jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jacob Olsen

Samuel Jacob Sesanus Olsen (1904–1994) var en færøysk lærer, forfatter og oversetter. 
Han kom fra en fiskerfamilie i Sandavágur. Han gikk Føroya Læraraskúli i Tórshavn og fikk så en stilling som folkeskolelærer på Tvøroyri. Han tok etterutdannelse i engelsk og flere andre fag. Han ble assisterende rektor på Tvøroyri i 1961 og avgikk med pensjon i 1971, 67 år gammel.
Ved siden av lærerstillingen var han organist i Tvøroyrar kirkja i nærmere 25 år. Han hadde også kommunale verv. 
Fra 1928 til 1931 var han redaktør i Barnablaðið sammen med Sámal Johansen. Materiale fra dette bladet ble brukt ved skrivingen av boken Nú breddar, som Føroya Lærarafelag utgav i anledning Jacob Olsens 60-årsdag.
Har oversatte flere bøker mellom norsk, engelsk, dansk, og færøysk. Blant Jacob Olsens oversettelser til færøysk er Kubbin (originaltittel: Lillebror og Knerten) av Anne-Cath. Vestly.


== Utvalgt bibliografi ==
1951 – «Regin» i Míni jólabók
1953 – «Símun og flúgvimaskinan» i Míni jólabók
1964 – Nú breddar
1971 – «Høgni og Gunnar» i Sig mær eina søgu 1


== Litteratur ==
Lærarfólk i Føroyum 1870-1976. Tórshavn: Føroya Lærarafelag, 1976. Side 205.
Føroyskir Fólkaskúlalærarar 1870-1997. Tórshavn: Føroya Lærarafelag, 1997. Side 257.
Piper PA-32 Cherokee Six

Piper PA-32 Cherokee Six er en serie lavvingede småflymodeller med fast understell fra Piper i USA, med seks eller syv seter. Flyet ble produsert mellom 1965 og 2007. 
Modellen er attraktiv for flygere som gjerne vil ha med kona og inntil fire unger på langtur, i tillegg til litt bagasje og fulle tanker. Det gir mulighet for å laste ca. 500 kg i tillegg til fulle tanker. Det er relativt mye vekt for pilot, passasjerer og bagasje for et småfly. For kortere turer, med mindre bensin i tankene, kan man ta med enda tyngre last. En ulempe med en så kraftig motor og stort fly er at det blir relativt kostbart i bensinutgifter å fly alene og med liten last, noe som blir verre med økende pris på småflybensinen 100LL.


== Utvikling ==
PA-32 serien ble utviklet fra PA-28 Piper Cherokee som ble forlenget til seks, eller syv seter og utstyrt med en 260 hk motor. Cherokee Six modellen hadde fått et bagasjerom mellom motorrommet og cockpiten i tillegg til en stor dobbelt dør for passasjerer og gods.


=== PA-32-300 ===
Mange piloter som fløy de første 260 hk Cherokee Six mente det var for lite motorkraft i flyet, så i 1966 fikk Piper godkjenning for 300 hk motor, og flyet fikk betegnelsen PA-32-300 fra 1977 modellen. 


=== PA-32R ===
I 1975 ble det levert ny modell med inntrekkbart understell og flyet fikk betegnelsen PA-32R, kalt Piper Lance som ble betraktet som luksusmodellen av Pipers en-motors småfly.
Da Piper innførte vinger som ble smalere utover til siden, ble det også ny vinge for PA-32 serien, og modellen som kom i 1980 ble kalt Saratoga. På grunn av de amerikanske produktansvarslovene med store økonomiske konsekvenser, ble all småflyproduksjon i USA drastisk redusert, til den stoppet i 1985.


=== Piper 6X ===
Etter General Aviation Revitalization Act, /(Loven om gjenoppliving av småflyproduksjon) som kom i 1994, startet Piper opp igjen produksjonen av PA-32 Saratoga med inntrekkbart understell i 1995. En PA-32 med fast understell kalt Piper 6X, og tilsvarende med turbomotor kalt Piper 6XT ble lansert i 2003. Disse solgte dårlig og produksjonen av dem ble stoppet sent i 2007. 


=== PA-34 prototyp ===
Piper bygget en  prototyp PA32-260 med IO-360 motorer montert på vingene, i tillegg til motoren foran cockpit. Denne Cherokee Six varianten ble forbildet for Pipers to motors versjonen med inntrekkbart understell, som ble til Piper PA-34 Seneca.


== Tekniske data på 1972 modell PA-32-300 ==
(i tillegg til verdier i infoboksen til høyre.)

Vingeprofilen: NACA 65-415
Maksimum høyde: 4950 m / 16250 ft


== Eksterne lenker ==
New Piper Aircraft Arkivert 1. juli 2017 hos Wayback Machine.
PA-32 series at Airliners.net
Xu Sheng

Xu Sheng (tradisjonell kinesisk: 徐盛, forenklet kinesisk: 徐盛; født i det som i dag er fylket Ju i provinsen Shandong i Kina, død omkring 225) var en general for Wu-dynastiet i de tre rikers tid i det gamle Kina.
Xu Sheng utkjempet mange slag for riket Wu, og beseiret noen ganger tallmessig svært overlegne motstandsstyrker.
Etter at Cao Pi hadde utropt seg til keiser i riket Wei, anførte han en stor krigsmakt mot riket Wu. Som øverstkommanderende for Wus styrker lot Xu Sheng bygge en falsk voll ved grenseflodens bredd, over en strekning på over hundre li. Da Cao Pi så denne vollen, trakk han straks tilbake sin hær. På denne måten avverget Xu Sheng hele Wei-angrepet uten å miste en eneste mann. Kort etter døde han.
Gunnar Henningsmoen

Gunnar Henningsmoen (født 17. september 1919, død 23. april 1996) var en norsk paleontolog.
Henningsmoen ble født i Kristiania som sønn av oberst Nils H. Henningsmoen. I 1962 giftet han seg med Kari Egede Larssen.
Han ble student i 1939 og ble uteksaminert med en cand.real. grad fra Universitetet i Oslo i 1946. Under andre verdenskrig var han noen år i eksil i Sverige, etter at Universitetet i Oslo ble stengt. Han ble ansatt som kurator ved Paleontologisk Museum i 1948 og forfremmet til førstekurator i 1956. Han fullførte dr.philos.-graden i 1957 med arbeidet The trilobite family Olenidae. Han var generalsekretær i Den Internasjonale Kommission for Stratigrafi fra 1960 til 1965, gjesteprofessor ved University of Kansas fra 1966 til 1967, og professor ved Universitetet i Oslo fra 1967. I tillegg til sine vitenskapelige publikasjoner, er han kjent for den populærvitenskapelige utgivelsen Trilobitter i 1977.
Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1965 og var styremedlem av Norges geologiske undersøkelse i 1970. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Bjørn, Steenstrup, red. 1973: Henningsmoen, Gunnar. Hvem er hvem? 1973. Oslo: Aschehoug. s. 234.
Nils Spjeldnæs, 1996). Gunnar Henningsmoen (nekrolog). Aftenposten. 28. mai 1996 s. 15.
«Gunnar Henningsmoen». Store norske leksikon. Oslo, Kunnskapsforlaget.
In the Present – Live from Lyon

In the Present – Live from Lyon er et konsertalbum fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt i november 2011. Albumet består av to CD-er og en DVD med innspillinger fra bandets konsert i Lyon i Frankrike 1. desember 2009. Konserten var en del av In the Present-turneen, som ble gjennomført før bandets nyeste studioalbum, Fly from Here, ble påbegynt. Vokalist på albumet er Benoît David, som kort tid etter utgivelsen sluttet i bandet grunnet sykdom. Medvirkende er også keyboardisten Oliver Wakeman, som ble erstattet av Geoff Downes under innspillingen av Fly from Here. 


== Sporliste ==


=== Disk 1 ===
«Siberian Khatru» – 10:39 (Anderson, Howe, R. Wakeman)
«I've Seen All Good People» – 7:17 (Anderson, Squire)
«Tempus Fugit» – 6:05 (Downes, Horn, Howe, Squire, White)
«Onward» – 4:38 (Squire)
«Astral Traveller» – 8:49 (Anderson)
«Yours Is No Disgrace» – 13:23 (Anderson, Bruford, Howe, Kaye, Squire)
«And You And I» – 11:27 (Anderson, Bruford, Howe, Squire)
«Corkscrew» (Steve Howe-solo) – 3:49 (Howe)


=== Disk 2 ===
«Owner of a Lonely Heart» – 6:05 (Anderson, Horn, Rabin, Squire)
«South Side of the Sky» – 10:44 (Anderson, Squire)
«Machine Messiah» – 11:41 (Downes, Horn, Howe, Squire, White)
«Heart of the Sunrise» – 11:43 (Anderson, Bruford, Squire)
«Roundabout» – 9:35 (Anderson, Howe)
«Starship Trooper» – 13:08 (Anderson, Howe, Squire)


=== DVD ===
Dokumentarfilm: Yes Live Documentary: A Film by Philippe Nicolet
Utdrag fra konserten
«Roundabout»
«Machine Messiah»


== Personell ==
Benoît David: vokal
Steve Howe: gitarer, bakgrunnsvokal
Chris Squire:  bass, bakgrunnsvokal
Alan White: trommer, perkusjon
Oliver Wakeman: keyboard


== Eksterne lenker ==
(en) In the Present – Live from Lyon på Discogs 
(en) In the Present – Live from Lyon på MusicBrainz 
(en) In the Present – Live from Lyon på Spotify 
(en) In the Present – Live from Lyon på AllMusic
Dalby (Queensland)

Dalby er en by i Queensland i Australia. Den ligger i Darling Downs-regionen 210 kilometer vest for delstatshovedstaden Brisbane. Dalby er det administrative senteret for lokalstyret Western Downs Region og området rundt er preget av jordbruk, spesielt korn og bomull. Dalby er det østligste endepunktet for Dingogjerdet.
Rundt 50 kilometer vest for Dalby ligger kullkraftverket Kogan Creek kullkraftverk. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dalby, Queensland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Deloraine (Tasmania)

Deloraine er en by på Tasmania i Australia. Den ligger sentralt nord på Tasmania 50 kilometer vest for  Launceston og 52 kilometer sør for Devonport. Byen er mest kjent for en større kunsthåndverksfestival som trekker rundt 30 000 besøkene hvert år.Byen er et jordbrukssenter for gårdene i omegnen. 


== Referanser ==
Jack Thayer

John Borland «Jack» Thayer III (født 24. desember 1894, død 20. september 1945) var fra Philadelphia. Han var passasjer på første klasse om bord på RMS «Titanic» og sto således bak flere førstehånds fremstillinger av skipskatastrofen.


== Referanser ==
Svømmeanlegg

Et svømmeanlegg er et badeanlegg tilrettelagt med svømmebasseng for mosjon, trening og konkurranser i svømming, men også undervisning og opplæring. En del svømmehaller er også utstyrt med sviktbrett og faste plattformer for stup. Det er ikke uvanlig at det ligger en badstue til slike anlegg. Det kan også være lagt inn boblebad, vannsklier og solarium. Anlegg tilrettelagt for et bredere badetilbud, kalt badeland eller fritidsbad, har ofte flere bassenger, og gjerne strandkant og kunstige bølger.
Bislet bad i Oslo ble åpnet i 1920 og ble Norges første offentlige svømmehall.Vanlige lengder for bassenger er 25 meter. Disse nyttes til kortbanekonkurranser. Mange bad har likevel kortere basseng, og da gjerne 16,67 meter. Disse nyttes ikke til offisielle svømmekonkurranser. For langbanekonkurranser kreves bassenglengde på 50 meter. Tilgang til svømmeanlegg er svært viktig for alle svømmingens idretter.


== Norske 50-metersanlegg ==

Per 2012 hadde Norge disse 50-metersbassengene:

Ankerskogen svømmehall på Hamar
Aquarama i Kristiansand.
Drammensbadet i Drammen.
Friluftsbadet i Årdal.
Frognerbadet i Oslo.
Tøyenbadet i Oslo.
Pirbadet i Trondheim.
Oasen svømme- & miljøsenter i Namsos.
ADO Arena i Bergen.Bærum idrettspark i Bærum

Tromsøbadet på Templarheimen, Tromsø


== Planlagte 50-metersanlegg ==
Ingen nye 50-meters anlegg er under planlegging pr. september 2019


== Se også ==
Etikette i svømmeanlegg


== Referanser ==
Marte Kaasa Arntsen

Marte Kaasa Arntsen (født 12. mars 1979 i Bø i Telemark) er en norsk programleder på tv og radio. Hun er programleder i NRKs Ukeslutt, og var tidligere journalist i P4,der hun også var korrespondent i London 2008–2010. Arntsen var i 2011 programleder for Landskampen på TV3 sammen med Hallvard Flatland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Landskampen
Vulkankjegle

Vulkankjegler er av de enkleste vulkanformasjonene i verden. De er bygd opp av fragmenter som er kastet opp (sprøytet ut) fra en vulkanventil og som samler seg opp i en haug rundt ventilen i form av en kjegle med et krater i midten. Vulkankjegler kan deles inn i forskjellige typer, avhengig av hva slags stoff som kastes ut i utbruddet. De vanligste typene er sprutkjegle, sinderkjegle, askekjegle og tuffkjegle.
Kjeglevulkaner er vulkaner med bratte skråninger, 33 graders helning eller mer. De blir maks 300 meter høye og er den minste av de tre vulkantypene. De andre typene er skjoldvulkan og sammensatt vulkan.


== Sprutkjegle ==
En sprutkjegle er formet av smeltet lava som kastes ut fra en ventil. Gasser som utvider seg i lavafontenen river den flytende steinen inn i ujevne klumper som faller tilbake til jorden og danner en haug rundt ventilen. Den fremdeles delvis flytende steinen skvetter eller spruter når den treffer overflaten og haugen som dannes blir derfor kalt en spruthaug. Siden "dråpene" ikke er helt faste når de lander får hver partikkel en ujevn form og smelter sammen når de stivner, og på den måten er de forskjellige fra sinder og aske. Sprutkjegler er typiske for vulkaner med spesielt flytende magma, som de man finner på Hawaii.


== Aske- og tuffkjegler ==
En askekjegle består av partikler med størrelse som i gjørme eller sand. Eksplosive utbrudd fra en ventil der magma vekselvirker med grunnvann eller sjøvann og produserer damp kalles freatisk. Vekselvirkningen mellom magma, utvidende damp og vulkanske gasser fører til at stort sett små partiklar sprøytes ut, kalt vulkansk aske. Fallende aske har samme konsistens som mel. Løs aske danner en askekjegle, som blir en tuffkjegle eller en tuffring når aske blir fast (se også tuff). Uttrykket pyroklastisk kjegle benyttes ofte synonymt med tuffkjegle.
Et eksempel på en tuffkjegle er Diamond Head på Waikīkī i Hawaii.


== Sinderkjegler ==
 

En sinderkjegle er en vulkansk kjegle som nesten bare består av løse vulkanske partikler kalt sinder (pimpstein, pyroklastisk stein eller tefra). De består av partikler og klumper av størknet lava som kommer fra en enkelt ventil. Når den gassdrevne lavaen blir blåst kraftig ut av en ventil brytes den opp i små biter og størkner, før den faller ned tilbake som sinder rundt ventilen, og danner slik en sirkelformet eller oval kjegle. De fleste sinderkjeglene har et skålformet krater på toppen.
Sinerkjegler blir sjelden høyere enn 500–750 m i forhold til omgivelsene og siden de består av løsmasser blir de ofte raskt erodert bort, med mindre det skjer nye utbrudd.
Rinjani

Gunung Rinjani er en 3 726 meter høy stratovulkan på øya Lombok i Indonesia. Det er den nest høyeste vulkanen etter Kerinci, og det femte høyeste fjellet i landet.
Rinjani er en av vulkanene som hører til vulkanbuen Sundabuen. Vulkanbuen oppstod gjennom subduksjon av den oseaniske jordskorpen, som hører til den australske tektoniske platen. Vulkanene i Sundabuen er i stor grad høyeksplosive. Rinjani ligger ikke særlig langt fra Tambora, som hadde et svært kraftig utbrudd i 1815.
Gunung Rinjani nasjonalpark ble opprettet i 1997, fjellet er dermed vernet. I den 6 x 8,5 km vide kalderaen ligger den 230 meter dype kratersjøen Segara Anak. Mer enn 20 landsbyer ligger omkring det som innbyggerne holder for å være et hellig fjell.
Utbruddet som dannet Rinjanikalderaen er datert til "sent om våren eller sommeren 1257". Utbruddet er den sannsynlige kilden til høye svovelkonsentrasjoner funnet i mange iskjerneprøver fra Antarktis og Arktis. I så fall har det vært det "kraftigste vulkanske utbruddet siden menneskene har kjent skrivekunsten" Det enorme utbruddet kan ha forårsaket en periode med global nedkjøling og sviktende avlinger. Før utbruddet var kaldera-området et vulkansk fjell kalt Samalas, vesentlig høyere enn Rinjani.
De siste større vulkanutbruddene fant sted i mai 2009 og i mai 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mount Rinjani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mount Rinjani – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hun He

Hun He (kinesisk: 渾河, pinyin: Hún Hé) er en elv i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina,og en av sideelvene til elven Liao He. Hun He var tidligere kjent som Shen Shui (瀋水). 
En rekke større byer ligger ved Hun He. Blant dem er Shenyang og Fushun.
Trygve Johansen

Trygve Dagfin Johansen (født 14. april 1925) er en norsk tidligere forlagsmann. Han startet sin karriere 25 år gammel i Tiden, som den gang var arbeiderbevegelsens forlag. Deretter jobbet han i Cappelen 1950-1965, før han var tilbake i Tiden som sjef for produksjonsavdelingen. I 1971-1988 var han forlagssjef i Tiden.


== Forleggerforeningen ==
Johansen var aktiv i Forleggerforeningen i 1970-årene, og ble i perioden 1975-1978 viseformann, deretter formann 1978-1981. Han var den første formannen som ikke representerte et av de største forlagene. Tiden ble regnet som det viktigste blant de mellomstore i 1978.


== Referanser ==
Springpfuhl stasjon

Springpfuhl stasjon er en S-Banestasjon i strøket Marzahn i bydelen Marzahn-Hellersdorf i Berlin. Den blir betjent av S-Bahntrafikk. Den har fått navn etter et tjern som ligger rundt 200 m fra stasjonen.
Doktorbreen

Doktorbreen er en 20 km lang og rundt 4 km bred isbre på overgangen mellom Nathorst Land og Torell Land på Spitsbergen, Svalbard. Den er en dalbre og starter fra sørsida av Barlaupfonna og Rimfonna, lengst øst i Nathorst Land. Derfra går den mot sørvest og tar opp flere sidebreer, som Systerbreen, Rokkbreen og Sporebreen. Den munner ut innerst i Van Keulenfjorden.  
Breen har fått sitt navn etter de norske medisinerstudentene O.J. Broch, E. Fjeld og A. Høygaard, som traverserte breen i 1928.


== Referanser ==
Hermann Kopp

Hermann Alexander Kopp (født 27. april 1936 i Bergen, død 31. desember 2022 i Oslo), var en norsk forretningsmann, akademiker og politiker (Høyre). Han var bystyrerepresentant i Oslo fra 2005 (varamedlem fra 2003) og satt blant annet i byutviklingskomiteen. Han var utdannet MBA fra Harvard Business School (1961) og A.B. cum laude i statsvitenskap fra Harvard College.Kopp hadde en rekke ledende stillinger innenfor norsk næringsliv og var i to perioder rektor ved Norges Markedshøyskole. Han hadde en lang karriere som professor ved Handelshøyskolen BI og har gjesteforelest ved en rekke utenlandske universiteter, primært innenfor fagene entreprenørskap og markedsføring. Han var styreleder i Coast Seafood i over 20 år.


== Referanser ==
Eidembreen

Eidembreen er en isbre i den sørvestlige delen av Oscar II Land på Spitsbergen på Svalbard. Den er rundt 18 km lang. Breen starter i de sentrale delene av Trollheimen, og løper sammen med flere mindre breer før den munner ut i Eidembukta i Forlandsundet. De største av sidebreene er Austgötabreen og Huldrebreen fra nord og Stallobreen og Heksebreen fra sør.
Breen er oppkalt etter marineoffiseren og politikeren Ole Thoreneus Eidem (1865-1911).


== Referanser ==
Hannbreen

Hannbreen er en isbre lengst øst på Spitsbergen på Svalbard. Den ligger mellom Kvitberget og Volgerberget, rundt 10 kilometer nord for Heleysundet.  
Breen er oppkalt etter den østerrikske meteorologen professor Julius von Hann (1839-1921) ved Universitetet i Wien.


== Referanser ==
Xu Xiake

Xu Xiake (kinesisk: 徐霞客, pinyin: Xú Xiákè, Wade-Giles: Hsü Hsia-k'o; født 5. januar 1586 i det som i dag er Jiangyin i provinsen Jiangsu i Kina, død 8. mars 1641) var en kinesisk geograf.
Fra 1608 og frem til sin død reiste han rundt i seksten kinesiske provinser og samlet inn kart og dokumenter. Han utforsket områdenes geologi og geografi, lokale levekår, skikker og planteverden. 
Til slutt sammenfattet han det hele i et tyve binds verk, Xu Xiakes reisebeskrivelser – et verk av stor historisk betydning.


== Liv og virke ==

I sin etterforskning stolte han aldri blindt på konklusjonene fra eldre verk. Han var tidlig kommet over mange tilfeller der de gamle verker var både unøyaktige og feilaktige. For å være mest mulig sikker i sin sak, unngikk han såvidt mulig å reise med hest, vogn eller båt. Han krysset fjell og besteg høyder og beveget seg over lange strekninger nesten utelukkende til fots. 
I det øyemed å danne seg et så sant bilde som mulig om de naturlige omgivelser lå det ham særlig på hjerte å legge sine ekspedisjoner til særlig uveisomme fjellområder og i tynt befolkede skogsområder. Dermed kunne han beskrive meget som ikke tidligere var blitt omtalt. Han vendte også tilbake til tidligere besøkte områder i den hensikt å kunne studere dem i andre årstider.
Blant Xus viktigere geografiske bidrag er

En detaljert og vitenskapelig studie av Kinas karstområder på Guizhou-Yunnan-platået i Kinas sørvestlige deler. Han besøkte over 270 grotter i Guangxi, Guizhou og Yunnan med og foretok detaljerte nedtegnelser av deres retning, høyde og dybde, og funderte over hvordan de var blitt til. Han var en verdenspioner innen studiet av karstformasjoner.Beriktigelser av gamle opplysninger av elvenes kilder og løp.Observasjoner av mange planter, med sammenstillinger av hvor de vokser i forhold til områdenes landform, temperatur, og vindhastigheter - det siste særlig for å kartlegge hvordan deres frø spredte seg.Studier av sovende vulkaner i Tengchongfjellene i provinsen Yunnan. Xu registrerte form og kvalitet av den røde pimpstein som vulkanen hadde gitt fra seg, og gav en vitenskapelig forklaring av fenomenet.En detaljert beskrivelse av jordvarme - den første av sitt slag i Kina.Xu Xiakes bidrag til gammel kinesisk geografi var uten sidestykke, ikke minst hans karstbeskrivelser.


== Verk ==
 
Li Chi (oversatt av): The Travel Diaries of Hsü Hsia-k'o. Hongkong, Chinese University Press 1974


== Referanser ==


== Litteratur ==
James M. Hargett: «Some Preliminary Remarks on the Travel Records of the Song Dynasty (960–1279)», i Chinese Literature: Essays, Articles, Reviews (CLEAR) (July 1985): 67–93.
Joseph Needham: Science and Civilization in China: Volume 3. Taipei: Caves Books, Ltd, 1986.
Julian Ward: Xu Xiake (1587-1641): The Art of Travel Writing. Routledge Chapman & Hall, 2000. ISBN 978-0-700713196


== Eksterne lenker ==
Biografi (engelsk)
In den Fußstapfen von Xu Xiake
Lange wurde der Geograph Xu Xiake nur als Literat geschätzt (China Radio International)
Julius von Hann

Julius Ferdinand von Hann (født 23. mars 1839 i Schloss Haus i Wartberg ob der Aist i Oberösterreich, død 1. oktober 1921 i Wien) var en østerriksk meteorolog. Han blir ansett som grunnleggeren av den moderne meteorologien.


== Biografi ==
Han fikk sin utdannelse ved gymnaset i Kremsmünster og studerte deretter matematikk, kjemi og fysikk ved Universitetet i Wien. Fra 1865 til 1868 var han lærer ved en Oberrealschule i Linz, og i 1865 ble han utnevnt til redaktør for Zeitschrift für Meteorologie. I 1868 habiliterte han seg ved Universitetet i Wien og ble i 1873 utnevnt til førsteamanuensis i fysisk geografi. I 1877 ble han direktør for Meteorologische Zentralanstalt (Sentralinstituttet for meteorologi) og professor i meteorologi ved Universitetet i Wien. I 1897 ble han professor i meteorologi ved Universitetet i Graz, men vendte tilbake til Wien for å overta som professor i kosmisk fysikk i 1900, hvor han ble værende til 1910.


== Verker ==
Die Erde als Ganzes. Ihre Atmosphäre und Hydrosphäre, 1872
Die Erde als Weltkörper. Ihre Atmosphäre und Hydrosphäre. Astronomische Geographie, Meteorologie und Oceanographie, 1884
Handbuch der Klimatologie, 1883
Handbuch der Klimatologie, 2. Auflage. Bd.I: Allgemeine Klimatologie, 1897
Handbuch der Klimatologie, Bd.II: Spezielle Klimatologie. I.Abt.: Klima der Tropenzone, 1897
Handbuch der Klimatologie, Bd.III: Klimatographie. II.Teil: Klima der gemäßigten Zonen und der Polarzonen, 1911
Handbuch der Klimatologie, 4. Auflage; umgearbeitet von Karl Knoch. Bd.I: Allgemeine Klimalehre, 1932
Atlas der Meteorologie, 1887
Lehrbuch der Meteorologie, 1. Auflage 1901, 2.Auflage 1906
Der tägliche Gang der Temperatur in der inneren Tropenzone, 1905


== Priser (utvalg) ==
1893 – Buys Ballotmedaljen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hann, Julius von, Encyclopædia Britannica (12. utg.). 1922.