jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
George Adams

George Rufus Adams (født 29. april 1940 Covington i USA, død 14. november 1992 i New York) var en amerikansk jazzmusiker som spilte tenorsaksofon, fløyte og bassklarinett.Han er blant annet kjent for sitt arbeid med Charles Mingus, Gil Evans, Roy Haynes og i kvartetten han ledet sammen med pianisten Don Pullen, der også bassisten Cameron Brown og trommeslageren Dannie Richmond spilte. 
Den musikalske stilen Adams har blitt kjent for har sine røtter i blues og afroamerikansk populærmusikk. Som saksofonist hadde han tilsynelatende Rahsaan Roland Kirk som inspirasjon, en han i enkelte sammenhenger spilte med i Mingus sitt band, i tillegg til John Coltrane og Albert Ayler. Av og til bøyde han seg bakover og endte nesten på ryggen flere ganger.


== Norgesbesøk ==
Adams besøkte Kongsberg Jazzfestival i 1990.


== Diskografi ==


=== Som bandleder ===
1975 Song of Adams
1979 Sound Suggestions
1988 Nightingale
1989 America
1989 Paradise Space Shuttle
1991 Old FeelingGeorge Adams – Don Pullen Quartet

1979 Don't Lose Control
1979 All That Funk (Palcoscenico Records)
1979 More Funk (Palcoscenico)
1980 Earth Beams
1981 Life Line
1982 Melodic Excursions
1983 City Gates
1983 Live at the Village Vanguard
1983 Live at the Village Vanguard – Vol. 2
1984 Decisions
1985 Live at Montmartre
1986 Breakthrough
1987 Song EverlastingGeorge Adams-Dannie Richmond

1980 Hand In Hand
1983 Gentlemen's Agreement


=== Som medvirkende ===
Med Charles Mingus

1973 Mingus Moves
1974 Mingus at Carnegie Hall
1974 Changes One
1974 Changes TwoMed James Blood Ulmer

1977 RevealingMed McCoy Tyner

1978 The Greeting
1979 Horizon
1989 Things Ain't What They Used to BeMed Gil Evans

1975 There Comes a Time
1977 Priestess
1981 Lunar Eclypse (live in Europe 1981)
1984 Live at Sweet Basil: Volume 1 and 2
1987 Live At Umbria Jazz: Volume 1 and 2Med Phalanx

1988 Original Phalanx
1988 In Touch


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Biografi hos All about jazz.
Tennvæske

Tennvæske er navnet på en produktfamilie som benyttes for å forenkle antenning av  grillkull. I prinsippet kan både alkoholbaserte og petroleumbaserte væsker benyttes, men de alkoholbaserte (vanligvis metanol eller etanol) er mye mer riskable da risikoen er større for at de begynner å brenne ukontrollert, mens de petroleumbaserte ikke kan brenne uten at enten varmes til høye temperaturer eller ved hjelp av noen form for veke eller annet porøst materiale. Nesten alle produkter som selges kommersielt som tennvæske er derfor petroleumbaserte.
Oseaniamesterskapet i fotball for kvinner 2003

Oseaniamesterskapet i fotball for kvinner 2003 var det syvende oseaniamesterskapet i fotball for kvinner. Det ble arrangert i Canberra, Australia fra den 5. til den 13. april 2003.
Arrangementet skulle egentlig ha blitt arrangert mellom den 19. og den 29. oktober 2002, men den ble utsatt etter at  Amerikansk Samoa, Tahiti og Tonga trakk seg. Deretter trakk også Fiji og Vanuatu seg, og det var dermed for få lag til å arrangere en turnering med to grupper. I stedet ble det en turnering bestående av bare gruppespill.
Turneringen fungerte, som tidligere, som kvalifisering til VM i USA samme år. Bare vinneren, Australia, kvalifiserte seg. Dette var for øvrig siste gang Australia deltok i oseaniamesterskapet, da de ble overført til Asia kort tid etter.


== Sluttabell ==


== Resultater ==


=== Topscorere ===
 Maia Jackman - 10 mål  April Mann - 8 mål  Nicola Smith  - 7 mål


== Eksterne lenker ==
Tabell og resultater RSSSF.com
Nat Reeves

Nat Reeves (født i 1955 i Lynchburg, Virginia er en amerikansk jazzbassist. For tiden bor han i Hartford, Connecticut og underviser ved University of Hartford. Han spiller også med internasjonale jazzstjerner. Hans største forbilder som bassist er Sam Jones, Paul Chambers og Ron Carter.


== Samarbeid med bandledere ==
Reeves har arbeidet med en rekke bandledere som Jackie McLean (altsaksofon) Kenny Garrett (alt- og sopransaksofon), Pharoah Sanders (tenorsaksofon), René McLean (alt- og tenorsaksofon og fløyte), Sonny Stitt (piano), Harold Mabern (piano), Steve Davis (trombone), Eric Alexander (tenorsaksofon), David Hazeltine (piano), Mike Clark (trommer), Houston Person (tenorsaksofon), Larry Willis (piano), Mark Templeton (piano), Pat Metheny (gitar), Mike LeDonne (piano), John Scofield (gitar), Jack Wilson (piano), Curtis Fuller (trombone), Eddie Henderson (trumpet), Joe Farnsworth (trommer), Randy Johnston (gitar), Javon Jackson (tenorsaksofon), og Benny Green (piano).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en)  Offisielt nettsted
(en) Diskografi for Nat Reeves hos Yahoo
René Charbonneau

René Charbonneau var en fransk katolsk sykepleiemisjonær i Siam på 1600-tallet. Han var legbror i Det parisiske ytremisjonsselskap. Han var den første medisinermisjonær i landet, og ankom Siam i 1677.René Charbonneau virket først for den siamesiske kong Narai som arkitekt, og bygde et fort av tre ved landets grense mot Pegu.I 1681 eller 1682 utnevnte kong Narai, som ønsket å motvirke nederlendernes og engelskmennenes fremstøt, broder René Charbonneau til guvernør for øya Phuket. Dette embedet hadde han til 1685. Phuket var allerede da tillagt stor betydning på grunn av sin produksjon av tinn. Charbonneau hadde fått ordre fra kong Narai om å tillate skip fra alle land å handle fritt på Phuket. I 1686 ble Charbonneau avløst som guvernør av Sieur de Billy, tidligere maître d'hôtel for den franske ambassadør til Siam, Chevalier de Chaumont.René Charbonneau virket også som sykepleier ved det franske hospitalet som var blitt grunnlagt i 1669 i Ayutthaya av de katolske biskopene Lambert og Pallu, med fader Lano som sjefslege. Hospitalet kunne behandle 200-300 pasienter på én gang.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Michael Smithies: Three Military Accounts of the 1688 "Revolution" in Siam, Itineria Asiatica, Orchid Press, Bangkok, 2002 ISBN 9745240052
Geikie Ridge

Geikie Ridge er en 457 meter høy, massiv fjellrygg i Antarktis. Den er 37 kilometer lang og 11 kilometer bred og utgjør skillet mellom Dugdalebreen og Murraybreen i Admiralitetsfjellene i Victoria Land.Området ble først kartlagt av Southern Cross-ekspedisjonen 1898–1900 under ledelse av Carsten Borchgrevink, som navnga området mellom de to breene Geikie Land etter Archibald Geikie. Det generiske Land har blitt endret til Ridge (rygg), da det ikke var passende på et så lite område, men Borchgrevinks hensikt med å navngi hele massivet har blitt respektert.


== Referanser ==
Adele av Sachsen

Adele av Sachsen (Adelheid eller Adela; død 23. oktober 1181) var en dansk ikke-regjerende dronning. Hun ble gift med Svein Grathe ca. 1152. Hun var datter av markgreve Konrad av Meissen og Luitgard av Ravenstein.
I ekteskapet med Svein Grathe fødte Adele datteren Luitgard.
Etter at Adele ble enke i 1157 giftet hun seg med Adalbert av Ballenstädt.


== Litteratur ==
Heiberg, Steffen: Danske dronninger i tusind år, København : Gyldendal, 3.utg. 2004, ISBN 87-02029-46-4, side 25


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kort biografi hos Runeberg
Jorubaer

Jorubaer (joruba: Ìran Yorùbá) er den største folkegruppen i Nigeria og en av de største i hele Afrika. Det er antagelig ca. 25 millioner mennesker som tilhører denne folkegruppen.Jorubaene utgjør omkring 30 prosent av Nigerias befolkning og er sammen med fulani/hausaene og iboene en av de tre store folkegruppene i landet. Majoriteten av jorubaene bor i det sørvestlige Nigeria, men det finnes også store grupper jorubaer i Benin, Ghana og Togo, samt diasporagrupper i Sierra Leone, Brasil, Cuba, Puerto Rico og Trinidad.
Kjente jorubaer er den tidligere nigerianske presidenten Olusegun Obasanjo, musikeren Fela Anikulapo Kuti og forfatteren Wole Soyinka.


== Referanser ==
Ferjesambandet Valevåg–Mosterhamn

Valevåg–Mosterhamn var et av to ferjesamband som bandt sammen Bømlo med fastlandet i Sveio. Sambandet ble operert av HSD og gikk mellom Valevåg i Sveio og Mosterhamn på Bømlo. Det ble transportert 89 815 kjøretøyer og 198 313 passasjerer i år 2000.Den første ruta mellom Bømlo og fastlandet gikk fra Moster til Tjernagel. 22. juli 1959 ble ruta flyttet til en ny kai i Mosterhamn litt lenger ute. 1. juli 1975 ble ruta flyttet fra Tjernagel til Valevåg. Den siste ferja som var i drift i ruta var MF Tysnes som hadde en kapasitet på 40 PBE og 162 passasjer. 30. april 2001 åpnet Trekantsambandet og ruta ble nedlagt.


== Kilder ==
Hauge, Stanley (2001). Under fjord – over flu (norsk). Bergen: Eide. ISBN 82-514-0627-7.
Herman van Veen

Hermannus Jantinus «Herman» van Veen (født 14. mars 1945 i Utrecht) er en nederlandsk sanger, musiker, skuespiller, komponist og forfatter. Han er blant annet kjent for tegnefilmserien Alfred Andreas Kvakk, som han skrev manus og laget musikken til, og som forkjemper for barns rettigheter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Herman van Veen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Herman van Veen på Internet Movie Database 
(sv) Herman van Veen i Svensk Filmdatabas 
(fr) Herman van Veen på Allociné 
(en) Herman van Veen på AllMovie 
(en) Herman van Veen hos The Movie Database 
(en) Herman van Veen hos Internet Broadway Database 
(en) Herman van Veen på Apple Music 
(en) Herman van Veen på Discogs 
(en) Herman van Veen på MusicBrainz 
(en) Herman van Veen på Spotify 
(en) Herman van Veen på Songkick 
(en) Herman van Veen på AllMusic
Brussels metro

Brussels metro (flamsk: Brusselse metro, fransk: Métro de Bruxelles) er en undergrunnsbane i den belgiske hovedstaden Brussel. Per 2011 består systemet av fire linjer med 69 stasjoner i tillegg til premetro-trikkelinjene 3 og 4. Premetrostasjonene har samme utforming som metrostasjonene og kan konverteres til full metrostandard. Systemets totale lengde er 39,9 km, og totalt 66 tog benyttes i trafikken. Metroen drives av STIB/MIVB (fransk: Société des Transports Intercommunaux de Bruxelles, flamsk: Maatschappij voor het Intercommunaal Vervoer te Brussel). I 2012 reiste 132,4 millioner passasjerer med metroen.Den første underjordiske sporvognslinjen mellom De Brouckère metrostasjon og Schuman metrostasjon åpnet 17. desember 1969 som premetro og ble konvertert til metrostandard i 1976.


== Nettverk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brussels metro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Métro de Bruxelles - Brusselse metro – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
STIB/MIVB hjemmeside
Morten Jemtegaard

Morten Jemtegaard (født 1975 i Kongsberg) er en tidligere norsk utforsyklist. Han er flere ganger Norgesmester i utfor og nordisk mester. 
Jemtegaard er instruktør i utforsykling for barn og unge.


== Resultater ==
Norgesmester utforsykling 1993- junior - Bodø, 1994 - Golø, 1995 - Holmenkollen, 1996 - Sandnes, 1997 - Trondhjem, 1998 - Biri
Nordisk mester utforsykling 1993 - junior - Danmark Silkeborg, 1994 - Sverige Stokholm, 1995 - Finland, 1996 - Norge Kongsberg,
2 plass junior Europamesterskap Klosters i Sveits 1993 - 5.-plass junior verdensmesterskap Metabief - Frankrike 1993
7.-plass i verdensmesterskapet i utforsykling i 1995
Vinner av Birkebeinerrittet 1996


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mont Saint Anne World Cup Downhill Race 1994
Tommy Folkøy Evensen

Tommy Folkøy Evensen (født 6. mai 1980 i Oslo) er en norsk utforsyklist. Han er norgesmester i utforsykling 2002, og nordisk mester. Evensen er utdannet som politi.


== Resultater ==
2008

2.-plass Norgesmesterskap
Nordisk mester Hafjell2001

25.-plass World Cup 1, Maribor
27.-plass World Cup 2, Vars
26.-plass EM, Italia
43.-plass World Cup, Kaprun
57.-plass World Cup sammenlagt
Vinner av norgescuprittene Grefsen og Drammen2000

Nordisk Mester utfor 2000
Norgescupvinner utfor 2000 (vant alle rittene utenom NM)1998

Nordisk mester utfor Åre 98


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på terrengsykkel.no
Gjertrud Bø

Gjertrud Bø (født 6. februar 1962) er en norsk terrengsyklist, NM-grossist, og pedagog. Hun er flere ganger Norgesmester i både rundbane og utforsykling, og verdensmester i terrengsykkel (rundbane klasse veteran) i 2002, i 2007, og i 2011.Bø var i perioder stedfortredende norsk landslagstrener i terrengsykling. 


== Referanser ==
Trond G. Hansen

Trond G. Hansen (født 20. desember 1981) er en profesjonell norsk frikjørings- og utforsyklist. Han er norgesmester i utfor 2000 og 2004.


== Meritter ==
 Norsk mester i utfor (2000, 2004).


== Referanser ==
Espen Johnsen

Espen Johnsen er navnet til flere personer:

Espen Johnsen (politiker), stortingsrepresentant/ordfører (født 1976)
Espen Johnsen (fotballspiller), fotballspiller (født 1979)
Espen Johnsen (syklist), utforsyklist
Pappa tar gull

Pappa tar gull er en norsk film  fra 1964,  basert på Arne Skouens bok med samme navn (Aschehoug, 1962) og teaterforestillingene ved Oslo Nye Teater og Den Nationale Scene av 1963.  Regi og dreiebok til komedien var ved Arne Skouen som uttalte at «Den som tror at film – og særlig norsk film – har utspilt sin rolle tar blodig feil. Kravene er bare blitt større, så står det til oss å innfri dem. Og jeg tror at kravene til et virkelig lystspill ikke er de minste. Man skal jo ikke bare få folk til å le én gang, men gjennom en hel film.»


== Handling ==
Urmaker Laffen fra Eiksmarka er Henki Kolstad,  gift med Sølvi Wang som er Pim. Etter et hekseskudd tar han idrettsmerket i gull på ekte,  og synes rollen var lettere på teatret. Fordi naboene ler blir barna Synne Skouen, Kjetil Bang-Hansen (den filosoferende sønn på gymnaset) og Torgeir Wathal flaue. Paprika er diplomaten Jon Lennart Mjøen, legen er Carsten Winger, assistert av Kubeinet Carsten Byhring som er fysioterapeut. Ligaen utgjøres ellers av Willie Hoel, Dan Fosse, Arvid Nilssen, Ernst Diesen og Finn Bernhoft.


== Mottakelse ==
Etter premieren på Klingenberg og Soria Moria ble det tre stjerner av seks mulige, fra VG som kommenterer blant annet at filmen er «litt plump ... Skouen ikke har maktet å overføre bokens blide tone til det hvite lerret.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pappa tar gull på Internet Movie Database 
(no) Pappa tar gull i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Pappa tar gull hos Filmfront
Liste over undergrunnsbaner

Dette er en liste over undergrunnsbaner over hele verden. Listen er sorterbar.


== Liste ==
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
Krigen mellom Nederland og Scillyøyene

Krigen mellom Nederland og Scillyøyene var en krig som pågikk mellom Nederland og Scillyøyene fra 30. mars 1651 til 17. april 1986.
Krigen varte i 335 år, noe som gjør det til den lengste krigen i historien, i tillegg til at det er krigen med færrest drepte, siden ingen skudd ble avfyrt, og dermed heller ingen drepte. Selv om det er tvil om gyldigheten av krigserklæringen, ble det offisielt inngått fred i 1986.


=== Bakgrunn ===
Opprinnelsen til denne konflikten kan bli funnet i Den engelske borgerkrigen. Vest i Storbritannia var Cornwall den siste royalistiske høyborg. I 1648 presset Oliver Cromwell på til fastlandet Cornwall var i hendene på parlamentarikerne. Den royalistiske marinen ble tvunget til å trekke seg tilbake, til Isles of Scilly - som lå utenfor kysten av Cornwall, og var under eierskap av royalisten John Granville. Marinen til De forente Nederlandene var på den tiden alliert med parlamentarikerne. Nederland hadde tidligere fått hjelp av engelskmennene under Åttiårskrigen (mellom 1568 og 1648) som begynte med Elizabeth I av England. Fredsavtalen i Münster (fra 30. januar 1648) hadde bekreftet nederlandsk uavhengighet fra Spania. Nederland forsøkte å opprettholde deres allianse med England, og hadde valgt å alliere seg med de britiske parlamentarikerne som den tiden var sannsynlig å vinne den engelske borgerkrigen.
Den nederlandske handelsflåten led store tap på grunn av den royalistiske flåten, med base i Scilly. I juni 1651, like etter krigserklæringen, tvang de parlamentariske styrkene under admiral Robert Blake hele den royalistiske flåten til å overgi seg. Men på grunn av uklarhetene om en nasjons krigserklæring mot en liten del av en annen, erklærte ikke nederlenderne offisielt fred.[1]
I mange år på Isles of Scilly var den lokale legenden at krigstilstanden fremdeles var gjeldende. I 1986 bestemte Roy Duncan, historiker og styreleder for Isles of Scilly Council, seg for å undersøke saken grundigere og skrev et brev til den nederlandske ambassaden i London. Ambassadens ansatte oppdaget at ingen fredsavtale noen gang hadde blitt signert, og Duncan inviterte den nederlandske ambassadøren Rein Huydecoper til å besøke øyene - og offisielt avslutte hele "konflikten" en gang for alle. Fred ble dermed offisielt erklært 17. april 1986, nøyaktig 335 år etter den antatte krigserklæringen.
Karl Gervin

Karl Gervin (født 17. november 1941) er en norsk idehistoriker og prest. Han har vært sogneprest og seniorprest ved Oslo domkirke. Gervin har magistergrad i idéhistorie oq teologisk embetseksamen. Han har skrevet bøker og artikler om by- og kirkehistorie.


== Litteratur ==
Oslo Domkirke - Mennesker og miljøer i 900 år. Aschehoug 1997
Det store bruddet – Reformasjonen i Norge, 1999 ISBN 8276940471
Klostrene ved verdens ende, 2007. ISBN 9788253030104
Har kirken mistet sin hukommelse?, 2010. ISBN 9788253033150
Reisefører til Norge det Herrens år 1315. Pax forlag 2011. ISBN 9788253034331
Dverger på kjempers skuldre. Fra kristendommens idéhistorie, Pax forlag 2013. ISBN 9788253036700
"Lectio divina. Langsom interaktiv bibellesning". Med Joel Regnard. St. Olav Forlag 2016
"Liturgi er kunsten å fly høyt". 2017
"Tidebønn. Bærekraftig bønneliv." Med Sheryl Frances Chen og Anne Elizabeth Sweet. St Olav Forlag 2018
"En dag i Herrens forgårder. Med munkene på Hovedøya 1. august 1197". St Olav Forlag 2019
"Bruksanvisning for Bibelen". St. Olav Forlag 2022
"Sankt Peter tar T-banen. Tro, fornuft og vitenskap i Norge nå." Kolofon Forlag 2022. ISBN 9788230023808
Øystein Mæland

Øystein Mæland (født 26. mars 1960 på Rjukan) er en norsk psykiater og politiker (Ap). Han ble i statsråd 27. mai 2011 utnevnt til politidirektør og sjef for Politidirektoratet. Han trakk seg med umiddelbar virkning 16. august 2012 i kjølvannet av rapporten fra 22. juli-kommisjonen. 
Fra april 2014 er Mæland direktør ved Akershus universitetssykehus.


== Karriere ==
Mæland har medisinsk embetseksamen fra 1986. I 2000 ble han godkjent som spesialist i psykiatri. Han har blant annet vært seksjonsoverlege ved Klinikk for psykiatri ved Aker sykehus, siviltjeneste som fengselslege ved Ullersmo landsfengsel og divisjonsdirektør for Psykiatrisk divisjon ved Ullevål universitetssykehus. Fra 2009 til 2011 var Mæland klinikksjef ved Klinikk for psykisk helse og avhengighet ved Oslo universitetssykehus. Han ble utnevnt til politidirektør i 2011, som den første ikke-jurist til å ha en høy stilling i politiet (der alle stillinger over politiinspektørnivå tradisjonelt har vært forbeholdt jurister). Han trakk seg fra stillingen som politidirektør 16. august 2012.
Ansatt som ny assisterende direktør i Helsedirektoratet fra august 2013.
Fra 28. april 2014 er Mæland ny direktør ved Akershus universitetssykehus.


== Politisk virke ==
Mæland var statssekretær for justisministrene Grete Faremo, Anne Holt og Gerd-Liv Valla i perioden 1994–1997. Fra 2000 til 2001 var han igjen statssekretær under Hanne Harlem. Han har også vært politisk rådgiver for utenriksminister Thorvald Stoltenberg og for olje- og energiminister Arne Øien. I 2007 støttet han offentlig Ingunn Yssen i Valla-saken og bekreftet at han gikk av som statssekretær på grunn av Vallas lederstil.Mæland var leder for AUF i Oslo 1979–1982, og sentralstyremedlem i AUF fra 1983 til 1989. Fra 2005 til 2007 var han leder for Oslo Arbeidersamfunn. Han har også sittet i Gjenopptakelseskommisjonen.


=== Medlemsjuks i AUF ===
Han satt i Oslo bystyre fra 1983 til 1986. I forbindelse med den såkalte AUF-saken innrømmet Mæland i retten i mars 1998 at han i sin tid som leder i Oslo AUF hadde søkt Oslo kommune om støtte til kurs som ikke ble avholdt i den hensikt å få mer kommunal støtte.


== Personlig ==
Øystein Mæland er gift med psykoterapeut Rolf Nicolay Aspestrand (født 1964). Det førte til debatt da det ble kjent at han fikk et barn ved surrogati i USA. Han er en mangeårig venn av Jens Stoltenberg, som han også var forlover til. Mæland avtjente siviltjeneste som fengselslege på Ullersmo landsfengsel.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Ny statssekretær i Justisdepartementet». Justisdepartementet. 24. mars 2000. Besøkt 22. juli 2010. 
Thoresen, Bente (24. februar 2007). «Etter oppryddingen». Psykisk helse 1-2007. Arkivert fra originalen 8. november 2007. Besøkt 22. juli 2010. 


== Eksterne lenker ==
(en) Øystein Mæland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Øystein Mæland hos Norsk senter for forskningsdata
Stephan Plätzer

Stephan Plätzer (født 12. september 1966 i Oldenburg i Tyskland) er en tysk lærer på Os ungdomskule. Han var en tysk friidrettstrener og tidligere mellomdistanseløper. Han er trener til, og gift med den norske kappgjengeren Kjersti Tysse Plätzer og er bosatt på Søfteland  i Os kommune. Han har blant annet trent Kjersti Tysse Plätzer frem til to olympiske sølvmedaljer, i  Sydney, 2000 og Beijing, 2008 
Plätzer er utdannet sportsjournalist og diplomsportlærer ved Idrettshøgskulen i Köln i Tyskland. 
Plätzer er medlem av IL Norna-Salhus og er trener også for sin kones bror, Erik Tysse. Han har vært ansatt i Norges Friidrettsforbund som landslagstrener innen kappgang og mellom- og langdistanseløp. I tillegg har han arbeidet i Olympiatoppens utholdenhetsavdeling.


== Referanser ==
Vassholmen

Vassholmen kan referere til øyer eller holmer i flere norske kommuner :

I Indre Oslofjord :
Vassholmene (Indre og Ytre Vassholmen) i Bærum,
Ytre Vassholmen naturreservat, se Verneområder i Akershus.I Ytre Oslofjord :
Vassholmen i Nøtterøy,
Vassholmen i Sandefjord, og
Vassholmen i Larvik – se  Liste over øyer i Vestfold.I Hordaland :
Vassholmen i Øygarden kommune, se Liste over øyer i Hordaland.I Trøndelag :
Vassholmen i Frøya
Vassholmen naturreservat i Frøya.I Finnmark :
En holme i Lebesby kommune, ifølge liste over Samiske geografiske navn i Lebesby.
Asplan Viak

Asplan Viak er et norsk rådgivende plan-, ingeniør- og arkitektfirma. Firmaet har bakgrunn i to selskap etablert i 1958 og 1962.
Rådgivningstjenestene omfatter arkitektur, by- og arealplanlegging, bygg og anlegg, energi- og miljøteknikk, geomatikk, visualisering, landskapsarkitektur, samfunnsanalyse, samfunnsplanlegging, tekniske installasjoner og vann- og miljøteknikk.  
Asplan Viak er eiet av Stiftelsen Asplan, og har over 1200 ansatte på 32 kontorer over hele Norge. I tillegg opererer selskapet i utlandet som Norplan. 


== Historie ==
VIAK (Via et Aqua; veg og vann) ble startet i Bærum i 1958 som konsulenter i kommunalteknikk. Selskapet var dels eid av ansatte og dels av svenske Viak AB.
Tor Skjånes og Per Andersson startet i 1962 Andersson og Skjånes AS i Bærum som konsulenter i by- og regionplanlegging.
Andersson og Skjånes AS skiftet i 1976 navn til Asplan.
I 1977 ble eierskapet gjort om slik at det blir heleiet av Stiftelsen Asplan.
Stiftelsens styre var generalforsamling for Asplan AS, som fra 1977 til 1985 var et selskap med avdelingskontorer rundt i landet.
Asplan AS ble et konsern i 1985, der avdelingskontorene ble egne aksjeselskap. Morselskapets styre, dvs. styret i Asplan AS, utgjorde eierne/generalforsamlingen i datterselskapene.
I 1991 kjøpte Asplan AS selskapet Viak AS, det vil si det skjedde en fusjon mellom selskapene, som etter hvert skiftet navn til Asplan Viak AS.
I 2013 overtok Asplan Viak aksjemajoriteten i arkitektkontoret Arkiplan i Trondheim.
I 2020 ble datterselskapene Asplan Viak Internet AS (GIS/ digitale kartløsninger med tilhørende mobil-apper) og Urbanet Analyse (analyser, løsninger og kunnskap innen transportområdet, med hovedvekt på by- og kollektivtransport) innfusjonert i morselskapet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Norplan