jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Samhold må til

Samhold må til er såkalt arbeiderfilm fra 1935. Den ble regissert av Olav Dalgard, som også hadde skrevet manuset sammen med Einar Gerhardsen, Haakon Lie og Per Lie. Blant hovedrolleinnehaverne var Alfred Maurstad, Edvard Drabløs og Egil Eide.


== Handling ==
En ung mann slenger fagforeningsboka i bordet og forteller at han kan takke den for at han er arbeidsløs. Svigerfaren Øyvin Dalen legger fram sine fagforeningsbøker på bordet og forteller om den unge husmannsgutten Øyvin som reiser hjemmefra for å søke arbeid. Han får arbeid i ei smie på et anlegg hvor han blir kjent med smeden Svart-Pelle. Hos ham får den Øyvin høre om den organiserte bevegelsen for første gang. Svart-Pelle abonnerer på avisa Social-Demokraten. Pelle får sparken som én av bråkmakerne og drar på loffen sammen med Øyvin.
Øyvin møter Lisa og hun blir med ham til Oslo hvor Svart-Pelle og Øyvin får arbeid på et mekanisk verksted. Når direktøren vil nekte verkstedsarbeiderne kaffepause, oppstår en spontan streik som etter hvert også kommer til å rette seg mot andre forhold. Arbeiderne lider nederlag, ettersom de fremdeles er for dårlig organiserte. Dette får Øyvin til å kaste seg inn i arbeidet med å organisere arbeiderne i en sterk fagforening. To år etterpå blir det streik igjen, men nå er arbeiderne organiserte og godt forberedt. Streikekassen hjelper dem å holde ut til direksjonen må gi seg.
Øyvin går for fullt inn for organisasjonssamarbeidet, agiterer på ulike arbeidsplasser for organisering og er med på å stifte mange nye fagforeninger.
Gamle Øyvin avslutter sin historie med en formaning til den unge mannen om ikke å oppleve en undertrykt arbeiderklasse mer.


== Rolleliste ==
Alfred Maurstad – Øyvin Dalen
Edvard Drabløs – Øyvins far
Egil Eide – Direktøren
Helge Essmar – Karl
Ingjald Haaland – «Gubben Griner»
Aase Jacobsen – Marit
Tryggve Larssen – Svart-Pelle
Martin Linge – Tilsynsmannen
Sigurd Magnussøn – Kontorsjefen
Tordis Maurstad – Lisa Dalen
Aage Pedersen – Anton
Toralf Sandø – Knudsen
Henny Skjønberg – Øyvins mor


== Eksterne lenker ==
(en) Samhold må til på Internet Movie Database 
(no) Samhold må til i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Samhold må til hos Filmfront 
Om arbeiderfilmene på nettstedet www.arbeiderkultur.no
Jacob Hersleb Sodemann

Jacob Hersleb Sodemann (født 11. september 1780, død 17. juli 1849) var en norsk skoleinspektør, lærer, teolog og stortingsrepresentant i 1814  til det første overordentlige Storting. Han representerte Trondhjem.
Sodemann var født på Aure prestegård som sønn av sogneprest Lorns Holst Sodemann og Sara Rebekka Hersleb. Han var utdannet teolog og ble ansatt som lærer ved Trondhjems borgerlige realskole i 1811, var skolens første ansatte inspektør (det vil si rektor) fra 1812 til 1846. I 1815-16 var han sekretær i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og medlem av samme fra 1811 til sin død. 
Han ble tildelt Vasaorden, men bar den aldri. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet, samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø samt tillæg digital utgave side 807-808
Biografisk informasjon om    Jacob Hersleb Sodemann   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Jacob Hersleb Sodemann hos Norsk senter for forskningsdata
Vidnesbyrd af Kirkefædrene

Vidnesbyrd af Kirkefædrene var en serie med oversettelser av utvalg av kirkefedrenes skrifter til norsk. Seiren utkom i 19 bind fra 1880 til 1897 og ble utgitt av P. T. Mallings Boghandel i Kristiania. Oversettelsene, fra gresk og latin, ble utført av en rekke samtidige norske teologer. Knud Karl Krogh-Tonning var pådriver for utgivelse og foresto utvalg.
I. Cyprianus: Om Kirkens Enhed og Om Herrens Bøn. Oversatt av J. N. Skaar (1880).
II. Tertullian: Forsvarsskrift for de Kristne mod Hedningerne. Oversaat av C. J. Arnesen (1880).
III. Augustin: Bekjendelser. Oversatt av Stian Vemmestad (1881).
IV. Clemens Romanus: 1ste Brev til Korinthierne. Oversatt av J. J. Jansen (1881).
V. Kyrillus av Jerusalem: Katekeser. Oversatt av Johannes Belsheim (1882).
VI. Cyprianus: Skrifter. Oversatt av O. Ugland (1883).
Til Donatus
Om Dødeligheden
Om Taalmodighedens Gode
VII. Justinus Martyr: Apologier. Oversatt av K. Krogh-Tonning (1883).
VIII. Augustin: Om Guds Stat. Oversatt av Oscar Moe (1884).
IX. Augustin: Enchiridion. Oversatt av Daniel Thrap (1884).
X. Chrysostomus: Udvalgte Skrifter. Oversatt av Søren Bruun Bugge (1885).
XI. Ignatius og Polykarpus: Breve og Martyrium. Oversatt av Søren Bruun Bugge (1885).
XII. Minucius Felix: Octavius. Oversatt av Lars Oftedal (1885).
XIII. Augustinus: Mod Donatisterne eller om Kirkens Enhed. Oversatt av Søren Bruun Bugge (1886).
XIV. Athanagoras, Tatian: Brevet til Diognet. Oversatt av Søren Bruun Bugge (1886).
XV. Tertullian: Udvalgte Skrifter. Oversatt av C. J. Arnesen (1887).
Om Sjælens Vidnesbyrd
Om Skuespil
Afvisning af samtlige Kjættere
Om Sjælen
XVI. Basilius: Udvalgte Taler og Breve. Oversatt av Lars Oftedal (1890).
XVII. Athanasius: Ungdomsskrifter. Oversatt av Andr. Hansen (1891).
XVIII. Aristides: Den ældste Kirkeordning og Forsvarsskrift for de Kristne. Oversatt av C. P. Caspari og Johannes Belsheim (1894).
XIX. Ambrosius: Om Naadens Hemmeligheder og Om Boden. Oversatt av Stian Vemmestad (1897).


== Referanser ==
15. serierunde i Tippeligaen 2012

15. serierunde i Tippeligaen 2012 startet fredag 13. juli klokken 19:00 med Lillestrøm mot Tromsø. En kamp ble spilt på lørdag 14. juli, før runden fortsatte med fem kamper søndag 15. juli, fire kamper klokken 18:00 og hovedkampen Haugesund mot Rosenborg på Haugesund Stadion klokken 20:00. Runden ble avsluttet mandag 16. juli klokken 19:00 med Strømsgodset mot Sandnes Ulf


== Fakta ==


=== Lillestrøm – Tromsø ===


=== Vålerenga – Molde ===


=== Aalesund – Fredrikstad ===


=== Brann – Odd Grenland ===


=== Sogndal – Stabæk ===


=== Viking – Hønefoss ===


=== Haugesund – Rosenborg ===


=== Strømsgodset – Sandnes Ulf ===


== Eksterne lenker ==
NFF (Mål, kort, bytter etc.)
AltOmFotball (Spillerbørs)
live.tv2sporten (Lagoppstillinger)
St. Petersburgsdemningen

St. Petersburgsdemningen (offisielt russisk navn: Комплекс защитных сооружений Санкт-Петербурга от наводнений, «kompleks for å beskytte St. Petersburg mot oversvømmelse») er et 25 km langt demningskompleks for flomsikring av St. Petersburg. Demningen strekker seg fra Lomonosov nordover til Kotlin (og byen Kronsjtadt), og deretter nordøstover mot Kapp Lisij Nos nær Sestroretsk. Den skiller dermed Nevabukta fra resten av Finskebukta.
Historisk har oversvømmelser vært et stort problem for St. Petersburg, som er oppført rundt Nevas estuar. Noen oversvømmelser har vært forårsaket av økt vannføring fra Neva i forbindelse med snøsmelting, men de fleste har kommet fra stormfloer fra Nevabukta. En oversvømmelse er i St. Petersburg definert som en situasjon der vannet stiger 160 cm over en definert referansedatum for vannivået i Østersjøen som svarer omtrent til det gjennomsnittlige havnivået ved Kronsjtadt. 295 slike oversvømmelser har blitt registrert siden byen ble grunnlagt i 1703 og frem til 2002. De største var i 1824 (421 cm), 1924 (380 cm), 1777 (321 cm), 1955 (293 cm) og 1975 (281 cm).Allerede etter den katastrofale oversvømmelsen i 1824, foreslo ingeniør P. Bazin å bygge en steindemning over bukta, men det var først utover på 1900-tallet at oppføringen en slik demning ble teknisk gjennomførbart. Planleggingen startet på 1960-tallet, etter flommen i 1955, og konstruksjonen av demningen startet i 1979. I 1984 var den første etappen på nordsiden ferdig, men bekymringer for miljøkonsekvensene av prosjektet førte så til en stans i arbeidet. Tre kommisjoner satt til å utrede konsekvensene av prosjektet kom til ulike konklusjoner, og i 1990 ble det så opprettet en internasjonal, uavhengig kommisjon, som konkluderte med at demningens innvirkning på miljøtilstanden i Nevabukta i seg selv ville være minimal, og anbefalte at konstruksjonen skulle fortsette. Sovjetunionens fall førte imidlertid til en økonomisk situasjon som ikke skapte rom for stort mer enn vedlikeholdsarbeid frem til 2002.Arbeidet ble gjenopptatt i 2003 og høsten 2011 var demningskomplekset endelig helt ferdigstilt. Det har mulighet til å beskytte byen mot opp til 5 meter høye bølger, og har to store åpninger for skip, som kan lukkes ved behov. Demningen fungerer også som bro, og knytter Kotlin til St. Petersburgs ringvei.


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Saint Petersburg dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Wandering Camera – Notes about the Saint Petersburg Dam – includes photos
Karl Julius Arnesen

Karl (Carl) Julius Arnesen (født 24. januar 1847, død 5. desember 1929) var en norsk teolog og stortingsrepresentant.
Arnesen var sønn av departementsbud Iver Arnesen. Han ble student fra Nissens Latin- og Realskole i 1865 og tok teologisk embetseksamen i 1870. I 1872 ble han utnevnt til personalkapellan i Balestrand, i 1874 til sogneprest i Bindal og i 1878 til residerende kapellan i Horten. Han var siden sogneprest i Sarpsborg, i Hetland utenfor Stavanger og i Tønsberg.
Arnesen var ordfører i Bindal fra 1877 til 1878 og medlem av bystyret i Sarpsborg. Han ble valgt inn på Stortinget fra Sarpsborg for Høyre i periodene 1886–1888, 1889–1891 og 1895–1897. Han oversatte flere tekster av Tertullian for Vidnesbyrd af Kirkefædrene. I 1905 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kirke-leksikon for Norden, bind 1. Aarhus: Jydsk forlags-forretning, 1900.
Jens Braage Halvorsen: Norske Forfatter-Lexikon I.
Tallak Lindstøl: Stortinget og statsraadet 1814–1914, bind 1. Kristiania: Steenske bogtrykkeri, 1914.


== Eksterne lenker ==
(no) Karl Julius Arnesen hos Norsk senter for forskningsdata
Stian Vemmestad

Stian Sigvart Vemmestad (født 2. juni 1844 i Egersund, død 20. april 1926) var en norsk skolemann.
Vemmestad var sønn av en kirkesanger. Han ble student fra Gjertsens skole i 1863 og cand. theol. i 1869. Han var siden ansatt i skolen. Fra 1872 var han bestyrer av Svelvik høyere almueskole, og fra 1877 bestyrer av Porsgrunns borgerskole, som fra 1879 var middelskole.
Han oversatte Augustins Confessiones og to tekster av Aurelianus i serien Vidnesbyrd af Kirkefædrene. Han oversatte også Kahnis' Der innere Gang des deutschen Protestantismus.


== Litteratur ==
Kirke-leksikon for Norden, bind 4. Aarhus: Jydsk forlags-forretning, 1929.
Jens Braage Halvorsen: Norsk Forfatter-Lexikon VI.


== Referanser ==
Lorents Aage Nagelhus

Lorents Aage Nagelhus (født 18. mars 1935 i Overhalla) er en norsk kunstner, musiker, komponist og forfatter av en rekke bøker om musikk.
Nagelhus var lærer ved Gerhard Schønings skole i Trondheim fra 1958, i lærerutdanninga i Trondheim fra 1962, som førsteamanuensis ved Høgskolen i Sør-Trøndelag, Avd. for lærerutdanning fra 1980 til 2004. Nagelhus er medlem av Norske Billedkunstnere som maler og grafiker. Han er også medlem av Landsforeningen Norske Malere, og medlem av  Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.
Nagelhus er omtalt i Norsk kunstnerleksikon og i Who's Who In International Art (Lausanne 1994/95). Hans fagbøker er utgitt av Norsk Musikforlag a/s og Akademia Forlag (Tapir akademisk forlag).
Etter debut i Statens Kunstutstilling 1980 har Nagelhus hatt en rekke separatutstillinger med grafikk og malerier, og er innkjøpt av kunstforeninger, mange statsinstitusjoner, kommuner, banker, skoler/høgskoler og helseinstitusjoner. Hans tresnitt er særpreget med trestrukturer, og med en spesiell teknikk kan han iblant overføre trestrukturer til oljemaleriet. Motivene i hans kunst er nokså forskjellige: Mellom-menneskelige forhold, dyrebilder og naturbilder, videre motiver hentet fra norsk middelalder/vikingtid. Landskapene er ofte hentet fra Trøndelag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Den farlige leken

Den farlige leken er en norsk filmkomedie fra 1942, regissert av Tancred Ibsen, som også hadde skrevet manuset basert på Alex Brinchmanns Karusell - lystspill i 4 akter fra 1940. Jolly Kramer-Johansen skrev musikken til filmen.
I 1943 ble det laget en svensk versjon av filmen, med tittelen Som du vill ha mej. Den svenske versjonen ble regissert av Gösta Cederlund, og det svenske manuset var ved Tancred Ibsen og Kid Bruncrona.


== Rolleliste ==
Per Aabel - Fredrik Holm, doktor
Finn Bernhoft - Sjåfør
Lauritz Falk - Jean Blom
Wenche Foss - Christine Sandemann, hans kone
Hilda Fredriksen - Tommessen
Jorunn Groth - Lille Gro
Else Heiberg - Sylvia
Joachim Holst-Jensen - Joachim Sandemann
Eva Lunde - Ellinor
Fridtjof Mjøen - Stefan Dweller, fiolinist
Jon Lennart Mjøen - Smukkassen
Thorleif Reiss - Herr Holt
Bjørg Riiser-Larsen - Bjørg, en gjest
Nanna Stenersen - Helene Blom
Liv Uchermann Selmer - Skurekone
Else Grieg Halvorsen - Holms assistent
Kåre Knutsen - Konstabel
Daniel Løvdal - Pianist
Haakon Larsen - Hovmester


== Sanger ==
«Vår melodi» -  Foxtrot (Mel. og tekst: Jolly Kramer Johansen). Innspilt i Oslo 31. januar 1942. Odeon orkester Dir.: Bjarne Amdahl Refr.: Harald Larsen. Utgitt på 78-platen Odeon ND-3869 AN 290373
«Min Isabell» -  Tango (Mel.: Jolly Kramer Johansen, tekst: Lauritz Falk). Innspilt i Oslo 31. januar 1942. Odeon orkester Dir.: Bjarne Amdahl Refr.: Harald Larsen. Utgitt på 78-platen Odeon ND-3869 AN 290373.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Den farlige leken på Internet Movie Database 
(no) Den farlige leken i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Den farlige leken hos Filmfront 
(sv) Den farlige leken i Svensk Filmdatabas 
Om filmen på nettstedet www.filmfront.no
Lisbeth Pettersen

Lisbeth Pettersen (født Lisbeth Andersen 3. august 1964) er en norsk tidligere friidrettsutøver fra Nøtterøy som spesialiserte seg på 400 meter. Hun satte tre norsk rekorder, to i 1981 og en i 1989 da hun løp på karrierebeste 52,87 sek. Løpet gikk under norgesmesterskapet i Stjørdal og gav henne kongepokalen for 1989. Per 2018 er resultatet nummer fire gjennom tidene i Norge. Hun representerte den lokal idrettsklubben Nøtterøy IF og senere Tønsberg Friidrettsklubb.
Andersen vant 400 meter under NM fire ganger fra 1987 til 1990.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==
Doggpil

Doggpil (vitenskapelig navn: Salix daphnoides ssp daphnoides) er et løvtre og en høyreist busk av pilefamilien (vierfamilien) av 2–5 meters høyde, maksimalt 10 meter. Arten vokser hos oss sjelden og nesten bare på det sentrale Østlandet. Den foretrekker fuktig sand- eller grusjord, strender, kildedrag og veikanter. Under arten hører underarten plommepil. Doggpil er en busk på normalt 2–5 meters lengde, og er høyreist. Den dyrkes tidvis og kan naturaliseres fra hager, da oftest hunntrær.
Årskvistene er gule, brune eller rødaktige, og mer blålodne andre året. Bladene er smalt avlange og glinsende grønne øverst, men hvitgrønne eller grønngrå under. Bladspissen er ikke helt grågrønn på undersiden, i motsetning til resten av undersiden. Bladene er småtannede langs kanten med spiss ytterst og noe avrunding innerst. Bladskaftene er 5–15 mm lange og lodne, og bladene er 5-10 cm lange. Bladet er ikke særlig behåret, ofte helt snaut, og har normalt bare hår på midtnerven med gulgrønne, 8–15 sidenervepar. Arten har øreblad som er bredt eggeformede eller bredt lansettformet, og mangler merkbare ørebladskaft. Blomstring i april, før løvspretten.
Raklene er 2–5 cm lange og er nesten sittende på kvisten. Raklene er svart-brune eller nesten svarte, og har lange hår. Den snaue, gulgrønne kapselen er 4–6 mm lang, og har lang griffel og lange arr.


== Utbredelse ==
Ullvier vokser i Nord-Europa og er i Norden utbredt på det sentrale Østlandet og i Värmland, samt lokalt i midtre Telemark og noen steder i Dalarne. 


=== Underarter ===
Doggpil har en viktig underart:

Plommepil (Salix daphnoides ssp acutifolia) – høyde 1–3 m, dyrket eller gjenståense, naturaliseres i Sør-Sverige, Sør-Finland, østre Danmark og på Jæren. Likner doggpil, men har øreblad nederst på bladstilken, og fjororskvistene kan være enten blådogget (som doggpil) eller rødlige. Bladskaftet er 6–21 mm og bladet 6–12 cm langt. Spissen er langstrakt og spissere enn hos doggpil. Antall sidenerver er også høyere hos plommepil, med 12–22 par. Blomstrer allerede i mars-april.


== Referanser ==


== Kilder ==
Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Fløyelsvier

Fløyelsvier (vitenskapelig navn: Salix dasyclados) er et løvtre og en høyreist eller mere rund busk av pilefamilien (vierfamilien) av 2–7 meters høyde. Arten likner korgpil, men når kvistene blir eldre skifter de til nesten svart farge. Den er svært sjelden hos oss, nesten bare dyrket eller gjenstående langs kysten opptil Sogn og Fjordane. vokser hos oss sjelden og nesten bare på det sentrale Østlandet. Den foretrekker fuktig sandjord og strender.
Grenene er lys brun av farge og lange, jevnt tynne. Eldre kvister derimot blir nesten svarte og har myke hår. Den har bredere, mer hengende, smalt elliptiske og 10–18 cm lange blader som er bølget i lengderetningen. Bladet er 2–3 cm bredt, kan være litt bøyd ytterst mot spissen, og er på undersiden blågrønt og noe hårete. Bladstilken er 1–2 cm lang. Det er 15–28 par sidenerver på bladet. Raklene har brune skjell og inntil 7 mm lang kapsel som er grønn, men grålodden. Arret er utbøyd og spaltet.


== Utbredelse ==
Fløyelsvier vokser i Nord-Europa og er i Norden sjelden og stort sett plantet på det sentrale Østlandet, på Sørlandet og langs kysten opp til Stadtlandet. Den finnes også spredt i hager og parker i Sør-Sverige, rundt Helsingfors, og i hele Danmark.


== Kilder ==
Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.


== Eksterne lenker ==
(en) fløyelsvier i Encyclopedia of Life 
(en) fløyelsvier i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) fløyelsvier hos Dyntaxa 
(en) fløyelsvier hos NCBI 
(en) fløyelsvier hos The International Plant Names Index 
(en) fløyelsvier hos Tropicos 
Salix dasyclados – detaljert informasjon på Wikispecies
Bjørg Riiser-Larsen

Bjørg Riiser-Larsen (født 28. september 1916 i Horten, død 13. august 2000 i Oslo) var en norsk skuespiller.
Hun medvirket i flere norske filmer, og i 2006 kåret tidsskriftet Rushprint henne til Tidenes største norske filmdiva, og på Rushprints nettsted beskriver forfatteren Kjell Ola Dahl henne som «film noir-diva» og «femme fatale». Hovedrollen i filmen Døden er et kjærtegn var sterkt medvirkende til denne bedømmelsen.


== Filmer ==
1949 – Døden er et kjærtegn, regi: Edith Carlmar
1943 – Vigdis
1942 – Den farlige leken
1941 – Hansen og Hansen
1940 – Bastard, regi: Helge Lunde og Gösta Stevens (svensk-norsk samproduksjon; svensk tittel Vildmarkens sång)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørg Riiser-Larsen på Internet Movie Database 
(sv) Bjørg Riiser-Larsen i Svensk Filmdatabas 
(en) Bjørg Riiser-Larsen hos The Movie Database 
(no) Om Bjørg Riiser-Larsen på www.filmfront.no
Namdalspil

Namdalspil (vitenskapelig navn: Salix x smithiana) er et løvtre og en høyreist eller tidvis mere rund busk av pilefamilien (vierfamilien) av 2–7 meters høyde, maksimalt 10 meter og da høyreist. Arten likner fløyelsvier, men bladene er kortere og bredere, bladstilken er mere gulbrun og svake behåret, og arret i kapselen er ikke så tydelig splittet og utbøyd som hos fløyelsvier. Den er sjelden i Norge, men relativt vanlig dyrket eller gjenstående langs kysten opptil Bodø. Den foretrekker fuktig grusjord langs bekker, elver og veigrøfter.  Arten blomstrer i mai.
Grenene er lys grønnbrune av farge og snaue eller litt hårete. Den har bredere, mer hengende og bredere elliptiske og 6–13 cm lange blader som er bølget i lengderetningen. Bladet er 2–4 cm bredt, kan være litt bøyd ytterst mot spissen, og er på undersiden grågrønt og noe hårete. Bladstilken er 9–17 mm lang, gulbrun og normalt litt behåret. Det er 10–17 par sidenerver på bladet. Arten har sjelden øreblad.
Raklene har brune skjell og inntil 7 mm lang, skaftet kapsel som er grønn, men tett grålodden. Det oppadvendte arret er utbøyd, men kort og nesten ikke spaltet.


== Utbredelse ==
Namdalspil vokser i Nord-Europa, og er i Norden sjelden og stort sett plantet på det sentrale Østlandet, på Sørlandet og langs kysten opp til Bodø. Den finnes også spredt i hager og parker i Sør-Sverige, rundt Helsingfors, og i hele Danmark.


== Kilder ==
Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007, ISBN 978-82-05-32563-0


== Eksterne lenker ==
(en) namdalspil i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) namdalspil hos Dyntaxa 
(en) namdalspil hos ITIS 
(en) namdalspil hos NCBI 
(en) namdalspil hos The International Plant Names Index 
(en) namdalspil hos Tropicos
Modul

Modul kan vise til:

Modul (arkitektur) – et begrep for klassisk søylediameter
Modul (matematikk) – en algebraisk struktur
Modul – i matematikk absoluttverdi til et komplekst tall
MODUL University Vienna – et engelskspråklig universitet i Wien
NTC Modul – et russisk forskningssenterModul kan også betegne (prefabrikerte) elementer eller seksjoner i sammenheng med bygging av for eksempel:
Romstasjoner
Boreplattformer
Skip
Broer
Hus
Sheol

She'ol eller Sjeol (hebraisk: שְׁאוֹל, oversatt som «grav» eller «de dødes bolig», er i den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) betegnelsen på dødsriket, et sted med mørke som alle de døde reiser til, både de rettmessige og de urettmessige, uavhengig av deres moralske valg i løpet av livet. Det er et sted med stillhet og mørke hvor man er avskåret fra Gud.Innbyggerne i She'ol er «skygger» (rephaim) uten personlighet eller styrke. Under visse omstendigheter kan de kontaktes av de levende, liksom da heksen av Endor kontaktet skyggen til Samuel for Saul. Slik praksis er likevel forbudt (Femte mosebok, 18.10). Under den andre tempelperiode, fra omkring 500 f.Kr. til 70 e.Kr., utviklet det seg mer varierte forestillinger: I noen tekster er de rettferdige og de syndige delt i to avdelinger, i andre var She'ol et sted for straffedom, ment for de syndige alene. Da de hebraiske tekstene ble oversatte til gresk i Alexandria omkring 200 f.Kr. ble ordet She'ol erstattet med Hades. I Det nye testamente ble Hades benevnelsen på både dødsriket og ondskapen som det representerer.Norske bibeloversettelser har som regel oversatt det hebraiske ordet med "dødsriket". Ny Verden-oversettelsen utgitt av Jehovas vitner lar den opprinnelige termen stå uoversatt (stavet "Sjeol" i den norske utgaven).


== Referanser ==
National Council of Churches

National Council of the Churches of Christ in the USA, også bare kalt National Council of Churches (NCC), er et økumenisk fellesskap bestående av 37 kristne trosretninger i USA. Totalt utgjør de mer enn 100,000 lokale menigheter og 45 millioner tilhengere. Foreningen oppstod som Federal Council of Churches i 1908, og ble i 1950 utvidet gjennom sammenslåinger med flere andre økumeniske organisasjoner, hvoretter den fikk sitt nåværende navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted