jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alfeios

Alfeios (gresk: Ἀλφειός, i betydningen «hvitlig/hvitaktig»), var i henhold til gresk mytologi en elvegud og en elv, elven Asopos på Peloponnes i Hellas som renner nordover gjennom Arkadia og munner ut i Det joniske hav i nærheten av byen Olympia.


== Elvegud ==
Som de fleste elveguder var han en sønn av Okeanos og Tethys og regnes blant okeanidene – det var 6000 av dem, 3000 av hvert kjønn. Telegone, datter av Faris, fødte hans sønn, kong Orsilochos i Ferai i Thessalia. Hans sønn Orsilochos ble far til Diokles som igjen ble far til de to krigerne Kreton og Orsilochos som ble drept av Aineias under Trojakrigen.


== Jakten på nymfen ==

I henhold til geografen Pausanias var Alfeios en ivrig jeger og kom over en nymfe, Arethusa, som han begjærte, men hun flyktet fra ham til øya Ortygia utenfor Sicilia ved den greske bystaten Siracusa hvor hun forvandlet seg til en brønn, og deretter ble Alfeios til en elv som strømmer gjennom Peloponnes og ut i havet og til Ortygia hvor deres vann blir forent i brønnen.Denne fortellingen er fortalt noe annerledes av den romerske forfatteren Ovid: Arethusa, en vakker nymfe, badet en gang i elven Alfiós i Arkaida, og ble da overrasket av elveguden, men hun flyktet fra ham. Da han fulgte etter henne fikk gudinnen Artemis medynk med henne og forvandlet henne til en brønn på øya Ortygia.I henhold til andre tradisjoner var det selveste Artemis som var objektet for Alfeios' begjær. Da hun flyktet fra ham, fulgte han etter. Hun kom seg til Letrini i Elis hvor hun dekket til sitt ansikt med leire og det samme med de nymfene som fulgte med henne. Da Alfeios ikke maktet å oppdage henne, ble han tvunget til å vende tilbake. Det ble bakgrunnen, hevdes det, til at det ble bygd et tempel for Artemis Alfaea på Letrini. I henhold til enda en tradisjon flyktet gudinnen til Ortygia hvor hun likeledes hadde et tempel for seg under navnet Artemis Alfaea. En hentydning til Alfeios' kjærlighet til Artemis er også vist ved Olympia hvor de to guddommene har et alter til felles.I disse fortellingene er det to eller flere adskilte historier som synes å ha blitt blandet samme, men de hadde antagelig alle sin opprinnelse i den populære overbevisning om at det var en naturlig underjordisk forbindelse mellom elven Alfiós og brønnen Arethusa. Det var tenkt at en kopp som ble kastet i Alfeios' elv ville ende opp i Arethusas brønn på Ortygia.


== Plutarks versjon ==
Plutark har gitt en redegjørelse som ikke er forbundet med fortellingene nevnt over.
I henhold til ham var Alfeios en sønn av Helios og drepte sin bror Kerkafos i en kappestrid. Plaget av sorg og forfulgt av hevngudinnene erinnyere hoppet han i elven Nyktimos, som siden ble oppkalt etter ham.Alfeios er også den elv som Herakles i den femte av sine stordåder lot endre løpet på, for å kunne rengjøre stallene til kong Augias i Elis i løpet av en dag, en oppgave som var bedømt som umulig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Alpheios» hos Theoi.com
Sprint-NM på skøyter 1990

Sprint-NM på skøyter 1990 ble avholdt 10. og 11. februar 1990 på Skien isstadion i Skien.Teknisk arrangør var Hovden Sportsklubb. 
Mesterskapet ble flyttet fra Hovden på grunn av værforholdene (umulige isforhold).
Norgesmestere ble Minna Nystedt, IF Fram for damene og Roger Strøm, Hovden Spk for herrene.


== Mesterskapsrekorder ==


== Sammenlagt damer senior ==


== Sammenlagt herrer senior ==

f = med fall


== Kilder ==
Eng, Trond og Teigen, Magne, red. (2005). «Kvinner, Senior – Sprint». Norske Mesterskap på skøyter 1894–2005 (norsk) (3 utg.). Askim / Veggli. s. 89–90. Arkivert fra originalen 26. juli 2017. Besøkt 22. mai 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
Eng, Trond og Teigen, Magne, red. (2005). «Menn, Senior – Sprint». Norske Mesterskap på skøyter 1894–2005 (norsk) (3 utg.). Askim / Veggli. s. 48–49. Arkivert fra originalen 26. juli 2017. Besøkt 22. mai 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) Sprint-NM på skøyter 1990, Senior damer – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
(en) Sprint-NM på skøyter 1990, Senior herrer – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Tom Erik Solberg

Tom Erik Solberg (født 15. august 1975) er en norsk travkusk fra Bergen. Han ble landschampion, den kusken med flest seire , i 2012 (230 seire). Klosterskogen Travbane er Solbergs hjemmebane.
Solberg startet sin karriere i 1995 med 5 starter. Han vant sitt første løp allerede 1996. Fra og med 2006 har han vunnet over 10% av de startene han har hatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20160127045536/http://www.klosterskogen.no/Nyhetsliste/2013/Januar/Tom-Erik-Solberg-vant-flest-lop-blant-kuskene-i-2012/
Skjervøy sykkel og skøyteklubb

Skjervøy SSK er Norges nordligste aktive skøyteklubb. Før SSK ble stiftet i 1980 var skøyteaktivitet på Skjervøy underlagt Skjervøy IK. Skjervøy skøytestadion ligger plassert ganske langt oppe på Skjervøya. Skøytebanen ligger på Skjervøy Kunstgress vinterstid.
Banen er 333 meter.
Klubben disponerer to biler som de bruker til vanning, samt en ismaskin som er elementært for å få god is. Klubben har i flere tiår blitt drevet av noen få lokale ildsjeler som brenner for skøytesporten.
På tirsdager arrangeres det løp for barn og på det meste har det vært over 50 barn som har deltatt. Tatt i betraktning at det bor rundt 2300 innbyggere på Skjervøy er dette veldig bra.
Skøyteklubben arrangerer også skøyteskole hver torsdag, noe klubben tror er helt nødvendig for å kunne rekruttere nye løpere til skøytesporten.
Skolene og idrettsskolen på Skjervøy bruker også anlegget og de låner utstyr av SSK vederlagsfritt.
I 2011 ble det dannet en undergruppe i klubben som skal drive med ishockey. 21. januar 2012 var det offisiell åpning av klubbhuset til SSK.
Sommerstid avvikler klubben blant annet lokale sykkelritt rundt og på Skjervøy.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Kunståret 1824

Kunståret 1824 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1824.


== Hendelser ==
2. april – Den britiske regjeringen kjøper John Julius Angersteins kunstsamling for £60,000 i den hensikt å etablere et National Gallery i London.
Løftet til Ludvig XIII, malt av Jean Auguste Dominique Ingres for katedralen i Montauban, blir utstilt i Paris Salon.
The Hay Wain by John Constable blir også utstilt i Paris Salon og vinner en gullmedalje.
Caspar David Friedrich går inn i en depressive periode.
Edwin Landseer besøker Skottland for første gang for å male et portrett av Walter Scott; han kommer tilbake årlig, og konsentrer seg om dyreportretter.


== Verk ==

François Joseph Bosio – Statue av Henrik IV av Frankrike som et barn (Louvre)
Léon Cogniet – Marius blant ruinene av Kartago
Jacques-Louis David – Mars désarmé par Vénus
Eugène Delacroix
Scène des massacres de Scio
Jeune orpheline au cimetière (ca 1823 eller 1824)
John Flaxman – Pastoral Apollo
Caspar David Friedrich – Das Eismeer
Jean-Baptiste Paulin Guérin – Ulysses og Minerva
John Hayter – Kamāmalu, Queen Consort of Hawaii
Frederick Yeates Hurlstone – A Venetian Page
Jean Auguste Dominique Ingres –  Løftet til Ludvig XIII
Edwin Landseer – Lion, A Newfoundland Dog
Johann Friedrich Overbeck –  Einzug Jesu in Jerusalem 
J. M. W. Turner – The Battle of Trafalgar


== Priser ==
Prix de Rome, maleri: Charles Philippe Larivière
Prix de Rome, skulptur: Charles Seurre


== Fødsler ==
27. januar – Jozef Israëls, nederlandsk kunstmaler (død 1911)
31. mars – William Morris Hunt, amerikansk kunstmaler (død 1879)
11. mai – Jean-Léon Gérôme, fransk kunstmaler og skulptør (død 1904)
12. juni – Albert-Ernest Carrier-Belleuse, fransk skulptør og kunstmaler (død 1887)
12. juli – Eugène Boudin, fransk kunstmaler (død 1898)
14. oktober – Adolphe Joseph Thomas Monticelli, fransk kunstmaler (død 1886)
6. desember - Emmanuel Frémiet, fransk skulptør (død 1910)
10. desember – Aasta Hansteen, norsk kunstmaler, forfatter og tidlig feminist (død 1908)
14. desember – Pierre Puvis de Chavannes, fransk kunstmaler (død 1898)


== Dødsfall ==
26. januar – Théodore Géricault, fransk kunstmaler og litograf, pioner innen den romantiske bevegelsen  (født 1791)
17. april – William Ashford, britisk kunstmaler som kun arbeidet i Irland (født 1746)
12. september – Louis Albert Guislain Bacler d'Albe, fransk kunstner, kartmaker og nær strategisk rådgiver av Napoléon (født 1761)
23. november - Fjodor Aleksejev, russisk kunstmaler av landskapskunst (født 1753)
9. desember – Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson,fransk kunstmaler (født 1767)
24. desember - John Downman, engelsk portrettmaler (født 1750)
ukjent dato
Thomas Hickey – irsk maler av portretter og sjangermalerier (født 1741)
Eugenie Margeurite Honoree Charen –fransk kunstmaler (født 1786)
Antoine Vestier, fransk miniatyr- og portrettmaler (født 1740)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1824 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Luiz Gonzaga

Luiz Gonzaga do Nascimento (født 13. desember 1912 i Exu, Pernambuco, død 2. august 1989 i Recife) var en brasiliansk sanger, trekkspiller og komponist. Han er blant annet kjent for å ha popularisert musikkformen Baião fra stedet med samme navn i det nordøstlige Brasil. Av denne grunnen er han også kjent som «Baião-kongen». Luiz Gonzaga-demningen i nærheten av Petrolândia i delstaten Pernambuco er oppkalt efter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Luiz Gonzaga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Luiz Gonzaga – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Luiz Gonzaga på Internet Movie Database 
(en) Luiz Gonzaga hos The Movie Database 
(en) Luiz Gonzaga på Discogs 
(en) Luiz Gonzaga på MusicBrainz 
(en) Luiz Gonzaga på Last.fm 
(en) Luiz Gonzaga på Genius — sangtekster 
(en) Luiz Gonzaga på AllMusic
Tormod Vislie

Tormod Vislie (født 14. juli 1901 i Elverum, død 23. september 1928) var en norsk journalist og forfatter.
Han var født på Elverum mens faren Vetle Vislie var rektor på Elverum lærerskole, men var like preget av foreldrenes slektsbakgrunn fra Telemark. Moren Gunhild Bergve var barnebarn av Tormod Knudsen Borgejorde. Deler av oppveksten hadde han i Telemark, dels som rekonvalesent etter at sykdom fikk ham til å avbryte studier ved Hamar lærerskole. Fra 1924-25 var han redaktør av avisen Austland på Hamar, som var organ for ungdomslagsbevegelsen og Austmannalaget.
Allerede 14 år gammel fikk han de første tekstene på trykk, i bladet Folkets Venn, som var utgitt av Julius From i Sandefjord. Det var fortellinger og eventyr. Han dobbeldebuterte i 1922 med eventyrsamlinga Offer til solguden og romanen Dagrun, og utga i tillegg bare én roman til – Ungdomsdraumen (1923), og to lengre tekster som ble trykte som føljetonger i aviser: Kross og sverd i Austland og Logande ljoske i avisen Norig. Begge romanene handler om forspilt kjærlighet.

Ingen veit kva vi miste i Tormod Vislie. Han nådde ikkje så langt at han fekk klårlegge evnene sine fullt ut. Han var berre ein snarvisitt innom litteraturen før han vart riven bort. Vi som var unge den gongen, tykte at tapet var stort, fordi han var ein av dei som vi sette voner til.


== Referanser ==
Sus og dus på by’n

Sus og dus på by'n er en norsk filmkomedie i tre episoder fra 1968 med Arve Opsahl, Carsten Byhring og Aud Schønemann i hovedrollene. Filmen består av tre sekvenser, regissert henholdsvis av Knut Andersen, Knut Bohwim og Mattis Mathiesen.
Den er en av flere filmer som bygger på bøker av forfatteren Egil Lian. Han ga ut boken med tittelen Sus og dus på by'n på Cappelen forlag i 1965.


== Regissører ==
Knut Andersen - Oss rosemalere imellom
Knut Bohwim - Fyrstens testamente
Mattis Mathiesen - Det private initiativ


== Handling ==
Hovedpersonene i historien er Slegga, Reven og Nelly. Slegga er stor og sterk, snill og kanskje litt dum. Reven er en helt annen type. Han er smart og en dreven småkriminell. Nelly befinner seg også på feil side av loven, men har hjertet på rett sted. Trekløveret går ut og inn av fengsel, men finner sammen når de alle er på frifot. Filmens tre sekvenser beskriver fengselsfuglenes handlinger og omgangskrets i Oslos underverden.


== Rolleliste ==
Carsten Byhring - Reven
Arve Opsahl - Slegga
Aud Schønemann  - Nelly
Kaare Gundersen - Politimann
Henry R. Hagerup - Skraphandleren
Per Hagerup - Politimann
Alf Hallgren - Politimann
Solfrid Heier  - Olga
Sverre Holm - Politimann
Ola Isene - Snodig type med villand på loftet
Willy Kreim - Politimann
Bernt Lindekleiv
Rolf Nannestad - Leieboer på loftet
Jan Pande-Rolfsen - Politimann
Siri Rom - Fru Kreim
Anders Sundby - Politimann
Ottar Wicklund - Politimann
Sverre Wilberg - Bilhandleren


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sus og dus på by'n på Internet Movie Database 
(no) Sus og dus på by'n i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Sus og dus på by'n hos Filmfront
Ernst Thälmann (film)

Ernst Thälmann er en østtysk propagandafilm i to deler om livet til Ernst Thälmann (1886-1944), lederen for det tyske kommunistpartiet KPD. Filmene ble regissert av Kurt Maetzig og hadde Günther Simon i tittelrollen. Den første delen, Ernst Thälmann - Sohn seiner Klasse («sønn av sin klasse») ble lansert i 1954, mens oppfølgeren Ernst Thälmann - Führer seiner Klasse («leder for sin klasse») kom i 1955.
I den første filmen spilte Martin Flörchinger (i rollen som Karl Liebknecht), Judith Harms (som Rosa Luxemburg), Peter Schorn  (som Lenin), Gerd Jaeger (som Stalin) og Steffie Spira (som Clara Zetkin). I neste film spilte Hans-Peter Minetti, Michel Piccoli, Karl Brenk (som Walter Ulbricht) og Walter Martin (som Hermann Matern).
Filmene ble i forskjellige versjoner flittig brukt i historie-undervisninga i det kommunistiske landet. Rollen som Stalin ble klippet bort etter avstaliniseringa 1956 som fulgte etter at Stalin døde i 1953.


== Handling ==
Etter at en med-soldat Johannes Harms rapporterer at en revolusjon har brutt ut i hjemlandet, gjør Thälmann - som leder en revolusjonær gruppe på vestfronten - og hans venn Fiete Jansen opprør mot deres offiserer, Zinker og Quadde. Harms dør kort tid senere. I Berlin ønsker en amerikansk kapitalist, Mr. McFuller, å ødelegge Spartakusforbundet. Zinker, nå medlem av det tyske Frikorps, myrder Karl Liebknecht og Rosa Luxemburg. Thälmann hører om dette, og lover at deres offer ikke skal være forgjeves.
Jansen blir etter hvert forelsket i Harms datter, Änne. Når Hamburg står overfor et angrep fra Zinkers styrker, organiserer arbeiderne en generalstreik. Thälmann forsøker ubøyelig å forene arbeiderklassen. I denne alvorlige situasjonen ønsker en kommisjonær i Hamburg å blokkere lossing av et skip fullt av proviant som ble sendt fra Petrograd som et budskap om solidaritet.

		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Ernst Thälmann på Internet Movie Database 
(sv) Ernst Thälmann i Svensk Filmdatabas 
(nl) Ernst Thälmann på MovieMeter 
(en) Ernst Thälmann på AllMovie 
Sohn seiner Klasse og Führer seiner Klasse på DEFA Sternstunden.
Tour de France 1911

Tour de France 1911 var den niende utgaven av Tour de France og ble arrangert fra 2. juli til 30. juli.
Rittet ble vunnet av Gustave Garrigou foran Paul Duboc og Emile Georget, alle franskmenn. Den lengste etappen, etappe 12 (470 km), tok over 18 timer å kjøre for de raskeste rytterne. Av de 84 rytterne som startet touren fullførte kun 28. Nykommer Paul Duboc vant fire etapper og var like ved å vinne rittet, men grunnet sykdom måtte han nøye seg med 2.-plassen i sammendraget. Vinneren ble Gustave Garrigou som hadde blitt nr. 3 året før, han vant 2 etapper. Tidligere vinner fra 1909 og 2.-plass i 1910, François Faber, vant to etapper, men måtte bryte rittet, det samme måtte fjorårsvinneren Octave Lapize.


== Endringer fra 1910 ==
I 1910 ble Pyreneene inkludert for første gang, og dette var en suksess. Arrangørene valgte å ta med Alpene i 1911. Poengsystemet ble igjen brukt, akkurat som dette hadde vært fra 1905-1910. Som i 1910 ble «poengtavlen» rettet opp to ganger, på den 9. og 14 etappen, da alle ryttere som hadde brutt ble fjernet fra resultatlisten.


== Etapperesultater ==


== Sammenlagt ==
Det var kun 28 fullførende av 84 startende. Vinneren Gustave Garrigou vant 5000 franc for sin sammenlagtseier. 


== Referanser ==
Tour de France 1912

Tour de France 1912 var den tiende utgaven av Tour de France og ble avholdt fra 30. juni til 28. juli.
Rittet ble vunnet av Odile Defraye foran Eugène Christophe og Gustave Garrigou. Han var den første belgieren til å vinne rittet. Forhåndsfavoritten Gustave Garrigou ble nummer 3 sammenlagt, mens tidligere vinner François Faber ble nummer 14 sammenlagt. Eugène Christophe, Jean Alavoine og Odile Defraye vant 3 etapper hver. Tidligere vinner Octave Lapize vant den 6. etappen. Vicenzo Borgarello vant to etapper og ble den første italiener til å lede rittet.


== Endringer fra 1911 ==
Poengsystemet ble nok en gang tatt i bruk. En endring kom: Hvis rytterne kom i mål i samme gruppe, foruten de sju første, fikk rytterne samme mengde poeng. Som for eksempel på den 8. etappen der de første 13 syklistene kom i mål samtidig. De syv første fikk vanlig poenggivning, mens nr 8-13 fikk 10.5 poeng.


== Etapperesultater ==


== Sammenlagtresultater ==
Av de 131 startende fullførte 41 ryttere rittet. 


== Referanser ==
Norsk RegnskapsStiftelse

Norsk RegnskapsStifteslse (NRS) ble stiftet 27. april 1989 av blant andre Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), Oslo Børs, Handelshøyskolen BI, Norges Handelshøyskole (NHH), Den norske Revisorforening og Norges Autoriserte Regnskapsføreres Forening. Stiftelsen har ifølge seg selv som formål å utarbeide og utgi regnskapsstandarder og fortolke prinsipielle spørsmål i tilknytning til avgitte standarder. Tidligere utførte ulike private organisasjoner dette arbeidet. 
NRS utarbeider og utgir standarder for god regnskapsskikk, Norsk RegnskapsStandarder (NRS) [2], Norske bokføringsstandarder (NBS)[3] og Uttalelser om god bokføringsskikk (GBS)[4], foruten foreløpige standarder, høringsutkast og veiledninger. 


== God skikk ==
I Regnskapsloven §4-6 heter det at "Registrering av regnskapsopplysninger og utarbeidelse av årsregnskap skal foretas i samsvar med god regnskapsskikk" og i bokføringsloven §4 punkt 10 at "Bokføring, spesifikasjon, dokumentasjon og oppbevaring av regnskapsopplysninger skal skje i samsvar med god bokføringsskikk". Dette er en form for rettslig standard som skal fungere som en rettesnor for regnskapsfører når loven er for vagt formulert, eller den ikke omhandler ett spesifikt tema. Loven angir derfor rammene og hovedprinsippene som skal følges, mens standardene gir konkrete anvisniger for snevrere spørsmål.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jan Terje Ellefsen & John Christian Langli: "Årsregnskapet", 2005, Gyldendal Norsk Forlag.
Verdenscupen i boccia 2011

Verdenscupen i boccia 2011 (CPISRA Boccia World Cup 2011) ble arrangert i Belfast i Nord-Irland, i perioden 18. - 26. august 2011. Mesterskapet foregikk på University of Ulster - Jordanstown Campus. Arrangør var CPISRA - Cerebral Palsy International Sports and Recreation Association.


== Resultater, individuelt ==


=== BC1 ===
Ji Kwang-Min slo Qi Zhang 3-2 i finalen, og Panagiotis Soulanis slo David Smith 4-3 i bronsefinalen.


=== BC2 ===
Abílio Valente slo Nigel Murray 4-2 i finalen, og Maciel Santos slo Roberta Connolly 3-1 i bronsefinalen.


=== BC3 ===
Ho-Won Jeong slo Ye-Jin Choi 4-1 i finalen, og Han-Soo Kim slo Grigorios Polychronidis 8-2 i bronsefinalen.


=== BC4 ===
Eliseu dos Santos slo Marc Dispaltro 3-2 i finalen, og Domingos Vieira slo Wai Yan Vivian Lau 4-1 i bronsefinalen.


== Resultater, lagkonkurranser ==


=== Lag BC1/2 ===

Sør-Korea slo Japan 8-1 i finalen, og Storbritannia slo Thailand på tie-break i bronsefinalen, etter 4-4 ved full tid.


=== Par BC3 ===

Hellas slo Belgia 6-0 i finalen, og Portugal slo Canada 4-3 i bronsefinalen.


=== Par BC4 ===

Brasil slo Thailand 5-3 i finalen, og Tsjekkia slo Canada 8-3 i bronsefinalen.


== Eksterne lenker ==
Sports Ulster - CPISRA Boccia World Cup - 18-27 August 2011 - Fixtures & Results
Tour de France 1913

Tour de France 1913 var den 11. utgaven av Tour de France og ble avholdt fra 29. juni til 27. juli.
Rittet ble vunnet av Philippe Thys foran Gustave Garrigou og Marcel Buysse. Dette var første gang to belgiere kom på pallen. Marcel Buysse endte på tredjeplass, men vant hele seks etapper. Tidligere Tour de France-vinner Francois Faber vant to etapper. Thys vant rittet med en margin på 8 min og 37 sek til nr. 2 og over 3 og en halv time til nr. 3.


== Endringer fra 1912 ==
I 1905 hadde formatet til Tour de France blitt endret til et poengsystem for å forhindre juks. I 1912 arbeidet dette systemet i mot Eugène Christophe som kunne ha vunnet rittet uten. Han ville ledet til og med siste etappe. Systemet hadde favorisert tidligere vinnere. Arrangøren endret systemet tilbake til et tidssystem hvor sammenlagttid på etappene avgjorde vinneren.
For første gang ble ruten lagt i motsatt retning av tidligere. Rittet hadde alltid gått med klokken tidligere, dette var første gangen det ikke gjorde det.
Den første afrikanske syklisten deltok i 1913: Ali Neffati fra Tunisia ble oppdaget av rittdirektør Henri Desgrange, og ble senere en del av arrangørteamet til Tour de France.


== Rittdetaljer ==

I 1913 startet 6 tidligere vinnere av Tour de France (Louis Trousselier, Lucien Petit-Breton, François Faber, Octave Lapize, Gustave Garrigou og Odile Defraye, det største antallet noen sinne. På de første etappene skjedde lite. Syklistene prøvde å spare krefter til Pyreneene. Tidligere vinner Octave Lapize brøt rittet under tredje etappe fordi han følte han ikke var i god nok form. Den avgjørende etappen ble den 6. Ved starten av etappen ledet Odile Defraye, men han falt tidlig av. Eugène Christophe var først, men over Col du Tourmalet ble sykkelen hans ødelagt og ubrukelig. Han gikk mer enn 10 km til nærmeste landsby. Etter en lang periode fikk han endelig reparert sykkelen sin, men kjørte i mål 3 timer og 50 minutter bak etappevinner Philippe Thys. Marcel Buysse som ledet rittet, fikk mekaniske problemer som ødela hans sjanser til å vinne.
Da Petit-Breton måtte bryte rittet på en av de siste etappene var det kun Philippe Thys som kunne vinne rittet og han vant klart. Philippe Thys krasjet alvorlig på en etappe og besvimte. Da han ble bevisst igjen, fikk han hjelp til å fikse sykkelen. Hjelp var ulovlig i 1913, men Thys fikk kun en tidsstraff på 10 minutter, noe som gjorde at han fremdeles var over åtte minutter foran nr. 2.


== Etapperesultater ==


== Resultater sammenlagt ==


== Andre konkurranser ==
Camillo Bertarelli, nr 8 sammenlagt, vant «isolés»-kategorien. «Isolés»-kateogrien var for ryttere uten lag eller sponsor. Philippe Thys vant meilleur grimpeur, som var den uoffisielle klatretrøya.


== Referanser ==
Nerobergbahn

Nerobergbahn er en skinnegående kabelbane (funicular) for personbefordring. Banen er en av Wiesbadens mest besøkte og største turistattraksjoner og hadde 250 000 påstigninger i 2010. Byggearbeidene startet i 1887 og banen ble også tatt i bruk med regulær passasjertrafikk 25. september 1888.


== Se også ==
Neroberg


== Eksterne lenker ==
(en) Nerobergbahn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nerobergbahn hjemmeside Arkivert 9. mars 2013 hos Wayback Machine.