jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bhartṛhari

Bhartṛhari (devanagari: भर्तृहरि;, virket i det 5. århundre) var en indisk forfatter som i indisk tradisjon tilskrives to innflytelsesrike tekster på sanskrit: Vākyapadīya om sanskrit-grammatikk og lingvistisk filosofi, som er en grunnleggende tekst innenfor Sphoṭa-teorien i indisk grammatisk tradisjon, og Śatakatraya («tre århundrer»»), et arbeide med dikt på sanskrit, som består av tre samlinger med omkring 100 vers hver.
Begge tekstene har hatt stor innflytelse innenfor sine respektive områder. Grammatikken inntar et holistisk syn på språkteori, og regnes blant komposisjonalitetsprinsippet hos Mimāṃsākas og andre.
Poesien består av korte vers, samlet i tre århundrer med omkring hundre dikt i hvert enkelt. Hvert århundre dveler ved en egen rasa eller estetisk modus; i sin helhet har hans diktsamling blitt høyt ansett både innenfor tradisjonen og blant moderne akademikere.
Hans navn er noen ganger blitt forvekslet med legenden om kong Bharthari.
Muskelkontraksjon

Muskelkontraksjon er aktivering av spenningsgenererende bestanddeler i muskelfibre. I fysiologi betyr ikke nødvendigvis muskelkontraksjon muskelforkortning fordi muskelspenning kan skapes uten endringer i muskellengde, slik som å holde en tung bok eller manual i samme posisjon. Avslutningen av muskelkontraksjon følges av muskelavslapning, som er at muskelfibrene går tilbake til sin tilstand i lav spenning.


=== Isometrisk kontraksjon ===
En isometrisk kontraksjon av en muskel genererer spenning uten å endre lengde. Et eksempel finnes når musklene i hånden og underarmen griper en gjenstad; leddene i hånden beveger seg ikke, men muskler genererer tilstrekkelig kraft til å hindre gjenstanden i å falle ut av hånden.


== Referanser ==
Lyngåsbanen

Lyngåsbanen var en rallycrossbane i Lier i Buskerud.
Banen var en av Norges mest kjente, og ble driftet av NMK Drammen. Banens første løp ble holdt 29. oktober 1972. Banen ble i 1979 godkjent som EM-arena for rallycross, og det første EM-løpet ble kjørt i 1980. På det meste var det 20 000 tilskuere på banen på 1980-tallet. I 2004 ble den siste EM-rundet holdt på banen, etter 25 løp. I 2010 ble det holdt et 30-års jubileumsløp for å feire 30 år siden det første EM-løpet. Vinneren av løpet ble Sverre Isachsen fra KNA Eiker.
Lyngåsbanen hadde en sving som var oppkalt etter Martin Schanche (Schanche-svingen), og en dump etter Ludvig Hunsbedt (Ludvig-dumpa).
I 2010 ble tredje sesong av Zebra Grand Prix spilt inn på banen.
Banen var på begynnelsen av 2000-tallet truet av nedleggelse grunnet økonomiske uenigheter med grunneieren. I juni 2013 meldte NMK Drammen at klubben neppe ville få fornyet leien av banen etter 2013-sesongen.Siste løp på Lyngåsbanen ble kjørt 1. september 2013.


== Se også ==
Liste over racerbaner i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NMK Drammen
Knut Vartdal

For Sp-statssekretæren og fiskeridirektøren, se Knut Vartdal (1940)Knut Vartdal (født 1. april 1887, død 10. mars 1959) var fisker, fiskebåtreder, organisasjonsmann og ordfører. Han var født på Søndre Vartdal i Ørsta på Sunnmøre. Knut Vartdal begynte som fisker som 16-åring. 24 år gammel var han skipper under sildefiske og selfangst.I 1922 grunnla han Vartdal Fiskeriselskap A/S. Sammen med fem brødre, som var skippere på båtene, bygde han dette selskapet opp til å bli et av de største fiskerirederlagene i landet. Knut Vartdal var første formann i representantskapet i Storsildlaget. I mange år var han formann i styret for Norges Sildesalgslag. Sammen med Georg Garshol og Hans O. Vindenes stod han bak opprettelsen av Fiskebåtredernes Forbund, organisasjonen til den havgående fiskeflåten.
Knut Vartdal var ordfører i Vartdal kommune fra 1937 til 1942, da han ble avsatt. Han trådte inn igjen i stillingen ved krigens slutt, og fungerte da som ordfører til nytt valg ble holdt.
Han ble utnevnt til Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Knut Vartdal omkom i en bilulykke i 1959. Ved hjemmet hans på Vartdal har Fiskebåtredernes Forbund reist en bauta.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NBL-artikkel om Vartdal, skrevet av Ole Johan Østvedt.
Bygg Reis Deg

Bygg Reis Deg var opprinnelig en årlig fagmesse for byggenæringen, men har de siste årene vært arrangert annet hvert år. Messen arrangeres på Norges Varemesse i Lillestrøm og er den største av sitt slag i Norge. Messen går over fire dager og samler mer enn 40 000 besøkende og over 540 utstillere.
Bygg Reis Deg fokuserer på å dekke de viktigste trendene innen bygg, bolig og anlegg. På messen arrangeres det også en rekke konferanser og seminarer hvor de pågående debattene i bransjen diskuteres.


== Historikk ==
Den første Bygg Reis Deg-messen, arrangert på Festningsplassen på Akershus Festning i 1954, hadde 60 000 besøkende og 221 utstillere.
I 1963 flyttet messen til Norges Varemesse på Sjølyst.
I 2002 flyttet messen og Norges Varemesse til Lillestrøm.


== Arrangementer ==
16. - 20. oktober 2013
14. - 17. oktober 2015
18. - 21. oktober 2017


== Eiere og styre ==
Bygg Reis Deg AS eies av Bygningsartikel-Grossisternes Forening og Byggevareindustriens Forening.


=== Styret i Bygg Reis Deg AS (per 2016) ===
Styreleder: Konsernsjef Carl Otto Løvenskiold Løvenskiold-Vækerø AS
Nestleder: Jan Halstensen, styreleder Saint-Gobain Byggevarer as
Styremedlem: Adm. direktør Øyvind Skarholt, Byggevareindustriens Forening
Styremedlem: Adm. direktør Asbjørn Vennebo, Optimera AS


=== Ledelse (per 2016) ===
Administrerende direktør Gunnar G. Nybø
Salgssjef Arne Markussen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside [1]
Giovanni Pietro Berti

Giovanni Pietro Berti (ca. 1590 – 1638) var en italiensk komponist, organist og sanger fra barokken.


== Liv og virke ==
I barndomsårene sang Berti i Markuskirkens kor, senere var han ansatt som tenorsanger kirkens kapell som ble ledet av under Claudio Monteverdi. I september 1624 fikk han posten som andreorganist i Markusdomen og denne stillingen hadde han til sin død. Han ble etterfulgt av Francesco Cavalli.Berti var en av de første komponistene som brukte begrepet cantada («kantate»). Med det mente han ikke den formen med resitativ og arier som ble vanlig 30 år senere, men en veksling mellom tekspassasjer og instrumentale ritorneller.Berti komponerte over femti sanger, blant annet strofiske arier og en rekke nye musikkformer:  Dove sei gita fra en samling fra 1624 er kanskje det første bevarte eksempelet på en da capo-arie. Sangenes hans er viktige i kammerkantatens tidlige historie. De fleste ble utgitt i de to samlingene Cantade et arie ad una voce solo con alcune a doi (Venezia, 1624–1627).


== Verker (utvalg) ==
Omtrent 50 av Bertis komposisjoner er kjent i dag.

Cantade e Arie ad una voce sola con alcune a doi, commode da cantarsi nel clavicembalo chitarrone dell'Alfabetto per la chitarra spagnola. (1624)
Cantade e Arie ad una voce sola con alcune a doi......., libro secondo (1627)
Forskjellige motetter og arier som ble utgitt i samlebind mellom 1625 og 1634.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
HOASM.
Michio Mado

Michio Mado (født 16. november 1909 i Tokuyama, død 28. februar 2014 ) var en japansk lyriker, særlig kjent som forfatter av dikt og sanger for barn. Han vant H.C. Andersen-prisen i 1994, og to av hans diktsamlinger er oversatt til engelsk av keiserinne Michiko.
Han vokste opp hos besteforeldrene, og flyttet 10 år gammel etter foreldrene til Taiwan. Han begynte å skrive dikt da han var 19, og i 1934 ble to av hans dikt antatt i barnekulturtidsskriftet Kodomono Kuni. Dette ble innledningen på hans karriere som forfatter av dikt og sanger for barn. Hans mest kjente dikt, Zo-san (Lille elefant) ble publisert i 1952, hans første diktsamling utkom i 1968: Tempura piripiri, og i 1993 utkom en samlebind med 1200 dikt.
Selv om han var folkeeie i Japan var det ikke før en tospråklig japansk-engelsk utgave utkom i USA, gjendiktet av den japanske keiserinnen, at han fikk et navn utenfor Japan. Samlingen The animals utkom i 1992 og The magic pocket i 1998. I diktene ga han stemme til regndråper, dyr og fjell; og for første gang kunne ikke-japanere oppleve hans korte, estetiserende dikt.


== Referanser ==
Claudio Saracini

Claudio Saracini (1586–1630) var en italiensk komponist, luttenist og sanger fra tidligbarokken.  Han var en av de mest berømte og framtredende komponister innen den monodiske stilen.


== Liv ==
Saracini var født inn i en adelsfamilie, sannsynligvis i Siena. Lite er kjent om utdannelsen hans, men det antas at han foretok omfattende reiser i ungdommen, for ikke bare knyttet han mange utenlandske kontakter, han tok også opp ulike lands musikkstiler i sin egen musikk. Det er ikke bevart kilder som kan dokumentere ansettelsesforhold, faktisk ser han ut til å ha vært en svært talentfull amatør, en som selv Claudio Monteverdi beundret. Saracini ble i blant kalt «Il Palusi», noe som kan tyde på at han var medlem av et akademi, men annet er ikke kjent.
Musikken hans ble publisert i Venezia mellom 1614 og 1624.


== Musikk og påvirkning ==
133 av Saracinis sanger er bevart. Alle er monodier, verdslige komposisjoner for solosang, ofte holdt i en høyt ornamentert stil med instrumentalakkompagnement. Bortsett fra én er alle på italiensk språk. Tekstene dekker et vidt spekter temaer, de kan være alvorlige, humoristiske eller erotiske. Stilen varierer fra diatonisk til kromatisk og er like eksperimentell som Sigismondo d'Indias.
Et unikt trekk hos Saracinis komposisjoner er at de i blant tar i bruk folkemusikalske trekk, deriblant musikk fra Balkan, noe som er ekstremt sjeldent i tidlig italiensk barokkmusikk. Sannsynligvis hørte Saracini folkemusikk under sine reiser i ungdommen. Påvirkningen er mest påfallende i de strofiske sangene. Én går i 5/4 – asymmetrisk metrikk er vanlig i balkansk folkemusikk.
Etter å ha vært neglisjert lenge, ble Saracinis musikk gjenstand for fornyet interesse på 1900-tallet. På grunn av musikkens eksperimentelle natur var det først bare musikkvitere som var interessert. Senere kom utøvere til, og musikken hans blir nå spilt inn relativt ofte og utgis gjerne på samlinger med verker av andre komponister fra samme epoke, for eksempel Monteverdi og Alessandro Grandi.


== Verk ==
Le Musiche... nelle quali sono Madrigali a 1 voce e continuo, Venezia, 1614.
Le seconde musiche per cantar et sonar nel chitarrone arpicordo et altri stromenti. Et nel fine il Lamento della Madonna in stile recitativo, Venezia 1620.
Le terze musiche...Et nel fine il pianto della Beata Maria Vergine in stile recitativo, Venezia 1620.
Le quinte musiche...da cantar, Venezia 1624.
Le seste musiche... da cantar, Venezia 1624.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nigel Fortune, «Claudio Saracini», i The New Grove Dictionary of Music and Musicians, red. Stanley Sadie.  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980.  ISBN 1-56159-174-2


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Claudio Saracini i International Music Score Library Project
Uri Orlev

Uri Orlev (hebraisk אורי אורלב‎; født Jerzy Henryk Orlowski 24. februar 1931 i Warszawa, død 26. juli 2022) var en israelsk barnebokforfatter. 
Orlev ble tatt til fange under andre verdenskrig og satt to år i Bergen-Belsen, moren ble drept under krigen og han så ikke faren igjen før i 1954. Orlev debuterte med Hayalei Oferet (Blysoldatene) i 1956 og voksenromanen Ad Mahar (Til i morgen) i 1958. Blant hans mest kjente bøker er Ha-Yi Be-Rehov Ha-Tziporim (Øya på fuglegata; 1981, filmatisert i 1997 som Øya i Fuglegata) om en polskjødisk gutts opplevelser i Warszawas getto under krigen, og Rutz, Yeled, rutz (Løp, gutt, løp; 2001) som også handler om en polsk-jødisk gutt i 1940. Han har også skrevet Shirim Mi-Bergen-Belsen, 1944 (Dikt fra Bergen Belsen 1944; 2005). Hans bøker er ikke oversatt til norsk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Uri Orlev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Uri Orlev på Internet Movie Database 
(fr) Uri Orlev på Allociné 
(en) Uri Orlev på AllMovie
Marshall Warren Nirenberg

Marshall Warren Nirenberg (født 10. april 1927, død 15. januar 2010) var en amerikansk biokjemiker, genetiker og kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin sammen med kollegene Har Gobind Khorana og Robert W. Holley i 1968 for sitt bidrag innen genetisk koding og forklaringen av genets oppgave i proteinsyntesen. Samme år ble han også tildelt The Louisa Gross Horwitz Prize sammen med Khorana av Columbia University for sine oppdagelser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1968 hos Nobelprize.org
(en) Marshall Warren Nirenberg hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1968
Profiles in Science: Biografi
Kampene ved Strandløkka

Kampene ved Strandløkka varte fra den 14. april til 17. april 1940 da de norske styrkene trakk seg tilbake. Dette var de første oppholdende kampene som ble åpnet under den tyske framrykkingen opp gjennom Hedmarken mot Gudbrandsdalen.
10. april 1940 fikk kaptein Sigvardt Pran kommandoen over 20 militærarbeidere. Disse var egentlig ikkestridende, men hadde kvelden før fått en kort instruksjon i våpenbruk, og hadde tidlig på morgenen deltatt som stridende i kampen ved Midtskogen. Pran og hans folk ble så sendt til Strandløkka for å kontrollere togtrafikken. 11. april ble jernbanetunellen ved Bøn sprengt, og togtrafikken ble blokkert. Samme dag ankom løytnant Sven Holmsen med 25 kadetter. Den 13. april ble kadettene sendt nordover og ble erstattet med 38 dragoner, men Holmsen ble igjen. 14. april kom de siste norske styrkene sørfra, de ble liggende ved veisperringene ved Strandløkka, og man ventet på den tyske framrykkingen.
Den kom omtrent kl. 18.00, og tyskerne gikk uten videre til angrep langs veien og jernbanelinjen. Holmsen lå med en mitraljøse i framskutt stilling ved Mostue, og ble nødt til å trekke seg et stykke tilbake. Fra nye stillinger holdt de tyskerne nede og framrykkingen stoppet opp. Ca. kl. 21.00 trakk tyskerne seg bakover.
Tidlig på morgenen den 15. april gikk Holmsen fram i sin gamle stilling ved Mostue, og sendte en oppklaringspatrulje sørover. Patruljen kom på tyskerne og trakk seg tilbake under kraftig ildgivning fra begge sider. Omtrent kl. 12.00 ankom kaptein Arne Hagtvedt med et gardekompani. Han mente stillingen ved Mostue var for utsatt, og trakk Holmsen og hans menn tilbake. Tyskerne angrep omtrent samtidig med dette, men da var Holmsen allerede ute av stillingene. Kampene raste ved Strandløkka ettermiddagen igjennom, men de norske stillingene holdt. Tyskerne forsøkte med en omgående bevegelse på østsiden, men de kom ikke langt i den råtne snøen. Tyskerne trakk seg da tilbake ca. kl. 22.00, men kom tilbake med et nytt angrep kl. 01.00. Også dette gikk i stå. Den 16. april gikk med kraftig tysk bombardement med bombekastere.
Den 17. april prøvde tyskerne en ny taktikk, som viste seg å virke. De gikk på isen over Mjøsa fra østsiden opp mot nordsiden av de norske stillingene. Pran hadde ikke annet å gjøre enn å trekke seg ut, men de siste norske soldatene ble liggende i stilling fram til ved femtiden om ettermiddagen.
Fem norske og 17 tyske soldater falt under kampene.


== Litteratur ==
Munthe-Kaas, O. (1883-1981) (1955). Krigen i Norge 1940. B. 1 : Operasjonene gjennom Romerike, Hedemarken, Gudbrandsdalen, Romsdalen. Oslo: Gyldendal. 
Saltnes, Magnar (1998). Akershus infanteriregiment nr 4 : 1628-1995. Oslo: Elanders forl. ISBN 8290545789. 
Vold, Ottar (1995). Felttoget 1940: avdelingenes påkjenninger og tap. [Oslo]: Rikstrygdeverket. ISBN 8255104135.
Ana Maria Machado

Ana Maria Machado (født 24. desember 1941 i Rio de Janeiro) er en brasiliansk forfatter, journalist og maler, mest kjent for sine barnebøker.
Som ung arbeidet hun flere år som maler. Siden var hun lærer og oversetter før hun i 1969 forlot hjemlandet som følge av diktaturet. Hun var journalist for Elle og BBC, studerte i Italia, USA og Paris, og har vært lærer ved University of California, Berkeley og Sorbonne. Hun tok en doktorgrad ved École pratique des hautes études i Paris, og etablerte i 1979 den første barnebokhandelen i Brasil. Hun utga sin første bok i 1969 og siden 1980 har hun vært forfatter på fulltid. Hun har utgitt mer enn 100 bøker, og er oversatt til mer enn 10 språk.
Hun fikk H.C. Andersen-prisen 2000 og den brasilianske Machado de Assis i 2001. I 2003 ble hun innvotert i Academia Brasileira de Letras, som den første barnebokforfatteren. Hun har mottatt storkors av Den kulturelle fortjenstorden.
På norsk finnes bare boka Øynene som ser (1985, De olho nas penas) Bokens hovedperson Miguel er 8 år gammel, og har allerede bodd i fem land som følge av politisk forfølgelse. Han overlever gjennom drømmer og fantasier, som samtidig er en kamuflert systemkritikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Ana Maria Machado – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
IBBY 1956-2006
Sommer-OL for ungdom 2014

Sommer-OL for ungdom 2014 var de tredje olympiske ungdomsleker og de andre olympiske sommerungdomsleker. Lekene ble arrangert i Nanjing i Kina fra 16. til 28. august 2014.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) 2014 Summer Youth Olympics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Olympiatoppen: 31 utøvere representerer Norge i Ungdoms-OL i Nanjing
Steve Wright

Stephen Richard «Steve» Wright (født 26. august 1954 i Greenwich i London) er radiovert (DJ) i BBC Radio 2.
Wright er på programmet Steve Wright in the Afternoon mandag til fredag fra 14:00 til 17:00. BBC har kringkastet dette programmet siden 1981. Programmet blir ofte referert til som «The Big Show», og det er et av de mest populære på BBC radio. Showet begynner med nyheter og er godt etablert som en merkevare i hele Storbritannia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Steve Wright på Internet Movie Database 
(en) Steve Wright hos The Movie Database 
(en) Steve Wright  hos BBC Programmes
(en) Radio Rewind: Steve Wright – profile, pics and audio clips – BBC Radio 1
(en) Radio Rewind: Steve Wright – profile, pics and audio clips – BBC Radio 2
(en) 'Sid the Manager' site
Reinholdt Boll

Reinholdt Fredrik Boll (født 25. juli 1825 i Stavern, død 18. juni 1897) var en norsk maler. Foreldrene var kommandørkaptein Peder Ivar Boll og Anna Koch. Han fikk sin utdannelse ved Kunstakademiet 1847–55 i København under professor Vilhelm Melbye og i Düsseldorf.
Bolls sparsomme produksjon omfatter vesentlig sjø- og kystbilder fra Norge og Island. Bildene omsettes i høy prisklasse. Et fjordlandskap finnes i Nasjonalgalleriet i Oslo. Professor Melbye inspirerte ham også til å lage motiver fra Sør-Europa - blant annet fra Kapp Trafalgar i Spania hvor den britiske marinen knuste Napoleons spansk-franske flåte i 1805 (se Slaget ved Trafalgar). 
Reinholdt Boll omtales ofte sammen med andre samtidskunstnere som Hans Fredrik Gude (1825–1903), Morten Müller (1828–1911), Magnus Thulstrup Bagge (1825–1894), Karl Edvard Diriks (1855–1930), Frithjof Smith-Hald (1846–1903), Frits Thaulow (1847–1906), Axel Hjalmar Ender (1853–1920), Nils Severin Lynge Hansteen (1855–1912) og Thorolf Holmboe (1866–1935).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Reinholdt Boll på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
«DigitaltMuseum: Søk:  'Reinholdt Boll'». DigitaltMuseum. Besøkt 19. februar 2012.
Croque-mort

Le croque-mort er et fransk begrep for en begravelsesagent som var ansvarlig for plassering av lik i kister samt transport av disse til kirkegården. 


== Opprinnelse ==
En forklaring på begrepets opphav er at likbæreren, på fransk le croque-mort, var en person som skulle bite kadavrene i (stor)tåen for å forsikre seg om at de var døde (av verbet croquer som betyr å knase/bite i). Denne forklaringen har likevel ikke støtte i kildene, og tilhører derfor mest sannsynlig (by)legendene.
En annen forklaring kommer fra de store pestepidemiene som herjet Europa i det 14. århundre. De døde var så mange (og smittsomme, fryktet man) at de ansvarlige brukte likbærere, kallet crocs (av det franske substantivet hake eller krok), for å samle sammen likene før de ble brent. Som følge av forskjellige regionale språkvarianter i skrift og tale, ble ordet croc etterhvert uttalt croque, og begrepet gikk over til å bli brukt i betydningen den som «knaste» (croquait) de døde. 
Le dictionnaire de l'Académie française bruker om verbet croquer den gammelfranske betydningen å «trylle bort» eller «å la forsvinne».


== Eksterne lenker ==
Borel, Petrus: Le Croque-mort, 1840
Connaissez-vous l'origine du mot croque-mort ? ledman.ch
Aidan Chambers

Aidan Chambers (født 27. desember 1934 i Chester-le-Street) er en engelsk barnebokforfatter. Han har fått flere priser, og har arbeidet mye med litteraturformidling.Han er enebarn, og ble utdannet som lærer. Han arbeidet som lærer fra 1957 til 1968. I deler av denne tiden, fra 1960-67, var han tilsluttet et anglikansk kloster i Stroud, Gloucestershire. Han brukte senere erfaringer derfra i romanen Now I know. Siden 1968 har han vært forfatter på fulltid. Sammen med kona Nancy har han etablert forlaget Thimble Press og tidsskriftet Signal for å fremme barne- og ungdomslitteratur. For dette mottok de Eleanor Farjeon Award. Han var president i School Library Association 2003–2006.
Chambers er trolig mest kjent for Dans på min grav (norsk utgave 1984), om en ung gutt som bearbeider tapet av kjæresten, en gutt som døde i en motorsykkelulykke. Boka regnes som en av de første positive/nøytrale skildringene av homofili i ungdomslitteraturen. Den inngår i en serie på seks ungdomsromaner: Breaktime, Dance on My Grave, Now I Know, The Toll Bridge, Postcards from No Man's Land og This Is All: The Pillow Book of Cordelia Kenn. Fire av disse bøkene er oversatt til norsk: Dans på min grav, Bomvei (1995), Jeg vet det nå (1996) og Postkort fra ingenmannsland (2000). Chambers har også redigert antologier med spøkelsesfortellinger og skrevet seks bøker om litteratur og lesing.
Æresdoktor ved Universitetet i Umeå 2003, medlem av Royal Society of Literature fra 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Aidan Chambers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aidan Chambers på Internet Movie Database 
(en) Aidan Chambers hos The Movie Database
Li Datong

Li Datong (kinesisk: 李大同, pinyin: Lǐ Dàtóng; født 1952 i Nanchong i Sichuan i Folkerepublikken Kina) er en kjent kinesisk journalist.
Li vokste opp i Beijing. Under kulturrevolusjonen var har i ti år gjeter i Indre Mongolia. Etter at han fikk vende tilbake til hovedstaden i 1979 fikk han arbeid ved Kinas ungdomstidsskrift (中国青年报, Zhōngguó Qīngnián Bào) utgitt av Den kommunistiske ungdomsliga. Under demonstrasjonene på Den himmelske freds plass i 1989 samlet han underskrifter mot propagandamyndighetene; det endte med at han fikk yrkesforbud for fem år og ble degradert til saksbehandler. 
I 1995 ble han medlem av Det kinesiske kommunistiske parti. Han ble sjefredaktør for tidsskriftet (egentlig et ukentlig avisbilag) Bingdian (冰点, «Frysepunkt»), som snart viste seg å bli avisens mest populære del. I 2005 utgav han boken Historien om Bingdian (冰点故事, Bīngdiǎn Gùshi). Den 24. januar 2006 ble bilaget uten begrunnelse (midlertidig) innstilt, hvorpå Li Datong forfattet et åpent klagebrev mot Partiets disiplinkontrollkommisjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Die Zeit – Artikkel av 16. februar 2006
Ett samlingsalbum

Ett samlingsalbum er et samlealbum med Tomas Ledin, utgitt i 1990.


== Sporliste ==
«Då ska jag spela»
«Blå blå känslor»
«Knivhuggarrock»
«Festen har börjat»
«Minns du Hollywood»
«I natt är jag din»
«På vingar av stål»
«Mademoiselle»
«Det ligger i luften»
«Vi ska gömma oss i varandra»
«Not Bad at All»
«Just nu!»
«Sensuella Isabella»
«Sommaren är kort»
«Never Again»
«Vi är på gång»
«Det finns inget finare än kärleken»
«What Are You Doing Tonight»
«Everybody Wants to Hear It»
«Svenska flickor»
«Crazy About You»
«Keep Your Eyes Open»
«En samlingsmix»


== Referanser ==