jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Faste Batteri

Faste Batteri var en militær installasjon på Islands Brygge på den nordlige delen av Amager. Installasjonen ble bygget i 1765–1770 som treningsanlegg for Danmarks forsvar. Anlegget var ikke en del av Københavns befestning. På byggetidspunktet lå anlegget ved kysten.
Anlegget ble nedlagt i 1947, og kun noe av vollen og kanalen ble bevart. Det øvrige ble enten fylt opp eller gravd opp. I 1974 ble det resterende av Faste Batteri fredet. I forbindelse med anleggingen av Københavns metro i 2002 ble området gravd opp og senere reetablert.
Arkitektene Bjarke Ingels og Julien De Smedt utivklet et byggeprosjekt for tomten med fjellignende bygninger til boliger, en moské, kulturelle samt rekreative formål. Prosjektet er aldri blitt realisert.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Faste Batteri
Militære aftryk og indtryk, gammel.bibliotek.kk.dk
Solapex

Solapex , eller apex av solens retning , refererer til den retningen som solen ferdes med hensyn til det lokale Ruhesystemet. Dette må ikke å forveksles med solens tilsynelatende bevegelse gjennom stjernebildet  Dyrekretsen, som er illusorisk – denne foreslåtte bevegelse er faktisk forårsaket av jordens bane rundt solen.
Den generelle retningen av solens apex er sørvest for stjernen Vega nær stjernebildet Hercules. Det er flere koordinater for solens apex. De visuelle koordinater (som fås ved visuell observasjon av den tilsynelatende bevegelsen) er rett oppstigning (RA) 18t 28m 0s og deklinasjon (dec) på 30 ° Nord (i galaktiske koordinater: 56,24 ° lengdegrad, 22,54 ° breddegrad). Den radioastronomiske posisjonen er RA 18t 03m 50.2s og  30° 00′ 16.8″ (galaktiske koordinater: 58,87 ° lengdegrad, 17,72 ° breddegrad). 
Solens hastighet mot solapex er ca. 16,5 km/s. Denne hastigheten må ikke å forveksles med banefarten til Solen rundt galaksens senter, som er ca 220 km/s og er inkludert i bevegelsen til det lokale Ruhesystemet. Solens bevegelse i Melkeveien er også mer komplisert enn vi kanskje umiddelbart tror.Arten og omfanget av solens bevegelse ble først demonstrert av William Herschel i 1783.
Solens antapex, motsatt retning av solens apex, ligger nær stjernen Zeta Canis Minoris.

		
		
		


== Referanser ==
Félix de Blochausen

Baron Félix de Blochausen (født 5. mars 1834, død 15. november 1915) var en luxembourgsk politiker.  Han var Luxembourgs sjette statsminister, fra 26. desember 1874 til 20. februar 1885. Blochausen var en orangist; han støttet orangismebevegelsen, som ønsket en personalunion mellom Nederland og Luxembourg ledet av huset Oranien-Nassau.


== Referanser ==
Så lenge det er live

Så lenge det er live er et konsertalbum med Blått & Rått. Albumet ble utgitt den 26. april 2011.


== Sporliste ==
«Den du en gang var» (Kaspersen)
«Samme sang» (Kaspersen)
«Du och jag» (Bark/Lorentzon)
«Kriger» (Amundsen/Kaspersen)
«Svart og hvitt» (Alertsen/Kaspersen)
«Kreditor» (Kaspersen)
«Tøff shit» (Kaspersen)
«Lang vei» (Kaspersen/Fjeldstad/Hansen)
«Jernbanespor» (Kaspersen)
«Blues for Brian Jones» (Kaspersen)
«I mørket kan ingen se» (Kaspersen)
«Hvite engel» (Kaspersen)
«Dragen» (Andreassen/Kaspersen)
«Hjertesjonglør» (Amundsen/Kaspersen)
«Lille sambo» (Kaspersen)
«Vad väntar du på» (Bark/Lorentzon)
«Victoriahavn» (Kaspersen)
«Oppned» (Kaspersen/Fjeldstad)Bonus-CD«Dommedag» (Amundsen/Kaspersen)
«Under min stjärna» (Bark/Lorentzon)
«Kjøter blues» (Andreassen/Kaspersen)
«Dama hadde blues» (Kaspersen)
«Sanna drömmar» (Bark/Lorentzon)
«Slåsstarhanda» (Hanssen/Kaspersen)
«Villdyr» (Kaspersen)
«Regulator» (Kaspersen/Brændeland)
«Bara en mann» (Bark/Lorentzon)


== Medvirkende ==


=== Blått & Rått ===
Svein Kaspersen – vokalist, munnspill, gitar, låtskriver
Kjetil Andreassen – gitarist, sang, låtskriver
Ronald Alertsen – bassist, kor, låtskriver
Knut Amundsen – trommeslager, loop, kor, låtskriver
Janne Bark - gitar, sang, latter, låtskriver, miksing, mastering, produsent


=== Andre medvirkende ===
Rune Karlsen - tekniker, lydbåndansvarlig
Jörgen Andersson - tekniker, mastering
Magne Brynjulfsen - lydikon
Stian Jakobsen - coverbilder
Anders Heim - layout
Kennedytunnelen

Kennedytunnelen er en vei-, jernbane- og sykkeltunnel sør for Antwerpen under elven Schelde i Belgia. Tunnelen er en del av Highway R1 og er oppkalt etter John F. Kennedy.
Veitunnelen åpnet 31. mai 1969, mens jernbanetunnelen åpnet 1. februar 1970.
Bad Godesberg

Bad Godesberg er en bydel i Bonn, Tyskland. Her bygde frankerne tilfluktsborgen Godesburg i middelalderen.


== Historie ==
Bad Godesberg blir nevnte første gang i skriftlige kilder fra 772. Stedet fikk byrettigheter i 1935, og var en del av Nordrhein-Westfalen. Byen ble innlemmet i Bonn i 1969.Byen er blant annet kjent for at det tyske sosialdemokratiske partiet SPD vedtok et av sine partiprogrammer her – Bad Godesberg-programmet – i 1959.
Ellers kom krigsforbryteren Klaus Barbie fra Bad Godesberg, og byen var en av de mest besøkte stedene for Adolf Hitler, som likte å oppholde seg i her. Nærheten til Bonn medførte at flere lands ambassade-boliger lå i Bad Godesberg, og forbundskansler Konrad Adenauer brukte byen flittig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Bad Godesberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bad Godesberg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Tripartite-klassen

Tripartite-klassen er en klasse av minejaktfartøy opprinnelig bygget for marinen i Frankrike, Nederland og Belgia. Andre brukere er marinen i Pakistan, Indonesia, Latvia og Bulgaria.


== Beskrivelse ==
Utviklingen av Tripartite-klassen begynte i 1974 som et fellesforetak mellom Belgia, Frankrike og Nederland for å utvikle en ny klasse med minejaktfartøyer. Klassen ble bygget og tatt i bruk i løpet av 1980-årene.
Frankrike utviklet mineryddingsutstyret, Belgia leverte elektronikken og Nederland stod for fremdriftssystemet.
Frankrike og Nederland kjøpte i utgangspunktet 15 fartøy hver, mens Belgia kjøpte 10.
Eddy Verheijen

Frits Eddy Verheijen (født 21. mars 1946 i Vaals i Limburg) er en tidligere skøyteløper fra Nederland. Han er nå skøytetrener.
Han var del av den sterke nederlandske bølgen på midten av 1960-tallet og begynnelsen av 1970-tallet, der Ard Schenk og Kees Verkerk sto som de fremste løperne. Verheijen deltok i syv nasjonale allround-mesterskap senior (1966–1972) med to tredjeplasser som best. Han var også med i det internasjonale polske mesterskapet (deltagere fra Polen, Nederland, Romania og Øst-Tyskland) i 1968 og fikk annenplass bak Ab Krook. Som landslagsløper deltok han i seks skøytelandskamper hvorav fire var rene landskamper mellom Nederland og Norge, her var annenplass beste sammenlagtplassering i landskampen mot Norge i desember 1970 i Oslo. Under VM i Oslo 1972, (hans beste sammenlagte plassering i mesterskap, nr. 5) fikk han til tross for skarp konkurranse på 5000m (1.dag) og 1500m (2. dag) to tredjeplasser på distansene. 
Etter sin aktive karriere, har Verheijen vært gymlærer og skøytetrener (blant annet for Marieke Wijsman sesongen 1996/97). Han var blant annet nasjonal junior lagleder og trener i provinsene Noord-Holland/Utrecht. Han var nestleder rektor på skolen Amersfoortse Berg og arbeider nå som en Interim Manager.
Under OL 2006 i Torino, var han delegasjonslederen for den nederlandske troppen.Han er gift med tidligere skøyteløper Rieneke Demming, samt far til skøyteløperen Carl Verheijen og maraton skøyteløperen Frank Verheijen. 


== Personlige rekorder ==


== Meritter ==
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL (ved 2 konkurranser)

Sapporo 1972 på 500 m og 1 500 m.beste resultat 19.-plass på 1 500 m i Sapporo 1972Allround-VM på skøyter (deltatt 4 ganger)

Deventer 1969, Göteborg 1970, Oslo 1971, Oslo 1972.beste resultat 5.-plass sammenlagt i Oslo 1972 .EM på skøyter (deltatt 4 ganger)

Deventer 1966, Inzell 1969, Heerenveen 1971, Davos 1972.beste resultat 6.-plass sammenlagt i Heerenveen 1971.Proff-Mesterskap på skøyter (deltatt ved 2 konkurranser)

Allround-VM i Göteborg 1973, Allround-EM i Skien 1973.beste resultat 7.-plass sammenlagt i Allround-EM i Skien 1973.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Eddy Verheijen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eddy Verheijen – Olympedia 
(en) Eddy Verheijen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eddy Verheijen – Speedskatingbase.eu 
(en) Eddy Verheijen – SpeedSkatingNews.info 
(en) Eddy Verheijen – SpeedSkatingStats.com 
(en) Eddy Verheijen – TheSports.org 
(en) Profil på Jakub Majerski's speedskating database.
(nl) Bilder på FotoLeoVogelzang.nl
Nederlandsk mesterskap på skøyter sprint menn

Nederlandsk mesterskap på skøyter sprint menn (ofte forkortet til NK Sprint menn) er et årlig skøytemesterskap i Nederland over sprint-distansene (500m og 1000m) x 2 dager. Mesterskapet ble første gang arrangert for sesongen 1969/70 i Deventer og ble vunnet av Jan Bazen, foran Marten Hoekstra og Jos Valentijn. Sesongen 1968/69 ble det i det nederlandske allroundmesterskapet i Heerenveen i tillegg avholdt en tokamp over 2 ganger 500 meter med fire løpere hvor Fritz Bartling vant foran Jan Bazen, Marten Hoekstra og Jan de Vries.


== Medaljevinnere sammenlagt ==


== Medaljefordeling ==
Løpere med minimum 1 mesterskap (1970–2022) 


== Kilder ==
(nl) Uitslagen NK Sprint Mannen fra Schaatsen.nl
(nl) Broer, Dirk med Martin van der Bij, Jeroen Heijmans, Michiel Jansen, Marnix Koolhaas, Robert Koorneef, Huub Snoep, Gerrit Stevens og Nol Terwindt. Nederlands Kampioenschappen Hardrijden Langebaan: Complete Uitslagen, 1887-2003. Hoogland: KNSB, 2003.


== Eksterne lenker ==
(nl) Podiumplaatsen NK Sprint mannen på SchaatsStatistieken.nl
Solfesten

Solfesten på Rjukan har blitt feiret siden 1925, med karnevalsopptog gjennom byen, solfestarrangementet på Torget og en rekke andre arrangementer i forbindelse med solas tilbakekomst etter vinteren. Sola kommer tilbake på fabrikkbrua på Rjukan 12. mars kl. 12, men solfestens dato varierer fra år til år mellom mars og april. 
Lørdag 14. mars 1925 kunne innbyggerne på Rjukan feire sin første solfest.
Det utnevnes hvert år en solprins, som er en person som har betydd mye for lokalsamfunnet. Solprisen tildeles av fylkespolitikerne i Telemark, som ut fra en nominert liste og på individuelt grunnlag velger ut vinneren. Dette er en person eller gruppe som utenom det vanlige «gjennom sitt virke og sin væremåte har vært med å spre sol og glede til det norske folk.» Det eneste som kreves av personen er at vedkommende personlig kommer til Rjukan på Solfesten for å ta i mot prisen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
solfesten.com
Solfestens facebook-side
Nederlandsk mesterskap på skøyter sprint damer

Nederlandsk mesterskap på skøyter sprint damer (ofte forkortet til NK Sprint damer) er et årlig skøytemesterskap i Nederland over sprint-distansene (500 m og 1 000 m) x 2 dager. Mesterskapet ble første gang arrangert for sesongen 1982/83 i Utrecht og ble vunnet av Alie Boorsma, foran Yvonne van Gennip og Thea Limbach.


== Medaljevinnere sammenlagt ==


== Medaljefordeling ==
Løpere med minimum 1 mesterskap  (t.o.m. 2022) 


== Kilder ==
(nl) Uitslagen NK Sprint Dames fra Schaatsen.nl
(nl) Broer, Dirk med Martin van der Bij, Jeroen Heijmans, Michiel Jansen, Marnix Koolhaas, Robert Koorneef, Huub Snoep, Gerrit Stevens og Nol Terwindt. Nederlands Kampioenschappen Hardrijden Langebaan: Complete Uitslagen, 1887-2003. Hoogland: KNSB, 2003.


== Eksterne lenker ==
(nl) Podiumplaatsen NK Sprint vrouwen på SchaatsStatistieken.nl
Bunker Palace Hotel

Bunker Palace Hôtel er en fransk dystopisk postapokalyptisk film fra 1989 regissert av Enki Bilal.


== Handling ==
I et imaginært diktatur i en futuristisk verden har opprør brutt ut. Maktmenneskene fra det gamle regimet flykter til et «bunkerhotell» hvor de søker å finne ut hva som har skjedd.


== Rolleinnehavere ==
Jean-Louis Trintignant : Holm
Carole Bouquet : Clara
Maria Schneider : Muriel
Jean-Pierre Léaud : Solal
Roger Dumas : Zarka
Yann Collette : Orsini
Philippe Morier-Genoud : Destoop
Hans Meyer : Le président
Benoît Régent : Nikolaï
Jezabelle Amato : La matrone
Svetozar Cvetkovic : Marco


== Eksterne lenker ==
(en) Bunker Palace Hotel på Internet Movie Database 
(sv) Bunker Palace Hotel i Svensk Filmdatabas 
(fr) Bunker Palace Hotel på Allociné 
(nl) Bunker Palace Hotel på MovieMeter 
(en) Bunker Palace Hotel på AllMovie 
(en) Bunker Palace Hotel på Turner Classic Movies 
(en) Bunker Palace Hotel på Rotten Tomatoes
Enki Bilal

Enes Bilal (født 7. oktober 1951 i Beograd, Jugoslavia) er en fransk tegneserieskaper, kunstner og filmregissør.
Bilals mor var slovak og hans far bosnier, som hadde vært Josip Broz Titos skredder. Familien utvandret til Frankrike og bosatte seg i Paris da Bilal var ni år gammel. Han var 14 år da han møtte han René Goscinny, og med hans oppmuntring egnet han seg til tegneserieskaping. Han produserte tegninger for Goscinnys tegneseriemagasin Pilote på 1970-tallet og publiserte sin første historie i 1972.
I 1975 begynte Bilal et samarbeide med manusforfatter Pierre Christin på en serie med mørke surrealistiske historier, som resulterte i en samling med tittelen Légendes d'Aujourd'hui (Legender fra idag).


== Norske albumutgivelser ==
Byen som ikke fantes (fransk La Ville qui n'existant pas) (Cappelen, 1988)
Den sorte ordens falangister (fransk Les Phalanges de l'Ordre Noir) (Cappelen, 1985)
Jakten (fransk Partie de chasse) (Cappelen, 1987)
Lokkeduen (fransk La Femme Piege) (Cappelen, 1987)
Offside (fransk Hors Jeu) (Medusa, 1988)
Udødlighetens pris (fransk La Foire aux Immortels) (Cappelen, 199?)


== Filmer ==
1989 :  Bunker Palace Hotel
1996 :  Tykho Moon
2004 :  Immortel, ad vitam
2006 :  Cinémonstre
2011 : Animal’z 


== Priser ==
1980: Prix RTL - for beste tegneserie for voksne
1987: Angoulême Festival, Frankrike, Grand Prix de la ville d'Angoulême
1993: Best book of the year Award from Lire magazine
1997: Brussels International Festival of Fantasy Film, særskilt omtale
1999: Adamson-prisen, Sverige, for Beste tegneserietegner
1999: Angoulême Festival, nominert for Angoulême tegneseriefestivals pris for beste tegneseriebok
2004: Angoulême Festival, nominert for Angoulême tegneseriefestivals publikumspris
2004: Fantasia Ubisoft Festival, gullmedalje for Beste banebrytende film, bronsemedalje for beste internasjonale film (publikumspris)
2006: International Horror Guild Awards, Best Illustrated Narrative, for Memories


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Enki Bilal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Enki Bilal på Internet Movie Database 
(sv) Enki Bilal i Svensk Filmdatabas 
(da) Enki Bilal på Filmdatabasen 
(fr) Enki Bilal på Allociné 
(en) Enki Bilal på AllMovie 
(en) Enki Bilal hos The Movie Database
Manualiter

Manualiter (av manual, lat. manus = hånd) er betegnelsen på orgelspill kun med hendene, det vil si uten at orgelpedalene tas i bruk. Denne måten å spille på velges for eksempel når verk skrevet for klaver eller cembalo overføres til orgel.
Tradisjonelt vil en organist som spiller en firstemmig sats manualiter spille sopran- og altstemmen med høyre hånd, og tenor og bass med venstre. I praksis kan alt- og tenorstemmene utføres med «feil» hånd når det er nødvendig slik at alle tonene skal klinge uten å måtte ty til oktavering.
Motsatsen til manualiter-spill er pedaliter (av «pedal»): en organist som spiller pedaliter benytter føttene til å spille på orgelpedalene. Ved firstemmig sats spilles vanligvis bass-stemmen på pedalene mens de øvrige tre stemmene fordeles på hendene.


== Referanser ==
Terje Stemland

Terje Stemland (født 8. november 1943 på Fauske) er en norsk lyriker og journalist, kanskje mest kjent som kulturjournalist for A-magasinet der han har vært tilsatt siden 1980, fra 1985 som redaksjonssekretær. I 1988 overtok han redaktøransvaret etter Per Egil Hegge. Før det hadde han skrevet seks bøker og hatt varierte litterære ansvar. I 2003 ble han av Tore Rem kritisert for å ha vurdert Knut Hamsuns virke med et litteratursyn preget av geniestetikk og en ahistorisk tilnærming, etter at Stemland slaktet Ståle Dingstads bok Hamsuns strategier.


== Bibliografi ==
Terje Stemland (1970). Livssyn. Aschehoug.  [Diktsamling. 57 sider]
Knut Moe og Terje Stemland, red. (1973). Nord-Norge i lyrikk og prosa. Nordnorsk Forfatterlag.  [205 sider]
Terje Stemland (1975). Nå råtner høyet. Grøndahl.  [Diktsamling. 77 sider]
Terje Stemland (1976). Fete hunder, dikt og tekster om å leve og å dikte. Grøndahl.  [53 sider]
Terje Stemland og Roald Sørensen, red. (1976). 16-20, en bok skrevet av nordnorsk ungdom. Nordnorsk Forfatterlag.  [33 sider]
Terje Stemland (1977). Siste forestilling, dikt. Grøndahl.  [59 sider]
Terje Stemland (1978). Hvorfor lektor Alfsen sluttet å produsere stensiler. Grøndahl.  [128 sider]
Terje Stemland (1980). Regnpulvermakeren. Grøndahl.  [Dikt. 55 sider]
Per Egil Hegge og Terje Stemland (1987). Øst-Europa under Gorbatsjov. Aftenposten A-bok.  [79 sider]
Terje Stemland (1990). 9. april 1940. Aftenposten A-ekstra.  [63 sider]


== Referanser ==
Plantin-Moretus Museum

Plantin-Moretus Museum ligger i Antwerpen i Belgia. Her lå et av Europas viktigste sentrum for trykte bøker på 1500-tallet. Museet viser arbeidet til de kjente boktrykkerne Christoffel Plantijn og Jan Moretus. Museet ligger i boligen og trykkeriet deres, Plantin Press, ikke langt fra Fredagsmarkedet i Antwerpen.
Christophe Plantin (ca. 1520-1589) utdannet seg til bokbinder i Antwerpen etter å ha flyktet fra Paris. I Frankrike hadde minst en boktrykker blitt brent etter anklager om kjetteri. I 1555 trykket han sine første bøker, til å begynne med som distributør for andre forlag. Byen hadde allerede etablert seg som et sentrum for tresnitt, graveringer og bøker. Plantin ansatte en assistent, Jan Moretus (Moerentorf), som kunne lese både latin og gresk, og skrive brev på flere moderne språk. Han tok hånd om forretningen og ble etter hvert Plantins svigersønn, og fikk ta over trykkeriet. I 1562, da han ble mistenkt for kjetteri, flyktet Plantin til Frankrike og ble værende der i to år. Da trykkepressen hans ble bortauksjonert, kjøpte venner opp inventaret for hans regning.
Etter 1564 startet Plantin opp virksomheten på nytt under navnet De Gulden Passer. Passeren var trykkernes signatur i huset Plantin og forekom ofte som en vignett på tittelbladet.
Vignetten besto ellers av engler og mottoet Labora et Constancia ("Arbeid og utholdenhet"), som kan oppsummere forleggerens liv. Plantins arvtagere drev pressen i Antwerpen til 1867. Bygningen i Antwerpen er et stort museum med blant annet boktrykkerverkstedet og et bibliotek med over 25 000 bind.
I likhet med trykkeren Robert Estienne gjorde Plantin et nummer av sin høye kvalitet på korrekturen og utlovet en belønning til den som kunne finne feil. Plantin var venn av maleren Peter Paul Rubens. Rubens laget flere illustrasjoner til hans publikasjoner og malte også noen portretter av Plantin-Moretusfamilien.
I mer enn to hundre år hadde Plantintrykkeriet monopol, innvilget av Vatikanet, for å trykke liturgiske tekster.
I 2005 blev museet oppført på UNESCOS' verdensarvliste.


== Noen berømte bøker fra Plantins trykkeri ==
1555 – La Institutione di una Fanciulla Nata Nobilmente. L'Institution d'une Jeune Fille de Noble Maison. Traduuite de langue Tuscan en François. – Plantins første trykte bok, en toskansk manual om hvordan man utdanner unge kvinner fra fine familier. 1555
1559 – (et album med PLATES til minne om Karl Vs begravelse)
1562 – Dictionarium Tetraglotton – en ordbok på gresk, latin, fransk og flamsk bestående av åtte folianter på hebraisk, latin, gresk, syrisk og arameisk.
1579 – Theatrum Orbis Terrarum  – et atlas av Abraham Ortelius.


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Museum Plantin-Moretus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
UNESCO World Heritage Centre – Plantin-Moretus House-Workshops-Museum Complex
Plantin Moretus på Flickr
Larry (katt)

Larry er katten som i dag gjør tjeneste som Chief Mouser to the Cabinet Office, med tjenestested Downing Street 10. 
Larry var en hjemløs katt, og ble hentet fra et dyreherberge av statsministerens stab. Etter at rotter ble observert i bakgrunnen av direkte fjernsynsreportasjer utenfor statsministerboligen, oppsto rykter om at regjeringen ville ansette en ny musejeger. Katten skal også tjenestegjøre som kjæledyr for barna til statsminister David Cameron og hans hustru Samantha.Kilder i statsministerboligen beskriver Larry som en «god rottejeger» med «utpreget jaktinstinkt».Raskt etter tiltredelsen i Downing Street oppsto en historie i britiske medier, som påsto at Larrys opprinnelige eier hadde startet en aksjon for å finne ham igjen. Denne saken har siden vist seg å være en avisand, og at hverken noen tidligere eier eller aksjon finnes.

I februar 2011 verserte det rykter om at anonyme kilder motarbeidet Larry med påstander om at det finnes «uttalt manglende jaktinstinkter». Disse påstandene blir imidlertid avvist av en seniorrådgiver ved Statsministerens kontor, som fortalte at det på dette tidspunktet var for tidlig å vurdere saken ettersom Larry ennå ikke var blitt presentert for sine hovedarbeidsområder av frykt for at han ville stikke av.Mediefokuset rundt Larry har ført til en øket interesse for å adoptere hjemløse katter, og Battersea Dogs and Cats home, dyreherberget hvor Larry bodde, omplasserte 15% flere katter året etter at Larry flyttet inn i Downing Street . Larry har blitt beæret med en blå plakett som er oppslått ved dette dyreherberget . 
Larrys bedrifter og betraktninger rundt livet i statsministerboligen har blitt tema for en ukentlig tegneserie i den britiske avisen The Sunday Express, skapt av tegneserietegneren Ted Harrison.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Larry the Cat's official(ish) website
UK web site of Larry the Cat
Robert Poulet

Robert Poulet (født 4. september 1893, død 6. oktober 1989) var en belgisk forfatter, litteraturkritiker og journalist.
Poulet ble utdannet ved Faculté des Mines i hjembyen. Poulet tjenestegjorde som soldat under den første verdenskrig før han tok diverse strøjobber på forskjellige steder i Belgia og Frankrike. Han begynte å skrive litteratur og en rekke litterære anmeldelser gjennom 1920-tallet og han publiserte sin første roman i 1931. Som litteraturkritiker ble han kjent for sin skarpe avvisning av kvinnelige forfattere fordi han mente at kvinner ikke klarte å skrive gode bøker.Poulet var involvert i politikken på det tidlige 1930-tallet da han ble medlem av en studiegruppe med et korporativt politisk ståsted. Han var en sterk tilhenger av den belgiske uavhengigheten gjennom hele mellomkrigstiden og under den andre verdenskrig. Hans meninger ble påvirket av blant andre Charles Maurras og Action Française. Poulet var aldri direkte imot nazistene og ofte skrev han støtteerklæringer for dem i hans tid som ansatt i avisen Le Nouveau Journal.Poulet roste tyskerne for deres krig mot Sovjetunionen på grunn av hans egen sterke anti-kommunisme. 
Poulet ble dømt til døden i oktober 1945 på grunn av hans tyskervennlighet og samarbeid med nazistene under verdenskrigen. Men, etter å ha sonet seks år i fengsel, ble han løslatt og han fikk lov til å vende tilbake til Frankrike.
Etter Poulets flyttet til Frankrike publiserte han en rekke selvbiografiske romaner der han forsøkte å rettferdiggjøre sitt samarbeid med nazistene under krigen. Hans grunnlag for dette samarbeidet var at han prøvde å beskytte monarkiet i Belgia og den belgiske uavhengigheten. Poulet var en nær venn og tilhenger av Robert Faurisson og sammen med ham reklamerte Poulet sin benektelse av at Holocaust noen sinne hadde funnet sted.
Til tross for Poulets mange kontroversielle meninger og uttalelser opprettholdt han et livslangt vennskap med den berømte tegneserieskaperen Hergé, som hadde jobbet for Poulet under verdenskrigen, frem til opphavsmannen av tegneseriefiguren Tintin døde i 1983. Poulet sin egen selvbiografi, Ce n'est pas un vie, ble publisert i 1976.
Poulet døde i oktober 1989, da han var 96 år gammel.


== Referanser ==