trøst.
Jeg glemmer ei de dager da jeg var i faders hjem,da var jeg glad som fuglen når våren bryter fremisær når mais dage på marken spredte grøntog kleder birkens kroner å ja da var det skjønt.
Men akk de barndomsdage de randt så hurtig hensom voverne i bekken og kommer ei igjen.Men minnet om de dage vil aldrigen dø henså lenge som en dråpe blod er i mitt bryst igjen.
Nu er min alder gledet til to og tyve årog lysten til Amerika ut i mitt sinn det står,jeg vil min lykke prøve i mine unge år,om jeg meg opp kan leve i fra de husmannskår.
Det er så tungt at tenke seg på det ville havhvor hen så mang en yngling har gået til sin gravdet er så tungt at reise fra sin utvalgte vennkan hende vi i livet ei treffes mer igjen.
Å vit min kjære pike og hør meg denne gangdet er for deg alene jeg dikter denne sang,det er for deg jeg vover mitt liv på bølgen blåat vi for eftertiden det bedre kunne få.
Det blir for deg at prøve på kjærlighetens grunnda får jeg se hva sant du har talet av din munn.Din ed og dine løfter ja favnetak der pådet skal som prentet linje ut i mitt hjerte stå.
Jeg tenker på den time da vi skal skilles ad,det mørknes for mitt sinne jeg kan ei være glad.O gid den dag var svunnen i tidens fordum henat jeg igjen var kommen til deg min kjære venn.
Hør mine ungdoms venner jeg beder eder kortbefatt Jer ei med piker når I skal reise bort,de røver eders glede og svekker eders motlangt bedre man som ene i vide verden sto.
Til slutning vil jeg byde mitt fedreland farvelgid alle ved sitt styre må gjøre rett og skjell,la Norges frie grunnlov som fjell urokket ståog alle svermeånder med skam til grensen slå.
Den som har diktet visen sitt navn ei setter neddet står forresten skrevet hos presten på et sted.Dog er jeg født i Grue og ut av husmansstandog akter nu at reise i fra mitt fedreland.
Adjø, adjø min pike, adjø for denne gangog glem nu ei den vennen du har i fremmed land.Skal vi ifra hverandre med dødens bud gå henså håper jeg vi treffes hos Gud i himmelen.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gyldendal 1982
Alf Prøysen: De gamle visene 2 med Alf Prøysen, Forlaget for Alle 1973
Hafling

Hafling (italiensk Avelengo) er en kommune i den norditalienske provinsen Syd-Tirol. Den ligger på Sarntal-Alpenes vestlige skråning (Tschögglberg), vendt mot Etschdalen og byen Meran. Kommunen har ikke noe egentlig sentrum, men består av mer eller mindre enkeltstående gårder, som grupperer seg løst i flere «fraksjoner» (Falzleben, Hafling Dorf, Hafling Oberdorf, St. Kathrein). Kommunens innbyggere er nesten utelukkende tysktalende (98 %).
Hafling er mest kjent på grunn av hesterasen haflinger, som er oppkalt etter stedet. Kommunevåpenet viser også haflingeren (eller, i heraldisk språkbruk, en brun hest med gyllen man og hale).


== Historie ==
Kommunen nevnes for første gang i 1170 som Haeveningen. I lang tid var en bratt og smal sti den eneste forbindelsen til omverdenen, som bare var tilgjengelig til fots eller med pakkhester (nettopp haflinger-hestene). Først i 1923 endret situasjonen seg, da det ble bygget en materialtaubane fra Meran til Hafling. Bilveien ble ikke bygget før i 1978.
I løpet av Syd-Tirols italienisering på 1920-tallet ble det italienske navnet Avelengo innført som en forvansking av det opprinnelige navnet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hafling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hafling – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Rockebandet Ændal

Rockebandet Ændal er et norsk metalband fra Arendal. Bandet ble startet i 2008, og består av medlemmer fra band som Stonegard, Bulk, Benea Reach og YTO Solreiser. Stilmessig spiller bandet en krysning mellom ulike sjangre, hovedsakelig metal med tungrock-elementer og norske tekster. Ikke bare er bandnavnet tatt fra Norges hardeste by, Arendal, men alle medlemmene er ekte 'Ændalitter' som ifølge dem selv er oppvokst på «trusler, vold og fyll».
Rockebandet Ændal har den uoffisielle norgesrekorden i å spille på Hovefestivalen flest ganger, da de var det eneste norske bandet som ble invitert til å spille der fire år på rad (2010-2014).
Bandet har også spilt på andre festivaler som Anal Festival (2009), Hovefestivalen (2010, 2012, 2013, 2014) Goat Rock (2012), Fjellparkfestivalen (2011) og Ikkjevel Festivalen (2014).
Bandet deltar på musikkalbumet Park CD-N med sporet «Trihondre», som pr august 2010 lå på fjerdeplass over mest spilte hardrock/metal-låter på NRK Urørt det året. Bandet ga ut sin første utgivelse, EP-en Knot - Skaddu ha dæ ei EP, i 2010. 


== Diskografi ==
2009: Diverse Artister - Park CD-N
2010: Rockebandet Ændal - Knot - Skaddu ha dæ ei EP (Urban Sound Records)
2014: Rockebandet Ændal - Hønnis, Bøllæx & Mæx Lunings (Urban Sound Records)
2019: Rockebandet Ændal - Måkeskvulp og Bølgeskrik (Neveregn)


== Medlemmer ==
Eirik Bengtson - Vokal
Thomas Wang - Gitar
Håvard Gjerde - Bass
Anwar Bitár - Slagverk


== Eksterne lenker ==
Rockebandet Ændal
(en) Rockebandet Ændal på MySpace
Rockebandet Ændal på NRK Urørt
Rockebandet Ændal på Facebook
Altrei

Altrei (uttales «al-trai», lokalt «fål-troi»; italiensk Anterivo) er en liten kommune i Dolomittene i Italia. Kommunen hører politisk og historisk til Syd-Tirol, og de nesten 400 innbyggerne er overveiende tysktalende (91 %). Geografisk ligger den imidlertid sør for vannskillet Etsch–Avisio. Dermed er Altrei den eneste tysktalende kommunen i Val di Fiemme (tysk Fleimstal), som ellers er italiensk- og ladinsktalende.
Altrei har heller ikke noen direkte veiforbindelse til sin eneste sydtirolske nabokommune, Truden, i nord. Veiforbindelser består bare til Capriana nedover og til Molina og Carano oppover Fleimstal. På demningen til Stramentizzo-innsjøen, som ligger halvveis i Altrei, kan man dessuten passere elven Avisio og kommer derved til kommunen Valfloriana i syd.
Kommunen omfatter landsbyene Altrei, Eben og Guggal samt flere enkeltgårder. Mesteparten av kommunens areal hører til nasjonalparken Trudener Horn. Altrei er preget av landbruk og har (spesielt sommer)turisme som tilleggsinntekt.


== Historie ==
Landsbyene ble grunnlagt i 1321, da greve Henrik av Tirol ga ordre om at det skulle ryddes skog til ti gårder i Fleimstal. (Kommunevåpenet symboliserer disse ti gårdene.) Henrik hadde noe tidligere brakt dalen i sin besittelse, som egentlig var under overhøyhet av fyrstbiskopen av Trient (Trento). Navnet har et (reto)romansk opphav (ante riu = «foran elven») og ble opprinnelig skrevet Antereu i tyske kilder (senere Altrew) og Anterivum i latinske kilder (derav italiensk Anterivo). At dialektuttalen «fåltroi» begynner med f, skyldes sammensmeltning av navnet med preposisjonen auf («på»).
Etter et bytte med Tramin mellom keiserinne Maria Teresia av Østerrike og fyrstbiskopen av Trient i 1779 kom Altrei tilbake til Trient, men tilfalt med riksdeputasjonsbeslutningen i 1803 på nytt Tirol, selv om det administrativt forble knyttet til Fleimstal. Derfor kom Altrei med Tirols deling i 1919 ikke til provinsen Bolzano (dvs. Syd-Tirol), men til provinsen Trento. Dette ble «korrigert» i 1948, for å samle alle tysktalende kommunene i Syd-Tirol. Til tross for italieniseringen under fascismen (bl.a. ble Altrei slått sammen med den italiensktalende nabokommunen Capriana) økte den italienske språkandelen bare forholdsvis beskjedent: Folketellingene i 1921, 1971 og 2001 registrerte hhv. 9, 60 og 33 italienskspråklige innbyggere (tilsvarende 2, 13 og 9 % av befolkningen).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Altrei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Altrei – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Bulk

Bulk er også en forkortelse for Bulklast.Bulk er et stoner metal-band fra Oslo/Arendal som startet i 2004. Musikken er inspirert av band som Kyuss og Pantera, og bandet er kjent for sine tunge rytmer og nedstemte gitarer. Bandet er spillelistet av NRK P3s Pyro, som mener de er et av norges mest lovende band i 2011.


== Konserter ==
I 2006 var de oppvarmingsband for Clawfinger på deres Norges-turne, og spilte blant annet på John Dee. I 2008 spilte bandet på Anal Festival på Tromøy, og i 2010 spilte de på Hovefestivalen. 6. mars spilte de en konsert på den legendariske Whisky a Go Go på Sunset Boulevard i Hollywood. De var også hovedband på Møllafestivalen 2010.


== Innspillinger ==
Bandets første innspilling var en demo fra februar 2006 med Bård Torstensen som produsent.Vinteren 2010 var bandet i Weed i California og spilte inn debutalbumet Guardian med den anerkjente Sylvia Massy, som blant annet har produsert for Seigmen og Tool. Albumet hadde første utgivelsesdato 31. januar 2011, og skulle utgis av plateselskapet Fairplay/Playground. Etter forsinkelser ble albumet først sluppet på høsten samme år på selskapet Nordic Records Norge, med releaseparty på John Dee 28. september.


== Medlemmer ==
Eirik Bengtson – vokal
Andre Myhren – gitar
Lars Erik Schjerpen – gitar
Vidar Braun – bass
Jonas Bengtson – slagverk


== Diskografi ==
2006: Bulk (demo)
2011: Guardian


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bulk på Urørt
(en) Bulk på MySpace
Bulk pressevideo på YouTube
Bulk i Radiostar Studios på YouTube
SKABRA

SKABRA står for Skadedyrbedriftenes Bransjeorganisasjon og ble etablert i 2008. Organisasjonen har flere medlemsbedrifter og gjennomfører årlig Skadedyrdagene, som samler flere hundre mennesker.


== Referanser ==
Offenåsen

Offenåsen, eller Oftenåsen, er en ås i Steinkjer kommune i Trøndelag. Den ligger omtrent fire kilometer sørøst for Steinkjer sentrum. Åsens høyeste punkt er 336 meter over havet, og er det høyeste punktet i nærheten av Steinkjer. Det er mulig å gå til fots langs en anlagt sti opp åsen fra nordvestsiden, eller anvende en skogsbilvei fra sørsiden, opp «baksiden» av Offenåsen. Det er ikke lov å bruke sykkel ned langs stien på nordvestsiden av åsen. Det er et større turterreng i umiddelbar nærhet i Tranamarka, som ligger nord for Offenåsen. 
Offenåsen er godt synlig fra Steinkjer. I de nedre delene av den avlange åsen som går i retning nordvest-sørøst er det mest granskog, mens det høyere opp er mer furuskog. Åsen stiger bratt og toppartiet er et avlangt noenlunde flatt parti med mindre høydevariasjoner.
I tillegg finner man to stasjoner som er nedlagte peilestasjoner for milliære fly (fiksestasjon), som var aktive i perioden 1949-1958.


== Referanser ==
Thomas Thomassen (forretningsmann)

Thomas Petur Eskild Thomassen (født 5. august 1909 i Sandavágur, død 29. januar 2001 i Tórshavn) var en færøysk næringslivsleder. Han var administrerende direktør i Tryggingarsambandið Føroyar fra 1948 til 1973.
Som 17-åring begynte han i lære ved sorenskriverembedet på Færøyene, hvor han senere ble fullmektig. Etter 23 år ved sorenskriverembedet ble han i 1948 administrerende direktør i Færøyenes monopoliserende forsikringssammenslutning, Tryggingarsambandið Føroyar. I 1973 avgikk han med pensjon fra direktørstillingen, som han overlot til sønnen Marius Thomassen. Thomassen hadde også tillitsverv i bankvesenet som revisor i Sjóvinnubankin fra 1943 til 1950, deretter som styremedlem i Føroya Banki fra 1950 til 1982, fra 1973 som styreformann.Thomas Thomassen var brorsønn av folketingsmann Thomas Thomsen. 


== Referanser ==
Spencer Street

Spencer Street kan også referere til Southern Cross jernbanestasjon.

Spencer Street er en gate i sentrum av Melbourne i Australia. Gaten er oppkalt etter John Spencer, 3. jarl Spencer som var finansminister i Lord Melbournes regjering.
Området som i dag er Spencer Street var også stedet for den første europeiske bosettingen i Melbourne da John Batman bygget sitt hjem ved Batman's Hill.
I Spencer Street ligger jernbanestasjonen Southern Cross (tidligere Spencer Street stasjon). Hovedkontoret til avisen The Age og Grand Hotel (tidligere administrasjonsbygg for Victorian Railways).
Gaten går i nord-sør retning og et den vestlige kanten av Hoddle Grid. I nord går Spencer Street inn i Dynon Road og i sør går den over Yarra og videre som Clarendon Street. 
Spencer Street var lenge kjent som en uattraktiv del av sentrum. Dette har snudd etter gentrifiseringen av Melbourne Docklands og byggingen av Southern Cross med kjøpesenter. Samt rivingen av flere bygg slik som det gamle kraftverket.
Trikkelinjen 75 går hele lengden av Spencer Street.
Chichicastenango

Santo Tomás Chichicastenango er en by og en kommune i departementet El Quiché i Guatemala. Kommunen har 107 193 innbyggere, mens selve byen har 45 549 innbyggere (2002). 95 % av innbyggerne er quiché-indianere, og de har bevart mye av den tradisjonelle kulturen sin. Kommunen har et areal på 400 km², og befinner seg 1 965 meter over havet.
Chichicastenango er blant annet kjent for kirken Santo Tomás og det tradisjonelle mayiske markedet som blir avholdt hver torsdag og søndag.
Spanjolene ga byen navnet fra nahuatl som soldatene deres fra Tlaxcala brukte: Tzitzicastenango («Neslebyen»). Dens opprinnelige navn var Chaviar.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chichicastenango – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chichicastenango – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Svømming under EM i svømmesport 2010 – 100 meter frisvømming menn

Øvelsen 100 meter frisvømming menn ved EM i svømming 2010 på langbane fant sted 13. og 14. august i Budapest, Ungarn.


== Finale ==


== Eksterne lenker ==
Finaleresultater
Hawthorn (Victoria)

Hawthorn er en forstad i Melbourne i Australia. Den ligger 6 km øst for Melbourne sentrum og er del av lokalstyret City of Boroondara. I 2006 hadde Hawthorn 19 784 innbyggere.
Den første europeiske bosetningen i området kom i slutten av 1830-årene. Boroondara Roads Board var den første lokalmyndigheten og ble opprettet i 1850årene og dekket et område som omtrentlig tilsvarer dagens Boroondara. Hawthorn Roads Board og Kew Roads Board ble utskilt som egne enheter i 1860. Hawthorn Roads Board utviklet seg da til Town of Hawthorn og City of Hawthorn. I 1994 ble Camberwell, Hawthorn og Kew slått sammen til dagens City of Boroondara. 
Bydelen er en av Australias dyreste, men har også en stor studentbefolkning på grunn av Swinburne University.
Forstaden har gitt navn til Hawthorn Football Club (Hawks) som spiller australsk fotball.


== Transport ==
Hawthorn har tre jernbanestasjoner: Hawthrone, Glenferrie og Auburn i tillegg til trikkerutene 16, 48, 70, 72, 75 og 109.
Camberwell (Victoria)

Camberwell er en forstad i Melbourne i Australia. Den ligger 9 km øst for Melbourne sentrum og er del av lokalstyret City of Boroondara. I 2006 hadde Camberwell 19 637 innbyggere.
Camberwell fikk navnet sitt fordi tre-veiskrysset minnet de tidlige bosetterne om Camberwell sør i London. Utviklingen av området kom først etter utvidelsen av Melbournes jernbanenettverk i 1880-årene. 
Burke Road utviklet seg til å bli hovedhandlegaten i Camberwell. 


== Transport ==
Camberwell har fem jernbanestasjoner: Camberwell, East Camberwell, Riversdale, Willison og Hartwell i tillegg til trikkerutene 70, 72 og 75.
Transportarbeid

Transportarbeid er et mål for hvor mye person- eller godstransport som utføres av et transportmiddel eller ved et transportsystem (i motsetning til trafikkarbeid som refererer til forflytningen av selve kjøretøyene). Transportarbeidet er et produkt av antall passasjerer (eller antall tonn gods) og gjennomsnittlig reiselengde.
Transportarbeid måles i enhetene personkilometer eller passasjerkilometer (begge forkortet pkm) for persontransport, eller eventuelt tonnkilometer (tkm) for godstransport. For privatbiler vil person-km eksakt tilsvare passasjer-km; mens i yrkestrafikk medregnes ikke føreren og eventuelt annet personale ombord. 


== Eksempler ==


=== Persontransportarbeid ===

Hvis 100 biler med gjennomsnittlig 1,3 personer i hver (som omtrent tilsvarer gjennomsnittsbelegg i rushtid) kjører mellom Fredrikstad og Oslo (100 km), utføres et persontransportarbeid på:

100 × 1,3 p × 100 km = 13 000 pkmEt tog med 200 passasjerer på samme strekning utfører et transportarbeid på:

1 × 200 p × 100 km = 20 000 pkmI dette eksempelet er avstanden lik, og ettersom toget i dette eksempelet frakter flere personer enn de 100 bilene til sammen har toget altså høyere antall personkilometer.


=== Godstransportarbeid ===

Dersom et halvfullt tog på 10 000 tonn kjører en distanse på 100 km 2 ganger vil det utføre et godstransportarbeid på:

10 000 t × 200 km × 2 = 4 000 000 tkmDersom et fullt tog på 15 000 tonn kjører en distanse på 100 km 1 gang vil det utføre et godstransportarbeid på:

15 000 t × 200 km × 1 = 3 000 000 tkmI dette hypotetiske eksempelet måtte det halvfulle toget kjøre to ganger, og egenvekten på toget utgjorde en så stor del i forhold til nyttelasten at det lønte seg å kjøre ett fullt tog én gang når man måler i transportarbeid.


== Bruk ==
Ved sammenligning av energiforbruk, forurensninger og så videre fra transport brukes vanligvis forbruket eller belastningen i forhold til transportarbeidet som målestokk.


== Sammenlignet med traffikkarbeid ==
Transportarbeid må ikke forveksles med «trafikkarbeid» som måles i kjøretøykilometer (antall kjøretøy ganget med hvor langt det enkelte kjøretøyet kjører, se arbeid (fysikk)). Trafikkarbeid tar altså hensyn til forflytningen av selve kjøretøyene, mens transportarbeid tar hensyn til personer eller gods.


== Se også ==
Nyttelast
Egenlast


== Referanser ==
Geifersjøen

«Geifersjøen» er en gammel vise som kom i skillingstrykk i Norge etter første verdenskrig. Per Johan Skjærstad forteller i boken «Gode gamle viser frem fra glemselen», utgitt på Gyldendal i 1982, at denne visa mest sannsynlig stammer fra Mellom-Europa, og at den kanskje har fått norsk tekst etter først å ha vært innom Danmark. En teori går ut på at visa kanskje egentlig het originalt «Genfersjøen», som faktisk ligger i Sveits. Den er uansett uvanlig til skillingsvise å være: Den begynner trist og ender lykkelig.


== Teksten ==
Ned ved Geifersjøen der flaten ble til englekte jeg som liten pike med en dreng,lekte sammen hele dagen til aftenstundhelt til søvnen vugget oss i blund.
Hans han hette, og han var med oss på jordthi jeg visste ei at verden var så stor.Jeg satt hjemme mens de andre gikk på dans,for jeg kunne ikke glemme Hans.
Hans han glemte meg og fikk en annen kjær,hun var stolt og rik mens jeg var fattig herhun var vakker og mens jeg en fattig møog som fattig har jeg tenkt å dø.
Så kom krigen og den brøt så voldsomt fremog så satt jeg nu alene i mitt hjem.Far han døde mor hun fulgte straks derpå,og så måtte jeg igjen alene gå.
Ned ved Geifersjøen i aftensolens glansvar det atter jeg oppdagede min Hans,da han så meg slo han skamfullt sine øyne ned,men jeg hilste ham goddag i fred.
Fra hans panne strømmet blodet fra et bindmen jeg trykkede hans bleke kinn mot mini min hytte ble han sakte båret innmen han hadde et forvirret sinn.
Hans han kom og fikk meg atter kjærstoldte Anna også hun bedragen er,hun som valgte ham i ungdoms fagre vårmen jeg valgte ham i barndoms år.


== Eksterne lenker ==
Gode gamle viser frem fra glemselen. Oslo: Gyldendal. 1982. ISBN 8205140693.
Anders K. Orvin

Anders Kristian Orvin (født 24. oktober 1889 i Hattfjelldal, død 2. oktober 1980 i Oslo) var en norsk geolog. Han er kjent for sitt virke på Svalbard, der han fra 1945 til 1948 ledet Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser. I 1948 ble denne enheten omdannet til Norsk Polarinstitutt, og Orvin var underdirektør ved instituttet i perioden 1948–1957. Han var direktør for Norsk  Polarinstitutt i perioden 1958–1960.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Orvin vokste opp i Hattfjelldal der faren Ole Tobias Olsen (1830-1924) var prest frem til 1905 da familien flyttet til Kristiania. Han ble uteksaminert som cand.min. i 1912. Allerede i 1913 deltok han på Adolf Hoels ekspedisjon til Spitsbergen. Han tok doktorgraden (dr.philos) i 1934 ved Universitetet i Oslo.


== Utmerkelser ==
Framkomiteens Nansenbelønning 1963
Innvalgt i Det norske videnskaps-akademi
Ridder av 1. klasse i St. Olavs Orden 1960
Ridder av den svenske Nordstjerneordenen
Orvin Land på det nordøstlige Svalbard og Orvinfjella i Dronning Maud Land er oppkalt etter ham


== Utgivelser ==
Anders K. Orvin og Gunnar Horn (1928). «Geology of Bear Island». Skrifter om Svalbard og Ishavet (15). 
Beiträge zur Kenntnis der Kohle von Svalbard (Spitzbergen und der Bäreninsel) (1928). Med Gunnar Horn.
Ekspedisjonen med MS «Veslekari» sommeren 1929, 1930 (1930)
Geology of Kings Bay Region, Spitsbergen (Universitetet i Oslo, 1934). Dr.avhandling
Anders K. Orvin (1950). «Twenty-five years of Norwegian sovereignty in Svalbard, 1925–50». Polar Record (6): 179-184. 
Outline of the geological history of Spitsbergen (1940)
The places of Jan Mayen (1960)


== Referanser ==
Den kalde vinternatt

«Den kalde vinternatt» er en trist sjømannsvise, som omhandler en gutt som mister livet ombord under første tur på sjøen. Visa kom i skillingstrykk på slutten av 1800-tallet.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gyldendal 1982


== Teksten ==
En kold og stormfull vinternatt på marken sneen lå,sto sjømannen på kaien der hans skip lå klar til å gå.
Men hos ham sto hans kjæreste nu hennes sorg var stor,han trykket henne til sitt bryst og hvisket disse ord.
Farvel, farvel min kjæreste med sorg jeg drar fra degmen det skal være stjernen klar som skinner på min vei.
Min tanke går til deg min venn den skal i hjertet boog så farvel og glem meg ei din egen sjømann tro.
Da skipet gikk fra hjemmets havn der inn i tåken svandthun sto og stirret etter det en tår fra kinnet randt.
Da ba hun Gud i himmelen beskytt hans unge livjeg aldri glemme kan de ord han hviskede til mig.
Langt ute på det ville hav han på seg sykdom droog før de nådde hjemmets havn den kolde død han tok.
Hans kamerater samlede seg om hans kolde likog havet åpnede sin favn du sukkede i i bønn.
Farvel, farvel vår kamerat på jord vi ses ei mer,vi møtes skal i himmelen det er den bønn vi ber.
Farvel, farvel vår kamerat Gud Herrens vei er tung,som tok deg bort fra livets alt så lykkelig og ung.
Men tenk du på de kjæres sorg giv hjertet deres ro,som mistet har sin sønn og venn den raske sjømann tro.
Da skipet nådde hjemmets havn og ikke han var medde heiste flagget på halv stang mens ankeret gikk ned.
Hans kamerater gikk i land og sa at han var døddet siste brevet som han skrev til henne sådan lød.
Farvel, farvel min kjæreste på jord vi sees ei mer,vi møtes skal i himmelen det er den bønn jeg ber.
Jeg dør i tanker på min venn som var så huld og trobehold mitt bilde i din bryst din egen sjømann tro.
Hvem er din venn

«Hvem er din venn» er opprinnelig en svensk vise, som kom som skillingstrykk på slutten av 1800-tallet. Artisten Lapp-Lisa sang denne inn på plate i sin tid. Mye tyder på at sangen har sin opprinnelse fra Värmlandsregionen. I det eldste skillingstrykket av denne står siganturen J.W som forfatter


== Teksten ==
Hvem er din venn, du tusen venner finnerså lenge du på lykkens høyder står,men en og hver av disse snart forsvinnernår lykkens sol for deg tilbake går.
Hve mer din ven, kan hende lekekameratenifra din barndoms lykkelige dar,nei han har fått en høgre plass i statenhan minnes knappast hvem du fordom var.
Hvem er din venn, kan hende han som glassetdeg skjenkade ut i et muntert lag.Nei, du tar feil det var blott ved kalaset,han var din venn, din bror en enda dag.
Hvem er din venn, når lykkens sol går neder,og bleka døden for din hytte står.Hvem kommer til deg, deler ditt bekymmerhvor er den venn som var din venn i går.
Jeg vet en venn, fly til din moders hjerte,fast ofte glemt, hun kjenner deg igjen.I fra den stund hun fødte deg med smerte,hun er og blir din enda sanne venn.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gyldendal 1982
Elin Prøysen: Sangene i våre hjerter, Damm 2007