jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nadya Khamitskaya Andersen

Nadya Khamitskaya Andersen (født 21. november 1982 i Minsk) er en belarusisk sportsdanser og designer, mest kjent for sin deltakelse i TV 2s underholdningsprogram Skal vi danse. Khamitskaya har vunnet norgesmesterskapet i dans fem ganger.


== Privatliv ==
Khamitskaya kom til Norge som 17-åring for å gjøre en karriere som danser.Hun er gift med VG-journalisten Mads A. Andersen.


== Skal vi danse ==
Khamitskaya ble først kjent som en av de profesjonelle danserne gjennom flere sesonger av Skal vi danse.

Høsten 2008 danset Khamitskaya seg til en 2.-plass sammen med Tore André Flo.
Høsten 2009 danset Khamitskaya med Svein Østvik fra TV 3s program Charterfeber.
Høsten 2010 skulle Khamitskaya egentlig danset med Tom Nordlie, men han trakk seg tre uker før sending. Ny dansepartner ble Åsleik Engmark, og paret ble kjent for sine humørfylte danser. Paret vant finalen i 2010.
Høsten 2011 danset Khamitskaya med NRK-profilen Noman Mubashir.
Høsten 2012 danset Khamitskaya med kunstmaleren Vebjørn Sand.
Høsten 2013 danset Khamitskaya med Idol-finalisten Eirik Søfteland. Paret vant finalen dette året.
Høsten 2014 danset Khamitskaya med Ex-fotballspiller Roar Strand (bl.a Rosenborg).
Høsten 2016 danset Khamitskaya med farmen vinner Eilev Bjerkerud. Paret vant finalen.
Høsten 2019 danset Khamitskaya seg til førsteplass med verdensmester i svømming Aleksander Hetland.


== Design ==
Khamitskayas design kalles «Venti Uno», som er italiensk og betyr «21». Kjoledesignet ble første gang vist under Oslo Fashion Week i 2008.Designkarrieren tok av da det kom frem at Khamitskaya hadde designet gullkjolen til Therese Johaug under Ski-VM 2011 i Oslo, og da hun designet Dorthe Skappels kjoler til Gullruten 2011.


== Meritter ==
Nadya Khamitskaya har vært i norgeseliten i dans.
2007: Norgesmester i 10-dans sammen med Tom-Erik Nilsen
2007: Norgesmester i standard-dans sammen med Tom-Erik Nilsen
2003: Norgesmester i 10-dans sammen med Thomas Kagnes
2003: Norgesmester i standard-dans sammen med Thomas Kagnes
2002: Norgesmester i standard-dans sammen med Thomas Kagnes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nadya Khamitskaya på Internet Movie Database 
Nadya Khamitskaya på Instagram
Eirik Bengtson

Eirik Eskedal Bengtson (født 10. februar 1983) er en norsk vokalist fra Arendal.
Bengtson er vokalist i heavy metal-bandene Bulk og Rockebandet Ændal.


== Diskografi ==
2006: Bulk – Bulk (demo)
2009: Diverse Artister – Park CD-N (Rockebandet Ændal)
2010: Rockebandet Ændal – Knot - Skaddu ha dæ ei EP (Urban Sound Records)
2011: Bulk – Guardian (Nordic Records Norge)


== Referanser ==
Tre hundre Tang-dikt

De tre hundre Tang-dikt (kinesisk: 唐詩三百首, pinyin: Tángshī sānbái shǒu) er et standardutvalg av dikt fra Tangdynastiets tid, som ble kompilert i 1763/64 av Sun Zhu (1711–1778). Helt nøyaktig dreier det seg om 310 dikt. 


== Historie ==
Samlingen Samtlige Tangdikt (Quan Tangshi), som ble sammenstilt i 1705-1707 etter forordning fra Kangxi-keiseren, omfattet knapt 49.000 dikt, og denne samlingen ble upraktisk å forholde seg til. 
Å begrense seg til 300 dikt ble besluttet på forbilde av den gammelkinesiske klassikeren Shijing, som omfattet 305 oder.


== Innhold ==
Samlingen omfatter dikt fra 74 diktere. De hyppigst representerte er Du Fu, Li Bai og Wang Wei. Utvalgskriteriene har vært omstridte; for eksempel er det ikke medtatt et eneste dikt av Li He. Men uansett har antologien hatt en meget stor innflytelse på hvilke diktere fra Tang-tiden som er blitt fremtredende i senere tiders litterære hukommelse.


== Organisering ==
Den opprinnelige kompilasjonen fra Qingdynastiet var klassisk organisert etter diktenes formelle type, som det var syv av:

Folkesangstil (yuefu)Gammel stil (gushi):

Femtegns gammel stil
Syvtegns gammel stilModerne stil (jintishi):
Åttelinjers regelbundet stil (lüshi):

Femtegns regulær stil
Syvtegns regulær stilQuatrain (jueju):

Femtegns quatrain
Syvtegns quatrain


== Liste over diktere ==
Verk av de følgende diktere er representert. I parentes antall dikt (foreløpig ufullstendig utfylt): 


== Litteratur ==
Volker Klöpsch: Der seidene Faden. Gedichte der Tang. Frankfurt: Insel Verlag, 1991. ISBN 3-458-16187-2
Innes Herdan: 300 T'ang Poems. Taipei: Far East Book, 1973.
Yan Zhao, Dieter Ziethen: Leise hör' ich Blüten fallen – Gedichte aus der chinesischen Klassik. Gröbenzell: Hefei Huang Verlag, 2009. ISBN 978-3-940497-24-6


== Eksterne lenker ==
300 Tang Poems Online
cnd.org
Chines. Text 唐诗三百首
Jessy Dixon

Jessy Dixon (født 12. mars 1938 i San Antonio i Texas, død 26. september 2011 i Chicago) var en amerikansk gospelsanger, sangforfatter og pianist. Han hadde stor suksess, noe som blant annet ble vist gjennom sju Grammypris-nominasjoner i løpet av karrieren og dessuten gjennom samarbeidet med artister som Paul Simon, Andrae Crouch og Bill Gaither. Han skrev sanger for Amy Grant, Natalie Cole, Cher og Diana Ross.
Alt fra han var liten, studerte han klassisk piano. Som tenåring ble han med i Refuge Church of Our Lord Jesus Christ. Han fikk et stipend til å gå på et lokalt katolsk college, men sluttet der for å bli musiker, og alt som 17-åring reiste han som sanger til svarte menigheter i California, Texas og Louisiana. I 1957 ble han oppdaget av den kjente Chicagobaserte gospelmusikeren pastor James Cleveland, som ba ham flytte til Chicago. Der ble han pianist og sanger i Clevelands gruppe The Original Chimes, noe som han senere omtalte som å ta en universitetseksamen i blues og gospelmusikk. Midt på 1960-tallet begynte han å komponere for Thompson Community Singers, noen av hans tidlige sanger har blitt standardsanger i gospelmusikk, blant andre Sit at His Feet and Be Blessed og I Love to Praise His Name.
I 1970-årene samarbeidet han og bandet Jessy Dixon Singers med Paul Simon, det resulterte i to plater som solgte over en million eksemplarer hver. Men det var gospelsanger han var, han ga ut 18 album mellom 1964 og 2006 — fem av dem solgte til gull — og han turnerte over hele verden. Blant annet holdt han over 500 konserter i Norge. De siste årene var han aktiv i Gaither Homecoming og deltok på en rekke av konsertene som ble tatt opp på video og DVD.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jessy Dixon på Internet Movie Database 
(en) Jessy Dixon hos The Movie Database 
(en) Jessy Dixon på Discogs 
(en) Jessy Dixon på MusicBrainz 
(en) Jessy Dixon på Songkick 
Jessy Dixon på Myspace 
Allmusic
Minneord i New York Times
Alexander Whitaker

Alexander Whitaker (født 1585, død 1616) var en engelsk teolog som bosatte seg i Nord-Amerika i kolonien Virginia i 1611 og etablerte to kirker i nærheten av kolonien Jamestown. Blant sine samtidige var han kjent som «Apostelen fra Virginia».


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Whitaker var født i landsbyen Holme i Cambridgeshire og fikk sin akademiske utdannelse på Trinity College ved University of Cambridge og ble deretter prest i nordlige England. Han var sønn av William Whitaker (1548–1595), en kjent protestantisk lærd og mester ved  St John's College ved Universitetet i Cambridge.


=== Virke i Amerika ===
I 1611 reiste Whitaker til Virginia i Den nye verden hvor han ble en populær og godt like religiøs leder hos både nybyggerne som de innfødte indianerne. Han var den som var ansvarlig for konverteringen og dåpen til algonquian-indianerkvinnen Pocahontas. Richard Bucke fra Wymondham tilbød henne som ektefelle til John Rolfe i 1614. Whitakers relative toleranse for indianerbefolkningen er også gjenspeilt i hans prekener, en del av disse ble sendt tilbake til England for vinne støtte for nye kolonier i Nord-Amerika. Den mest kjente av disse prekenene var Good Newes from Virginia (1613), hvor han beskrev den innfødte befolkningen som «servants of sinne and slaves of the divill», («tjenere av syndere og treller av djevelen»), men anerkjente dem også som «sønner av Adam» som var en meget forståelsesfull generasjon, «quicke of apprehension, suddaine in their despatches, subtile in their dealings, exquisite in their inventions, and industrious in their labour.» («rask i oppfattelsen, brå i avsendelsen, subtil i handling, fortreffelig i oppfinnelser, og flittig i arbeid.»)
Som mange av de tidlige bosetterne fikk Whitaker ikke et langt liv. Han druknet i 1616 (tilfeldigvis det samme år som William Shakespeare døde). Før han forlot England hadde Whitaker krysset spor med Christopher Levett, en handelsmann fra York som senere ble sjøkaptein og utforsker av New England. I Whitakers testamente fra 1610 hadde han bemerket at han skyldte «Christopher Levite, a linen draper of the city of York», et draperi av lin, verd 5 pund.Levett grunnla senere den første bosetningen i Portland i Maine hvor han ble gitt landeiendommer tilsvarende 24 km² av kongen, men bosetningen feilet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Verker av eller om Alexander Whitaker i amerikanske bibliotek (WorldCat catalog)
Seventh

Seventh er et thrash metal-band fra Arendal etablert i 2007.
Bandet har spilt som oppvarming for blant andre Satyricon, Stonegard og Bulk. Seventh var ett av de to første utenlandske bandene som fikk spille på JuRoTo Open Air-festivalen i Tyskland. De spilte også på Hovefestivalen i 2010 og 2011, sist år på Amfiscenen.Bandet spilte inn EP-en Equlibrium med Bård Torstensen som produsent, og han sto også bak innspillingen av debutalbumet Tzolk'in.


== Diskografi ==
2008: Equlibrium (EP)
2012: Tzolk'in
2013: Ressurection (EP)


== Medlemmer ==
Dag Haugland – vokal
Steffen Pedersen – gitar
Magnus Duedahl Pedersen – gitar
Andreas Stensland  – bass
Joachim Walle Michalsen – trommer


== Tidligere medlemmer ==
Andreas Valenzuela – gitar (2007–2012)
Thomas Sivertsen - bass (2007 - 2013)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Seventh hos NRK Urørt
(en) Seventh på MySpace
Gjelbreen

Gjelbreen er en isbre som ligger sentralt i Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag 40 kilometer lang og strømmer nordover mellom Brattnipene og Mefjell.
Breen ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble framstilt av norske kartografer i 1957.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 5352
Rune Ulvestad

Rune Ivar Ulvestad (født 28. mars 1957) er en norsk fotballtrener og tidligere spiller for Molde og Aalesund. 
Han har vært trener for Herd og fra 2017 Brattvåg Idrettslag. Han var tapende cupfinalist for Molde mot Brann i 1982 og scoret i finalen. Han var Moldes toppscorer i 1981 og 1985.Han er far til Aalesund-spilleren Fredrik Ulvestad, Kristiansund-spillerne Pål Erik Ulvestad og Dan Peter Ulvestad, samt Herd-spilleren Andreas Ulvestad.


== Referanser ==
Gunnestadbreen

Gunnestadbreen er en isbre som ligger i den sentrale delen av Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag 30 kilometer lang og strømmer nordover mellom Widerøefjellet og Walnumfjella.
Breen ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47 og er oppkalt etter løytnant Alf Gunnestad som var flyger på Thorshavn-ekspedisjonen 1933–34. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av norske kartografer i 1957.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 5795
Einar Jenssen (1930–1979)

Einar Jenssen (1930–1979) var en norsk forstmann og brukseier. Han drev Vinje bruk i Mosvik.
Han var sønn av brukseier Anton Mathias Jenssen (1892–1967) og hustru Petra Grande fra Stor-Grande i Mosvik. Det var hans tippoldefars bror Anthon P. Jenssen som i 1820 kjøpte Vinje bruk, som siden har vært i Jenssen-familiens eie. Einar Jenssen gikk Mære landbruksskole og Statens skogskole i Steinkjer. Han overtok de store jord- og skogeiendommene etter sin far i 1964.Han var formann i Mosvik skogråd, formann i Inntrøndelag skogselskap fra 1974 til 1979 og tillitsmann i Skogbruksforeningen av 1950.Einar Jenssen var medlem av Mosvik kommunestyre og formannskap, som representant for Høyre. Han satt også i et interkommunalt utvalg for å få realisert Skarnsundbrua. Ved det første direkte fylkestingsvalget i 1975 ble han også innvalgt i Nord-Trøndelag fylkesting. Da Gunnar Vada ble stortingsrepresentant i 1977, overtok Jenssen som formann i Høyres fylkestingsgruppe.Einar Jenssen omkom i en drukningsulykke på Meltingvatnet i 1979, 49 år gammel.


== Referanser ==
Ole Olsen Evenstad (1781–1833)

Ole Olsen Evenstad (født 1781, død 1833) var en norsk gårdbruker fra Stor-Elvdal. Han ble valgt som stortingsrepresentant for perioden 1833-1835 fra Hedmark Amt, men møtte ikke, på grunn av sykdom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Olsen Evenstad hos Norsk senter for forskningsdata
Fron badeland

Fron Badeland (også kalt Fronsbadet) er et regionalt badeanlegg på Harpefoss som Sør-Fron og Nord-Fron kommuner eier halvparten av hver. Før byggingen av badelandet tok til, var det en bred og stor diskusjon mellom kommunene i hvilken av kommunene badelandet skulle ligge.
Badeanlegget ble ferdigstilt på nyåret i 2010, etter to års byggeperiode. Offisiell åpning foregikk fredag 29. januar 2010 ved ordfører Aksel Eng for Sør-Fron kommune. Tidligere var det et mindre basseng der Fron badeland ligger i dag, som ble brukt hovedsakelig av skolelever i Sør-Fron kommune, fra barneskolene i Midtbygda, Lia og Harpefoss.


== Fasiliteter ==
25 meters svømmebasseng med 6 baner, startpaller og vendebrett.

12,5 meters terapibasseng med rullestolrampe. 5 baner, permanent 32 graders varme.
Stupebasseng – 1 meters sviktbrett og 3 meters stupebrett.
Klatrevegg – 3,75 meters høyde.
Barnebasseng med 48 meters vannsklie, barnesklie, motstrømsanlegg og «grotte».
Steambad.
Sauna – for hvert kjønn.
Isdusj.
Boblebasseng – for inntil 8 personer.
Solplass med dusj.
Sosial sone mellom bassengene med 4–5 sittegrupper.
Moderne garderober og dusjanlegg for inntil 200 personer.
Egne fasiliteter for bevegelseshemmede (garderober, dusj, heis).
Vestibyle på 100 m² – mulighet for møter o.l.


== Beliggenhet ==
Badeanlegget ligger på samme sted som Sør-Fron kulturhus i Harpefoss i Sør-Fron kommune.


== Eksterne lenker ==
Sør-Fron kommune sin side om Fronsbadet
Fronsbadet sine hjemmesider Arkivert 11. oktober 2015 hos Wayback Machine.
Costanzo Porta

Costanzo Porta (1528/29 – 1601) var en italiensk kapellmester og renessansekomponist.


== Liv og virke ==
Porta var fransiskaner og tilhørte klosteret i Casalmaggiore. Rundt 1549 flyttet han til Venezia hvor han ble elev av komponisten Adrian Willaert, og dessuten godt kjent med Gioseffo Zarlino og Claudio Merulo.
I 1565 overtok Porta kapellmesterposten ved Basilica di Sant'Antonio i Padova, og hadde de følgende årene samme jobb i kirkene i Loreto, Ravenna og Bologna. Tilslutt vendte han tilbake til sin opprinnelige jobb i Padova, og ble der til sin død.
Blant Portas mange elver var Lodovico Grossi da Viadana og Giulio Cesare Gabussi.


== Verk ==

Porta ble i sin egen tid regnet som en viktig og innflytelsesrik komponist, mange så ham som Palestrina og Orlando di Lassos likemann. Han skrev overveiende kirkemusikk og var en svært produktiv komponist. Han skrev en del motetter, messer og fire madrigalbøker  Han tilhørte den venetianske skolen og ble regnet som en ekspert på kontrapunktikk.


== Litteratur ==
Maria Nevilla Massaro (red.): Celebrazione del IV centenario della morte di P. Costanzo Porta OFMConv (1529–1601). I: Il Santo. Rivista francescana di storia dottrina arte. 2. Serie, nr. 41, 2004, ISSN 0391-7819 (Tagungsband zur Tagung über Costanzo Porta am 27. oktober 2001 in Ravenna)
Reese, Gustave (1954). Music in the Renaissance. New York: W.W. Norton & Co. ISBN 0-393-09530-4. 
«Costanzo Porta». The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. London: Macmillan Publishers. 1980. ISBN 1-56159-174-2. 
Lillian Pruett: «Costanzo Porta», Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed December 5, 2007), (abonnementstilgang)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Costanzo Porta i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

(en) Fritt tilgjengelige noter av Costanzo Porta i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
(en) Fritt tilgjengelige noter av Costanzo Porta i International Music Score Library Project
Giulio Cesare Gabussi

Giulio Cesare Gabussi (ca 1555–1611) var en italiensk kapellmester og komponist.
Utdannelsen fikk han i Hjembyen og i Ravenna av Costanzo Porta. Etter 1580 overtok han kapellmesterstillingen ved domkirka i Forlì og virket fra 1594 i den samme posisjonen ved domkirka i Milano. Etter et kort mellomspill i tjeneste hos kong Sigismund III av Polen i Kraków, vendte han tilbake til sin gamle stilling ved domkirka i Milano og ble der livet ut. 
Hans klangsterke verk –  motetter, madrigaler og andre komposisjoner – er skrevet helt i tråd med 1500-tallets stilidealer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gabussi, Giulio Cesare i J. Leonard Höijer, Musik-Lexikon (1864)
Bagheli

Bagheli (devanagari: बघेली eller बाघेली) er et indoarisk språk som tales i den indiske regionen Baghelkhand i det sentrale India. Bagheli er ofte betraktet som en egen dialekt av hindi, og er klassifisert på denne måten under den indiske folketellingen (1991).
Talende av Bagheli er hovedsakelig funnet i de seks distriktene Rewa, Satna, Sidhi, Shahdol, Umaria og Anuppur i den indiske delstaten Madhya Pradesh.
Beleiringen av Xiangyang

Beleiringen av Xiangyáng og Fancheng (tradisjonell kinesisk: 襄樊之戰; forenklet kinesisk: 襄樊之战; hanyu pinyin: Xiāngfán Zhàn), også kalt slaget om Xiangyang (襄陽之戰; 襄阳之战; Xiāngyáng Zhàn) var en seks år lang beleiring utkjempet mellom det mongolske Yuán-dynastiet og det kinesiske Song-dynastiet fra 1267 til 14. mars 1273.


== Bakgrunn ==
Mongolenes erobring av det sørlige Song-dynastiet hadde begynt allerede i 1235, og i løpet av de neste tredve årene hadde Song-styrkene klart å motstå flere av Mongolrikets store offensiver og flere ganger gått til motangrep mot dem, uten at de klarte å gjenerobre noen områder. I 1259 hadde også khaganen Möngke Khan dødd under sitt felttog i Sichuan. 
Det var først etter seieren i beleiringen av Xiangyang og Fancheng at mongolske styrker var i stand til å trenge inn i det sørlige Songs kjerneområde. Xiangyangs strategiske betydning lå i at byen var plassert slik at den dominerte Hanjiang. Da Yuan-styrkene hadde okkupert byen, kunne de dermed reise med skip langs Hanjiang ned til Yangzijiang. Dermed var ikke Song-dynastiet lengre beskyttet av naturlige barrierer etter slaget om Xiangyang, og etter et par år med militær motstand kollapset dynastiet, og dermed var dette slaget avgjørende. Det endelige slaget utkjempet mellom Sòng-lojalister og Yuan-styrker var slaget ved Yamen i 1279, hvor den siste Song-keiseren døde.


== Selve slaget ==
Slaget besto av både trefninger, landangrep og beleiringen av byene Xiangyang og Fancheng i dagens Hubei, foruten blokaden av byene langs Hanjiang. De tradisjonelle mongolske kavaleriangrepene var vanskelige å gjennomføre i det skogkledde terrenget med mange militære utposter i det sørlige Song. Kinesiske ildlanser og kanoner ble brukt av mongolene i deres seierrike beleiring av Fancheng etter at de hadde inntatt utpostene til de kinesiske styrkene fra Sichuan og Yuezhou, som klarte å bryte beleiringen, men som likevel ble beseiret. 
Særlig avgjørende ble bruken av vektstang-blidene, siden denne ikke var kjent i Kina før mongolene, som ble designet av to persiske muslimer kalt ʻAlāʼ ad-Dīn og Ismāʿil (navnene og opphavsstedene til disse varierer i kildene). Det sørlige Song-styrkenes kommandant Lü Wenhuan overga seg endelig til mongolenes khagan Khubilai Khan i 1273.


== Marco Polo ==
Marco Polo hevdet i sin bok Il Milione at han og hans far Niccolò og onkel Maffeo medvirket til den mongolske seieren i slaget om «Saianfu» ved å introdusere keiseren til europeere med kjennskap til beleiringsmaskiner, men slaget hadde vært over i to år da han kom til Kina. Marco Polo framstiller det feilaktig som slutten, heller enn begynnelsen, på Yuán-dynastiets endelige erobring av Sòng-riket.


== Litteratur ==
Patricia Buckley Ebrey (2010). The Cambridge Illustrated History of China. Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 978-0-52112-433-1.
Imperial China 900-1800 (engelsa). Harvard University Press. 2003. ISBN 0674012127. 
The Mongol Empire (engelsk). Corgi. 2015. ISBN 9780552168809. 
Den stora muren (svensk). Norstedts. 2006. ISBN 91-1-301594-x. 


== Referanser ==
Ghoul

Ghoul er et vesen i arabisk folketro. De holder til på gravplasser hvor de plyndrer graver og spiser lik. Ordet ghoul er en engelsk omskriving av det arabiske ordet الغول (ghūl), som betyr «demon».
Ghoul er også navnet på en demon som lever i en ørken og kan ta form som et dyr, vanligvis en hyene. Dette vesenet tar uforsiktige ørkenvandrere i bakhold, dreper og spiser dem.


== Ghoul i populærkulturen ==
Ghouler og ghoul-lignende skapninger har ofte bitt brukt i litteratur, film, spill og musikk. Man finner blant annet ghouler i bøkene om Harry Potter, i C.S. Lewis sine bøker om Narnia, filmen The Ghoul fra 1993 og i rollespillet Dungeons & Dragons.


== Se også ==
Djinn
Oscar Wilhelm Nilssen

Oscar Wilhelm Nilssen (født 12. august 1881 Hollandstorp, død 30. juli 1959) var en norsk småbruker og stortingspolitiker for Arbeiderpartiet.
Nilssen ble født i Sverige som sønn av en skogsarbeider. Hans far emigrerte siden til USA, mens Oscar Nilssen dro til nabolandet Norge. Han arbeidet som skogsarbeider fra 1896, men ble småbruker ved Ågård i Løten fra 1911 og mottok norsk statsborgerskap samme år. Han var formann for den lokale kooperasjonen fra 1918 til 1923, og var medlem i representantskapet for Norges Kooperative Landsforening. Fra 1917 til 1921 var han varaformann og kassere for Norsk Skog- og Jordbruksarbeiderforbund.
Han var partileder for den lokale valgkretsen i Søndre Hedemarkens i noen år, og var leder for fylkesstyret fra 1921. Han hadde sitt 30-årsjubileum i denne posisjonen i 1951, men trakk seg fra denne i 1954. En kortere pause fra politikken kom da Norges Kommunistiske Parti ble grunnlagt i 1923, da fylkesstyret vedtok å følge kommunistene. Nilssen valgte å holde seg hos Arbeiderpartiet, og ble dermed ekskludert som fylkesleder gjennom majoriteten av styret den 13. november 1923. Han fikk for øvrig tilbake sitt verv da det nye fylkesstyret for Arbeiderpartiet ble satt opp den 1. desember samme år.Nilssen ble valgt inn på Stortinget i 1921 som representant for valgkretsen i Hedmark fylke. Han ble deretter gjenvalgt ved Stortingsvalgene i 1924, 1927, 1930, 1933 og 1936. Han var medlem av arbeidskomiteen i Løten kommunestyre fra 1916 til 1928, og var deretter ordfører for Løten i perioden 1931 til 1940. Under okkupasjonen av Norge mistet han sin posisjon som ordfører og parlamentariker. Han ble også arrestert den 10. mars 1945 og satt fengslet i Hamar fengsel frem til 21. mars, da han ble flyttet til Grini fangeleir frem til krigens slutt. Etter krigen ble han igjen valgt til ordfører og satt siden i fylkestinget.


== Stortingskomiteer ==
Skog- og vassdragskomiteen 1922–1923, 1931–1933, 1934–1936, 1937–1945
Jernbanekomiteen 1928–1930
Valgkomiteen 1925–1927


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Oscar Nilssen hos Norsk senter for forskningsdata