jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bjørn Angelsen

Bjørn Atle Johan Angelsen (født 30. desember 1946 i Vestvågøy, Nordland) er professor i Biomedisinsk teknikk ved Institutt for sirkulasjon og bildediagnostikk ved NTNU. 
Allerede på slutten av 1970-tallet utviklet Angelsen utstyr for måling av blodstrøm ved hjelp av ultralyd, og han regnes derfor som en av pionerene innen ultralydforskning.  I nært samarbeid med kardiolog og forsker Liv Hatle ble blodstrømsmåleutstyret tatt i bruk til diagnostisering av hjerte- og karsykdommer. Deres forskning bidro til den teknikken som fortsatt anvendes innen avansert ultralydutstyr for bildediagnostikk innen hjerte- og karsykdommer og som i terminologien omtales som ultralyd dopplerteknikk.
Angelsen har mottatt flere utmerkelser for sitt arbeide. I 2007 ble han sammen med kollega Hans Torp tildelt NTNU og SINTEFs teknologipris, og sammen med Liv Hatle i 2008 tildelt Nasjonalforeningens Hjertepris for sitt bidrag til utviklingen av kardiologisk ultralyddiagnostikk.


== Priser og utmerkelser ==
2011 Norges tekniske vitenskapsakademis ærespris
2008 Nasjonalforeningen for folkehelsen Hjertepris
2007 Ian Donald Medal for Technical Achievement within Ultrasound Technology
2007 NTNU og SINTEFs teknologipris


== Referanser ==


== Kilder ==
Aud Mollan (2007). «Hedret for god ultralydforskning». Adresseavisen. Besøkt 24. april 2011. 
Bjørn Romestrand (2007). «Miljøbevisst prisutdeling». Universitetsavisa. Arkivert fra originalen 6. september 2005. Besøkt 24. april 2011. 
«Hjertepris til Hatle og Angelsen». Universitetsavisa. 2008. Arkivert fra originalen 6. september 2005. Besøkt 24. april 2011. 


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Bjørn Angelsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Bjørn Angelsen i BIBSYS
Rafael Caldera

Rafael Caldera (født 24. januar 1916, død 24. desember 2009) var president i Venezuela i to omganger, første gang fra 1969 til 1974 og igjen mellom 1994 og 1999. 
Caldera underviste i sosiologi og rettsvitenskap ved ulike universiteter før han begynte i politikken. Han var en av grunnleggerne av Venezuelas Kristelig Folkeparti (COPEI). Han stilte for første gang som presidentkandidat uten å bli valgt i valget i 1947. Da Caldera ble tatt i ed som president i 1969, markerte dette den første fredelige overføringen av presidentmakten fra ett parti til et annet i Venezuelas historie. 
I sin første presidentperiode, pasifiserte han landet ved å gi et amnesti som tillot geriljaen, som hadde vært aktive i landet hans i hemmelighet i nesten et helt tiår. Hans dårlig helse, som ble forårsaket av Parkinsons sykdom, tvang ham til å trekke seg tilbake fra politikkens verden i hans siste leveår. Caldera døde i desember 2009 i en alder av 93 år. Hans sønn Andrés Caldera annonserte dødsfallet for offentligheten, men han anga ikke noen årsak. Calderas begravelse ble avholdt den 26. desember 2009 i Caracas.


== Referanser ==
Rajpramukh

Rajpramukh (bokstavelig: førsteleder) var et embete som delstatsoverhode i India fra 1947 til 1956. Stillingen som viseoverhode ble kalt uprajpramukh. Maharajpramukh er en annen forbundet tittel. Innehaverne av disse embetene ble utpekt av Indias president. Embetene var seremonielle. Titlene ble benyttet for å skille et fyrstelig delstatsoverhode fra guvernørene i andre delstater.Ved uavhengigheten i 1947 ble India en forbundsstat. De tidligere formelt uavhengige  fyrstestatene ble omgjort til delstater i India, enten enkeltvis eller i samlinger. De tidligere regjerende fyrstene fikk i enkelte tilfeller en ny rolle som formelt overhode for nye delstater, med tittelen rajpramukh. Dette gjaldt fyrstene av Kashmir og Jammu, Mysore, Gwalior, Travancore, Patiala, Jaipur og Nawanagar. Andre fyrster fikk rollen som viseguvernører, uprajpramukh.
Tittelen maharajpramukh var et spesialarrangement for maharanaen av Mewar (også kalt Udaipur), som var av det fremste i rajputdynastiet, men som var forhindret fra å fungere som rajpramukh for forbundet av tidligere fyrstestater i Rajasthan. Som en ærestittel ble han i stedet utpekt til maharajpramukh og leder for fyrsterådet i Rajasthan, mens maharajaen av Jaipur fikk posten som rajpramukh for livstid.
I 1956 ble delstatsgrensene trukket på nytt på språklig grunnlag og embetene som rajpramukh og 
uprajpramukh falt bort etter en grunnlovsendring.


== Referanser ==
Janez Štirn

Janez Štirn (født 16. mai 1966 i Kranj) er en slovensk tidligere skihopper som konkurrerte for Jugoslavia.
Han deltok internasjonalt i årene 1984 til 1992, og tok sølvmedalje i junior-VM i Trondheim i 1984. I verdenscupen, der de 15 beste fikk poeng (i dag de 30 beste), greide han bare én gang å ta poeng. Han ble nummer 11 i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1987. De 5. verdenscuppoengene ga ham 63.-plass sammenlagt. I den tysk-østerrikske hoppuka var 34.-plass i 1986/87 hans beste sammenlagtplassering.
Janez Štirn ble nummer 38 i normalbakken i VM i Predazzo (Val di Fiemme) i 1991.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider


== Eksterne lenker ==
(en) Janez Štirn – FIS (skihopping)
Milonia Caesonia

Milonia Caesonia (død 24. januar 41) var den fjerde og siste av den romerske keiser Caligulas hustruer.


== Biografi ==
Milonia Caesonia ble født mellom 2. og 4. juni i et ukjent år. Hun hdde en beskjeden bakgrunn, og var datter av Vistilia. Hennes yngre halvbror var den romersk konsulen og generalen Gnaeus Domitius Corbulo, og hennes niese, Domitia Longina, ble gift med den framtidige keiseren Domitian.
Man vet lite om Caesonia. Sveton beskrev henne da hun giftet seg som verken vakker eller ung, og hun var mor for tre døtre hun hadde fått med en annen mann. Han beskriver henne videre som en kvinne som viser «hensynsløs ekstravaganse og skamløshet», som Caligula like fullt elsket lidenskapelig og trofast.Dio Cassius skrev at Caligula innledet en affære med Caesonia i forkant av at de giftet seg (sent i 39 eller tidlig i 40). Hun var gravid da de ble gift, og fødte Julia Drusilla en måned senere. Sveton, på den annen side, hevder hun fødte på deres bryllupsdag. Dio Cassius understreker at det offentlige Roma ikke så med blide øyne på Caligulas giftermål med Caesonia.Satirikeren Juvenalis spekulerte i om at Caligula var blitt gal som et resultat av en kjærlighetseliksir Caesonia hadde servert ham.Caligula ble stukket ned i år 41 mens han overvar en privat teaterforestilling. Caesonia og datteren ble myrdet bare timer etter dette. Ifølge Josefus døde hun en på heltemodig måte. Nedbrutt av sorg over sin drepte ektemann, bød hun fram halsen til gjerningsmannen og ba ham drepe henne uten å nøle. Milonia Caesonia ble drept 24. januar 41.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mynter med Caesonia
Kathryn Kuhlman

Kathryn Kuhlman (født 9. mai 1907 i Concordia, Missouri, død 20. februar 1976) var en amerikansk healer, predikant og evangelist.
Hun ble født på ny i en alder av 14 år da hun ble medlem av Metodistkirken i Concordia, og hun begynte å forkynne i en alder av seksten år. Kuhlman reiste mye over store deler av i USA og i mange andre land mellom 1940 og 1970. Hun hadde et ukentlig TV-program på 1960-og 1970-tallet som ble sendt på nasjonal TV. I 1970 flyttet hun til Los Angeles og gjennomføre helbredelser for tusenvis av mennesker hver dag.I juli 1975 ble hun diagnostisert med hjerteproblemer. Hun hadde et tilbakefall i november, mens hun bodde i Los Angeles. Som et resultat hadde hun åpen hjertekirurgi i Tulsa i Oklahoma, der hun døde i februar 1976, da hun var 69 år gammel. Kathryn Kuhlman ble gravlagt på Forest Lawn Memorial Park i Glendale i California. En plakett i hennes ære ble hengt opp i parken i hennes fødeby Concordia en by som ligger sentralt i Missouri på Interstate Highway 70.


== Referanser ==
Radio Metro

Radio Metro er en radiokanal som ble lansert 15. januar 2009. Den spiller musikk fra 70 og 80-tallet, blandet med dagens største hits. Kanalen sender i Follo, Romerike, Buskerud, Østfold, Gjøvik, Lillehammer, Hamar og i Agder. Radio Metro distribueres via FM, DAB+ og internett. Svein Larsen er ansvarlig redaktør, og Tomm-Espen Kroken er programsjef pr. 2023. 


== Podcast ==
I 2016 startet Radio Metro en satsing på podkastproduksjon, og lanserte Musikksirkus med Bergersen & Østbye og Bak Scenen med Trond Harald Hansen. Siden fulgte Ja, vi elsker fotball, Mitt Amerika, Sjokoladepodden og truecrime-serien Kriminalkrøniken. I de senere årene har podkasten "Historier som endret verden" vokst seg til å bli en av mediehusets mest populære podkaster.
Radio Metro leverer også Partner Podcast hvor bedrifter kan lansere sin egen podcast.


== Programledere ==
Hege Tepstad
Trond Harald Hansen
Christian Gilsvik
Stian Berg
Tomm-Espen Kroken
Tiril Haga


===== Tidligere programledere: =====
Lars Eikanger
Espen Hoff
Tuva Jordfald
Helle Stenkløv
Ståle Fossberg
Glenn Due Sørensen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Hovland (Larvik)

Hovland er en gård og bydel i Larvik. Våningshuset fra 1800 er fredet. Området ble utbygget fra 1960. Hovlandbanen fra 1918 var landets første spesialbygde travbane.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Hovland (Larvik)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Alain Junior Ollé Ollé

Alain Junior Ollé Ollé (født 11. april 1987 i Douala) er en kamerunsk fotballspiller. Ollé Ollé er en midtbanespiller som spiller for Brumunddal Fotball i Oddsenligaen. Han har tidligere spilt for SC Freiburg, Rot Weiss Ahlen (lån), Stabæk, Åtvidaberg, Varbergs BoIS (lån), Cerro og Byåsen, før han i 2015 gikk til Brumunddal.


== Karriere som landslagsspiller ==
Ollé Ollé har fire landslagskamper for Kameruns U23-lag, samtlige fra 2008.


== Meritter ==
Primera División: 2005/2006
2. Bundesliga: 2008/2009


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alain Junior Ollé Ollé – Olympedia 
(en) Alain Junior Ollé Ollé – FIFA 
(en) Alain Junior Ollé Ollé – UEFA 
(en) Alain Junior Ollé Ollé – Transfermarkt 
(en) Alain Junior Ollé Ollé – WorldFootball.net 
(en) Alain Junior Ollé Ollé – FootballDatabase.eu 
(de) Alain Junior Ollé Ollé – fussballdaten.de 
(en) Alain Junior Ollé Ollé – Soccerway 
(en) Alain Junior Ollé Ollé – FBref 
«Alain Junior Olle Olle», profil på NFFs hjemmeside.
Amalie Skrams veg (Trondheim)

Amalie Skrams veg (1–9) er en vei ved området Strindheim øst for Trondheim som strekker seg sørøstover som en parallellgate mellom Camilla Colletts veg og Bromstadvegen. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei for boligbebyggelsen i området hvor begge ender går ut ifra Camilla Colletts veg. Nærmeste kollektivtilbud for Amalie Skrams veg er med AtB og deres bussforbindelser med rutene 9, 11, 67, 90 og 94 fra Bromstadvegen.
Veien er oppkalt etter forfatteren Amalie Skram (1846–1905). Området har for øvrig flere gater som er oppkalt etter kvinnelige norske forfattere.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 46. ISBN 978-82-573-1762-1.
Amalie Skrams vei

Amalie Skrams vei eller Amalie Skrams veg finnes flere steder i Norge:
Amalie Skrams vei:

Amalie Skrams vei (Bergen)
Amalie Skrams vei (Fredrikstad)Amalie Skrams veg:

Amalie Skrams veg (Elverum)
Amalie Skrams veg (Trondheim)
Jacopo Marin

Jacopo Marin (født 24. mars 1984) er en italiensk sprinter, som hovedsakelig konkurrerer på 400 meter. 


== Resultater ==
Ved innendørs-EM 2009 i Torino vant Italia gull på 4 x 400 meter, med tiden 3:06.68. Laget bestod av Jacopo Marin, Matteo Galvan, Domenico Rao og Claudio Licciardello.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacopo Marin – World Athletics 
(it) Jacopo Marin – FIDAL
Amtmannssvingen

Amtmannssvingen (1–24) er en vei ved Olderdalen i bydelsområdet Ranheim øst for Trondheim sentrum, som strekker seg fra Brattvollvegen i nord mot Løytnantsvegen i sør. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei mot andre veier i området med samme boligbebyggelse. Nærmeste kollektivtilbud for Amtmannssvingen er med AtB og deres bussforbindelser med rutene 7, 80, 93 og 107 fra holdeplassen Olderdalen ved fylkesvei 950.
Veien er oppkalt etter stiftsamtmennene Hans Kaas (ca. 1640–1700) og Iver von Ahnen (1657–1722), som begge eide gården(e) Tesli som ligger noen hundre meter vest for dagens vei.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 47. ISBN 978-82-573-1762-1.
Anders Buens gate

Anders Buens gate (2a–19) er en gate ved bydelen Lademoen like øst for Trondheim som strekker seg i to deler nordover fra Innherredsveien mot Ulstadløkkveien. Gaten er brutt ved Lademoens kirkeallé og Mellomveien. Gaten fungerer som adkomstveg for lavblokker både på det søndre og nordre gateløpet og som en gjennomfartsvei mot andre veier i området med samme boligbebyggelse. Området er ellers preget av Lademoen kirke og Eli plass mot Innherredsveien.
Veien er oppkalt etter pressemann og politiker Anders Buen (1864–1933), som for øvrig var en aktiv forkjemper mot en nedbygging av Buran. Han arbeidet også for Lademoen park, som i dag går under navnet Eli plass mot vest av gatens søndre løp.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 47. ISBN 978-82-573-1762-1.
Svalerede

Denne artikkelen handler om en  uniformsdetalj. For å lese om svaleredesuppe, se det. 
Svalerede (etter tysk Schwalbennest) er en kappeformet skulderdistinksjon pyntet med flate tresser og galoner (fletter, bånd eller snorer) og eventuelt frynser, som sitter som et stripete dekorelement øverst på ermet på en uniform. 
Svalereder som uniformsdetalj har først og fremst blitt brukt som kjennetegn for militærmusikere og spillemenn fra 1700- til 1900-tallet. Dette gjelder særlig i Tyskland, der også flere sivile musikkorps har hatt uniformer med slik skulderpynt, og i Storbritannia. 
Den tyske betegnelsen er Schwalbennester, den franske nids d’ hirondelles. I Storbritannia kalles uniformsdetaljen swallow’s nests eller wings og brukes også som kjennetegn for eliteenheter. Løse svalereder kan være utstyrt med små kroker som hektes i påsydde hemper på skuldrene på uniformene. De kan også være fastsydd til en skulderklaff som en type epålett.
Betegnelsen «svalerede» skyldes likheten med de skålformede reirene som svaler bygger av spytt oppunder tak og på hulevegger.

		
		
		


== Se også ==
Epålett, skulderklaff med frynser
Svaleredesuppe, kostbar suppe med spiselige reir laget av spytt fra visse svalefugler


== Eksterne lenker ==
(en) Schwalbennester‎ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sun Hao

Sūn Hào (tradisjonell kinesisk: 孫皓; forenklet kinesisk: 孙皓; født 242, død 284), stilnavn Yuánzōng (元宗), opprinnelig kalt Sūn Péngzǔ (孫彭祖), var den fjerde og siste keiseren av Østlige Wu i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var sønnen til Sun He, som en gang hadde vært kronprinsen til dynastiets grunnlegger Sun Quan. Hào kom til makten da hans onkel Sun Xiu, keiser Jing, døde, siden folket da ønsket å ha en eldre keiser med tanke på den nylige ødeleggelsen av Wus allierte Shu Han av Cao Weii 263. Hào viste seg derimot å være et dårlig valg på grunn av sin råskap, ekstravaganse og manglende evne til å løse innenrikssaker, og Wu ble endelig erobret av det nye Jìn-dynastiet, erklært av Sima Yan etter han hadde styrtet den siste Cao Wei-keiseren i 265, i 280, noe som ble slutten på de tre rikers tid. 


== Eranavn ==
Yuánxīng (元興) 264–265
Gānlù (甘露) 265–266
Baǒdǐng (寶鼎) 266–269
Jiànhéng (建衡) 269–271
Fènghuáng (鳳凰) 272–274
Tiāncè (天冊) 275–276
Tiānxǐ (天璽) 276
Tiānjì (天紀) 277–280


== Referanser ==
Sun Xiu

Sūn Xiū (tradisjonell kinesisk: 孫休; forenklet kinesisk: 孙休; født 235, død 3. september 264), stilnavn Zǐliè (子烈), Keiser Jǐng av Wú (吳景帝; 吴景帝; Wú Jǐngdì), var den tredje keiser av Østlige Wu-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var den sjette sønnen til dynastiets grunnlegger Sun Quan, og regjerte fra 258 til sin død. 


== Referanser ==
Anders Estenstads veg

Anders Estenstads veg (2–22) er en vei ved bydelen Valentinlyst øst for Trondheim som strekker seg fra Kong Øysteins veg i bue rundt Valentinlyst senter og tilbake igjen. Veien fungerer i hovedsak som adkomstveg til senteret, men er også en gjennomfartsvei mot Olav Magnussons veg og delvis også Bromstadbuen med ulik boligbebyggelse. Nærmeste kollektivtilbud for Anders Estenstads veg er med AtB og deres bussforbindelser med rutene 20, 60, 67, 94, 136 fra holdeplassen Valentinlyst ved Kong Øysteins veg. 
Veien er oppkalt etter gårdbruker Anders Estenstad (1908–1986). Han var gårdbruker ved gården som området har fått sitt navn fra, og han var også aktiv innenfor idrettsadministrasjon tilknyttet ski-, hest- og hundesport. Strindheim kirke ligger for øvrig også ved Anders Estenstads veg, men denne har adresse Bromstadbuen 34. 


== Bygninger langs Anders Estenstads veg ==
4: Valentinlyst senter
7: Valentinlyst helse- og velferdssenter


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 47. ISBN 978-82-573-1762-1.
Sun Liang

Sūn Liàng (tradisjonell kinesisk: 孫亮; forenklet kinesisk: 孙亮; født 243, død 260), stilnavn Zǐmíng (子明),  var den andre keiser av Østlige Wu-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var den sjuende og yngste sønnen og etter hvert kronprinsen til Wús første keiser Sun Quan. Liàng var også kjent som Prinsen av Kuàijī (會稽王; Kuàijī Wáng) eller litt sjeldnere som Markien av Hòuguān (候官侯; Hòuguān Hóu), som var hans titler etter han ble avsatt av regenten Sun Lin i 258 etter et forsøk på å fjerne Lin fra makten. Han ble etterfulgt av sin eldre bror, Sun Xiu, som samme år klarte å få drept Lin. To år etter Liàng ble avsatt, ble han uskyldig anklaget for forræderi og nedgradert til marki, og deretter begikk han selvmord. 


== Referanser ==
Matteo Galvan

Matteo Galvan (født 24. august 1988 i Vicenza) er en italiensk sprinter, som hovedsakelig konkurrerer på 200 og 400 meter. Han begynte med friidrett i 2004, og hans største meritt hittil er stafettgull ved innendørs-EM i 2009. 


== Junior ==
Galvan ble italiensk ungdomsmester på 200 meter i 2005, og vant bronse på 200 meter ved ungdoms-VM i friidret 2005 i Marrakech, med tiden 21,14, som var ny personlig rekord. Ved junior-VM i friidrett 2006 ble han tatt ut på det italienske laget. Her nådde han finalen på 200 meter, men ble diskvalifisert. Marek Niit vant gull i denne øvelsen. Han deltok også på 4 x 100 meter stafett, men det italienske laget løp på 41,59 og nådde ikke finalen. De andre på laget var Gavino Giacomo Dettori, Giuseppe Aita og Alessandro Berdini. Han løp på ny personlig rekord på både 100 og 200 meter i juli 2006, med hhv. 10,54 og 20,87. 
Ved U23-EM i friidrett 2009 vant han sølv på 4 x 400 meter stafett, sammen Marco Vistalli, Isalbet Juarez og Domenico Fontana. Individuelt kom han på fjerdeplass, med ny personlig rekord på 20,62, kun et hundredels sekund bak Igor Bodrov som vant bronse.


== Senior ==
Han ble italiensk mester på 200 meter i 2008, med tiden 20,97. I februar 2009 løp han 400 meter på 46,26 ved det italienske innendørsmesterskapet, og fikk sølv bak Claudio Licciardello.  
Ved EM i friidrett innendørs 2009 deltok han på 400 meter, der han kom på sjette- og sisteplass i finalen med tiden 48,23. Johan Wissman vant gullet. Bedre gikk det på 4 x 400 meter stafett, her vant Italia gull med Jacopo Marin, Matteo Galvan, Domenico Rao og Claudio Licciardello på laget. Senere i sesongen fikk han sølv på 200 meter ved Middelhavslekene 2009, bak Amr Ibrahim. Han ble også italiensk mester på 400 meter i 2009, med tiden 10,38, ny personlig rekord. 
Galvan deltok ved EM i friidrett 2010 i Barcelona, der han løp på 20,96 i kvalifiseringen, og gikk ikke videre fra kvalifiseringsheatet. Han vant noe overraskende 100 meter ved det italienske mesterskapet i friidrett i 2011, en øvelse som ikke er hans spesialitet. Han løp på tiden 10,38, som var ny personlig rekord. Med denne seieren ble han den andre italienske utøveren gjennom tidene som har blitt italiensk mester på alle tre distansene 100, 200 og 400 meter. Ved Lag-EM i friidrett 2011 (Super League) fikk han to 5. plasser; på 200 meter og på 4 x 400 meter stafett. 
Han var påmeldt VM i friidrett 2011, men deltok ikke i selve turneringen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Matteo Galvan – Olympics.com 
(en) Matteo Galvan – Olympic.org 
(en) Matteo Galvan – Olympedia 
(en) Matteo Galvan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Matteo Galvan – World Athletics 
(it) Matteo Galvan – FIDAL 
(en) Matteo Galvan – Diamond League 
Profil hos det italienske friidrettsforbundet
Kazuya Yoshioka

Kazuya Yoshioka (japansk: 吉岡 和也, Yoshioka Kazuya) (født 9. september 1978 i Otaru) er en japansk skihopper som representerer Tsuchiya Home Ski Team.
Han debuterte i verdenscupen med 41.-plass (av 54 deltakere) i normalbakken i Sapporo 21. januar 1995. Samme år var han på det japanske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen i junior-VM i Gällivare. Hans beste sammenlagtplassering i verdenscupen er 13.-plass i 1998/99. Samme sesong ble han nummer 6 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka; han ble nummer 9 i 1997/98. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen er 3.-plass i Park City 20. januar 2001. Han har to ganger vært på det japanske laget som har vunnet lagkonkurranser i verdenscupen, i Willingen 20. januar 1999 og i Park City 19. januar 2001.
I VM i skiflyging i Oberstdorf i 1998 ble han nummer 19. I VM i Lahtis i 2001 ble han nummer 19 i normalbakken, 20 i storbakken og var på det japanske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen i storbakken. Han vant storbakkerennet under de asiatiske vinterlekene i Almaty i 2011, og var også på det japanske laget som vant lagkonkurransen. I normalbakken ble han nummer 2.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider


== Eksterne lenker ==
(en) Kazuya Yoshioka – FIS (skihopping)
Vincent Gardenia

Vincent Gardenia (født 7. januar 1920 i Napoli i Italia, død 9. desember 1992 i Philadelphia i Pennsylvania i USA) var en italiensk-amerikansk skuespiller i teater, TV og i filmer. 
Gardenia emigrerte fra Italia til USA i en alder av 2 år, og han levde mesteparten av sitt liv i Brooklyn i New York. Gardenia begynte som skuespiller på teater i en alder av 28 år, og han debuterte på Broadway i 1956. Han beskrev sin rolle i filmen Små, små mord som et «vendepunkt». 
Gardenia ble tildelt en Obie Award for sine skuespillerprestasjoner i 1960 og 1969. I 1972 vant han Tony-prisen for beste mannlige birolle for rolletolkningen sin i teaterstykket The Prisoner of Second Avenue og i 1979 ble han nominert til Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle for innsatsen i musikalen Ballroom. Gardenia vant en Primetime Emmy Award for rolletolkningen sin i Age-Old Friends i 1990. 
Han ble nominert til Oscar for beste mannlige birolle for rolletolkningen i Forhekset av månen (1987).Gardenia døde av et hjerteinfarkt i Philadelphia i 1992. Han er gravlagt på Saint Charles Cemetery i Farmingdale på Long Island. En del av 16th Avenue i Bensonhurst i Brooklyn i New York, der han hadde bodd frem til sin død, ble navngitt til minne om ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vincent Gardenia på Internet Movie Database 
(sv) Vincent Gardenia i Svensk Filmdatabas 
(da) Vincent Gardenia på Filmdatabasen 
(fr) Vincent Gardenia på Allociné 
(en) Vincent Gardenia på AllMovie 
(en) Vincent Gardenia hos Turner Classic Movies 
(en) Vincent Gardenia hos The Movie Database 
(en) Vincent Gardenia hos Internet Broadway Database 
(en) Vincent Gardenia på Internet Broadway Database
(en) Vincent Gardenia på Internet Off-Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata