jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
UNOSOM II

United Nations Operation in Somalia II (UNOSOM II) var benevnelsen på den andre fasen av FNs intervensjon i Somalia på 1990-tallet. Styrkens mandat varte fra mars 1993 til mars 1995 og var den hittil største FN-styrken i organisasjonens historie med 30 000 militært og sivilt personell. Dette var også den første FN-styrken som fikk mandat til å bruke vold for å beskytte humanitær bistand. I oktober 1993 kom det til kamper mellom somalier og amerikanske soldater (slaget om Mogadishu). 18 amerikanske soldater og flere hundre somalier ble drept i kampene. Dette førte til at de amerikanske styrker trakk seg ut av Somalia og operasjonen mislyktes.UNOSOM II trakk seg ut av Somalia i mars 1995.


== Se også ==
Operasjon Gotisk Slange


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) UNOSOM – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Schirgiswalde-Kirschau

Schirgiswalde-Kirschau er en by og en kommune i Landkreis Bautzen i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen som ble opprettet den 1. januar 2011 gjennom en sammenslåing av bykommunen Schirgiswalde og de to landkommunene Kirschau og Crostau. De tre kommunene hadde et interkommunalt samarbeid frem til 2010 innenfor forvaltningsfellesskapet Schirgiswalde. Sete for den nye kommunens forvaltning er i Kirschau


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Schirgiswalde-Kirschau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Operasjon Gotisk Slange

Operasjon Gotisk Slange var navnet på en amerikansk-ledet FN-operasjon som fant sted i Somalia høsten 1993. Hovedmålet var å fange den somaliske krigsherren Mohamed Farrah Aidid og hans nærmeste medarbeidere. Operasjonen fant sted fra august til oktober 1993 og ble planlagt av general William F. Garrison. Operasjonen mislyktes med å fange Aidid.Sentralt i operasjonen var en plan som gikk ut på at rundt 75 US Rangers skulle rykke inn i Mogadishu med fire Black Hawk-helikoptre. Samtidig skulle over 40 Delta Force-soldater storme en bygning de mente klanmedlemmer av Aidid befant seg, og bringe dem tilbake til militærbasen like utenfor byen. Situasjonen kom imidlertid ut av kontroll da de amerikanske spesialstyrkene ankom Mogadishu - og USA havnet etterhvert i den største gatekampen siden Vietnamkrigen. Flere Black Hawk-helikoptre ble skutt ned og operasjonen forvandlet seg til en desperat kamp for å redde de overlevende helikoptermannskapet og soldatene på bakken.
18 amerikanske soldater og over 500 somaliere ble drept i kampene. Operasjonen ble ansett som en fiasko, både av amerikanske medier og av den amerikanske opinionen.Kampene i Mogadishu ble i 1999 nøye skildret i boka Black Hawk Down: A Story of a Modern War, skrevet av den amerikanske journalisten Mark Bowden. Denne ble i 2002 filmatisert av Ridley Scott som Black Hawk Down.


== Utfall ==
Operasjonen Gotisk Slange ble avsluttet uten at det ønskede resultat ble oppnådd, å anholde Aidid. Aidid hevdet at han befant seg i Mogadishu hele tiden mens operasjonen pågikk. Militæraksjonene i Somalia og målet om å fange Aidid skal ha bidratt til å skjerpe frontene mellom FN og de amerikanske styrkene på den ene siden, og de somaliske innbyggerne på den andre siden. Den amerikanske generalen Jonathan Howe kjørte en konfronterende stil og trykket blant annet plakater der han lovte belønning på $25 000 dollar for Aidid. Den konfronterende linjen førte til at selv fiender av Aidid sluttet seg til ham.Våren 1995 ble det mislykkede FN-engasjementet i Somalia avsluttet. Årsaken til at oppdraget ikke lyktes hadde flere årsaker. En av årsakene var at de som hadde ansvaret hadde satt seg for lite inn i hvordan det somaliske samfunnet fungerte. Motsetning mellom den militære, humanitære og politiske tenkemåten var også åpenbar og bidro til å komplisere aksjonen.


== Bakgrunn ==
Etter år med borgerkrig i Somalia besluttet FN i januar 1992 å utplassere observatører i landet. Da dette ikke var nok til å sikre freden, besluttet FN å sende inn fredsbevarende styrker for å få slutt på krigen og sikre nødhjelpsforsyningene til det sultrammede landet. USA bidro til operasjonen. Styrken fikk et fredsopprettende mandat. Sommeren 1993 kom det til kamp mellom den lokale krigsherren Mohammed Farah Aidid og pakistanske FN-soldater. FN-styrken startet derfor en klappjakt på Aidid med amerikanske soldater i spissen.


== Se også ==
Slaget om Mogadishu
UNOSOM II


== Referanser ==
John A. Costello

John A. Costello (født 20. juni 1891 i Dublin i Irland, død 5. januar 1976 samme sted) var en irsk advokat og politiker. Han var en av de viktigste juridiske rådgiverne for regjeringen i Den irske fristaten etter uavhengigheten fra britene.


== Liv og virke ==
Han ble utdannet ved St Josephs Christian Brothers School i Fairview i Nord-Dublin. Senere studerte han ved University College Dublin. Derfra ble han uteksaminert med en grad i moderne språk og lovgivning. Han studerte ved King's Inns for å bli en advokat, der han vant Victoria-prisen, både i 1913 og 1914.
Costello praktiserte som advokat fra 1914 og til 1922. I 1922 ble Costello ansatt som Regjeringsadvokat i den nylig etablerte irske fristaten. 
I september 1948 var Costello på offisielt besøk i Canada, da en reporter spurte ham om muligheten for å forlate Det britiske samveldet. Costello, erklærte for første gang offentlig at den irske regjeringen virkelig kom til å oppheve denne loven og erklære sin egen republikk.Han satt også som justisminister i perioden 1926-1932 og han var statsminister fra 1948 til 1951 og senere mellom 1954 og 1957. 
I løpet av sin politiske karriere ble han presentert med en rekke utmerkelser fra mange universiteter i USA. Han var også medlem av det irske Royal Academy fra 1948.Han døde i Dublin, den 5. januar 1976, i en alder av 85 år. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John A. Costello – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John A. Costello hos Oireachtas, Irlands parlament
Luigi Einaudi

Luigi Einaudi (født 24. mars 1874 i Carrù i provinsen Cuneo, død 30. oktober 1961 i Roma) var en italiensk politiker og økonom. Han var den andre presidenten i den italienske republikken mellom 1948 og 1955. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Luigi Einaudi var sønn av Lorenzo Einausi og Placida Fracchia i Carrù i Piemonte. I Torino gikk han på Liceo classico Cavour. Han fullførte sine universitetsstudier i Torino, der han ble kjent med sosialistiske ideer. Han arbeidet for avisen Critica sociale, ledet av sosialistlederen Filippo Turati. I 1895 tok han eksamen i rettsvitenskap, og ble senere utnevnt som professor ved Universitetet i Torino, Det polytekniske universitetet i Torino og Bocconi-universitetet i Milano.


=== Politiker, økonom ===
Fra begynnelsen av det 20. århundre inntok Einaudi en stadig mer konservativ holdning. I 1919 ble han utnevnt til senator i kongeriket Italia. Han arbeidet også som journalist for flere italienske aviser som La Stampa og Il Corriere della Sera, samt at han var økonomisk korrespondent for The Economist. Han sluttet å arbeide for italienske aviser i 1926, under den fascistiske regimet. 
Han flyktet til Sveits i 1943 og kom tilbake til Italia året etter.
Einaudi var direktør for Italias sentralbank fra 5. januar 1945 til 11. mai 1948. Han var en av grunnleggerne av Consulta Nazionale, som åpnet veien til det nye parlamentet i den italienske republikken etter den andre verdenskrig. Senere ble han minister for økonomi, finans og balanse.President: Den 11. mai 1948 ble han valgt til den andre presidenten i den italienske republikken. Han utnevnte åtte livstidssenatorer i løpet av sin presidentperiode. 
Einaudi var motstander av de statsbankfinansierte budsjettunderskuddene. Han klarte å sanere statsøkonomien og stabilisere valutaen, den italienske lire, uten valutareform. På lignende vis som Jacques Rueff, Ludwig Erhard og Reinhard Kamitz fikk han, som professor i økonomi, anledning til å anvende sitte konsept i praktisk politikk og klarte slik å drive gjenoppbyggingen etter krigen fremover med kraft.Einaudi ble senere selv også utnevnt til livstidssenator.
Einaudi døde i Roma i 1961. Sønnen Giulio ble forlegger og barnebarnet Ludovico minimalistisk komponist. En annen sønn, Mario, var professor ved Cornell University i USA. I tillegg grunnla Luigi de Fondazione Luigi Einaudi i Torino til ære for sin far.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fabio Masini: Luigi Einaudi and the Making of the Neoliberal Project. In: History of Economic Thought and Policy, Vol. 1, No. 1, pp. 39–59, 2012. (Draft Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.; PDF; 87 kB)


== Eksterne lenker ==
Biografi på den italienske presidents offisielle nettside
Jeg gikk meg ut i den grønne lunden

«Jeg gikk meg ut i den grønne lunden» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i «Magasinet for alle» i 1957, og skriver følgende om visa: «Denne skillingsvisen fant jeg første gang i et av de gamle hefetene som heter «Teaterkatten.» Der var hverken tekstforfatter eller melodi, det sto bare: «Sunget av Berit Lauvlia.» Nå har jeg forstått at hun var Beret Skredsvik, Christian Skredsvigs hustru, og hun hadde visst et repertoar som kunne fylle mange visebøker. Denne visa står også i den svenske samlingen «Sång under segel» av Sigurd Sternvall. Der blir den betegnet som en sjømannsvisa från Vänersborg. Begge versjonene har seks vers og er temmelig like.»


== Teksten ==


== Kilder ==
De gamle visene 4 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1975
Dronningens tjenesteorden

Dronningens tjenesteorden (engelsk: Queen's Service Order) er en newzealandsk orden innstiftet av dronning Elizabeth II av New Zealand 13. mars 1975 til belønning av fortjenstfull samfunnsinnsats eller offentlig virke. Ordenen rangerer etter New Zealand-ordenen og New Zealands fortjenstorden, som den siste av landets tre ordener. Monarken er ordensherre, mens generalguvernøren er første følgesvenn.


== Inndeling ==
Dronningens tjenesteorden har én klasse, kalt følgesvenn (Companion). Medlemmer får rett til å føre bokstavene QSO etter sitt navn. Inntil 2007 var ordenen inndelt i to avdelinger, én for samfunnstjeneste og én for offentlig tjeneste, men det ble bestemt at dette ikke skal videreføres og ordenen har etter dette ingen indre inndeling. 
I tilknytning til ordenen finnes en medalje, Queen's Service Medal (QSM). Innehavere av medaljen regnes ikke som ordensmedlemmer.


== Insignier ==

Ordenstegnet for Dronningens tjenesteorden er i forgylt sølv og består av en stilisert manukablomst (også kalt tetre, Leptospermum scoparium) med fem store kronblader. Midtmedaljongen har dronningens kronede høyrevendte portrett. Portrettet er modellert av Ian Rank-Broadley. Tidligere ble et portrett av Cecil Thomas benyttet. Medaljongen er omgitt av en rødemaljert bord med innskriften «FOR SERVICE — MŌ NGA MAHI NUI». I tiden da ordenen hadde to avdelinger bar borden innskriften «FOR PUBLIC SERVICE» eller «FOR COMMUNITY SERVICE», avhengig av hvilken type fortjenester ordenen ble tildelt for. Midtmedaljongen er kronet av den såkalte St. Edvards krone. 
Ordenstegnet er opphengt i et rødt bånd med trappetrinnsmønster i svart og hvitt. Dette er et tradisjonelt mønster maoriene, landets opprinnelige befolkning, benytter i veggpaneler. Kvinner bærer ordenstegnet i sløyfe, menn i rett bånd som en medalje.


== Tildeling ==
Dronningens tjenesteorden tildeles for fortjenstfull samfunnsinnsats eller innsats i offentlig tjeneste, i særdeleshet i valgte eller oppnevnte posisjoner. Innsatsen må ha foregått i New Zealand eller et annet samvelderike. Kun sivil innsats kommer i betraktning. 
Det er satt en begrensning på maksimalt 50 ordinære nyutnevnelser årlig. Antallet overstiger likevel sjelden 30. I tillegg til ordinære medlemmer kan medlemmer av den kongelige familie utnevnes som ekstraordinære medlemmer. Ved særlige anledninger av nasjonal betydning kan det også utnevnes tilleggsmedlemmer. Generalguvernøren og dennes ektefelle kan også utnevnes som tilleggsmedlem. Personer som hverken er newzealendere eller borgere av et samvelderike kan utnevnes som æresmedlemmer av ordenen. 
Ordenstildelinger kunngjøres i regelen to ganger årlig, ved nyttår og i anledning dronningens offisielle fødselsdag, som i New Zealand feires første mandag i juni. Investitur gjennomføres av generalguvernøren og skjer i regelen to ganger årlig, i mars/april og juli/august.


== Litteratur ==
Rafal Heydel-Mankoo: «New Zealand» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1421–1422


== Eksterne lenker ==
The Queen's Service Order, Department of Prime Minister and Cabinet
Fiskerkatter

Fiskerkatter (Prionailurus) er en katteslekt som inngår i gruppen med asiatiske flekkede småkatter, der også steppekatter (Otocolobus) inngår. Kattene i denne gruppen refereres gjerne til som leopardkattlinjen i moderne forskning. Nyere forskning viser at Otocolobus er en søsterslekt til Prionailurus. Artene har 19 kromosompar.


== Inndeling ==
Det er fire arter i denne gruppen.

Prionailurus (fiskerkatter)
P. bengalensis (leopardkatt)
P. b. iriomotensis (Iriomotekatt)
P. planiceps (flathodekatt)
P. rubiginosus (rustflekkatt)
P. viverrinus (fiskerkatt)Iriomotekatten regnes ikke som en egen art, men som en underart av leopardkatten. Ei nyere studie (fra 2014) antyder imidlertid at artsdeling mellom leopardkatter på det indokinesiske fastlandet og katter på Sundaøyene kan vise seg nødvendig, men dette er fortsatt ikke avklart.


== Fylogeni ==
Fylogeni etter Johnson m. fl., 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Johannes Aschim

Johannes Aschim (født 23. januar 1910, død 28. desember 1988) var domprost i Tromsø og sokneprest i Domkirkens menighet i Tromsø.
Han ble teologisk kandidat i 1938 og ble ordinert til tjeneste som hjelpeprest i Åsnes i 1939. Han ble så assisterende hjelpeprest ved Diakonissehuset i Oslo i 1941 og forstander ved Menighetssøsterhjemmet i 1947. I 1964 ble han tilsatt som residerende kapellan i Domkirkens menighet i Tromsø og hadde denne stillingen til han 16. juni 1972 ble domprost.
I 1956, da han var forstander ved Menighetssøsterhjemmet, skrev han Utsendt til tjeneste, et diakoniskrift i anledning Lutherske Menighetsøstres Forenings 50-årsjubileum og Menighetsøsterhjemmets 40-årsdag – 1906-1916-1956. Han hadde også en artikkel i Karen Kampmann Bothners Hverdagshelter som kom ut på Lutherstiftelsens forlag i 1962.


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1973 side 155
«Elverskud»

«Elverskud» er en ballade for solist, kor og orkester av Niels W. Gade fra 1854. Teksten til verket er anonym og Ordbog over det danske Sprog siterer den uten å angi forfatternavn. Motivet i Gades «Elverskud» er tatt fra folkevisen med samme navn.
«Elverskud» er tatt opp i den danske Kulturkanonen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sønderholm, Erik, "Elverskud: H.C. Andersen og Chr. K.F. Molbech". Musik II:9 (1968), pp. 4-9.
Erik Aksel Nielsen

Erik Aksel Nielsen (født 20. mai 1941) er en dansk litteraturhistoriker og tidligere professor i nordisk litteratur ved Københavns Universitet. Han var medlem av kanonutvalget for litteratur som utarbeidet Danmarks kulturkanon i 2006.Nielsen er gift med presten og politikeren Margrete Auken og far til Ida Auken.


== Bibliografi ==
Thomas Kingo, Gyldendal, København (2010), ISBN 9788702092776
Kristendommens retorik , Gyldendal, København (2009), ISBN 9788702078213
Skrevet af Helligånden, Alfa, København (2007), ISBN 9788791191404
Holbergs komik, Forlaget Spring (2007), ISBN 9788790326883
Lyrikere, Forlaget Spring (2006), ISBN 9788790326388
Solens fødsel, Anis (1999), ISBN 9788774572114


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nielsens nettside ved Københavns universitet
Anmeldelse av Nielsens bok Kristendommens retorik, fra Jyllands-Posten, 14. november 2009
«Drot og marsk»

«Drot og marsk» er en opera av Peter Heise til en libretto av Christian Richardt etter Carsten Hauchs skuespill Marsk Stig fra 1850. Operaen ble uroppført på Det Kongelige Teater i København den 25. september 1878. 
Heise kalte selv operaen et tragisk musikkdrama ettersom han brøt med datidens faste oppsett for å skape et sammenhengende musikkdrama i tidens nye stil. Handlingen er basert på historien om marsk Stig og mordet på Erik Klipping i Finderup Lade. Idéen til operaen kom fra Hauchs skuespill som Peter Heise hadde skrevet en ouverture til i 1856. I librettoen, som ble utgitt i 1876, har imidlertid Christian Richardt ofte gått tilbake til de danske folkevisene. 
Operaen er den danske opera fra det 19. århundre som har holdt seg best på Det Kongelige Teaters repertoar. 
I 2006 kom operaen med i den danske kulturkanonen under partiturmusikk.


== Synopsis ==
Operaen er basert på de historiske begivenheter som førte til mordet på Erik Klipping i 1286. Kongen er en uforbederlig skjørtejeger og da han forfører Ingeborg, gift med marsk Stig, arrangerer marsken en sammensvergelse mot kongen. Marsk Stig forvises og Ingeborg begår selvmord. 


== Diskografi ==
Drot og marsk, Poul Elming, Bent Norup, Eva Johansson, Aage Haugland, Radiokoret og Det Kongelige Kapel, dirigert av Michael Schønwandt (Chandos)


== Referanser ==


== Kilder ==
Det Kongelige Biblioteks side om Drot og marsk
Drot og marsk og historietraditionen
The Viking Opera Guide, red. Holden (Viking, 1993)
Penguin Guide to Opera on Compact Discs (1993)
Erik Jonsen Nonstadplass

Erik Andreas Jonsen Nonstadplass (født 1814 i Åsen, død 23. mai 1902 på Ekne) var en norsk tømmermann og kirkebygger.
Han var husmannssønn fra Nonstadplassen i Åsen, og overtok plassen etter sine foreldre ved farens død i 1837. I tillegg til drifta av plassen livnærte han seg som snekker – både maskinbygger og byggmester. Han deltok i bygging av flere kirker i Trøndelag på midten av 1800-tallet. I 1858 var han byggmester for kirka i heimbygda Åsen.
I 1864–1865 ledet han tømmerarbeidet i da Frosta kirke ble bygd. Denne kirka ble innviet 24. oktober 1866. I Frostaboka står å lese: «Efterpaa holdtes en festmiddag for prester, kommunestyret og byggekomite. Det vakte opmerksomhet at ikke bygmester Nonstaplads ved denne anledning var indbudt.»I 1874 ledet han bygginga av Meråker kirke. Denne var tegnet av sambygdingen Peder Olsen.
Erik Nonstadplass flyttet senere fra Åsen, og bodde den siste tida på Moan på Ekne. Han omkom ved drukning i Byaelva på Ekne i 1902.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Åsen historienemnd (1991). Bygdebok for Åsen bind I. Åsen. s. 43–44. ISBN 82-990939-3-7. 
Hans Vold m.fl. (1918). Frosta i gammel og ny tid : Ei bygdabok. Frosta. s. 112 (allmenn del).
Olle Åhlund

Sten Olov «Olle» Åhlund (født 22. august 1920 i Degerfors, død 11. februar 1996) var en svensk fotballspiller.
Han spilte for Degerfors IF. Han vant bronsemedalje for Sverige i Sommer-OL 1952.
Han spilte 34 kamper for Sveriges herrelandslag i fotball, blant annet i Fotball-VM 1950.
Åhlund ble senere trener for Degerfors IF og førte laget tilbake til Allsvenskan i 1959.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors –  Bronse i fotball  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Olle Åhlund – Olympedia 
(en) Olle Åhlund – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Olle Åhlund – Sveriges olympiske komité 
(en) Olle Åhlund – FIFA 
(en) Olle Åhlund – Transfermarkt 
(en) Olle Åhlund – national-football-teams.com 
(en) Olle Åhlund – EU-Football.info 
(en) Olle Åhlund – FBref 
(en) Gösta Lindh på Eu-Football.info
(en) Gösta Lindh på worldfootball.net
Karmel

Karmel var by i oldtidens kongedømmet Judea. Det er lokalisert rundt tyve km sør for Hebron og rett ved siden som dagens palestinske landsby al-Karmil ligger. Rett ved ligger Karmel, Har Hebron som er en moshav, eller en jødisk bosetning, og rett i nærheten av Bibelens nevnte Karmel, og er således oppkalt etter denne. Karmelberget er derimot et fjell i nordvestre delen av Israel som strekker seg inn i Haifa. Det var dette fjellet som profeten Elia ofret på og talte imot Baalsdyrkerne.


== Referanser i Bibelen ==
Det er flere referanser til Karmel i Bibelen. Den er nevnt som en by i Judea i Første Samuelsbok 15:12 Det nevnt som et sted hvor kong Saul reiste et monument etter ekspedisjonen mot amelekittene. I Josvas bok 15:55 er Karmel en av de byene som listes opp i Judea. I Josvas bok 25 er Karmel nevnt som hjemmet til Nabal og hans hustru Abigajil som siden ble gift med kong David av Israel.


== Senere historie ==
Etter Bar Kokhba-opprøret ble det fjerntbeliggende Karmel benyttet som en romersk garnisonsby. Jødene i byen ble som ubekvem med den romerske tilstedeværelsen at det flyttet deres bosetning 2 km sørøst på en høydetopp. Den nye jødiske bosetningen blomstret fram til hæren til Khosrau II av Persia tvang romerne til å oppgi Palestina. Den persiske hæren ble kort tid etter beseiret av de muslimske styrkene til Rashidunkalfatet. Da markedet for deres vinproduksjon forsvant fikk den jødiske bosetningen en markant nedgang fram til synagogen ble helt forlatt på 800-tallet. Den etterlatte synagogen står fortsatt i den palestinske byen som i dag er kjent som al-Karmil. Det er en av de best bevarte antikke synagoger på Vestbredden.Den arabiske geografen Al-Muqaddasi beskrev byen i 985 som «en landsby i det ytre omfanget til området til Hebron i Jund Filastin. Dette er den Karmel som er nevnt i Josvas bok xv.55.»På et tidspunkt i middelalderen flyttet arabere inn i landsbyen. I henhold til Det palestinske sentralbyrå for statistikk hadde landsbyen en befolkning på 3741 mennesker i 2007.Det nye jødiske samfunnet Karmel, Har Hebron ble opprettet i 1980 og har i dag rundt 70 familier.


== Referanser ==
Luciano Berio

Luciano Berio (1925–2003) var en italiensk komponist.
Berio var en pionér på elektronisk musikk og kjent for sine eksperimentelle verk.


== Verk ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Seither, Charlotte: Dissoziation als Prozeß. Sincronie for string quartet von Luciano Berio, Kassel, Bärenreiter 2000, ISBN 3-7618-1466-6
Metzger, Heinz-Klaus, Riehn, Rainer und Tadday, Ulrich (red.): Musik-Konzepte. Luciano Berio, München, edition text + kritik 2005, 124 S., ISBN 3-88377-784-6
Gartmann, Thomas: ... dass nichts an sich jemals vollendet ist. Untersuchungen zum Instrumentalschaffen von Luciano Berio, 2. Aufl., Bern, Haupt 1997, 177 S., ISBN 3-258-05646-3 (Dissertation)
Dressen, Norbert: Sprache und Musik bei Luciano Berio. Untersuchungen zu seinen Vokalkompositionen, Regensburg 1982, ISBN 3-7649-2258-3


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Luciano Berio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Luciano Berio på Internet Movie Database 
(sv) Luciano Berio i Svensk Filmdatabas 
(en) Luciano Berio på AllMovie 
(en) Luciano Berio hos The Movie Database 
(en) Luciano Berio på Apple Music 
(en) Luciano Berio på Discogs 
(en) Luciano Berio på MusicBrainz 
(en) Luciano Berio på Spotify 
(en) Luciano Berio på Songkick 
(en) Luciano Berio på AllMusic 
Luciano Berio hos Universal Edition
(de) Verk av og om Luciano Berio i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Litteratur om Luciano Berio i  Bibliographie des Musikschrifttums
Tempo Reale, grunnlagt av Luciano Berio i 1987 – Villa Strozzi, Firenze
Boris Gorbatov

Boris Leontjewitsch Gorbatov (russisk: Борис Леонтьевич Горбатов; født 15. juli 1908, død 20. januar 1954) var en sovjetisk forfatter.
Gorbatov kom fra en arbeiderfamilie i Donetsbekkenet. Hans hovedverk er boka De ubøyelige. Han skrev den i 1943, og handlingen er lagt til Sovjet under den annen verdenskrig. Gorbatov deltok selv i krigen som oberstløytnant i Rødearmeen.


== Bibliografi ==


=== Gorbatov på norsk ===
De ubøyelige. Taras og hans familie (oversatt av Natalia Fredriksen). Johan Grundt Tanum, Oslo 1945. Ny utgave på Forlaget Oktober 1976. ISBN 82-7094-127-1


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Boris Gorbatov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Boris Gorbatov på Internet Movie Database 
(en) Boris Gorbatov hos The Movie Database
Gjerdrum Idrettslag

Gjerdrum Idrettslag (stiftet 25. januar 1920) er et idrettslag i Gjerdrum kommune i Akershus. Idrettslaget driver med fotball, alpint, innebandy, håndball, langrenn, skiskyting, svømming, taekwondo, idrettsskole og har også en trimgruppe.


== Tabell ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Gjerdrum Fotball