jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Per Ditlef Fredriksen

Per Ditlef Møller Fredriksen (født 14. juni 1975) er professor i arkeologi ved Universitetet i Oslo. 
Fredriksen er cand.philol. i arkeologi fra Universitetet i Bergen (2002). I perioden 2002-2005 arbeidet han på flere utgravningsprosjekter i regi av Kulturhistorisk Museum (KHM) ved UiO og Vitenskapsmuseet ved NTNU, i tillegg til diverse utgravningsprosjekter i Frankrike, Sør-Afrika og Mosambik. I 2005 fikk Fredriksen personlig doktorgradsstipend fra Norges forskningsråd, hvilket innebar at han i perioden 2005-2009 var tilsatt som stipendiat ved Unifob Global og Institutt for arkeologi, historie, kultur- og religionsvitenskap (AHKR) ved UiB. 
I 2009 disputerte han over avhandlingen Transformations in Clay: Material Knowledges, Thermodynamic Spaces and the Moloko Sequence of the Late Iron Age (AD 1300-1840) in Southern Africa.
Fredriksens to faglige hovedfelt er eldre jernalder i Norden og sen førhistorisk/historisk arkeologi i det sørlige Afrika. Felles for begge forskningsområdene er fokus på keramikk og keramikkens forhold til metallhåndverk og teknologisk utvikling, i tillegg til arkeologisk teori- og metodeutvikling. 


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Per Ditlef Fredriksen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Per Ditlef Fredriksen i BIBSYS
Sven-Erik Grieg-Smith

Sven-Erik Grieg-Smith (født 26. november 1943) er en norsk historiker som var førstelektor ved Institutt for arkeologi, historie, kultur- og religionsvitenskap ved Universitetet i Bergen. Han har særlig arbeidet med militærhistorie. 
I november 2011 ble Grieg-Smith prosjektleder for en historikergruppe som skulle utrede dekorering for innsats under andre verdenskrig. Spørsmålet om nye tildelinger av Krigskorset sto her sentralt. Prosjektet er avsluttet.


== Bibliografi ==
Ingen fiendtlige hensikter. Angrepet på Bergen 9. april 1940, Bergen: Bodoni Forlag, 2014. ISBN 978-82-7128-683-5
De hvite englene. Historien om Bjørn West, Bergen: Bodoni Forlag, 2010. ISBN 978-82-7128-585-2
Nye tider krever nye lover. En historisk oversikt over befalets stillingsvern gjennom tidene, Oslo: Forlaget Aktuell AS, 2007. ISBN 978-82-92611-07-4
«De drepte våre menn». Studiet av en krigsforbrytelse. Begivenhetene som førte til henrettelsen av besetningen på MTB 345 den 30. juli 1943, Norsk tidsskrift for sjøvesens skriftserie, nr. 10, Hundvåg: Norsk tidsskrift for sjøvesen, 2003. ISBN 82-92217-09-6
Også vi når det blir krevet. Historien om Hordaland Heimevernsdistrikt 09, Bergen: Havel, 2001. ISBN
Borger og soldat – Historien om det norske reservebefalet og det forsvar de tjente, Oslo: Grøndahl-Dreyer, 1996. ISBN 82-504-2335-6
«Ingen fiendtlige hensikter». Angrepet på Bergen 9. april 1940, Arendal: Agder forlag, 1989
En oppslager for fred og frihet gjennom 100 år. Bergens forsvarsforening 1888-1988, Bergen : Bergens forsvarsforening, 1988. ISBN 82-991698-0-1
For Konge og Fedreland. Hæren på Vestlandet gjennom 350 år, Bergen: Hovedkomiteen for feiringen av hærens 350-årsjubileum i Bergensområdet, 1978


== Referanser ==
Hreinn Friðfinnsson

Hreinn Friðfinnsson (født 1943 i Bær í Dölum, Island) er en islandsk kunstner, omtalt som «en av Islands ledende konseptkunstnere».Friðfinnsson er utdannet fra Myndlista- og handídaskóli Íslands i Reykjavík 1958-60, og har siden 1971 bodd og arbeidet i Amsterdam. Han «var en av grunnleggerne av SÚM-gruppen, som spilte en avgjørende rolle for den avantgardistiske kunstens utvikling i Island på 1960-tallet.»I 2000 mottok han Ars Fennicaprisen, og en andrepris i Carnegie Art Award. Han er innkjøpt av blant annet Kiasma i Helsingfors, Safn og Nýlistasafnið i Reykjavík, Malmö Konsthall,  og Nordiska Akvarellmuseet.
Han har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Alveborg» i Hattfjelldal.


== Referanser ==
Belgias Grand Prix 2001

Belgias Grand Prix 2001 var et Formel 1-løp arrangert den 2. september 2001 på Spa-Francorchamps-banen i Belgia. Det var det fjortende løpet i Formel 1-sesongen 2001 og nest siste europeiske løpet for sesongen. Løpet huskes for ulykken til brasilanske Luciano Burti som kjørte ut Blanchimont-svingen etter kollisjon med Eddie Irvine og for at Michael Schumacher overtok Alain Prosts tidligere rekord på 51 Grand Prix-seire. 
Juan Pablo Montoya tok pole position for løpet, den andre i hans Formel 1-karriere. Men et motorhavari med to runder igjen førte til at Ferrari's Michael Schumacher, som også hadde den raskeste runden, vant løpet 10 sekunder foran McLarens  David Coulthard. Giancarlo Fisichella var den siste på podiet på tredjeplass, den siste podiumplassen til Benetton Team før det skiftet navn til to Renault F1.


== Klassifisering ==


=== Løpet ===


== Kommentarer ==
Begge førerne for teamene Arrows og Minardi hadde kvalifikasjonstider utenfor 107% av topptiden, men fikk delta fordi det regnet under kvalifiseringen.
Den første starten ble avbrutt da både Juan Pablo Montoya og Heinz-Harald Frentzen stod igjen i starten.  Som et resultat måtte de starte sist ved den andre starten.
På den fjerde runden gjennom Blanchimont-svingen kom Luciano Burti bort i bakhjulet til bilen til Eddie Irvine noe som førte til at frontvingen ble revet av. Han mistet markgrepet og kjørte ut i over 290 km/t. Skadene han fikk førte til at han måtte stå over resten av sesongen. Løpet ble startet på ny og gikk over 36 runder og resultatene av denne delen av løpet ble tellende.
Irvine deltok ikke i den nye starten, og det gjorde heller ikke Kimi Räikkönen eller Fernando Alonso, som begge hadde brudt før løpet ble stoppet.
Den tredje starten ble avbrutt da Ralf Schumacher ble stående igjen, fordi utstyr (bukk) var satt igjen ned bilen etter et skifte av bakvinge. Han fulgte lagkameraten Williams Montoya og Frentzen bakerst i startfeltet, og Michael Schumacher var dermed lengst fremme ved den fjerde starten.
Jean Alesi klarte å komme seg foran Ralf Schumacher og tok sine første poeng for Jordan, som også var de siste F1-poengene han tok i karrieren.


== Stillingen etter løpet ==
Fet skrift markerer verdensmestere.

 
Bemerk: Bare de fem første posisjonene viser i de stillingene.


== Referanser ==
Leonaert Bramer

Leonaert/Leonard Bramer (alias:  Nestelghat) (født 24. desember 1596 i Delft, begravet 10. februar 1674 samme sted) var en nederlandsk kunstmaler, designer og en av få freskomalere i den nederlandske gullalderen. Malestilen var inspirert av Adam Elsheimer og Caravaggio. 
I Italia hvor han oppholdt seg i en lengre periode, var han kjent som Leonardo della Notte (Nattens Leonardo), på grunn av sine mange malerier med nattescener. 
Blant Bramers mange beskyttere og kunder var medlemmer av huset Oranien, men lokale kunder i Delft kjøpte også malerier i stort antall.I dag er Bramer hovedsakelig kjent for å ha vært venn, inspirator og muligens læremester for Johannes Vermeer selv om Bramers og Vermeers malerstil var vidt forskjellig.
Bramer ble medlem av Sint-Lucasgildet i Delft i 1629.Bramer giftet seg aldri og fortsatte med å være svært produktiv inntil han døde i Delft i 1674, da en stor del av hans verk ble lagt ut på auksjon.


== Referanser ==
Lorry (Frederiksberg)

Lorry var et forlystelsessted på Allégade på Frederiksberg.
Stedet har sitt navn etter dets grunnlegger, Frederik Laurentius Feilberg, som også ble kalt Lorry (1858–1917). Han kjøpte i 1896 sangpaviljongen Café Chantant og omdøpte stedet til Operetten. I 1909 og 1913 etablerte han flere kabaret- og varietérestauranter i nabohusene, blant annet Drachmann Kroen og Landsbyen. Inspirasjonskilden var Haus Vaterland på Potsdamer Platz i Berlin. I 1914 ble det enda eksisterende teateret Riddersalen åpnet. Lorry gikk i betalingsstansning i 1977 og ble deretter overtatt av Frederiksberg Kommune.
Ved etableringen av TV 2/Lorry i 1989 leiet TV-stasjonen seg inn i bygningene. I 1999 kjøpte TV 2/Lorry stedet av kommunen. I dag rommer komplekset også en café, Café Grock.


== Bygningen ==
Bygningen i  Allégade 7–9 er fra 1700-tallet og ble fredet i 1978.


== Referanser ==
Florian Lukas

Florian Lukas (født 16. mars 1973 i Berlin) er en tysk skuespiller. 
Lukas hadde suksess med ostalgifilmen Good bye, Lenin! fra 2003. I 2012 spilte han løytnant Horst Schopis i Into the White, som ble tatt opp i Norge.


== Filmografi ==
2012: Into the White
2011: Weissensee
2011: I Phone You
2011: Don – The King is back
2010: Weissensee
2010: Die Fremde
2009: Die Wölfe
2009: Der kleine Mann (TV)
2009: Acht auf einen Streich – Die Gänsemagd
2008: Warten auf Angelina
2008: Nordwand
2007: Stellungswechsel
2007: Kein Bund für’s Leben
2006: Nachtschicht – Der Ausbruch
2006: FC Venus – Elf Paare müsst ihr sein
2005: One Day In Europe
2005: Keine Lieder über Liebe
2004: Kammerflimmern
2004: Befreite Zone
2003: Nachtschicht – Amok!
2003: Liegen lernen
2003: Good bye, Lenin!
2001: Wambo
2001: Tatort
2001: Mädchen, Mädchen
2001: Emil und die Detektive
2000: Zoom – It's Always About Getting Closer
1999: St.Pauli Nacht
1999: Absolute Giganten
1998: Der Eisbär
1997: Der Hauptmann von Köpenick
1997: Dazlak – Skinhead|Dazlak
1996: Unser Lehrer Doktor Specht 4. Staffel
1996: Polizeiruf 110: Der schlanke Tod
1995: Kommt Mausi raus?!
1995: Ex
1994: Tatort (TV)
1992: Banale Tage


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Florian Lukas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Florian Lukas – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Florian Lukas på Internet Movie Database 
(sv) Florian Lukas i Svensk Filmdatabas 
(da) Florian Lukas på Filmdatabasen 
(da) Florian Lukas på Scope 
(fr) Florian Lukas på Allociné 
(en) Florian Lukas på AllMovie 
(en) Florian Lukas hos The Movie Database
Chico Buarque

Francisco Buarque de Hollanda (født 19. juni 1944 i Rio de Janeiro i Brasil), kjent som Chico Buarque, er en brasiliansk sanger, gitarist, komponist, dramatiker, forfatter og dikter. Han er best kjent for sin musikk, som ofte inkluderer sosiale, økonomiske og kulturelle referanser til Brasil og til Rio de Janeiro spesielt.
Han er sønn av historikeren Sérgio Buarque de Holanda.  Buarque begynte han sin karriere i 1960-årene, da han vant, med sangen A Banda, Festival de Música Popular Brasileira. Han er erklært sosialist og gikk i selvpålagt eksil i Italia i 1969, grunnet den voksende undertrykkelsen fra militærdiktaturet. Ved returen i 1970 ble han en av de mest aktive artistene i kritikk av politikken og i kampen for demokratiseringen av Brasil. I sin litterære karriere har han tre ganger vunnet Prêmios Jabuti, en kjent litteraturpris i Brasil.
Han giftet og separerte seg fra skuespilleren Marieta Severo, som han fikk tre døtre med.


== Diskografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chico Buarque – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chico Buarque – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chico Buarque på Internet Movie Database 
(sv) Chico Buarque i Svensk Filmdatabas 
(da) Chico Buarque på Filmdatabasen 
(fr) Chico Buarque på Allociné 
(en) Chico Buarque hos The Movie Database 
(en) Chico Buarque på Discogs 
(en) Chico Buarque på Discogs 
(en) Chico Buarque på MusicBrainz 
(en) Chico Buarque på Spotify 
(en) Chico Buarque på Songkick 
(en) Chico Buarque på Last.fm 
(en) Chico Buarque på Genius — sangtekster 
(en) Chico Buarque på AllMusic
Solan Gundersens Vinterleker

Solan Gundersens Vinterleker er det uoffisielle norgesmesterskapet i skihopping og kombinert for barn i alderen 12-14 år. Det arrangeres årlig av Alvdal IL, med hopp i Sandeggbakken og langrenn i løypene ved bakken. Arrangementet er oppkalt etter forfatter Kjell Aukrusts figur Solan Gundersen. Aukrust var fra Alvdal, og beskrev også Sandeggbakken i sine bøker.
Hovedrennet for denne aldersgruppen ble først arrangert på Kongsberg under navnet Donald Duck-lekene. Det ble etter en tid flyttet til Savalen. Siden 1998 er det blitt arrangert i Alvdal. Lekene var fra starten av for 13- og 14-åringer; 12-åringene fikk delta for første gang i 2008. Langrennet under Solan Gundersens Vinterleker ble arrangert på Steimoegga til og med 2009, men er siden 2010 blitt holdt ved Sandeggbakken.


== Se også ==
Hovedlandsrennet på ski
Junior-NM på ski
Norgesmesterskapet på ski


== Kilder ==
Alvdal IL: Solan Gundersens Vinterleker
Solan Gundersens Vinterleker (Power Point-presentasjon)
Arbeidets Rett: Solan soper inn penger (6. mars 2008, oppdatert 20. mai 2011, besøkt 11. mars 2012)
Norges Skiforbund: Deltagerrekord i Solan Gundersens vinterleker  (7. mars 2012, besøkt 11. mars 2012)
Lasse Diding

Lasse Gunnar Diding (født 24. april 1953) er en svensk entreprenør og eier av hotell Gästis i Varberg, som han mottok en pris som Årets företagare i Varberg 2007. Lasse Diding sitter i styret for foreningen Folket i Bild Kulturfront.I januar 2012 offentliggjorde Diding sin ønske om å gjøre om Engelska parken i Varberg til en Leninpark med en statue av Vladimir Lenin, da han presenterte denne ideen i et brev til Varbergs kommun.


== Navnetvist ==
Diding forsøkte å gi sin sønn (født 1991) navnet Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116 (uttalt /ˈalˌbin/). Guttens foreldre planla å aldri gi ham noe navn, som en protest mot svensk navnelovgivning, som sier:

Fornavn skal ikke godkjennes om de kan forårsake skade eller kan antas å virke skjemmende for den som bruker det, eller navn som av opplagte grunner ikke er passende som fornavn.Fordi foreldrene ikke hadde registrert et navn på gutten innen hans femårsdag ga en rett i Halmstad i sørlige Sverige foreldrene en bot på 5000 kroner. Som svar på boten sendte foreldrene inn navnet Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116 i mai 1996. Retten godtok ikke det spesielle navnet, og opprettholdt boten. Foreldrene prøvde så i stedet å skrive guttens navn A, men retten godtok heller ikke det.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lasse Diding – kommunisten som byggt sitt eget Leninbad
No laughs for Swede's name game Arkivert 20120715131139 hos WebCite
Albin or Albyn or ... What's in a name?
Udara

Udara artsrik slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).   


== Utseende ==
Små til middelsstore blåvinger. Hannenes overside er lyst blå, hunnene er brunlige. Undersiden er lysgrå med ganske små, svarte flekker.


== Levevis ==


=== Larvene ===
Larvene lever på busker og trær i mimosafamilien.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, Australia og Oseania, fra India i vest til Hawaii i øst.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
Lycaenopsis-gruppen
slekten Udara Toxopeus, 1928 – 40 arter
underslekten Udara Toxopeus, 1928
Udara akasa (Horsfield, 1828)
Udara aristinus (Fruhstorfer, 1917)
Udara aristius (Fruhstorfer, 1910)
Udara camenae (de Nicéville, [1895])
Udara cardia (Felder, 1860)
Udara coalita (de Nicéville, 1891)
Udara cyma (Toxopeus, 1927)
Udara dilectissima (Druce, 1895)
Udara dilecta (Moore, 1879)
Udara drucei (Bethune-Baker, 1906)
Udara etsuzoi Eliot & Kawazoé, 1983
Udara lanka Moore, 1877
Udara masinissa (Fruhstorfer, 1910)
Udara placidula (Druce, 1895)
Udara rona (Grose-Smith, 1894)
Udara serangana Eliot & Kawazoé, 1983
Udara singalensis (R. Felder, 1868)
Udara tenella (Miskin, 1891)
Udara toxopeusi (Corbet, 1937)
underslekt Selmanix Eliot & Kawazoé, 1983
Udara aemulus Eliot & Kawazoé, 1983
Udara ceyx (de Nicéville, [1893])
Udara nishiyamai Eliot & Kawazoé, 1983
Udara santotomasana Eliot & Kawazoé, 1983
Udara selma (Druce, 1895)
Udara wilemani  Eliot & Kawazoé, 1983
underslekt Penudara Eliot & Kawazoé, 1983
Udara albocaerulea (Moore, 1879)
Udara oviana (Fruhstorfer, 1917)
Udara tyotaroi Eliot & Kawazoé, 1983
underslekt Perivaga
Udara antonia Eliot & Kawazoé, 1983
Udara cybele Eliot & Kawazoé, 1983
Udara davenporti (Parsons, 1986)
Udara laetitia Eliot & Kawazoé, 1983
Udara manokwariensis (Joicey, Noakes & Talbot, 1915)
Udara meeki (Bethune-Baker, 1906)
Udara owgarra (Bethune-Baker, 1906)
Udara pullus (Joicey & Talbot, 1916)
Udara sibatanii Eliot & Kawazoé, 1983
underslekt Vaga
Udara blackburnii (Tuely, 1878)


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Udara i Encyclopedia of Life 
(en) Udara i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Udara hos ITIS 
(en) Udara hos NCBI 
(en) Kategori:Udara – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Udara – detaljert informasjon på Wikispecies Brower, Andrew V. Z. 2007. Udara in The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Udara
Bilder av Udara blackburnii fra Hawaii
død lenke] Bilder av Udara dilecta
Western-Expressen

Western-Expressen er en 335 meter lang berg-og-dal-bane som åpnet i 2012, i tilknyttning til cowboybyen Morgan Kane City på Tusenfryd. Den nederlandske produsenten Vekoma er leverandør av banen, og de har tidligere levert Loopen (1988) og ThunderCoaster (2001) til parken. Berg- og dalbanen er tilpasset barnefamilier og kan derfor ikke måle seg med de raskeste berg-og-dal-banene på Tusenfryd, selv om den når hastigheter opp mot 11 meter i sekundet i løpet av turen. Høydegrensen er satt til minimum 110 cm alene, eller 95 cm sammen med voksen over 18 år. Western-Expressen gir dermed et bredere tilbud til de som ikke er høye nok til å kjøre de større berg-og-dal-banene i parken. Banen har høy kapasitet med plass til 20 personer i hvert av de to togsettene.
Banen ble opprinnelig bygget i 2001, og gikk under navnet "Family Adventure" da den ble åpnet i den italienske parken Mirabilandia. Samme park solgte attraksjonen til TusenFryd i 2011Tusenfryd oppgir at banen er 17 meter høy, men denne type bane leveres standardmessig med en høyde på 13 meter fra produsenten Vekoma.


== Fakta om Western-Expressen ==
Produsent: Vekoma
Kapasitet: 20 personer per tog (10 rader av 2)
Antall tog: 2
Lengde: ca. 350 meter
Topphastighet: ca. 40 km/t
Høyeste punkt: 13 meter
Høydegrense: 110 cm alene (95 cm sammen med voksen over 18 år)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Rüthen

Rüthen er en by i Kreis Soest i Regierungsbezirk Arnsberg i Nordrhein-Westfalen. Byen hadde 10 510 innbyggere den 31. desember 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Rüthen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rüthen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Scandinavian Journal of Educational Research

Scandinavian Journal of Educational Research er et internasjonalt engelskspråklig vitenskapelig tidsskrift for forskning i pedagogikk, utgitt av det britiske forlaget Routledge og etablert i 1971. Det har hovedforankring i Norden, men publiserer også artikler med fokus utenfor Norden.
Tidsskriftet er rangert i Social Sciences Citation Index. I norsk vitenskapsindeks er det et nivå 2-tidsskrift, det høyeste kvalitetsnivået.
Per 2017 er sjefredaktør professor Øyvind Lund Martinsen ved Handelshøyskolen BI. Tidsskriftet har egne redaktører for alle de nordiske landene samt et redaksjonsråd.


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20120226185726/http://www.tandf.co.uk/journals/titles/00313831.asp
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted
Kallenhardt

Kallenhardt er en Ortsteil i bykommunen Rüthen i Kreis Soest i Regierungsbezirk Arnsberg i Nordrhein-Westfalen. Stedet har omkring 1 750 innbyggere.
Kallenhardt var tidligere en egen kommune. Den ble innlemmet i Rüthen den 1. januar 1975.
Pieter de Hooch

Pieter de Hooch (Pieter Hendrickz de Hooch, også skrevet Hoogh eller Hooghe) (døpt 20. desember 1629, begravet 24. mars 1684) var en nederlandsk sjangermaler i den nederlandske gullalderen. Han var en samtidig av Johannes Vermeer og arbeidet med samme emner og i noe av den samme stilen.
Pieter de Hooch ble født i Rotterdam og gikk senere i lære hos Nicolaes Pieterszoon Berchem og Ludolf Leendertsz de Jongh i Haarlem. Fra begynnelsen av 1650-tallet arbeidet de Hooch som maler og tjener for kjøpmannen og kunstsamleren Justus de la Grange. Arbeidsforholdet medførte at han var med de la Grange på reiser til Haag, Leiden og Delft hvor han slo seg ned i 1654.Hans tidlige verk er tradisjonelle sjangerscener, men etter at han kom til Delft i 1654 ble han interessert i komplekse skildringer av borgerlige interiører med fargebrytning og lys- og skyggespill. I hvor stor grad han var inspirert av Vermeer er uklart, men Vermeer hadde helt klart en sterk betydning for de Hooch. de Hooch henga seg siden til geometriske og formelle rom, for eksempel gårdsrom, korridorer og interiører, alt distinkt og artikulert. Det er sannsynlig at de Hooch overleverte de fleste av sine verk til la Grange i denne perioden i bytte mot kost og losji og andre fordeler; slike avtaler var ikke uvanlige. En senere inventaroversikt viser at la Grange eide 11 av hans malerier.
de Hooch ble medlem av Sint-Lucasgildet i Delft i 1655. Fra 1661 var han bosatt i Amsterdam hvor han hadde oppdrag for velstående familier. Selv bodde han og familien i et område preget av fattigdom.
de Hooch døde 54 år gammel på et sinnssykehus i Amsterdam i begynnelsen av 1684 og ble begravet 24. mars. Årsakene til at han var innlagt eller de nærmere omstendighetene rundt hans død er ikke kjent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pieter de Hooch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pieter de Hooch – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Tony Judt

Tony Robert Judt (født 2. januar 1948 i London, død 6. august 2010 i New York City) var en britisk historiker, skribent og professor som arbeidet med europeisk historie. Judt flyttet til New York og ble Erich Maria Remarque-professor i europeiske studier ved New York University og direktør for universitetets Erich Maria Remarque Institute. Han var en hyppig bidragsyter til The New York Review of Books. I 1996 ble Judt valgt som medlem av the American Academy of Arts and Sciences og i 2007 ble han korresponderende medlem av the British Academy.


== Bibliografi ==
Med Timothy Snyder, (2012). Thinking the Twentieth Century. London: Penguin Press. ISBN 9781594203237.
The Memory Chalet. London: William Heinemann. (2010) ISBN 9780434020966.
Ill Fares the Land. Penguin Press. (2010) ISBN 1-59420-276-1.
Reappraisals: Reflections on the Forgotten Twentieth Century. Penguin Press. (2008) ISBN 1-59420-136-6.
Postwar: A History of Europe Since 1945. Penguin Press. (2005) ISBN 1-59420-065-3.
The Burden of Responsibility: Blum, Camus, Aron, and the French Twentieth Century. University of Chicago Press. (1998) ISBN 0-226-41418-3.
A Grand Illusion?: An Essay on Europe. Douglas & McIntyre. (1996) ISBN 0-8090-5093-5.
Past Imperfect: French Intellectuals, 1944-1956. University of California Press. (1992) ISBN 0520079213.
Marxism and the French Left: Studies on Labour and Politics in France 1830-1982. (1990) Clarendon. ISBN 0-19-821578-9.
Socialism in Provence 1871-1914: A Study in the Origins of the Modern French Left. (1979) Cambridge University Press. ISBN 0-521-22172-2.
La reconstruction du parti socialiste : 1921-1926. Presses de la Fondation nationale des sciences politique. (1976)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tony Judt på Internet Movie Database 
(en) Historical Society, Boston University – intervju med Judt om Europa
(en) Liste med Tony Judts artikler i tidsskriftet The New York Review of Books]