jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ivar Eikrem

Ivar Kornelius Eikrem (født 10. august 1898 i Aukra i Romsdal, død 18. oktober 1994) var en norsk gårdbruker, fisker og stortingsmann for Arbeiderpartiet.
Han ble valgt til Stortinget fra Møre og Romsdal i 1954, og ble så gjenvalgt for to perioder.
Eikrem var ordfører for Nord-Aukra kommune i perioden 1945–1947, kommunestyremedlem for perioden 1947–1951 og viseordfører for perioden 1951–1959. Fra 1945 til 1947 var han medlem av Møre og Romsdal fylkesting. Han var formann i lokallaget til Arbeiderpartiet fra  1931 til 1940 og 1945 til 1949.
Utenfor politikken var Eikrem gårdbruker og fisker.


== Kilder ==
«Ivar Eikrem». Stortinget.no. 


== Eksterne lenker ==
(no) Ivar Eikrem hos Stortinget 
(no) Ivar Eikrem hos Norsk senter for forskningsdata
A7

A7, a7 eller A-7 kan være:

Vought A-7 Corsair II, amerikansk angrepsfly
Avenged Sevenfold, heavy metal band
Hawk 75A-7 – en nederlandsk versjon av flytypen Curtiss P-36 Hawk


== Veitransport ==
Audi A7, en tysk bilmodell
Bundesautobahn 7, en motorvei i Tyskland
A7 – en motorvei i Belgia, se liste over motorveier i Belgia
A7 – en motorvei i Bulgaria, se liste over motorveier i Bulgaria
A7 – en motorvei i Luxembourg, se liste over motorveier i Luxembourg
A7 – en motorvei i Nederland, se liste over motorveier i Nederland
Gustav Jahoda

Gustav Jahoda (født 11. oktober 1920, død 12. desember 2016) var en britisk sosialpsykolog. 
Jahoda ble født i Wien, hvor han påbegynte sin utdannelse som senere ble fullført ved studier i Paris og London. Han studerte sosiologi og psykologi ved University of London før han begynte å arbeide ved University of Manchester.  
I 1952 begynte han å arbeide som professor i Ghana, hvor han utførte en rekke sammenlignende undersøkelser i psykologi.  I 1963 ble han invitert til å etablere et nytt psykologisk institutt ved University of Strathclyde, selv om han fortsatte med å reise til Vest-Afrika. Han pensjonerte seg i 1985, men han hadde lenge stilling som professor emeritus.


== Referanser ==
Matthias Calonius

Matthias Calonius (født 27. desember 1738 i sognet Saarijärvi i Finland, død 13. september 1817 i Åbo) var en fremtredende finsk jurist og embedsmann. Calonius øvde stor innflytelse gjennom sine foredrag om sivilrett, holdt for studenter på 1800-tallet og første gang utgitt i 1908 som Praelectiones in Jurisprudentiam Civilem. I likhet med andre i denne perioden forsvarte han naturretten som et middel til å rettferdiggjøre samtidens lovgivning.


== Referanser ==
Petisjon

En petisjon (av latin: petitio) er en forespørsel om å gjøre noe, i de fleste tilfeller til et samfunns regjerende myndigheter eller regent. Forespørselen gjøres av samfunnsmedlemmer som på grunn av sin stilling ikke har rett til på annet vis å ta et initiativ i politiske og administrative spørsmål. En petisjon kan være skriftlig eller muntlig, og kan i våre dager også bli overført via internett.
Karin Dreijer

Karin Elisabeth Dreijer (født 7. april 1975 i Nacka i Sverige), også kjent under artistnavnet Fever Ray, er en svensk musiker, sanger og produsent. Hen er søsken av Olof Dreijer som hen startet elektronikabandet The Knife sammen med. Dreijer har tidligere spilt i bandene Virginia og Honey is Cool. Sammen med broren Olof driver hen også plateselskapet Rabid Records. 
Dreijer bidro i 2005 med vokal på låten «What Else Is There?» av Röyksopp. I 2009 bidro hen igjen med vokal på Röyksopp-låtene «Tricky Tricky» og «This Must Be It». I slutten av 2008 lanserte Dreijer soloprosjektet Fever Ray, med singelen «If I Had a Heart». Albumet Fever Ray ble utgitt i 2009 og inneholdt 10 låter.
Dreijer har også spilt inn duetten «Volksblues» i 1998 på albumet Personality Crisis sammen med Bjørn Quartet.
I 2010 ga Dreijer (som Fever Ray) ut singelen «Stranger Than Kindness» og «Here Before». Hen har også gitt ut singelen «Mercy Street» som er en coverversjon av Peter Gabriels låt. Hen ble nominert til Nordic Music Prize 2017 for albumet Plunge.Karin Dreijer har nevnt Miami Vice, David Lynch (filmregissør og musiker) og rockebandet Fugazi som store inspirasjonskilder.
Dreijer beskriver seg selv som skeiv og med flytende kjønnsidentitet. Hen bruker pronomen "hen"/"den".


== Diskografi ==
Med Honey Is Cool

1995 – Focky Focky No Pay (EP)
1997 – Crazy Love
1999 – Bolero!
1999 – Early Morning Are You Working?
2000 – Baby Jane (EP)Med The Knife

2001 – The Knife
2003 – Deep Cuts
2003 – Hannah med H Soundtrack
2006 – Silent Shout
2013 – Shaking the HabitualMed Fever Ray

2008 – If I Had a Heart
2009 – Fever Ray
2009 – Live in Luleå
2010 – Here Before
2010 – Mercy Street
2017 – Plunge
2023 – Radical RomanticsKarin Dreijer Andersson

2011 – «No Face» (spor på samlingsalbumet We Are The Works In Progress)Medvirker på: 

1998 – «Volksblues» (på Personality Crisis med The Bear Quartet)
2000 – «Wasted» (på Fake or Real med Robot)
2001 – «Be a Stranger» (på Gay Icon med The Bear Quartet)
2001 – «Axe Man» (på Silverbullit med Citizen Bird)
2001 – «Lost in the City Nights» (på Hit that City med Yvonne)
2005 – «What Else Is There?» (på The Understanding med Röyksopp)
2008 – «Slow» (på Vantage Point med dEUS)
2009 – «Tricky Tricky» og «This Must Be It» (på Junior med Röyksopp)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Fever Ray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karin Dreijer på Internet Movie Database 
(en) Karin Dreijer hos The Movie Database 
(en) Karin Dreijer på Discogs 
(en) Karin Dreijer på MusicBrainz 
(en) Karin Dreijer på Spotify 
(en) Karin Dreijer på Last.fm 
(en) Karin Dreijer på Genius — sangtekster 
(en) Karin Dreijer på AllMusic 
(en) Karin Dreijer på AllMusic 
Karin Dreijer på Twitter
Torjus Aaland

Torjus Aaland (født 4. juni 1991) er en norsk tidligere forsvarsspiller i fotball fra Stranda i Møre og Romsdal. Han spilte seinest for Molde Fotballklubb, som han fikk proffkontrakt med i desember 2011. Han har spilt kamper for Norges G16- og G17-landslag.


== Referanser ==
VM i hundekjøring 2011 (barmark)

VM i hundekjøring barmark ble arrangert i Borken i Tyskland fra 11. til 13. november 2011.
Det var 525 deltagere fra 25 nasjoner og drøyt 1000 hunder i aksjon. Norge stilte med 26 utøvere.


== Norske resultater ==
Sparkesykkel 1 hund: Svein Ivar Moen 1. plass. Yngve Hoel 3. plass.
Sparkesykkel 2 hunder: Lena Boysen Hillestad 3. plass.
6-spann: Kjell Sørum 1. plass.
8-spann: Kjetil Hillestad 3. plass.
Sykkel kvinner: Ninan Renate Karlsen 3. plass
Sykkel menn: Viktor S. Larsen 3. plass.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Moralia

Moralia (gammelgresk Ἠθικά — fritt oversatt som Spørsmål om sed og skikk) er en samling med 78 essay og taler av den greske historikeren Plutark. 
Samlingen inneholder tekster om flere ulike emner. Her er Om Isis og Osiris, som er en viktig kildetekst til egyptisk mytologi, en drøfting av forholdet mellom høna og egget, en humoristisk dialog mellom Odysseus og en av Kirkes griser, en hyllest av Aleksander den store, en kritisk analyse av Herodot, tekster om vennskap, smiger, barneoppdragelse, dyder, overtro, kjærlighet, «mannen i månen», sjelen, reinkarnasjon, kulde, andre naturfenomener, Romerske spørsmål (Αἴτια Ῥωμαϊκά – Quaestiones Romanae) og Greske spørsmål (Αἴτια Ἑλληνικά – Quaestiones Graecae).
Siden Henri Estiennes utgave fra 1572 har verkets 78 essay tradisjonelt blitt organisert i 14 bind. Noen av tekstene er av ettertiden vurdert som pseudoepigrafiske, dvs uriktig tilskrevet Plutark.
Utdrag fra Moralia er oversatt til norsk i ulike bind av serien Verdens hellige skrifter: Om Isis og Osiris gjengis både i Zarathustras sanger med tekster om zoroastrismen og i Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei med tekster om egyptisk mytologi; mens utdrag fra Romerske spørsmål gjengis i Romersk religion.


== Eksterne lenker ==
Plutarch's Moralia from the Online Library of Liberty William W. Goodwins oversettelse til engelsk 1878 som pdf
Plutarch page at LacusCurtius Oversettelser til engelsk av On the Fortune or Virtue of Alexander, On the Fortune of the Romans, Roman Questions, Isis and Osiris, On Putting One's Enemies to Use og den antagelig pseudoepigrafiske Parallela Minora.
List of translations from Attalus.org
Plutarch's Essays Volume 3 fra Project Gutenberg
Björn Svensson

Björn Johan Dong-Soo Svensson (født 1976 i Sundsvall) er en svensk kokk kjent for å ha etablert flere restauranter i Oslo. Den første var Oscarsgate restaurant i Oslo, som i 2008 fikk innpass i Michelinguiden, hans tre senere restauranter har fått stjerner i Michelinguiden.
På 1990-tallet gikk han i lære og var pizza-baker i Sundsvall, virket en tid i Göteborg, før han rundt 1998 kom til Oslo og Eyvind Hellstrøms Bagatelle, hvor han var ett års tid. Han ble senhøsten 2000 kåret til Årets Unge Kokk, og hospiterte ved El Bulli noen uker i 2001, samt senere hos Gordon Ramsay i London, som også tilbød ham videre engasjement.Han fulgte i 2000 Terje Ness og  flere av kollegene ved Bagatelle over til Bengt Wilson og Lars Erik Underthuns Oro og ble blant annet kjøkkensjef ved stedets tapas-avdeling Plata.
Våren 2005 åpnet han Oscarsgate Restaurant i Pilestredet 63, sammen med blant andre Niklas Joakim Roslund (født 1974) fra Søgne og etterhvert servitøren Anne Perly Norstad Heggberget (født 1982). Den fikk en stjerne i Michelinguiden i 2008, men ble nedlagt like før jul i 2012.
Våren 2013 ble det kjent at Svensson skulle starte et nytt spisested med arbeidstittel «Fauna», vegg i vegg med Palace Grill på Solli plass, og med Jo Bøe Klakegg (født 1985) som sjefskokk, hentet inn fra Noma (restaurant) i København. Blant investorene er kokebokforfatter Anne-Kat (født 1972) og oversetterne Kjell Risvik (født 1941) og Kari Risvik (født 1932). Eieren av Fauna er selskapet Tavoy AS som eies av Svensson, kokken Klakegg og servitøren Heggberget (nevnt over).
9. september 2017 åpnet han restauranten Galt i Frognerveien 12 sammen med Pascal Lehmann, Daniel Hasvold Jung, Kine Jøndal og Marcus Solefors. Etter fem måneders drift ble Galt tildelt en stjerne i Guide Michelin. Dette er Svenssons tredje restaurant med en stjerne i Guide Michelin.Galt Restaurant ble stengt juni 2020.Schlägergården restaurant ble åpnet av Svensson sommeren 2021 og fikk en stjerne i Michelin-guiden i 2022.


== Utmerkelser ==
«Young Chef of the Year» 2000 og opphold på champagnehuset Moët & Chandon sitt slott Chateau Saran utenfor Epernay
«The Nordic Price», 2.-plass i 2011, utdelt av Eyvind Hellstrøm
Michelinguiden: 1 stjerne i 2008
Michelinguiden: 1 stjerne i 2014
Michelinguiden: 1 stjerne i 2018 (Galt)
Michelinguiden: 1 stjerne i 2022 (Schlägergården)


== Utgivelser ==
Kokken, bakeren, hun komikeren og mat de elsker (Cappelen Damm, 2019) sammen med Martine Fjeld og Anne-Kat. Hærland.


== Referanser ==
Ivar Erlien Furu

Ivar Erlien Furu (født 7. mai 1994 i Trondheim) er en norsk fotballspiller som spiller for Gamle Oslo.Han er fra Sunndal i Møre og Romsdal. Furu har spilt på toppnivå for Ranheim og Kristiansund.Han har vært tatt ut på aldersbestemte landslag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivar Erlien Furu – Transfermarkt 
(no) Ivar Erlien Furu – Norges Fotballforbund 
(en) Ivar Erlien Furu – FBref 
(es) Ivar Erlien Furu – as.com
Pakse

Pakse eller Pakxe (laotisk ປາກເຊ, elven Ses munning) er en by i det sørlige Laos. Det er den nest største byen i Laos og administrasjonsenter for provinsen Champasack. Byen ligger der elvene Xedone og Mekong renner sammen nær grensen mot Thailand.
Om jordbruket

Om jordbruket (latin: De Agri Cultura) er en bok av den romerske statsmannen Cato den eldre, skrevet ca 160 f.Kr.
Verket er den eldste kjente prosatekst på latin, og det eneste av Catos verk som er bevart. Det blir ofte karakterisert som en bondes notater, konkret, enkelt og tilsynelatende tilfeldig nedskrevet. Andre antikke forfattere, som Aulus Gellius, karakteriserte verket som «sterkt og kraftig», og i Oxford Classical Dictionary (1970) omtales verket som «for all of its lack of form, its details of old custom and superstition, and its archaic tone, it was an up-to-date directed from his own knowledge and experience to the new capitalistic farming». Verket er høyt verdsatt som kilde for kunnskap om jordbruk og landlig liv under den romerske republikken. 
Verket åpner med en sammenligning mellom jordbruk og andre virksomheter som sømmet seg for datidens overklasse: handel og lånevirksomhet. Cato peker på farene ved handel og det uetiske ved utlån og renter, sett i lys av Tolvtavleloven. I kontrast mener han at jordbruket fremmet både dyder og velstand, og bidro med gode borgere til samfunnet.
Cato skildrer både framstilling av vin, andre matoppskrifter og de religiøse ritualene som jordbrukerne må overholde. Tekstene som beskriver de nødvendige offer, blant annet knyttet til innhøsting og rensing av åkeren, er rytmiske og formelaktige, med et noe mer arkaisk språk enn teksten forøvrig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

Lacus Curtius latinsk tekst og engelsk oversettelse
Bjørset Fotballklubb

Bjørset Fotballklubb (stiftet 17. desember 1991) er en fotballklubb fra Molde.


== Historikk ==
Klubben spiller 2013-sesongen i 6. divisjon, etter å ha rykket ned fra 5. divisjon i 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Saima kanal

Saima kanal (finsk: Saimaan kanava; russisk: Сайменский канал – Sajmenskij kanal) er en kanal som forbinder den finske innsjøen Saimen til Finskebukta. Kanalen går fra den finske byen Villmanstrand til byen Vyborg som i dag ligger i Russland. Kanalen er 42,9 km lang, med tre sluser i Finland og fem i Russland, med en høydeforskjell på 75,7 meter.


== Bygging ==
Kanalen ble bygget i årene 1845 til 1856 og åpnet 7. september 1856. Også Vyborg lå på dette tidspunktet i Storfyrstedømmet Finland, og kanalen ble stengt i 1944 da den nedre del av kanalen havnet på russisk side av grensen sammen med hele Det karelske nes gjennom freden i Moskva 1940 etter fortsettelseskrigen. Trafikken på kanalen ble da lagt ned.


== Gjenåpning i 1968 ==
Etter at Finland i en avtale fra 1963 bygslet den russiske delen av kanalen og øya Malyj Vysotskij (russisk: Малый Высоцкий, finsk: Ravansaari), ble kanalen i årene fram til åpningen i 1968 gjenoppbygget og utvidet. 
Det bygslede området inne i Russland er ikke formelt finsk territorium, men finske regler gjelder med hensyn til trafikken på kanalen, operering av sluser og ansettelsesforholdene for personalet. Det er videre spesielle regler med hensyn til å krysse grensen til Finland via kanalen, da det ikke er nødvendig med visum til Russland for å passere gjennom den russiske delen av kanalen til Finland, men det er passkontroll på grensen.


== Dagens kanal ==
Etter gjenåpningen i 1968 har godstrafikken på innlandshavnene økt kraftig. Et omfattende system av innenlandske vannveier forbinder 120 innsjøer i det sørlige, sentrale og sørøstlige Finland, og dette er knyttet til kanalen og dermed havet. Dette medfører at også Kuopio kan nås gjennom tilstrekkelig dype kanaler og vannveier, med en samlet lengde på 814 km. Slusene er 85 meter lange og 13,2 m brede.
I 2008 ble en enighet om en forlengelse av den første 50 års leieavtalen med nye 50 år. Den årlige leiesummen ble økt fra 290 000 euro til 1,22 millioner euro, og denne vil ble regulert hvert 10. år.


== Se også ==
Liste over kanaler i Russland


== Eksterne lenker ==
(en) Saimaa Canal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Finnish Transportation Agency
Fabian Steinheil

Fabian Gotthard von Steinheil, (russisk: Фаддей Федорович Штейнгейль) eller Faddei Fjodorovitš Šteingel (født 3. oktoberjul./ 14. oktober 1762greg.  i Haapsalu, død 23. februarjul./ 7. mars 1831greg. i Helsingfors, var en  tysk baltisk greve og russisk offiser.
I mars 1810 ble Steinheil utnevnt til generalguvernør for Finland. I hans periode ble Finlands statsrettslig stilling stabilisert og forvaltningen fikk faste arbeidsformer. Gjennom sin kunnskap i svensk kom han nært innpå ledelsen i senatet og kunne ved konflikter fungere som megler. Han var derfor en godt likt generalguvernør og gikk av i 1823. Han ble boende i Helsingfors fram til sin død.
I 1812 ble han utnevnt til finsk greve og i 1819 ble han general. 
I 1813 deltok han i krigen mot Napoleon som kommandant for en hær i Kurland og Livland, og ble i denne perioden erstattet som generalguvernør av den innflytelsesrike Gustaf Mauritz Armfelt. Men han vendte tilbake som generalguvernør etter krigen på grunn av Armfelts svake helse. 


== Referanser ==


== Kilder ==
August Theodor Låstbom: Swea och Götha höfdinga-minne sedan 1720. Tredje Afdelningen: General-Gouverneurer och Landshöfdingar i Finland, Upsala 1843, s. 3


== Eksterne lenker ==
Om Fabian Steinheil, i Nordisk familjebok (2 opplag, 1919)
Erik Odlo

Erik Odlo (født 28. desember 1960) er en norsk lokalpolitiker (Sp) som var ordfører i Ringebu kommune fra 2011 til 2015.
Odlos valgkampanje i 2011 var tuftet på vennlighet og møtekommenhet, og gjorde store PR-saker av å be gjennomreisende på middag.
Han søkte ikke gjenvalg i 2015, og vendte tilbake til sitt tidligere yrke som melkebonde.


== Eksterne lenker ==
Odlo på plass i ordførerstolen
Ap overtar makta i Ringebu
Hjerteklapp

Hjerteklapp er et musikkalbum med Terje Wiik, utgitt i 1982. Dette er hans første album som soloartist.


== Sporliste ==
«Hjerteklapp» 4:15
«Videofantasi» 3:48
«Rotta» 5:12
«Gamle helter» 3:04
«Vinter-Norge» 6:26
«Lysere dager» 2:24
«68 2 CV» 4:55
«Rattet er ditt» 3:22
«Ola Narr» 4:25
«Hvite skuter» 4:20


== Musikere ==
Terje Wiik – gitar, låtskriver, sang
Bjørn Andor Drage – orgel
Thorsten Dulsrud – trommer
Øyvind Madsen – ?
Marianne Høygaard – sang
Inger Lise Larsen – sang
Hege Rimestad – sang
Ida Lind – sang
Sigurd Køhn – saksofon
Torfinn Strømsmo – komp
Terje's Transit – kor


== Eksterne lenker ==
(en) Hjerteklapp på Discogs
Ole Tvete Muriteigen

Ole Tvete Muriteigen (født 23. november 1969) er en norsk lokalpolitiker for Senterpartiet. Han er ordfører i Sør-Fron kommune i Oppland fra 2011.


== Referanser ==
Seks personer søker en forfatter

Seks personer søker en forfatter (Sei personaggi in cerca d'autore) er et skuespill skrevet i 1921 av den italienske Luigi Pirandello (1867–1936). 
Det handler om en familie på seks som vil ha en teaterdirektør til å oppføre (og skrive) en oppsetning om  faren og datterens nær-incestuøse forhold og foreldrenes skilsmisse, temaer som var usømmelige i 1921.

Ved premieren på Teatro Valle i Roma den 9. mai 1921 brøt det ut slagsmål mellom publikum og skuespillere, så Pirandello måtte snike seg ut av lokalet med sin datter.  Mottakelsen i Milano var mye likere, og i 1922 gikk det på Broadway sitt Princess Theatre. Den franske premieren på Six personnages en quête d'auteur var i 1923 ved Georges Pitoëff.
Den tyske oppsetningen Sechs Personen suchen einen Autor ble først vist på Raimundteateret i Wien den 4. april 1924. Pirandello utga en tredje versjon av stykket i 1925. Det hadde  premiere i Norge på Nationaltheatret den 25. mars 1926 med regi av Johanne Dybwad, som også var teaterdirektøren, mens August Oddvar var far til Karin Meyer. 
Forfatteren fikk Nobelprisen i litteratur i 1934 for «sine dristige og geniale nyskapelser av drama og scenekunst» og døde i 1936. Til hans 100-årsjubileum i 1967 ble det utarbeidet en ny norsk oversettelse av Carl Fredrik Engelstad, også utgitt på Gyldendal.
Stykket hadde den 1. april 1967 premiere på Nationaltheatret med Ingmar Bergmans regi, Henki Kolstad som teatersjef, Knut Wigert far til Liv Ullmann. Suffløsen var Ilse Kramm og Arne Bang-Hansen inspisient.  
I Pål Løkkebergs regi satte Fjernsynsteatret det opp i 1992 med Bentein Baardson som teatersjefen, Svein Scharffenberg som far til Iren Reppen.
Ved Den Nationale Scene i Bergen 2007 hadde  Bentein Baardson regi, Stig Amdam var teatersjefen og Erik Hivju far til Marianne Nielsen.
I 2007 var  Nicolai Cleve Brock regissør og Kai Remlov far til Marte Magnusdotter Solem på Nationaltheatret under Runar Hodne og Liv Heløe,  med ny norsk oversettelse ved Tommy Watz.
Boken ble i 1991 en del av Den norske bokklubben sitt Århundrets Bibliotek, utgitt i 1998 med Carl Fredrik Engelstad sin oversettelse fra 1967, og i 1999 med i Århundrets 100 bøker ifølge Le Monde. Komponisten Hugo Weisgall skrev i 1959 en tre-akters opera som har gått både i New York City og Chicago. Flere fjernsynshus har hatt versjoner, som Sveriges Radio i 1962 under Bengt Lagerkvist, i Tyskland i 1964 under Eberhard Itzenplitz, belgisk TV i 1967 under Robert Lussac,  Danmarks Radio sitt Seks roller søger en forfatter under Leon Feder i 1973, PBS under Stacy Keach i 1976, BBC laget en film av Bill Bryden i 1992, Fjernsynsteatret i 1992, og fransk TV så sent som i 2004 med Laurent Preyale.


== Referanser ==
Torstein Mørseth

Torstein Olaussen Mørseth (født 4. januar 1879 i Hegra i Nord-Trøndelag, død 26. mai 1960) var en norsk gårdbruker og politiker (V).
Han var sønn av gårdbruker Olaus Trulsen Mørseth og Lisbet Johnsdatter Kleven. Torstein Mørseth gikk folkehøyskole i Hegra 1895–1897 og landbruksskole på Mære i 1900. Han giftet seg i 1902 med Anna Johansdatter Arnstad fra Stjørdal og overtok i 1904 slektsgården Nordre Mørset i Hegra.Mørseth var medlem av Hegra herredsstyre 1911–1937 og ordfører 1923–1937. Han var formann i styret for landbruksskolene i Nord-Trøndelag 1937–1941 og 1945–1950 og medlem av tilsynsnemnden for Meråker- og Nordlandsbanen.


== Referanser ==
Kane (drikkekar)

Kane er brukt som betegnelse på et båtformet drikkekar med to hanker. Hankene er gjerne symetriske og kan være formet som dragehoder. Det forekommer også kaner der den ene hanken er formet som et hode og den andre som hale. Det kan være vanskelig å skille kaner fra kjenger og ølfugler, men disse har gjerne rundere eller mer oval korpus. Eldre kaner er skåret i tre, men i nyere tid er det også produsert kaner i keramikk.
I Norge ser det ut til at bruk av kaner på 1700- og 1800-tallet har vært avgrenset til Østlandet, særlig Telemark, men de har nok hatt en bredere utbredelse tidligere. I middelalderen har skipsformede bordkar vært brukt i store deler av Europa. Betegnelsen kane svaret til mellomhøytysk Kahn og hollandsk kaan som begge betyr båt. På engelsk og fransk ble de kalt nef som er avledet av det latinske navis. På tysk kalles de Schiffchen eller Nachen. Disse har vært brukt til forskjellige formål som drikkekar, vinbeholdere, matkar og lysholdere, og de minste har vært brukt til salt eller krydder. Av franske dikt fremgår det at slike kar har vært brukt som drikkekar på 1200-tallet. Båtformede drikkekar nevnes også i skriftlige, europeiske kilder på 1100-tallet, og disse var ofte forsynt med hjul.


== Se også ==
Kjenge
Ølfugl


== Litteratur ==
Gjærder, Per (1975): Norsk drikkekar av tre. Bergen – Oslo – Tromsø
Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder, bd 3, (1958), Oslo.
Visted, Kristoffer og Stigum, Hilmar, (1951): Vår gamle bondekultur. Oslo.
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo


== Noter ==


== Eksterne lenker ==
Kaner i DigitaltMuseum.no