jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bombardier Talent

Bombardier Talent, opprinnelig Talbot Talent, er en serie motorvognsett utviklet av Waggonfabrik Talbot (senere Bombardier Transportation) i Aachen i 1994. Dieselvarianten er levert til Tyskland (DB type 643/644), Norge (NSB type 93) og Canada (OC Transpo), mens den elektriske varianten er levert til Østerrike (ÖBB type 4023/4024/4124) og Ungarn (MÁV type 5342). Talent er et tysk akronym for Talbot leichter Nahverkehrs-Triebwagen.
Den første utgaven som ble bestilt var dieselmekanisk med 3-vogner i 1996 til Deutsche Bahn (DB), der den fikk typenummer 643. Senere bestilte også andre tyske selskaper denne varianten. I 1998 bestilte DB også en dieselelektrisk variant med samme lengde som fikk typenummer 644. En kortere 2-vognsutgave av 643 ble også levert med typenummer 643.2. I 1997 bestilte NSB en 2-vogns dieselmekanisk utgave med krenging kjent som type 93.I 2001 bestilte Österreichische Bundesbahnen (ÖBB) både 3- og 4-vogns elektrisk utgave av Talent, henholdsvis typenummer 4023 og 4024. En 4-vogns to-strømsutgave ble også levert, både til ÖBB med typenummer 4124 og ungarske MÁV med typenummer 5342.I februar 2007 presenterte Bombardier oppfølgeren, Talent 2, som kun er tilgjengelig i elektrisk utgave. Talent 2 ble første gang vist på InnoTrans i Berlin i september 2008.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bombardier Talent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) TALENT – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Jan Fredrik Christiansen

Jan Fredrik Christiansen (født 5. april 1942 i Lebesby i Finnmark) er en norsk trompetist og tidligere professor ved Norges Musikkhøgskole.  
Jan Fredrik Christiansen studerte trompetspill med Harry Kvebæk, William J. Overton i London og Adolph Herseth i Chicago.
Etter ett år som 2. trompetist ved Den Norske Operas Orkester ble han i 1966 ansatt i Oslo Filharmoniske Orkester der han var orkesterets solotrompetist fra 1973 til 2007.Christiansen var medlem av Oslo Sinfonietta fra 1989 til 2015. Han var professor ved Norges musikkhøgskole til 2013.


== Innspillinger ==
Missa da Tromba – Musikk for trompet og orgel. Orgel, Terje Winge /Lindberg Lyd 2009


== Utgivelser ==
Sammen med Aline Nistad har Christiansen utgitt to samlinger med duetter for trompet og trombone. Begge med demo-cd innspilt av utgiverne (lyd Thor Bjørn Neby):

Johann Sebastian Bach: 15 Tostemte Invensjoner (originalt for klaver) tilrettelagt for trompet og trombone
Joseph Bodin de Boismortier: Sonater 1-9 (originalt for to fagotter) tilrettelagt for trompet og trombone


== Referanser ==
Møkkamann

«Møkkamann» er en sang fra det norske bandet Plumbo. Sangen ble først utgitt på bandets plate Råkk'n Råll Harry i 2010.


== «Årets hit» under Spellemann 2011 ==
Sangen ble kåret til «Årets hit» av publikum under Spellemannprisen 2011. Det skapte store reaksjoner da vokalist Lars Erik Blokkhus uttalte: «Når jeg ser på dere to, så får låta plutselig et nytt navn, Mokkamann», ved prisoverrekkelsen som ble foretatt av Tshawe Baqwa og Yosef Wolde-Mariam. Bandet ble pepet av scenen, og Terje Winterstø Røthing fra Kaizers Orchestra tømte øl over hodet på Blokkhus under et VGTV-intervju i etterkant samme kveld. Baqwa kalte så Blokkhus et «Fittehøl» etter dette i et intervju med Dagbladet. Både Baqwas uttalelse og øltømmingen har i ettertid blitt kritisert.I uke 4 i 2012 gikk «Møkkamann» til topps på VG-lista.


== Opphav ==
Fløytetemaet i «Møkkamann» baserer seg på en hollandsk folkemelodi fra 1735, «Wilgeboompjes». «Møkkamann» er i hovedsak laget av Lars Erik Blokhus og Glenn Hauger. Henning Hoel Eriksen har vært med på utviklingen, og står kreditert som produsent.


== Fotballsang ==
Supportere av FK Jerv har laget en sangtekst på samme melodi som følger Plumbos arrangement av originalen. Her heter det «Vi er F K Jerv ifra Grimstad» der det i Plumbos sang synges «Det er møkkamann som er ute».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Plassering på VG-lista topp 20
Møkkamann på YouTube (video)
Spellemannprisoverrekkelsen på NRK (video)
Patrick Honohan

Patrick Honohan (født 9. oktober 1949 i Dublin) er en irsk økonom, som fra september 2009 til november 2015 var sentralbanksjef for Irlands sentralbank (Central Bank of Ireland). Som sentralbanksjef representerte han også Irland i Den europeiske sentralbank. 
Han er gift og har en sønn. 


== Utdanning ==
Honohan har en Bachelor of Arts innen økonomi og matematikk ved University College Dublin i 1971 og en Master of Arts fra samme universitet i 1973. Etter dette studerte han ved London School of Economics, der han tok en Master of Science i 1974 og en doktorgrad (Ph.D) i 1978. Doktorgradsavhandlingen hans het «Uncertainty, Portfolio Choice and Economic
Fluctuations». 


== Yrkeskarriere ==
Før han tok sin postgraduate utdanning jobbet han for Det internasjonale pengefondet (IMF) fra 1971 til 1973. Mens han tok doktorgraden sin i London jobbet han også for Irlands sentralbank, her jobbet han i forskningsavdelingen og avdelingen for internasjonale relasjoner, etterhvert som seniorøkonom. På 1980-tallet jobbet han som rådgiver for Garret FitzGerald da han var Taoiseach (statsminister). 
Han var seniorøkonom i Verdensbanken i Washington fra 1987 til 1990, før han gikk til Economic and Social Research Institute i Dublin, der han jobbet fram til 1998, som professor og direktør for instituttets Banking Research Centre. Han returnerte til Verdensbanken i 1998, først som Lead Economist i en forskningsavdeling, senere bl.a. Senior Advisor for Verdensbankens policy for finansnæringen (Financial Sector Policy). Siden 2007 har han vært professor ved Trinity College Dublin, og siden 2008 fellow professor. 
Den 4. september 2009 ble han utnevnt til ny sentralbanksjef, og overtok etter John Hurley. Hurleys periode utløp egentlig i mars, men han ble overtalt til å fortsette. Honohan overtok stillingen i slutten av september 2009, og er utnevnt for en syvårsperiode.Da hans termin som sentralbanksjef var slutt overtok Philip R. Lane denne stillingen. Lane ble utnevnt i oktober 2015, og overtok stillingen 26. november.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Patrick Honohan – CV (arkivert)
Irlands sentralbank – Our Senior Team (arkivert)
Dag Blakkisrud

Dag Blakkisrud (født 20. mai 1963 i Sauherad) er en norsk museumspedagog, formidler og forfatter. Fra 2010 er han formidlingssjef og daglig leder av hovedutstillingen i Telemuseet og ansvarlig for Telenors Verneplan. 
Blakkisrud er utdannet fra bl.a. Goetheanum i Sveits og har erfaring fra internasjonalt kultursamarbeid.  Han har hatt oppdrag for Utenriksdepartementet, Kulturdepartementet, British Council, The Czeck Cultural Institute, Telenors Kunstsamling samt andre private og museale samlinger. Blakkisrud har vært kurator for utstillinger i bl.a. Museum für Kunst und Gewerbe i Hamburg, Grassimuseum Leipzig, Victoria and Albert Museum i London, Palais des Nations i Genève, The Usher Gallery i Lincoln, National Museum of Scotland i Edinburgh, og Henie Onstad Kunstsenter, Kunstindustrimuseet og Vigelandsmuseet i Oslo. 
Blakkisrud debuterte som forfatter på Aschehoug forlag i 1994, og har siden publisert dikt, tekster til musikk og korverk, artikler og sakprosa. I 2009 ga han ut  Glasshåndverk sammen med Ulla-Mari Brantenberg.


== Bibliografi ==
Av Jamil Pasjas Orden, lyrikk, Aschehoug (1994)
Funn, lyrikk, Aschehoug (1996)
Stemmer i et hus, antologi, Aschehoug (1998)
Jord, er det ikkje dette du ynskjer, tekster til musikk av Bernt Kasberg Evensen, Musikkforlag (2000)
Skeive Salmer, korverk med Gisle Kverndokk, Musikkforlag (2005)
Glasskunst, sammen med Ulla-Mari Brantenberg, Lærebokforlaget (2009)
Telegrafbygningen, Kongensgate 21, Telenor Kulturarv (2013)


== Kilder ==
Presentasjon av Dag Blakkisrud i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Dag Blakkisrud i BIBSYS
Cape Shirreff

Cape Shirreff er en fremtredende odde på nordenden av Ioannes Paulus II Peninsula på Livingston Island i øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Odden dekker et isfritt område på om lag 3 km² som sammen med San Telmo Island og Shirreff Cove utgjør et spesielt verneområde i Antarktis (ASPA nr. 149). Området er hekkeplass for antarktisk pelssel og pingviner.
Vrakrester som sannsynligvis stammer fra «San Telmo», et spansk fartøy som forliste i Drakestredet i 1819, ble funnet av William Smith i 1820 på Half Moon Beach ved Cape Shirreff. En varde på Half Moon Beach og en plakett på Gaviota Hill i nærheten er reist til minne om ofrene på det spanske fartøyet. Disse minnesmerkene står oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.Odden ble navngitt av Edward Bransfield i 1820 etter kaptein William Shirreff, daværende britisk øverstkommanderende i Stillehavet.


== Referanser ==
Michael Kohlhaas

Michael Kohlhaas er en kortroman fra 1811 av den tyske forfatteren Heinrich von Kleist (1777-1811), basert på fortellinger om den tyske kjøpmannen Hans Kohlhase, som skal ha levd på 1500-tallet. 
Hestehandleren Michael Kohlhaas blir lurt av slottsherren Wenzel von Tronka til å betale en oppdiktet tollavgift på to hester for en flokk hester som han skal føre fram til markedet i Dresden. Han oppdager at han har blitt lurt, oppsøker junkeren, og krever erstatning for skader som er påført hestene og hestekaren. Ett år senere oppdager han at kravet er henlagt etter press fra junkerens slektninger. På grunn av dette blir han en opprører mot samfunnet. Han vinner fram med sine klager, men blir likevel dømt til døden fordi han har forsøkt å ta seg selv til rette.«I sine verker vender Kleist stadig tilbake til konflikten mellom statens rett og individets personlige rettsfølelse og moralske plikt», og temaet i Michael Kohlhaas er beskrevet som «trassig opposisjonstrang hos en mann som føler seg krenket i sin rettsfølelse», som «krenket rettsfølelse som driver en bonde til opprør mot staten, til lovløshet og undergang. Det er en rystende tragedie om individet og samfunnet, fortalt med rolig realisme», og som «en konflikt mellom etablert orden og den enkeltes rett».
Fortellingen er filmet minst fire ganger, sist i 2013 av Arnaud des Pallières, med Mads Mikkelsen i hovedrollen.


== Norske utgaver ==
Michael Kohlhaas : en Fortælling. Utgitt av Selskabet for Folkeoplysningens Fremme, 189?
Michael Kohlhaas : historisk fortælling. Oversat av Alf Due. Helge Erichsens forlag, 1916
Michael Kohlhaas. Oversatt av Erik Krag. Gyldendal, 1930
Michael Kohlhaas. Oversatt av Hans Braarvig. Gyldendal, 1967
I antologien Fortellinger I i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1975. ISBN 82-05-05670-6
Antologien gjenopptrykt som Mesterfortellinger fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 2001. ISBN 82-05-27828-8


== Referanser ==
Fam Elgan

Fam Camilla Elgan (født 1989) er en norsk bokser og tidligere verdensmester i fullkontakt kickboksing.


== Kickboxing ==
Elgan representerte Champions Kickboksingklubb i Bergen. Hun vant gull i fullkontakt 60-kilosklassen i VM i kickboksing i Irland i 2011, der hun slo polske Kinga Siwa i finalen.Hun ble nominert i klassen «Årets gjennombrudd» på Idrettsgallaen 2012, som ble vunnet av kombinertløperen Magnus Krog.Elgan kvalifiserte seg til landslaget i fullkontakt kickboxing for 2012, men valgte i mars samme år å trekke seg fra landslagsplassen for å satse på boksing.


== Boksing ==
Elgan tok sølvmedalje i 60-kilosklassen mot landslagskollega Ingrid Egner i NM i 2013.
Høsten 2013 valgte hun å flytte til Stockholm for å trene under Petri Eriksson i bokseklubben BK Örnen..Elgans hovedmål er å kvalifisere seg til OL i Rio de Janeiro 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fam Elgan på Internet Movie Database
Alexandre Pierre François Boëly

Alexandre Pierre François Boëly (født 19. april 1785 i Versailles, død 27. desember 1858 i Paris) var en fransk organist, pianist og komponist. Han vokste opp i Versailles, hvor hans far Jean François var harpelærer. I tillegg var han kontratenor i Sainte-Chapelle i Paris, og faren gav sin sønn den første musikkundervisningen. Han studerte også med den tyrolske pianisten Ignaz Ladurner, som introduserte ham til Johann Sebastian Bach og Joseph Haydns verker. I voksen alder kom Boëly til å bli en forkjemper for disse komponistene. I tillegg til å spille piano og orgel, var Boëly også en talentfull fiolinist.
I 1840 ble han organist i Saint Germain l'Auxerrois. Han brukte stillingen til å promotere verker av døde komponister som ikke ble særlig verdsatt i Frankrike på den tiden, blant andre Girolamo Frescobaldi og François Couperin, og mest av alt, komponisten som ble vurdert som ugjennomtrengelig og uspillbar, Bach. Han ble ikke populær av dette, og ble avskjediget i 1851. Han døde som en enkel pianolærer, men nøt respekt og tillit hos en nær sirkel av venner, blant andre Marie Bigot, Pierre Baillot, Friedrich Kalkbrenner og Johann Baptist Cramer. 
Selv om Boëly var og fremdeles er en ukjent komponist, hadde han stor innflytelse på utviklingen av fransk musikk i det 19. århundre. Han etterlot seg en imponerende verkliste med om lag 300 individuelle verker, særlig innenfor kammermusikk og intstrumentalmusikk for piano og orgel. Heri er inkludert tolv bøker med øvelser i ulike stilerarter og fire bøker for orgel med pedal eller tre hånds piano. Som gammel ble han høyt verdsatt av César Franck og Camille Saint-Saëns.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Brigitte François-Sappey, Alexandre Pierre François Boëly. Artikkel i The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. S. Sadie and J. Tyrrell (London: Macmillan, 2001)
Craig Cramer, The published works of Alexandre Pierre François Boëly, avhandling hos Eastman School of Music.


== Eksterne lenker ==
(en) Alexandre Pierre François Boëly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alexandre Pierre François Boëly på Discogs 
(en) Alexandre Pierre François Boëly på MusicBrainz 
(en) Alexandre Pierre François Boëly på AllMusic 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Alexandre Pierre François Boëly i International Music Score Library Project
Kunst der Fuge: Alexandre-Pierre-François Boëly – Liste over fuger Boëly skrev
Alexandre Boëly String Trio No.1 Lydkutt og kort biografi (engelsk)
Sven Furberg

Sven Verner Furberg (født 16. april 1920 i Sande i Vestfold, død 15. mars 1983 i Oslo) var en prisbelønt norsk kjemiker, biolog og krystallograf, kjent for sin spiralmodell av DNA fra 1949.
...a remarkable achievment for it's time ...absolutely essential to us

Etter examen artium 1940 og cand.real. fra Kjemisk institutt (UiO) 1946, tok han doktorgrad på strukturene i cytidin ved Birkbeck, University of London 1949. Han klarte å måle vinklene mellom ulike atom i DNAets fire byggesteiner (nukleotider), og la frem en spiralmodell med vinkelrett plasserte baser (delmolekyler) pekende innover (ikke utover), men med bare én nukleotidkjede, et  arbeide James D. Watson og Francis Crick refererte til i 1953 på vei mot Nobelprisen i fysiologi eller medisin de mottok i 1962. Furberg var på UNESCO-oppdrag i Uruguay som ekspert i krystallografi ved Universitetet i Montevideo 1955-56 og tidvis dosent ved Universitetet i Bergen. Fra 1957 var han dosent ved UiO etter Milda Prytz (1891–1977), og han overtok i 1966 professoratet etter Otto Bastiansen ved Universitetet i Oslo. Furberg  etablerte i tiden frem til 1983 blant annet en lab for studie av kjempemolekyler som er bygd opp av opptil flere tusen atomer som er bundet sammen med kovalente bindinger.


== Verv og premier ==
Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1966
innvalgt i den europeiske organisasjon for molekylærbiologi
redaktør Acta Chemica Scandinavica, serie A, delen for uorganisk og fysikalsk kjemi fra 1975


== Utgivelser ==
Sven Furberg (1952). «On the structure of Nicleic Acid». Acta Chem. Scand. (6): 634. 


== Referanser ==
Tinker, Tailor, Soldier, Spy

Tinker, Tailor, Soldier, Spy (også skrevet Tinker Tailor Soldier Spy) kan vise til:

Muldvarpen (roman) (Tinker, Tailor, Soldier, Spy) – bok av John le Carré utgitt i 1974.
Tinker, Tailor, Soldier, Spy (serie) – en TV-serie fra 1979 som ble sendt under tittelen Muldvarpen på NRK.
Originaltittelen på filmen Muldvarpen (film) fra 2011.
Midlandsmål

Mid(t)landsmål eller fjellbygdmål omfatter målførene i de vestvendte østnorske fjellbygdene i Sør-Norge, det vil si Vest-Telemark, Aust-Telemark (unntatt Nome, der prater de grenlandsmål), Numedal (unntatt Kongsberg, der prater de vestfoldmål), Hallingdal, Valdres og Gudbrandsdalen (unntatt Lillehammer, der prater de gudbrandsdalsk flatbygdmål). Midlandsmåla tilhører østlandsk.
Særdrag fra denne dialektgruppen dannet grunnlaget for normeringen av nynorsk skriftmål, den såkalte midlandsnormalen. Den ble utarbeidet av Rasmus Flo, med tilslutning av Arne Garborg, i forbindelse med arbeidet i Rettskrivningskomiteen av 1898.
Viktige målmerker ved midlandsmålet er å sløyfe t i bestemt entall av intetkjønnsord (*barne), kløyvd infinitiv (fara, kaste), og «den norske treklangen», dvs. en fordeling av a, i og u i substantivbøyningen.
I litteraturen ble midlandsmålet brukt av Garborg og enkelte andre, men stod aldri sterkt. 


== Midlandsmåla ==
Gudbrandsdalsmål
Valdrismål- og Hallingmål
Telemarks- og Numedalsmål
Dong Chang

Dong Chang kinesisk: 董昌, pinyin: Dǒng Chāng (født i Lin'an som er dagens Hangzhou i Kina, død 3. juli 896) var en krigsherre (jiedushi) i Tang-dynastiets tid i Kina. 
Han begynte som militsleder i prefekturet Hang 杭州 (i dagens Hangzhou i Zhejiang) og klarte gradvis å utvide sitt herredømme til storparten av det moderne Zhejiang.  Han var utilfreds med de titlene Tang-herrskerne utropte ham til og tiltok i 895 seg keisertittel over den nye stat Luoping av Store Yue (大越羅平).  Hans vasall Qian Liu vendte seg mot ham og drepte ham, overtok hans herrevelde og grunnla den nye stat Wuyue.


== Referanser ==
Nexus (selskap)

Nexus er et italiensk selskap som er kjent for produksjonen av produktserien Vivitex som består av angivelig helsefremmende klesplagg.Nexus' produkter har blitt særlig populære i Norge og importeres av det norske selskapet Bia Design. Produktene distributeres også etter forretningsformen multi-level marketing (MLM). Plaggene inneholder metaller som reflekterer infrarødt lys til kroppen og derved skal kunne påvirke kroppens energibaner. Basert på brukerundersøkelser blant personer som har benyttet plaggene markedsføres disse som effektive mot blant annet leddplager og allergier. Det vedgås imidlertid at disse effektene ikke er blitt påvist gjennom vitenskapelige studier.
Statens legemiddelverk har vært kritiske påstandene om helsebringende effekter av å bære plaggene, og mener de som kjøper dette blir grundig lurt.


== Referanser ==
Irisin

Irisin er et hormon som utskilles i kroppen når man trener. Hormonet blir forsket på ved Harvard medisinske universitet i USA og Universitetet i Oslo.


== Referanser ==
Nur Bekri

Nur Bekri (uigursk:  نۇر بەكرى, kinesisk: 努尔·白克力, pinyin: Nǔěr Báikèlì, født 1961 i Bole i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina) er en uigursk kommunistisk politiker. 
Bekri ble medlem av Kinas kommunistparti i 1982. I 1998 ble han ordfører i Ürümqi. Deretter hadde han flere partiverv i Xinjiang til han ble regionens president fra 2008 til 2014. I 2015 ble han oppnevnt til direktør for den nasjonale energiadministrasjonen. Dette var første gang at en uigur fikk en nasjonal toppstilling uten sammenheng med etniske forhold.
Hans første handling som direktør av NEA var å slå ned på korrupsjon. En av hans forgjengere, Liu Tienan, ble dømt til fengselstraff for korrupsjon i en høyprofilert rettssak. Under Bekris ledelse investerte NEA tungt i fornybar energi og nedla mer enn hundre kullfyrte kraftverk. Han ble en uttalt talsmann for fornybar energi, holdt møter med industriledere globalt og markedsførte Kinas bidrag til den globale omstillingen av energiproduksjonen med «styrke og visdom».Bekri var alternerende medlem av Kinas kommunistpartis 17. sentralkomité og fullverdig medlem av Kinas kommunistpartis 18. sentralkomité, der han var den eneste etniske uigur. Til Kinas kommunistpartis 19. sentralkomité fikk han ikke plass til tross for at han var under pensjonsalder. Dette var et klart tegn på fallende anseelse.


== Granskning ==
20. september 2018 ble Bekri satt under granskning av Sentralkommisjonen for disiplininspeksjon og Den nasjonale tilsynskommisjonen. Hans siste offentlige opptreden var et besøk til Russland med visestatsminister Han Zheng. 16. mars 2019 ble han ekskludert fra Kommunistpartiet. AFP rapporterte at Bekri var arrestert for bestikkelser;.
25. juli 2019 ble han stilt for retten i Shenyang mellomliggende folkedomstol. Aktor la ned påstand om at han hadde mottatt bestikkelser med verdi over 79,1 millioner yuan ($100 millioner NOK) i ulike verv mellom 1998 og 2018. 2. desember ble han dømt til livsvarig fengsel. Han erklærte seg skyldig og uttrykte beklagelse. Han sa også at han ikke ville appellere dommen til høyere rettsmyndighet.


== Referanser ==
Fjellvatnet (Hamarøy)

Fjellvatnet er en innsjø i Hamarøy kommune i Nordland, omtrent to kilometer nord/nordøst for Skutvik.
Vatnet er delt i en nordvestlig og en østlig del som knyttes sammen av en omtrent 20 meter lang og ca. 8 meter bred del av Steinslandselva, hvor Fv 81 krysser over Rø'brua. Den nordøstlige og største delen ligger ved foten av de sørligste av Hamarøytindan, hvorfra vann tilføres av Steinslandselva. En elv kommer også inn fra tjernet Mørkvatnet. Den noe mindre delen øst for veien, Steinslandsvatnet, inngår i sin helhet i Steinslandsvatnet naturreservat, som strekker seg østover til Sagfjorden. Det mindre Vågsvatnet har utløp til østdelen.
Vatnet har utløp mot øst gjennom Steinslandselva, som renner via Nesvatnet og Mølnvatnet til munningen i Steinslandsosen, ei vik i Økssundet. Den nedre delen av elva og munningen omfattes av Steinslandsosen naturreservat.


== Referanser ==
Bao Zhong

Bao Zhong (kinesisk: 鮑忠, født i Xintai i Shandong i Kina, drept i 189 i Sishui-passet i Kina) var general under Handynastiet i Kina.
Han var bror av Bao Xin. Sammen med ham sluttet han seg til et forbund mot den tyranniske Dong Zhuo, men ble nedkjempet og drept av Hua Xiong i slaget ved Sishui-passet.
Iljusjin Il-78

Ilyushin Il-78 (NATO-kallenavn Midas) er et firemotors lufttankfly basert på Il-76.


== Historie ==
Transportflyet Il-76 ble påbegynt i 1968, men på grunn av liten drivstoffkapasitet (10 tonn), var rekkevidden utilstrekkelig for bruken det var tiltenkt. Dette gjorde at prosjektet ble skrinlagt. Prosjektet ble startet igjen i 1982 som Il-78.
I tillegg til økt rekkevidde ble det også montert to flyttbare drivstofftanker på 18 230-liter i lasterommet, noe som gir flyet en vekt på 85 720 kg. Flyet kan fylle tre fly samtidig i luften fra UPAZ-1A (Il-78)/UPAZ-1M (Il-78m). I tillegg kan det fjerde flyet også fylles på bakken ved hjelp av konvensjonelle drivstoffslanger som strekker seg fra lasterommet.
Etter at Il-78 ble godkjent i 1984, ble Ilyushin instruert til å designe og produsere en oppgradert versjon som ble kalt  Il-78M. Il-78M skulle være et rent tankfly. Det ble også bygget inn en 3. tank, i tillegg til de 2 den hadde fra før. Dette ga flyet en vekt på 105 720 kg.


== Referanser ==