jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ferai

Ferai (gresk: Φεραί) var en gammel gresk by i sørøstlige Thessalia, en av de eldste i henhold til Strabon. Den grenset mot innsjøen Bolbeis. Den lå i det sørøstlige hjørnet av Pelasgiotis, vest for innsjøen Bolbeis, og 90 stadia (lengdeenhet) fra Pagasai som tjente som dens havn. Byen og innsjøen er nevnt i Homers skipsliste i andre sang av Iliaden: «Dernest kom helter fra Ferai ved sjøen Bolbeis' bredder...»Byen Ferai kontrollerte den viktige havnen Pagasai, og dro nytte av eksport av korn og handel med andre varer. Med den økende velstand i byen ble det dannet i en middelklasse som gjorde politiske krav. Ved slutten av Peloponneskrigen var det opprettet et tyranniske styre som hadde i lengre tid innflytelse i Hellas og førte en meget ekspansiv og aggressiv politikk for å få hegemoni over hele Thessalia. Den sosiale strukturen i havnebyen Pagasai skilte seg fra de andre byene i Thessalia ved at den ikke var preget av jordbruk, men dominerte handelsmenn og sjøfolk. Byen hadde et akropolis og innenfor festningsvollene den storslåtte kilden Hypereia som selv den dag i dag har vann.


== Dagens by ==
Oldtidens Ferai tilsvarer dagens moderne greske by Velestino (gresk: Βελεστίνο) i Magnesia hvor det bor rundt 3 659 mennesker i henhold til folketelling av 2001. Rigas Feraios (1757–1798), gresk revolusjonær og forfatter fra opplysningstiden, ble født i Velestino.


== Mytologiske figurer ==
I mytologien var byen hjemmet til kong Admetos, og det var hans hustru Alkestis som Herakles dro til underverden Hades for redde. Her bodde også Diokles, sønn av Orsilokos, far til tvillingene Orsilokos og Kreton, og dessuten Antiklea, mor til Nikomakos og Gorgasos, helbredende helter i en helligdom i Ferai, som hun fikk med Makaon, I henhold til Homer var Makaon en lege og kommandant av 30 skip fra Thessalia i Trojakrigen. I Homers Odysseen tilbrakte Odyssevs, Telemakhos og Peisistratos (en yngre sønn av Nestor) en natt i deres hus mens de var på veg fra Pylos og til Sparta for å besøke kong Menelaos.


== Historiske figurer ==
I den faktiske historie var byen mer kjent for å være stedet for tyrannene Jason og dennes nevø Aleksander på 300-tallet f.Kr. som kontroll over store deler av Thessalia før de ble beseiret av bystaten Theben. Hærføreren Pelopidas fra Theben førte en langvarig krig mot Aleksander, inntil denne ble myrdet i 358 f.Kr. i henhold til Plutark, som har gitt en detaljert redegjørelse og et livaktige bilde av hans palass i Ferai. Også Jason fikk en voldelig død.
Filip II av Makedonia, far til Aleksander den store, tok en av sine mange hustruer i Nikesipolis fra Ferai. Hun ble mor til Thessalonike, gift med hærføreren Kassandros. Antiokos III den store fra hellenistiske Selevkideriket erobret Ferai i 191 f.Kr., men måtte snart overgi den til Romerriket.


== Referanser ==
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012 – 5000 meter menn

5000 meter for menn ved Paralympiske sommerleker 2012 ble arrangert ved Olympiastadion i London fra 31. oktober til 7. september 2012. Det ble konkurrert i totalt tre ulike klasser. 


== Tidsskjema ==


== Resultater ==


=== T11 ===
Finaleresultater:

Kun finale ble avholdt. 


=== T12 ===
Finaleresultater:

Kun finale ble avholdt. 


=== T54 ===
Finaleresultater:

T54 er en av klassene for utøvere med ryggmargskade, som bruker rullestol. 

Det ble arrangert tre innledningsheat før finalen. Julien Casoli vant det første heatet, Marcel Hug det andre og David Weir det tredje. David Weir vant også finalen.


== Eksterne lenker ==
London 2012 - friidrett menn (resultater)
Lemovier

Lemoviere var et gammelt germansk folkeslag som holdt til i Pommern og Rügen, tett opp til de utvandrete norske ryger/rugiere. De er første gang nevnt av Tacitus i hans opplisting av folkeslag i sitt Germania i 98 e. Kr. Øst for seg hadde de goterne, og som dem bar de korte sverd og runde skjold. Som rugierne var de en del av Oxhofte-kulturen. Debczyn-arkeologene forklarer etterfølgere av Glomma-bosettingen med flyktende Lemoviere. Her snakkes det om en stor båtreise, noe à la Berigs ferd over Østersjøen. Germanske soger beretter om et slag mellom kong Hetel av Glomma og Rugier-kongen Hagen ved Hiddensee, hvor Hagens datter Hilde bortføres av Hetel. Lemovierne har også blitt forvekslet med Jordanes' Turkilinger.


== Referanser ==
Amfibieregementet

Amfibieregementet (Amf 1) er et forband i Amfibiekåren, den svenske marinens amfibietropper. Forbandet er siden 2005 forlagt til Haninge garnison utenfor Västerhaninge i Haninge kommune i Södermanland.
Amf 1 er det eneste regimentet i Amfibiekåren, etter at Amf 4 ble avviklet i 2004.
Hovedoppgaven til Amf 1 er å utdanne amfibiesoldater, sjømenn og offiserer i ulike tjenestekategorier (strid, teknikk, logistikk og ledelse) for å kunne operere nasjonalt og internasjonalt.
Pr. 2013 består forbandet av 324 offiserer; 419 underoffiserer, soldater og sjømenn; 497 reserveoffiserer og 25 sivilt ansatte.Forbandet har deltatt i operasjoner i blant annet Kosovo, Adenbukten, Tsjad og Afghanistan.
Den største manøveravdelingen i Amf 1 er 2. amfibiebataljon.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Stockholms amfibieregemente – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fritjoff Bergmann

Fritjoff Bergmann (egentig Fridtjov, født 28. mai 1873 på Hamar, død 10. mai 1953) var en norsk pressemann, redaktør og politiker (NKP/ AP). 
Han ble typograf i farens trykkeri, og arbeidet i flere år som maskinsetter. Da han senere begynte som journalist ble han tilknyttet Arbeiderpartiets sentrale avis i Bergen, Arbeidet. Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte både avisen og Bergmann det nye Norges Kommunistiske Parti.
I 1925 ble Bergmann redaktør for avisen, som da var en av NKPs viktigste. Han ble imidlertid nokså snart fjernet fra redaktørposten. Det skjedde etter en strid om den såkalte Labour-Party-ideen sentralt i partiet. Ideen gikk ut på å samle de tre daværende arbeiderpartiene i et felles parti, der hvert part fortsatt skulle ha en viss selvstendighet. I NKP ble ideen etter hvert oppsummert som «likvidatorisk», og det oppvask i partiet da det ble avdekket at sentrale NKP-folk hadde hatt underhånds møter om prosjektet bak partiledelsens rygg. Bergmann hadde vært blant dem som satte sin lit til Labour-Party-løsningen.Da AP og Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti gikk sammen i 1927 brøt Bergmann med NKP og sluttet seg til Arbeiderpartiet. Han fikk jobb i deres partiavis  Bergens Arbeiderblad. Bergmann var også aktiv i lokalpolitikken i Bergen.


== Referanser ==
Klevekåpa

Klevekåpa er et fjell i Filchnerfjella i Dronning Maud Land. Klevekåpa ligger nordvest for fronten av Snuggerudbreen, og høyeste punkt måler 2910 moh. Med unntak av en klippevegg på sørøstsiden, Klevegadden (72°01′S 7°40′Ø, 2755 moh.), er fjellet dekket av is og snø. 
Området ble flyfotografert og undersøkt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Dette dannet grunnlag for utarbeidelse av kart over området, og i samme forbindelse ble toppen navngitt.


== Se også ==
Liste over fjell i Dronning Maud Land
Klevetind
Klevekampen


== Referanser ==
Attalos (hærfører)

Attalos (gresk: Άτταλος, født ca. 390 f.Kr., død 336 f.Kr.) var en hærfører og en viktig person ved hoffet til kong Filip II av Makedonia.
I 339 f.Kr. lot Attalos sin niese Kleopatra Eurydike bli gift med Filip II. Hun ble da hans syvende hustru. Våren 336 f.Kr. utpekte Filip II både Attalos og Parmenion som hærførere av den angrepsstyrke som hadde til hensikt å angripe Perserriket i Anatolia. Etter at Filip II hadde blitt myrdet og hans sønn Aleksander den store hadde blitt konge i oktober 336 f.Kr., ble etter sigende Kleopatra Eurydike og hennes to små barn myrdet.
I henhold til en kort redegjørelse av Aristoteles, senere utbrodert og forlenget av Kleitarkos og Diodorus Siculus, skal Attalos ha seksuelt angrepet en Pausanias fra Orestis som hevn for en besudlingen av en venn eller kanskje en slektning av Attalos som pussig nok også het Pausanias, noe som førte til at denne Pausanias døde. At Filip II senere ble myrdet av Pausanias fra Orestis ble forklart ved at han var opprørt over at Filip II ikke hadde straffet Attalos. Den antikke forklaringen er ikke overbevisende, og kan like gjerne være et røykteppe for andre som sto bak mordet på Filip II, eksempelvis hustruen Olympias og eventuelt hennes sønn Aleksander, som begge hadde fordeler av mordet.
På den tiden da Aleksander etterfulgte på Makedonias trone, var Attalos stasjonert sammen med Parmenion og den makedonske hæren i Anatolia. I kjølvannet av Filip IIs død er det hevdet av fiendtlige kilder at Demosthenes fra Athen skrev et brev til Attalos hvor det ble lovt athensk støtte hvis han og Parmenion gikk til krig mot Aleksander. Attalos overbrakte Demosthenes’ brev til Aleksander og erklærte sin lojalitet til kongen, men Aleksander skal uansett ha fått Attalos drept grunnet tidligere fornærmelser. Kanskje selv uten gammelt nag kan det være at Aleksander følte at Attalos var altfor ambisiøs til å kunne leve, og han hadde dessuten gode grunner til å søke hevn for drapene på Kleopatra Eurydike og hennes to barn som antagelig også Aleksander sto bak eller hadde akseptert. Det påståtte forræderiet med Athen er opplagt makedonsk propaganda for å rettferdiggjøre Aleksanders handling.


== I fiksjonen ==
I den amerikanske filmen Alexander the Great fra 1956 med Richard Burton i rollen som Aleksander den store, ble Attalos framstilt av Stanley Baker. I Oliver Stones film Alexander fra 2004 med Colin Farrell som Aleksander, ble Attalos framstilt av Nick Dunning.


== Eksterne lenker ==
Lendering, Jona: «Attalus» Arkivert 17. juli 2014 hos Wayback Machine., Livius.org
Thetamuseet

Thetamuseet er et museum som befinner seg på Bryggen i Bergen. Det er et museum på ett rom; et rom som var brukt av den norske motstandsbevegelsen Theta-gruppen for å sende radiobeskjeder til England under andre verdenskrig. Rommet ble åpnet for publikum i 1982. Det er trolig Norges minste museum.


== Bakgrunn ==
Rommet befant seg i en av gårdene på Bryggen, godt gjemt for tyske øyne. Ungdommene som utgjorde Theta-gruppen brukte sine ingeniørutdanninger til å lage et spesielt elektrisk låssystem for å holde døren til oppholdsrommet sitt skjult. De fleste dørene på Brygge-gårdene var blitt tildekket og stengt på den tiden, og det gjorde det vanskelig for tyskerne å finne skjulte rom.


== Tyskerrazzia ==
17. oktober 1942 utførte tyskerne en razzia på Bryggen, og rommet ble ved en tilfeldighet oppdaget. En råtten gulvplanke i etasjen over rommet kollapset da en tysker trakket på den, og tyskerne oppdaget det godt skjulte rommet. Ingen av medlemmene i Theta-gruppen ble tatt. Theta-medlemmene hadde forberedt en stor ladning med TNT i fall rommet skulle bli oppdaget og finkjemmet. TNT-et var plassert i et skap med en utløser på døren. Heldigvis gikk ikke denne ladningen av. Om den hadde gjort det, sies det at hele Bryggen hadde eksplodert. 
Rommet ble skadet etter tyskerrazziaen på Bryggen. Alle gjenstander i rommet ble fjernet av tyskerne. Til dagens museum er det blitt samlet inn gjenstander som er tilnærmet lik møblementet fra krigstiden. Donorer fra hele landet har kommet med gjenstander fra krigen for å stille dem ut i rommet. Eneste originalgjenstand i rommet er et salongbord, som ble funnet på et tysk kontor etter at okkupasjonstiden var over.


== Omvisning i museet ==
Museet er til for å gi en følelse av hvordan de som kjempet i skjul mot tyskerne hadde det. Du vil her få god informasjon om hvordan radiosendingene foregikk under krigen, og det blir fortalt om resultatene til radiosendingene. Blant annet stammer radiosendingen som gjorde at britene kunne senke «Tirpitz», fra Theta-gruppen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Prosjektbryggen.no – Thetamuseet
Hemverk

Et hemverk, (fra tysk), escapement (fra engelsk) eller gang er den delen av et  mekanisk urverk som regulerer energitilførselen til den svingende delen av uret. Hemverket tilfører pendel eller uro en energipuls som kompenserer for friksjonen som ellers vil bremse pendel eller uro til uret stopper. 
Det er hemverket som lager den tikkende lyden i et urverk.  Det kommer av to haker som vekselvis låses og åpnes av urverket første tannhjul.  Kraften kommer fra et lodd eller en opptrukket fjær.
Hemverket gjorde det mulig fra 1200-tallet å lage mekaniske urverk for å overta for de tidligere vannurene.
Star Trek Into Darkness

Star Trek er en amerikansk sci-fi-film fra 2013. Filmen er regissert av J.J. Abrams, skrevet av Alex Kurtzman, Damon Lindelof og Roberto Orci, og har Chris Pine, Zachary Quinto og Benedict Cumberbatch i noen av hovedrollene.


== Om filmen ==
Filmen er en oppfølger til Star Trek (2009), og hadde norsk premiere 10. mai 2013.


== Handling ==
Enterprises-mannskapet er tilbake på jorden, der de finner ut at en tilsynelatende ustoppelig kraft har angrepet Stjerneflåten og alt den står for. Kaptein Kirk (Chris Pine) må lede mannskapet sitt i jakten på den ansvarlige for å stoppe masseødeleggelse, og de blir en del av et sjakkspill på liv og død. På veien blir kjærlighet testet, vennskap ødelagt og offer blir gjort for den eneste familien Kirk har igjen; mannskapet sitt.


== Rolleliste ==
Chris Pine som James T. Kirk
Zachary Quinto som Spock
Benedict Cumberbatch som Khan
Karl Urban som Bones
Zoe Saldana som Nyota Uhura
Anton Yelchin som Pavel Chekov
Alice Eve som Dr. Carol Marcus
John Cho som Hikaru Sulu
Simon Pegg som Scotty
Bruce Greenwood som Christopher Pike
Noel Clarke som Thomas Harewood
Peter Weller som Admiral Marcus
Joseph Gatt
Nazneen Contractor
Nolan North
Heather Langenkamp


== Trivia ==
Hayley Atwell og Teresa Palmer gjorde begge en audition for rollen som Alice Eve til slutt fikk.
Benicio Del Toro var i diskusjoner om å spille antagonistrollen i denne filmen, men trakk seg grunnet økonomiske uenigheter. Demián Bichir, Édgar Ramirez og Jordi Mollà ble deretter vurdert for rollen.
Benedict Cumberbatch ble castet i denne filmen etter at Steven Spielberg, som regisserte Cumberbatch i War Horse (2011), anbefalte ham for regissør J.J. Abrams. Spielberg og Abrams jobbet sammen som medprodusenter for Super 8 (2011).


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Star Trek Into Darkness – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Star Trek Into Darkness på Internet Movie Database 
(no) Star Trek Into Darkness hos Filmfront 
(sv) Star Trek Into Darkness i Svensk Filmdatabas 
(da) Star Trek Into Darkness i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Star Trek Into Darkness på Allociné 
(nl) Star Trek Into Darkness på MovieMeter 
(en) Star Trek Into Darkness på AllMovie 
(en) Star Trek Into Darkness på Turner Classic Movies 
(en) Star Trek Into Darkness på Rotten Tomatoes 
(en) Star Trek Into Darkness på Metacritic
The Wolverine

The Wolverine er en amerikansk actionfilm fra 2013. Filmen er regissert av James Mangold, skrevet av Mark Bomback og Scott Frank, og har Hugh Jackman i hovedrollen som Logan/Wolverine.


== Om filmen ==
Filmen tar plass etter X-Men: The Last Stand (2006). Den hadde premiere på norske kinoer 26. juli 2013.


== Handling ==
Etter hendelsene i X-Men: The Last Stand, reiser Logan (Hugh Jackman) til Japan, hvor han møter igjen en mystisk figur fra fortiden, og Logan oppdager at han aldri vil bli den samme igjen om han overlever denne kampen. Han blir presset ikke bare fysisk og psykisk, men han føler seg også for første gang sårbar. Logan sliter med traumer fra fortiden som han desperat prøver å flykte fra, møter på et dødelig samuraisverd, og faller for Mariko, en japansk kvinne han ender opp med å beskytte fra både kjente og ukjente fiender grunnet arvegodset hun får etter bestefaren.


== Rolleliste ==
Hugh Jackman som Logan
Tao Okamoto som Mariko
Rila Fukushima som Yukio
Hiroyuki Sanada som Shingen
Svetlana Khodchenkova som Viper
Brian Tee som Noburo
Hal Yamanouchi som Yashida
Will Yun Lee som Harada
Ken Yamamura som unge Yashida
Famke Janssen som Jean Grey
Patrick Stewart som Charles Xavier (ukredittert cameo)
Ian McKellen som Magneto (ukredittert cameo)


== Annet ==
Jessica Biel ble tilbudt rollen som Viper, men partene kom aldri til en enighet. Amanda Seyfried ble også vurdert for rollen.
Jessica Henwick og Katie Leung ble vurdert for rollen som Yukio.
Guillermo del Toro var interessert i å regissere filmen, i og med at han er interessert i Wolverines japanske eventyr i tegneseriene. Men etter møter med James Gianopulos og Hugh Jackman, bestemte han seg for at han ikke ville bruke 2-3 år av livet sitt på å lage filmen. Jose Padilha, Doug Liman, Antoine Fuqua, Mark Romanek, Justin Lin, Gavin O'Connor og Gary Shore var også hete kandidater for regissørstolen før James Mangold ble valgt.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) The Wolverine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Wolverine på Internet Movie Database 
(no) The Wolverine hos Filmfront 
(sv) The Wolverine i Svensk Filmdatabas 
(da) The Wolverine i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Wolverine på Allociné 
(nl) The Wolverine på MovieMeter 
(en) The Wolverine på AllMovie 
(en) The Wolverine på Turner Classic Movies 
(en) The Wolverine på Rotten Tomatoes 
(en) The Wolverine på Metacritic
Ketriporis

Ketriporis (gresk: Κετριπορις, navnet er avledet lydmessig fra trakisk) var en konge av et odrysisk kongerike i Trakia fra ca 352 f.Kr. da han etterfulgte sin far Berisades (som han kanskje var samhersker med). Sammen med sin far hadde gått inn i en allianse med Athen og illyrere mot Filip II av Makedonia i 358 f.Kr. Som konge kontrollerte Ketriporis kun en del av riket, de gjenværende delene var i besittelse av hans slektninger og rivaler Amadokos II og Kersobleptes. Den andelen som var under hans herredømme omfattet kystområdene, inkludert innsjøen Prasias og innlandsregion til Amfipolis, og sølvgruvene ved Akhladhokhori.
Etter at hans far døde i 352 f.Kr. var Ketriporis i konflikt med Kersobleptes som erklærte krig. På samme tid ble han værende i sammenslutningen mot Filip II, men den makedonske kongen beseiret alliansen i 353 f.Kr. Ketriporis selv synes å ha blitt underkastet av Filip II tidlig i 347 f.Kr., omtrent på samme tid da sølvgruvene også havnet under makedonsk kontroll. Senere det samme året fikk Kersobleptes og Amadokos samme skjebne etter å ha bedt Filip II om å avgjøre en strid mellom dem. De ble tvunget til å akseptere hans overherredømme og avgjørelse da han kom med en overlegen hær.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hammond, N. G. L. (1994): «Philip's Actions in 347 and Early 346 B.C.» i: Classical Quarterly, v. 44, s. 367–374.
Smith, William (1867): «Berisades» i: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, Boston
Nhu Diep

Nhu Diep (født 27. januar 1978)  er en vietnamesisk-norsk illustratør og grafisk designer. 
Nhu Diep er fra Vietnam og utdannet innen visuell kommunikasjon og illustrasjon. Hun debuterte som bildebokforfatter med småbarnsbøkene om Lille Ting i 2010. Nhu Diep har også bidratt med utsmykninger til Litteraturhuset i Bergen som åpnet 2013. Hun underviser dessuten ved Høyskolen Kristiania.
Nhu Diep bor i Bergen.


== Bibliografi ==
Lille Ting, 2011
Bronto Biff, 2013
Nådeløs bildebok for barn, 2015
Lille Ting spiser ABC i Leseløve serien, 2015
Magikeren (barnepoesiboken), 2016
Forevig siden (kortprosa), 2016


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Nhu Diep i BIBSYS
Egen nettside
Norsk barnebokinstitutts illustratørpresentasjon av Nhu Diep
Torderød gård

Torderød gård er en herregård som ligger på Jeløya i Moss kommune. Det har vært gårdsdrift på Torderød siden jernalderen. Herregården slik den framstår i dag, med hovedbygning, sidebygning og park, er fra midten av 1700-tallet. Torderød gård eies av Moss kommune og første etasje i hovedbygningen leies ut som møte- og selskapslokale.


== Historie ==
Torderød ble ryddet en gang i perioden 400-800 e.kr. Gården ble ryddet fra den første gården en kjenner til på Jeløya, som lå i området der Alby gård ligger i dag. Navnet Torderød kommer fra det gammelnorske «tordruga», som betyr gjødselhaug. Man antar att dette kommer av at opphavsgården brukte dette området til beite og hadde sommerfjøs her. Derfor har det sannsynligvis vært en gjødselhaug på stedet. Torderød er nevnt i et diplom fra 1338, og navnet skrives da «ha torghrufuu».
I middelalderen ble det området som opprinnelig utgjorde Torderød delt opp i flere gårder. Rundt år 1300 besto området av Orkerød, Grimsrød, Helgerød, Thorbjørnsrød, Krossern og Taraldrød, i tillegg til Torderød.


== Bygninger ==
Dagens hovedbygning er oppført i perioden 1758–1760. Byggherre var David Chrystie d.e. Familien Chrystie var av skotsk opprinnelse og hørte til landets fremste borgerfamilier på 1700-tallet. Bygningen er en toetasjes, laftet tømmerbygning med mansardtak. Utvendig er det malt panel. Over inngangsdøren er det en overbygning formet som en baldakin, båret av fire søyler med akantuslignende utskjæringer og kapitéler.
På nordsiden av hovedbygningene er det et enetasjes tilbygg.
Bygningen er omgitt av distriktets eneste rendyrkede barokkhage.  Hovedbygningen på Torderød er fredet.


== Se også ==
David Chrystie


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svendsen, Ola Øgar: Gamle hus i Østfold, Cappelen 1980
Andressen, Leif T.: Moss bys historie. Bind 1 Frem til 1700, Moss 1984
Johannessen, Arnulf: Torderød gård og andre Chrystie-hjem, Moss 2001


== Eksterne lenker ==
(en) Torderød Gård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Torderød gård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
www.moss-kommune.no: Torderød gård
Om Torderød gård, fra Moss historielag
www.kulturminnebilder.ra.no:Torderød gård
Grim Berge

Grim Berge (født 13. mars 1922, død 3. august 2005) var forskningssjef ved Havforskningsinstituttet fra 1974 til 1989. 
Han var cand.real. fra Universitetet i Oslo i 1952 og begynte som forskningsassistent i 1953. Fra 1965 til 1966 var han assisterende professor ved University of Washington. Han var formann i Advisory Committee on Marin Pollution i Det internasjonale råd for havforskning. Han var også medlem av Oljevernrådet.
Noen av forskningsprosjektene til Grim Berge fikk internasjonale konsekvenser. Han forsket på radioaktivitet i plankton som følge av Sovjetunionens prøvesprengninger over Barentshavet på 1950-tallet. Forskningsseriene herfra var sterkt medvirkende til at atommaktene inngikk Den delvise prøvestansavtalen. Rapporter om fiskere som fikk kjemikalietønner i trålene og meldinger om store mengder død fisk førte til et samarbeid med journalister, blant andre Lars Sigurd Sunnanå, og dokumenterte dumping av kjemikalier i havet. Dette førte til Oslo-konvensjonen i 1972, den første internasjonale avtale som forbød dumping av kjemikalier fra skip. 


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1978 side 92
Tidligere forskningssjef Grim Berge er død Artikkel hos imr.no
Bombilla

Bombilla er et hult rør, vanligvis av metall, med små hull ved den ene enden som fungerer som filter. Den benyttes tradisjonelt i Syd-Amerika til å drikke mate. Tradisjonelle bombillas er laget av alpakkasølv, en legering av kobber og nikkel. Ellers brukes gjerne rustfritt stål.
Variasjoner av bombilla i bambus eller tre forekommer i mindre utstrekning.
Arild Berggren

Arild Oskar Berggren (født 15. desember 1921, død 26. mai 2003)  var en norsk sanger som i 1977 ble direktør for Konserthuset i Oslo. Han var utdannet ved Musikkonservatoriet i Oslo og debuterte som sanger i 1945. Samme år ble han knyttet til NRK. Fra 1949 var han programsekretær og fra 1962 kontorsjef i NRK Fjernsynet. Berggren har spilt inn plater med Alf Prøysens sanger, han har også gitt ut flere plater med Sølvguttene.


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1978 side 92
Arild Berggren hos rockipedia
Album som Arild Berggren medvirker på hos discogs.com