jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Paula Utigard Sandvik

Paula Utigard Sandvik (født 11. august 1947) er en norsk botaniker, ansatt ved Arkeologisk museum i Stavanger.Hun har skrevet doktorgraden sin om rekonstruksjon av framveksten av Trondheim. Hun har også vært ledende i utgravingene på Torget i Stavanger.


== Bibliografi ==
Nedenfor er et utvalg av hennes publikasjoner:
Paleoøkologisk undersøking i Nord-Trøndelag: med hovudvekt på innvandringa og etableringa av granskogen, 1986.
Frukter, frø og makrofossiler : funksjoner og aktiviteter belyst gjennom analyser av jordprøver, 1989.
Utgravingane i Erkebispegården 1991 : delfelt 1A og 1B : botanisk analyse, Riksantikvaren, Utgravningskontoret for Trondheim , 1992.
"Udi denne Dal Eichesdalen, er det man kan bekomme de bekjendte gode nødder", Våre nyttevekster, Årg. 87, nr 3/4 (1992).
Naturhistoriske metodar i mellomalderutgravingar, Museumsnytt, Årg. 41, nr 4 (1992).
Erkebispegården, The Archbishop's Palace, Trondheim, Norway, through Late Mediaeval and Post-mediaeval Time, Botanical Journal of Scotland, 1994.
The Archbishop’s Palace, Trondheim, Norway – Results from the archaeobotanical investigations in 1991. In (eds) H. Kroll & R. Pasternak: Res archaeobotanicae – 9th Symposium IWGP: 267-279.
Havet og landet før riksvei 68, Fortidsnytt fra Midt-Norge, 10 (1995) nr 1.
Archaeological excavations at 3-5 Bersvendveita, Trondheim 1995-96, Norsk institutt for kulturminneforskning, 1996.
Frå Nidarnes til Nidaros- Plantene fortel historia. I Lillehammer, G. & Selsing, L. (red.). Museumslandskap. Artikkelsamling til Kerstin Griffin på 60-årsdagen. AmS-Rapport 12A, side 79-88.
Utgravningene i Erkebispegården i Trondheim : aktivitet og plantebruk belyst ved botaniske analysar, Norsk institutt for kulturminneforskning, 2000.
Aktivitetar og plantebruk belyst ved botaniske analysar. Utgravningen i Erkebispegården. NIKU Temahefte nr. 13.
Analysar av plantemakrofossilar i jordprøver frå Nedre Langgate 40, Tønsberg kommune, Vestfold. AmS-Oppdragsrapport 2000/5.
The vegetarian part of a late medieval diet. An example from Erkebispegården – The Archbishops Palace – in Trondheim, Norway. In L. Selsing (ed). Norwegian Qaternary Botany 2000, AmS Skrifter 16, 85-92.
Siobh n Geraghty," Viking Dublin: Botanical Evidence from Fishamble Street", 2000.
Undersøkingane i Byparken og Breiavatnet, Eiganes gnr. 58, Stavanger kommune 2002. AmS, rapport 2002/10, 12. september 2002.
Kornet på Hundvåg, Frá haug ok heidni, 2003.
Under overflata i mellomalderbyen Stavanger, Frá haug ok heidni, 2006.
Frå Nidarosen til Nidarneset : ein integrert naturvitskapleg-arkeologisk-historisk rekonstruksjon av framveksten av Trondheim, 2006
Missingen. Ein storgard frå romartid (lokalitet 4 og 5), 2007.
Livet ved Nidarosen, 2008.
E6-prosjektet Østfold, 2008 – flere publikasjoner.
An interdisciplinary approach to the understanding of past settlement and farming: two cases from SE Norway, Journal of Archaeological Science, 2010.


== Referanser ==
Gunnar Friedemann

Gunnar Friedemann (født 1909, død 1944) var en estisk og jødisk sjakkmester og et offer for jødeutryddelsene under andre verdenskrig.


== Sjakkarriere ==
Friedemann spilte flere ganger i det estiske mesterskapet i sjakk i Tallinn. 

I 1932 delte han 3-4.-plass med Johannes Türn i den 4. estiske mesterskapet, Leho Laurine vant.
I 1933 vant han det 5. estiske mesterskapet.
I 1934 var han nr. 3, etter Ilmar Raud og Paul Felix Schmidt i det 6. estiske mesterskapet.
I 1935 vart han nr. 2, etter Paul Keres i den 7. estiske mesterskapet.
I 1939 tok han 3.-plassen i den 10. estiske mesterskapet, Raud vant.I 1935 tapte han en liten tvekamp mot Keres i Tallinn (+1 –2 =0). 
Friedemann spolte for Estland i flere sjakkolympiader (lag-VM i sjakk):

I 1935, på andre bord i det 6. sjakk-OL i Warszawa (+6 –6 =7);
I 1936, på tredje bord i det uoffisielle sjakk-OL i München (+9 –5 =6);
I 1937, som første reserve i det 7. sjakk-OL i Stockholm (+6 –2 =5);
I 1939, på fjerde bord i det 8. sjakk-Ol i Buenos Aires (+11 –3 =3).I sjakk-OL i Buenos Aires vant Estland bronsemedaljen totalt, blant annet på grunn av et jevnt godt lag, der Keres på første bord og Friedemann på fjerde bord var de som skåret best. Friedemann vant individuell gullmedalje for resultatet på fjerde bord.Under andre verdenskrig spilte han to ganger mot Keres i lagkamper i 1940.Gunnar Friedemann dødde bare 34 år gammal, i 1944, som et offer for Nazi-Tyskland sine jødeutryddelser, holocaust.


== Minneverdige partier ==
Gunnar Friedemann mot Paul Keres, Tallinn 1935, tvekamp, avslått dronninggambit, D52, 1-0
Gunnar Friedemann mot Chris De Ronde, Buenos Aires 1939, 6. sjakk-OL, Neo-Grünfeld, D78, 1-0
Paul Keres mot Gunnar Friedemann, Tallinn 1940, Dronningindisk, E17, 1/2-1/2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Friedemann – chessgames.com 
(en) Gunnar Friedemann – OlimpBase 
(en) Gunnar Friedemann – 365Chess.com
Girl’s Talk

Garuzutoku (Girl's Talk) er et musikkalbum med Kara, utgitt 29. mars 2010. Dette er gruppens tredje album totalt, og deres første plateutgivelse på det japanske markedet.


== Sporliste ==
«Jumping»
«Mister»
«Baby I Need You»
«Sweet Days»
«SOS»
«Love Is»
«Blinks»
«Umbrella»
«Burn»
«Lupin»


== Eksterne lenker ==
(en) Girl's Talk på Discogs
East China Normal University

East China Normal University (kinesisk: 华东师范大学, pinyin: Huádōng Shīfàn Dàxué, også kjent som ECNU), er et av Kinas fremste og mest prestisjefulle universiteter.
I en kortere perioden fra 1972 til 1980, hadde det navnet Shanghai Normal University.
Universitetet har to store campuser i Shanghai, i bydistriktene Putuo og Minhang.
Universitetet er del av Prosjekt 211, er offentlig satsingsprosjekt omfattende drøyt hundre nøkkeluniversiteter og -høyskoler for det 21. århundre, initiert i 1995 av Utdanningsministeriet i Folkerepublikken Kina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(zh) Offisielt nettsted 
(en) East China Normal University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Official Facebook page
Campus Tour
Global Education Center/International Students Office, ECNU
NYU Shanghai
Tõnu Õim

Tõnu Õim (født 16. juni 1941 i Tallinn) er en estisk sjakkspiller og stormester i postsjakk, mest kjent for å være den første som klarte å vinne verdensmesterskapet i postsjakk to ganger, i 1983 og 1999.
Tõnu Õim ble utnevnt til stormester i postsjakk av ICCF i 1981.Han vant den 9. VM-finalen i postsjakk, som foregikk fra 1977-1983, med 13 poeng av 16 mulige, +10 = 6, ingen tap.I den 12. VM-finalen, 1984-1991, vart det en 6.-plass med 8,5/14, +5 =7 -2.Han vant deretter den 14. VM-finalen, 1994-2000, med 11/14, +9 =4 -1.Han har klart stormesterkravet i postsjakk fire ganger, i 9. og 14. VM-finalene som han vant, og i Paul Keres 85 minneturnering avsluttet i 2004 med 8/14, +3 =10 -1, og Axelsson minneturnering.Han klarte også 50 %, 4 av 8 og en 5.-plass av de 9 deltakerne i ICCF sin 50-års-jubileumsturnering 2001-2004, en turnering som besto av 9 tidligere verdensmestere i postsjakk.


== Minneverdige sjakkparti ==
Tonu Oim mot Grigory Konstantinovich Sanakoev, 50th World Champions Jubilee Tournament 2003, Siciliansk forsvar: Najdorf-varianten, engelsk angrep (B90), 1-0
Tonu Oim mot Juan Sebastian Morgado, 14. Verdsmeisterskapen i fjernsjakk, finale 1994, Firspringerspill, den skotske varianten, mottatt gambit (C47), 1-0


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tõnu Õim – FIDE 
(en) Tõnu Õim – chessgames.com 
(en) Tõnu Õim – 365Chess.com
Gravevepser (Spheciformes)

Gravevepser eller gravehvepser (Spheciformes Brothers, 1975) [syn: Sphecoidea] er en parafyletisk gruppe av solitære vepser. Sammen med bier utgjør de overfamilien Apoidea. Gruppen er utbredt over hele verden, særlig i varme strøk og har nær 10 000 arter, Det er omtrent 300 i Mellom-Europa, og 116 arter i Norge.


== Levesett ==
Artene lever solitært. Hunnene bygger bol og fanger andre insekter eller edderkoppdyr. Larvene lever som parasitter på disse. De fleste artene graver bol i bakken, noen utnytter gamle billeganger i treverk. Hver enkelt art er spesialisert på sitt substrat, typisk sand (horisontale eller vertikale flater), sandjord, leirjord eller morkent treverk. Det er også en spesialisering på byttedyr. Noen arter bygger ikke egne bol og fanger ikke bytte selv, men legger sine egg i andre gravevepsers bol.


== Systematisk inndeling ==

ordenen vepser (Hymenoptera)
stilkvepser (Apocrita)
overfamilien Apoidea
Serie Spheciformes gravevepser
Heterogynaidae
Gravevepser (Ampulicidae) (en gruppe gravevepser med én norsk art)
Gravevepser (Sphecidae) (en gruppe gravevepser med fem norske arter)
Gravevepser (Crabronidae) (en gruppe gravevepser med 130 norske arter)


== Litteratur ==
Lomholdt, O. 1984. The Sphecidae (Hymenoptera) of Fennoscandia and Denmark. Fauna Entomologica Scandinavica. 4. Second edition. E.J. Brill/Scandinavian Science Press, Leiden. Copenhagen. 452 pp.
Sømme, Laurits 2001. Insekter. (Original: McGavin, George C. 2000. Insects, spiders and other terrestical arthropods.) N. W. Damm & Søn AS. ISBN 82-512-0601-4
Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40. [1]
Wojciech Pulawskis katalog over graveveps: Catalog of Sphecidae Arkivert 2. mars 2014 hos Wayback Machine.
Wojciech J. Pulawski. 2010. Family group names and classification, Versjon 20. april 2010, Online
Chandelle

Chandelle er en standardmanøvre innen akroflyging og den læres også til andre flyelever enn de som læres opp i akroflyging. Den innebærer en stigende sving enten til høyre eller venstre. Den startes med 30 grader krengning og å heve flyets nese. Når farten avtar og flyet har kurs 90 grader til høyre eller venstre for opprinnelig retning reduseres krengningen. Når flyet har beskrevet sving på 180 grader bør det være nær stallhastighet.
Manøvren kan være egnet til å snu flyet på liten plass for eksempel innerst i en trang bratt dal.
På fransk betyr chandelle stearinlys.
Gravevepser (andre betydninger)

Gravevepser er brukt som navn på flere grupper av vepser.

gravevepser (Spheciformes) (Felles overgruppe for de andre)
gravevepser (Sphecidae) (Fem arter i Norge)
gravevepser (Ampulicidae) (Én art i Norge)
gravevepser (Crabronidae) (130 arter i Norge, «Gravevepser» lenker hit.)
Hedevig av Danmark

Hedevig av Sachsen (født 5. august 1581, død 26. november 1641) var datter av Frederik II og Sophie av Mecklenburg, født på Frederiksborg slott.


== Biografi ==
Deler av barndommen tilbrakte hun hos hertugparet Ulrik og Elisabeth i Mecklenburg, som var hennes besteforeldre på morssiden.
Hun ble gift 12. september 1602 med Christian II av Sachsen. Ekteskapet var barnløst. Ektefellen døde allerede i 1611 og Hedevig tok opphold på sitt enkesete på slottet Lichtenberg i Sachsen.
Hedevig hadde god kontakt med sin bror Christian IV og var på flere besøk i Danmark. Hun var blant annet til stede under det store bilager da Den utvalgte prins Christian giftet seg med Magdalena Sibylla i 1634. Hedevigs avdøde ektefelle hadde vært Magdalene Sibyllas onkel.
I Sachsen sto Hedevig for oppføring av flere kirker.
Hun døde på Lichtenberg og ble begravet i Freiberg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ute Essegern: «Fürstinnen am kursächsischen Hof. Lebenskonzepte und Lebensläufe zwischen Familie, Hof und Politik in der ersten Hälfte des 17. Jahrhunderts.» (Schriften zur sächsischen Geschichte und Volkskunde, bind 19), Leipzig 2007, ISBN 978-3-86583-074-6.


== Eksterne lenker ==
Hedevig i Dansk biografisk leksikon
(de) Ute Essegern: Hedwig von Dänemark. I Sächsische Biografie. Utgis av Institut für Sächsische Geschichte und Volkskunde.
Elisabeth av Danmark (1573–1626)

Elisabeth av Danmark og Norge, hertuginne av Braunschweig-Wolfenbüttel, (født 25. august 1573, død 19. juli 1626) var datter av Frederik II og Sophie av Mecklenburg og født på Koldinghus.
Deler av barndommen tilbrakte hun hos hertugparet Ulrik og Elisabeth i Mecklenburg, sine besteforeldre på morssiden.
Elisabeth giftet seg med Henrik Julius av Braunschweig-Wolfenbüttel  18. april 1590. Paret fikk ti barn, blant annet
Christian av Braunschweig-Wolfenbüttel (1599–1626), hertug av Braunschweig-Wolfenbüttel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Elisabeth i Dansk biografisk Lexikon
Eldrealarm

Eldrealarm er en innretning med en liten radiosender med alarmknapp i snor rundt halsen eller i en rem rundt håndleddet, som den gamle kan trykke på for å tilkalle hjelp. Radiosignalet går til en boks i boligen som automatisk ringer opp en vaktsentral eller pårørende slik at hjemmesykepleievakt eller andre alarmeres og rykker ut til pasienten.
De tidligste eldrealarmene hadde kun en personsøkesender slik at et familiemedlem eller en nabo kunne få signal på personsøkeren i lommen om den gamle trengte hjelp. De nyere eldrealarmene er koblet til telefonlinjen og ringer opptil 10 telefonnummere om det ikke svares. De har også ofte høyttaler og mikrofon og brukes som en høyttalende telefon. Dersom den gamle har falt på gulvet og ikke kommer seg opp, vil han ofte kunne snakke med vaktsentralen gjennom høyttaleren og mikrofonen.
Esaias Compenius

Esaias Compenius (født ca. 1572 i Eisleben, død ca. 1617 i Hillerød i Danmark) var en tysk orgelbygger. Han er kjent for å ha bygget det såkalte Compeniusorgelet som står i Frederiksborg slottskirke.
Compenius var andre slektsledd i en tradisjonsrik tysk orgelbyggerfamilie; både hans far, Heinrich Compenius den eldre, hans bror, Heinrich Compenius den yngre og hans onkel Timotheus Compenius var orgelbyggere. 
I 1605 ble han ansatt som orgelbygger og senere som organist ved hoffet i Braunschweig-Wolfenbüttel. Det antas at han allerede kort tid etter begynte på å konstruere det kammerorgelet som senere skulle bli oppkalt etter ham. Orgelet befant seg opprinnelig i Hessen ved Wolfenbüttel, men ble i 1617 skjenket til Christian IV av Frederik Ulrik av Braunschweig-Wolfenbüttel, sønn av Christians søster Elisabeth og hennes nylig avdøde ektefelle Henrik Julius av Braunschweig-Wolfenbüttel. 
Compenius tok selv med seg orgelet til Danmark for å hjelpe til med å sette det opp og døde enten før eller kort tid etter at det ble satt opp i Frederiksborg slottskirke.


== Eksterne lenker ==
Det virtuelle Musikbibliotek
Compenius hos SNLWebCitation
Roquefire

Roquefire er et norsk hardrock band fra Toten, dannet i 1977.
Mot slutten av 1970-årene debuterte gitaristen Ronni Le Tekrø i bandet «Rockfire». Bandet endret etter hvert navn til Roquefire. Flere antall medlemmer var innom bandet før det begynte å stabilisere seg rundt 1980. Roquefire ga ut en single i 1981 som inneholdt sporene «(Heavy) Boys Don't Cry» og «The Island of Marat».
Roquefire var et band som spilte klassiske hardrock. Kjernen i bandet besto opprinnelig av Tekrø og keyboardist Geir Wang. Disse var de eneste som var med i samtlige av bandets besetninger fram til Roquefire ble oppløst i 1982, som var resultatet av at Dag Ingebrigtsen trengte en gitarist til bandet TNT. Fra 2008 har medlemmene i bandet møtt og spiller sammen, da med Torgeir Berg på keyboard i tillegg til de gamle medlemmene. I 2014 ble albumet Roll with your Demons spilt inn og utgitt til tildels gode kritiker internasjonalt og i Norge.


== Medlemmer ==
Ronni Le Tekrø – gitar
Harald Grefsrud – sang
Ingar Amlien – bass
Stein O. Glimsdal – trommer
Torgeir Berg – keyboard


== Diskografi ==
1981: The Island of Marat (singel)
2014: Roll With Your Demons (album)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Roquefire på Discogs 
Roquefire på Facebook
Tenn lampa

Tenn lampa er et musikkalbum med Tove Karoline Knutsen, utgitt i 1992.


== Sporliste ==
«Tenn lampa»
«Daga»
«Rosa»
«Så lite ti'»
«Sommerjubel»
«Eg e' så glad i dag»
«Drømmen du alltid eie»
«I Tverrliveien»
«No reise' mørke'»
«Så langt borte»
«Naboa»
«So, ro ongen go'»
«Sølvsia»
«Te' øya mi»
«Båtbryggarmorra»
«Bånsull i mørketida»
«Måkke sny»
Religiøse folketonar

Religiøse folketonar er et musikkalbum med Arve Moen Bergset som ble utgitt på Grappa (GRCD4114) i 1996. Albumet ble spilt inn i Oslo domkirke i september 1996, og sammen med Bergset som stod for kvedinga medvirker dessuten Geir Inge Lotsberg på fiolin og Kåre Nordstoga på orgel. På CD-coveret opplyses at enkelte av folketonene er lært fra notenedtegnelser av Edvard Bræin, Eivind Groven og Ole Tobias Olsen.


== Sporliste ==
«Store, store Gud» (tekst og tone Tor Ullsvik, lært av Sondre Bratland)
«Et lidet Barn saa lystelig» (tekst oversatt fra tysk av Arvid Pedersön, tone etter Brita Bratland, lært av Ellen Bojer Nordstoga)
«Det er det Nyt, som paa Jorderig skeede» (tekst Petter Dass, tone etter Ingebjørg Liestøl,  lært av Ellen Bojer Nordstoga)
«Herre Gud! Dit dyre navn og ære» (tekst Petter Dass, tone fra Rana og variant etter Margit Tveiten)
«Min sjæl nu lover Herren» (tekst J. Gramann Poliander (oversetter ukjent), tone Dordi Røsli etter Chr. Bruseth)
«Overmaade fuld af naade» (tekst Hans Adolph Brorson, tone etter Ingeborg Ottem)
«Min Gud jeg prise vil med flid» (tekstforfatter ukjent, tone variant etter Olaus O. Lyngstad)
«Paa Jorden mange blomster vokse» (tekstforfatter ukjent, tone etter Margjit Finnekåsa, lært av Sondre Bratland)
«Du være lovet, Jesu Krist» (tekst Martin Luther (oversetter Magnus Brostrup Landstad), tone etter Marit Holten)
«Kven kan seia ut den gleda» (tekst Lars Oftedal (oversetter Anders Hovden), tone fra Setesdal, lært av Sondre Bratland)
«Korset vil jeg aldri svike» (tekst Hans Adolph Brorson, lært av Sondre Bratland)
«Sørger du endnu, min sjæl!» (tekst Benjamin Schmolck (oversetter Hans Adolph Brorson), lært av Sondre Bratland)
«Upp, alle ting, som Gud hev gjort» (tekst Hans Adolph Brorson (oversetter Elias Blix), lært av Ellen Bojer Nordstoga)
«Hellig Ånd, o himmel-lue» (tekst Lars Bendik Henriksen, tone fra Rogaland, lært av Sondre Bratland)
«Ned i vester soli glader» (tekst Anders Hovden, tone fra Eid i Nordfjord etter Åsne Valland Nordli)
«Eg veit i himmerik ei borg» (tekst oversatt fra tysk av Bernt Støylen, tone fra Hallingdal)
«Dagsens Auga sloknar ut» (tekst Elias Blix, tone etter Anne Tjønn, lært av Sondre Bratland)
«I Himmelen, i Himmelen» (tekst Laurentius Laurinus (oversetter Magnus Brostrup Landstad), tone fra Heddal, lært av Agnes Buen Garnås)
Indranis sang

Indranis sang er et musikkalbum med Maj Britt Andersen, utgitt i 2010.


== Sporliste ==
«Indranis sang»
«Morgenstund i Bangalore»
«Barnehagen min»
«Fuggel i håret»
«Hellige kuer»
«Je er redd»
«Så fint at du kom»
«Veggen vår»
«Tralala-orkester»
«Rice and Curry»
«Hvilestund»
«Skoa mine»
«Sammen er de sterke som pepper»
«Dæins med meg nå»
Nomadesongar

Nomadesongar er et musikkalbum med Lars Klevstrand, utgitt i 2004.


== Sporliste ==
«Ordtøke-gåter»
«1981, vinter»
«Ballade»
«Og kanskje I»
«Azteker»
«Liten skopussar»
«Vise om brua i Avignon»
«Emily Dickinson»
«Segn»
«Folkevise»
«Og kanskje II»
«Vinterhuset»
«Voggesong»
«Vise»


== Besetning ==
Rune Klakegg - tangenter og alt klarinett
Bjørn Klakegg - Gitarer og fiskeutstyr
Harald Skullerud - Perkusjon
Frode Berg - kontrabass


== Eksterne lenker ==
(en) Nomadesongar på Discogs 
(en) Nomadesongar på Spotify 
(en) Nomadesongar på Discogs
Mosjøhallen

Mosjøhallen er en idrettshall som ligger på Kippermoen i Mosjøen. Hallen benyttes grunnleggende til idrettsformål, samt dans og utstillinger. Den stod ferdig i 1997.


== Tekniske fakta ==
Innvendige mål er 70 m x 49 m, og den høyeste takhøyde er 11 m. I tillegg til å ha fotballbane, er hallen på den ene langsiden utstyrt med løpebane for 60-metersløp. 


== Finansiering ==
Større bedrifter og en rekke privatpersoner stod bak et pengebidrag på rundt 4,2 millioner kroner, som var avgjørende for oppføringen av hallen. De største bidragsytere var kommunale Mosjøen og omegn næringsselskap KF  (MON) med 1,2 millioner kroner, «Fotballens venner» (d.v.s. alle private personer) med til sammen 275.000 kroner, Helgeland Sparebank og Mosjøen Aluminiumsverk med 250.000 kroner hver og Samvirkelaget med 150.000 kroner. Hver av bedriftene bidrog med rundt 30-40 000 kroner.


== Eksterne lenker ==
Mosjøen IL: Mosjøhallen.
Colonial Tramcar Restaurant

Colonial Tramcar Restaurant er en restaurant som ombord tre konverterte W-klasse-sporvogner i Melbourne i Australia.
Colonial Tramcar Restaurant Company Limited ble dannet i 1981 for å drive restauranttrikker. Den første restauranttrikken var en 1927 W2 klasse nummer 442. Trikken ble ombygget i 1982 ved Preston Workshops. Ombyggingen innebar blant annet å heve gulvet i midtseksjonen slik at gulvet på var på samme plan igjennom hele trikken. Dessuten ble dørene på midten fjernet erstattet med en enkelt dør kun på den ene siden av trikken. Midten av trikken fikk kjøkken og oppvaskområde og har to salonger på hver side av midtpartiet med henholdsvis 12 og 24 sitteplasser.
Restauranten ble åpnet i august 1983 siden å servere alkohol ombord en bevegelig restaurant krevde forandringer av Liquor Licence Act. Metropolitan Transit Authority (som drev Melbournes trikkenettverk på den tiden) sto for konduktør og trikkefører mens resten av arbeiderne ombord ansatte ved Colonial Tramcar Restaurant. Senere kom to 1948 SW6 klasse trikker til i flåten og i 2006 ble den originale W2 klasse trikken pensjonert og erstattet med en tredje SW6 klasse. Alle trikkene er malt i burgunderrød og kan romme 36 passasjerer hver.
Restauranten har en lunsj og to middagsbordsettinger hver dag. Alle trikkene starter og stopper ved Melbourne Exhibition and Convention Centre og følger standard trikkeruter i de nærliggende bydelene. Maten er laget i forkant og blir kun varmet opp i trikkens lille kjøkken. På grunn av plassårsaker er også menyen og vinlisten forholdsvis liten.


== Se også ==
Spårakoff, en trikk som har blitt konvertert til pub i Helsingfors.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Colonial Tramcar Restaurant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons