Novorossija

Novorossija eller Novorossia «Det nye Russland», (russisk: Новоро́ссия, ukrainsk: Новоросія) er en historisk benevnelse på det land som ble innlemmet i Det russiske keiserdømmet etter besettelsen av Krim-khanatet i 1783 av Grigorij Potjomkin på vegne av Katarina den store. Den russiske kontrollen over området ble senere anerkjent gjennom Jassytraktaten av 1792.
Området omfatter deler av Ukraina (den sørlige ukrainske steppen), Bessarabia og de nordlige breddene til Azovhavet og Svartehavet. Dette området var for en stor del kontrollert av muslimske tyrkisktalende nomader. Få slaviske bønder hadde forsøkt å slå seg ned i området. Etter Russlands militære erobring av området rundt 1790 var det for en stor del folketomt, og tsarregimet satte i gang en omfattende kolonisering. Til området flyttet etniske tyskere, serbere, bulgarere, jøder, moldovere, russere og etniske ukrainere; på denne måten fikk området en mangfoldig etnisk sammensetning. Odessa, «Russlands Marseilles», var hovedbyen i det koloniserte området. På 1800-tallet var Novorossija navnet på Odessas guvernement. Etnisk russisk tilflytting tiltok under sovjetisk styre og industriutvikling i området. Krimhalvøya regnes vanligvis ikke til Novorossija. I noen historiske omtaler nevnes Krim som del av Novorossija. Byen Novorossijsk ble etablert i 1838. Novorossija universitet ble stiftet i Odessa i 1864. Betegnelsen Novorossija ble brukt første gang i 1764 da Katarina den store etablerte et gubernia (region) i området ved Luhansk og regionens grenser ble justert flere ganger de påfølgende tiår. Regionens grenser ble stadig utvidet blant annet for å fange opp nylig erobrede områder omkring Azov-havet. I 1796 gikk Novorossijas administrative grenser vest til Dnestr, øst til og med Luhansk og Donetsk, og i nord til og med Dnipro (by) (Dnipropetrovsk) (men ikke Kharkiv). Administrative grenser mellom administrative enheter ble trukket etter hvor landdistriktene var relatert til viktige byer, og ikke etter etniske skillelinjer. Et stort verk fra 1910 om Russlands geografi omtaler Novorossija som beståande av seks distrikter: Chișinău (Bessarabia), Kherson, Dnipropetrovsk, Simferopol, Stavropol, og Novotsjerkassk. I Sovjetunionen ble Novorossija med den tilbakelagte tsar-tiden og omtalt bare i spesialisert i litteratur eller historiske romaner. Kharkiv i Slobozjansjtsyna var aldri del av Novorossija.Som første guvernør over Novorossija preget Potjomkin utviklingen av dette området i svært stor grad. Han hadde svært frie fullmakter og i realiteten styrte dette som et enevelde. Han oppmuntret til både russisk og fremmed innvandring for å fremme utviklingen av området, særlig tyskere, polakker, italienere, grekere, serbere og andre. Denne fremmede innvandringen og russifiseringen da og senere av området har blant annet ført at russisk er mer vanlig i byene, mens ukrainsk snakkes mer på landsbygda.
Han grunnla en rekke byer, blant dem Odessa, Kherson, Mykolajiv, Sevastopol og Dnipro, samt den russiske Svartehavsflåten. Potjomkin stod for en sentralistisk politikk og fjernet det selvstyret som hetmanene tidligere hadde hatt, og integrerte de nyerobrede områdene inn i Det russiske keiserdømmet.


=== Anvendelse fra 2014 ===
Det geografiske begrepet ble gjenopplivet av den russiske presidenten Vladimir Putin i en TV-opptreden i april 2014. Han fremsatte spørsmålet om det var riktig at området på 1920-tallet ble tilført Ukrainsk SSR.  Den 18. oktober 1921 ble den Autonome sosialistiske sovjetrepublikken Krim etablert og var en del av Russiske SFSR fram til 1954.
Betegelsen er tatt i bruk igjen av russisktalende tilhengere av å løsrive de østlige provinsene av Ukraina og forene dem med Russland. Navnet brukes om bevegelsen som ønsker å løsrive de østlige delene vra Ukraina. I denne konteksten omfatter Novorossija de åtte provinsene lengst øst og syd i Ukraina, hvilket er et mye større område enn opprørerne har kontroll over (I tillegg til Krim som de facto allerede er anektert av Russland).
I en tale 17. april 2014 fremholdt Putin at Novorossija ikke var del av Ukraina i tsartiden, men ble gitt til Ukraina av sovjetiske myndigheter på 1920-tallet.


== Kronologi over bygrunnleggelser ==
En rekke av de byer som ble grunnlagt i denne historiske fasen, er etterhvert blitt ganske store.


=== Første bølge ===
Jelisavetgrad (Kropyvnytskyj) (1754)
Aleksandrovsk (Zaporizjzja) (1770)
Jekaterinoslav (Dnipro) (1776)
Kherson (1778)
Mariupol (1778)
Sevastopol (1783)
Simferopol (1784)
Melitopol (1784)
Pavlohrad (1784)


=== Annen bølge ===
Nikolajev (Mykolajiv) (1789)
Tiraspol (1792)
Odessa (1794)
Jekaterinodar (Krasnodar) (1794) - øst før det egentlige Novorossija


=== Tredje bølge ===
Berdjansk (1827)
Novorossijsk (1838) - øst før det egentlige Novorossija


== Referanser ==