jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Spåvise

«Spåvise»,opprinnelig tittel er En Time for sent, er en vise laget av den danske dikter og komponist Erik Bøgh. Visa er publisert i hans Hundrede Viser, som kom ut i 1850-årene. I melodisamlingen til hans Halvandethundrede Viser oppgir han at visa er laget til en norsk Nyttårsrevy i 1848. Melodien skulle være hentet fra Mehuls "A peine au sortir de l'enfance".


== Teksten ==
Min moder i mens jeg var liten lot en gang en kjerring meg spå,og alt hva hun spådde, jeg siden har sett i oppfyllelse gå.Hin kjerring med kjepp og med krykke hadde ærligen bålet fortjent,thi hun spådde: All jordelivs lykke skal han finne en time for sent.
Min onkel var en av de rike han lignet ei på sin nevø,da han verden farvel skulle sige sine penger og saligen dø.All sin rikdom han ved testamente at bortskjenke til meg hadde tenkthan lot meg og notaren hente, men vi kom just en time for sent.
Jeg et embete søkte og lykken hadde endelig laget seg så,at jeg bøyet nakken og ryggen skulle frem for herr statsråden gå.Han nikket alvorlig: Min kjære De har embetet ærlig fortjentjeg beklager Dem høyt på min ære men De kom just en time forsent.
Til en pike av elskov jeg flammer hun var god, hun var rik, hun var smukk,til sist jeg min kjærlighet fremstammet, og hun svarte meg da med et sukk:Si meg hvorfor har De ikke før vovet at forklare hva De haver ment,det er dumt thi nu er jeg forlovet De kom just en time for sent.


== Kilder til teksten ==
Gode gamle viser frem fra glemselen, Per Johan Skjærstad, Gyldendal 1982
Pete Willis

Peter Andrew «Pete» Willis (født 16. februar 1960 i Sheffield i England) er en britisk gitarist og låtskriver. Han er mest kjent som originalmedlem av hard rock-bandet Def Leppard. Han ble erstattet av Phil Collen i 1982, etter at innspillingen av bandets tredje album Pyromania var påbegynt. Han var med på å skrive flere av albumets låter, og spiller rytmegitar på samtlige spor.Etter tiden i Def Leppard spilte han i bandene Gogmagog og Roadhouse.


== Diskografi ==


=== Med Def Leppard ===
1980 On Through the Night
1981 High 'n' Dry
1983 Pyromania (kun rytmegitar)


=== Med Gogmagog ===
1985 I Will Be There (EP)


=== Med Roadhouse ===
1991 Roadhouse


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pete Willis på Discogs 
(en) Pete Willis på MusicBrainz 
(en) Pete Willis på Encyclopaedia Metallum 
(en) Pete Willis på AllMusic
På Syversletta

«På Syversletta» er en gammel vise skrevet av Lars M. Fjellstad, på bakgrunnen om livet på lasskjørerveien mellom Trysil og Elverum. Det var nok et voldsomt slit for lasskjørerne og deres hester i sjumilsskogene. Kulde, mye snø, tunge lass, samt at de var dårlig betalt. Men ifølge denne visa hadde de godt humør. Dette er nok dog en nyere vise. Melodien til denne visa er «Gjetervisa».


== Teksten ==
Ved gamle Trysilveien der står en stue gråforuten glass og dører og ingen pipe på.Igjennom veggesprungen sett nordasnoa innog frå det morkne taket har kringelmora spinn.
Nå er det lenge sea at folk i stua fannsher bodd'n Syver Spellmann, da var det liv og dans,da var det lek på sletta så mang en lørdagskveldda fridde dem på narreri og mye anna tel.
Det var han Jørund slaker han tok med folk og fantog Brubakken og han Konfus var båe på en kant.Der solgte vesle Kuppern alt sukkertøyet sittog der vart Kaku-Anne og sine varer kvitt.
Der var han Kaffe-Johan så liten og så lur,han drakk tom kaffekjelen når fysst han kom på tur.Og der var han Feier-Anders med gumman tjukk og breiog alle Hønnmo-svenska med hatta bak på snei.
Der møtte han August Dammen i sine unge århan var slik kar til jintom når fysst han fikk en tår.Han slo på skafestøvla og var så morsk og rarmen imot Håbergskjempa han vart nuk liten kar.
Ja det var mange seller som gamle Keiser Dalmed ordner og med stjerner av blekk i hopetall.Der spådde Loar-Marje i kort og kaffegrutfor fire blanke skilling ho la di framtid ut.
Der var han Døljans-Ola og gamle farger Kold,og høna oppi Haugen og Olina frå Vold.Der dansa Påskals-Olga i lag med Delka-Jon,og der vart han Vilhelm-fisker og han Morten Bakstuomn.
Det var Hultomsgutten og han gamle Røsta-Perog han Ola ifra Grøndal og mange mange fler.Ja der var leik og leven det var et lystig lagpå sletta kringom bålet til det vart lysen dag.
Det står ei gammel stue med skigarn råne nerog brønnen attom bjørka den ser en itte mer.Av grinna låg og lita står att en stolpe tauher bodd han Syver Spellmann og nå er hen lenge dau.


== Kilder ==
«Gode gamle viser frem fra glemselen», Per Johan skjærstad, Gyldendal 1982
De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, 1974
Thorvald Kierulf

Thorvald Kierulf (født 8. november 1890 i Asker, død 24. desember 1966 i Oslo) var en norsk forstmann og naturverner.Etter examen artium ved Frogner skole 1909, eksamen fra Statens skogskole i Kongsberg 1912 og forstkandidat fra Norges landbrukshøgskole 1915, var han assistent ved Hedmark Skogselskap 1912–23, sekretær i Det norske skogselskap 1923–39, hvor han var kontorsjef frem til pensjoneringen i 1960. Ellers var han redaktør for Tidsskrift for skogbruk 1939–60.
I sin tid som leder for Norges naturvernforbund 1956–63 ble Jutulhogget naturreservat 1959, Rondane nasjonalpark 1962, og Børgefjell nasjonalpark 1963 etablert. Hans urskog-kamp ga fredning av Elferdalen naturreservat 1967, Gutulia nasjonalpark 1968, Ormtjernkampen nasjonalpark 1968 og Øvre Pasvik nasjonalpark 1970.


== Meritter ==
Naturvernforbundet, leder 1956–63, æresmedlem 1963
Statens Naturvernråd, formann 1956–61
æresmedlem Østlandske Naturvernforening 1965
æresmedlem i Danmarks Naturfredningsforening
Kongens fortjenstmedalje i gull


== Utgivelser ==
Plant skog. Kort veiledning i innsamling av skogfrø, såning og plantning (1936). Seks utgaver.
Det norske skogselskap gjennom 50 år. 1898–1948 (1949). Redaktør for to bind.
Bondens ryggstø. Samtaler mellom en gårdbruker og en fylkesskogmester om skogen og den skjøtsel (1950).


== Referanser ==
Svømming under EM i svømmesport 2010 – 800 meter frisvømming kvinner

Øvelsen 800 meter frisvømming kvinner  ved EM i svømming 2010 på langbane fant sted 11. og 12. august i Budapest, Ungarn.


== Finale ==


== Eksterne lenker ==
Finaleresultater
Det er den største dårlighet

«Det er den største dårlighet» er et skillingstrykk som skal være skrevet i Hjerkinn på begynnelsen av 1800-tallet, ifølge Per Johan Skjærstad, i boken «Gode gamle viser frem fra glemselen», utgitt på Gyldendal i 1982.


== Teksten ==
Det er den største dårlighet i verden være måat give bort sin kjærlighet til den man ei kan få.Hva tenkte du på mangen gang du vennlig mot meg tokdu tenkte gjøre meg stor skam og holde deg for god.
Nu skuffet du meg meget hårdt og sorgen rammer megnu gleder du deg hvor du går for jeg bedragen er.Men lar du meg bedragen gå jeg har et dårlig motjeg beder Gud tilgive meg som stedse er meg god.
Jeg var vel neppe sytten år da jeg fikk kjærestesom aldri av mitt minne går så lenge jeg er til,når andre de forlyster seg i sine unge åri sorgen må jeg gremme meg og felde mangen tår.
Da du mitt hjerte hadde fått og lokket det av megda ville du besverge at du skulle ekte meg,men du som gjorde tvert i mot tok deg en annen vennog derfor jeg med sorgfullt mot min tid må slite hen.
Forsvoren er du hvor du går for min skyld visserlighvert trinn som du på jorden trår skal aldri lykkes dig.Hver dråpe blod som i deg er, i hver en led og lemhvert hår som du på hodet har, deg og forsvoret er.
Om dagen tenker jeg på deg når jeg går ut og innom natten på mitt hvilested uroer du mitt sinn.Du kunne i forgangen tid meg have det betjentførenn mitt sinn og hjerte ble så ganske til deg vendt.


== Eksterne lenker ==
Gode gamle viser frem fra glemselen. Oslo: Gyldendal. 1982. ISBN 8205140693.
Min sang

«Min sang» er et skillingstrykk skrevet av Marie Kristiansen fra Aurdal i Valdres. Hun reiste rundt på slutten av 1800-tallet med skillingsviser basert på sitt eget liv, og de mest kjente er Farvel, min venn og I Aurdal i Valdres. Hun gikk under navnet Valdres-Maria. Marie hadde epilepsi, eller «fallesyken» som den ble kalt, og dermed torde ingen ta henne i fast tjeneste, da de trodde dette var en sinnssykdom. Marie døde bare 53 år gammel, og ligger gravlagt på Ringebu Kirkegård.
Første bokstav i hvert av disse versene, danner til slutt navnet til Marie.


== Teksten ==
Min sang jeg vil for alle synge om mitt liv som sorgfullt erfor det er vel ingen mere som på jorden har meg kjær.
Aurdal er hvor jeg er båren og min barndom rolig svandtnu jeg bor i Gudbrandsdalen der var det min sorg opprandt.
Rolig vil jeg sorgen bære hvor i verden jeg mon gåmen herefter vil jeg ønske at jeg dypt i graven lå
Ingen er her uten moder som kan give meg litt trøstog mens jeg var ganske liten sov jeg søtt ved hennes brøst.
Elsket er jeg av min moder og elske vil jeg henne igjentidlig ble vi faderløse, tidlig ble vi uten hjem
Kanskje er det og min skjebne som for meg er stillet såat jeg skal syk og sorgfull være og ei mere glede få.
Rart min moder ennu ganger som i hytten lun og tryggmen hun bliver snart for gammel snart går hun med bøyet rygg.
Ingen mere her på jorden vil meg se og høre tilnår min moder jorden gjemmer da mitt hjerte briste vil.
Sykdom har jeg som er farlig så jeg arbeid ei kan fåderfor må jeg alltid vandre og i verden ene gå.
Tidlig kom jeg ut i verden og fikk prøve sorg og nødhvor jeg kom og sto for døren de meg mange skjellsord bød.
Ingen kan min sorg fornemme som ei sorgen prøvet haralle mine meg forlate derfor jeg på vandring tar.
Alltid mon jeg vandrer være rundt omkring fra by til landog min vise vil jeg selge til enhver i arbeidsstand.
Når jeg fri fra livets møye og min vandring her tar sluttda vil alle som meg hater blive glad for dette bud.
Sangen vil jeg byde alle som den kjøpe vil av megsiden kan du den beholde som et minne på din vei.
Efter som at visen ender kun et vers tilbake er,kjøp av meg min ringe vise skal du se hva sorgen er.
Nu mitt navn du skal få vite thi det står på visens randValdres er min kjære hjembygd i vårt skjønne Norges land.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gyldendal 1982
Jeg går i skyggen

«Jeg går i skyggen» er en vise som stammer fra Grønland/Vaterlandstrøket i Oslo, og kom ut i skillingstrykk i 1909. Forfatteren er ukjent.


== Teksten ==
All rikdom ulikt er fordelt og lykken likesåen har det herlig, andre fælt med dage tunge og grå.En eier gods og penger og glede og sol hver stunden annen kunne trenge litt for å mette sin munn.
Jeg går i skyggen trist er min dagingen gleder og hygge, livet er kun et bedrag.Derfor jeg tar meg et beger, det gir humørla dem så kalle meg tyv og fant dertil er jeg vandt.
De damer går i silke kledt og det fra topp til tå,mens min venninne rett og slett går i en kjole grå.De har ringer på hver finger som de av venner har fåttmen piken min har intet hverken av dyrt eller flott.
Men hun har to øyne, store blåselv om de er litt forfløyne, tanken kan ei fra dem gå.Når hun til meg smiler blir jeg så varmog når hun hvisker ømt mitt navn, glemt er sorg og savn.
Et skabbet får, en ussel fyr, la gå jeg vet det selvdet er dog rart hvor godtfolk bryr seg med en bagatell.Men ingen mor har tatt meg ømt til sin barmog ingen hånd har meg strøket, ei ble jeg båren på arm.
Jeg går i skyggen trist er min dagingen glede og hygge, livet er kun et bedrag.Ofte jeg tar meg et beger, det er jo santla dem så skjelle og kalle meg fant, dertil er jeg vandt.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gyldendal 1982
Elfridas forlis

«Elfridas forlis» er en norsk vise basert på Trondheimsbåten «Elfrida» som 9. desember 1959 gikk ned, etter å ha fått slagside til babord, etter et voldsomt uvær i Nordsjøen. «Elfrida» befant seg i posisjon hundre nautiske mil ut i Nordsjøen, vest for Lista. Helt nøyaktig var skipets posisjon 58°08′N 03°03′V.
Kaptein N. Breivik på «Elfrida», sendte ut denne meldingen kl 02.06, natten til den 9. desember gjennom skipets radio: «Vi går ned. Takk for all hjelp. Vi har satt ut våre styrbords livbåter og vil forsøke å forlate skipet». De 20 som var ombord på Elfrida, ble alle igjen ute på havet.
Under en minnegudstjeneste i København få dager senere, i den Norske Sjømannskirken, sa sjømannsprest Eirik Gulvåg at det første skipet som passerte der «Elfrida» gikk ned, skulle ha en stor krans med hvite blomster, sammenbundet av silkebånd med de norske farger, å legge på sjøen der «Elfrida» sank.
Opphavsmann til denne visa er Einar Asp fra Vadanesset i Nord-Trøndelag
Baker, småbruker og organist Klaus Vada satte melodi til denne teksten. Han og Einar var naboer


== Referanser ==


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gyldendal 1982.
Det vokste en lilje ved grantreets fot

«Det vokste en lilje ved grantreets fot» er opprinnelig en svensk vise, men kom og som skillingstrykk på midten av 1800-tallet. Melodien er den samme som til Min båt er så liten. Selv om det oftest står uten tekstforfatter på skillingstrykkene, skal denne visa være skrevet av Kaptein Johan Alfred Broberg, og teksten ble første gang publisert i Frelsesarmeens Barneblad Den unge soldat 28. august 1889. Det finnes en egen variant av denne gamle visa oversatt til nynorsk i 1927 av Anders Hovden, hvor Bjørn Eidsvåg laget ny melodi i 1969. Den har fått plass i Norsk Salmebok nr 493, og har som første strofe «Ein fin liten blome i skogen eg ser».


== Teksten ==
Det vokste en lilje ved grantreets fot i skogen i mos og i lyngden lille helt skjultes ved grantreets rot men sto dog så ren og så skjønn.
Si frykter du ikke at sådan stå gjemt omgivet av skuggene vagt,o nei thi jeg aldri av Herren er glemt han også på liljen gir akt.
Men ønsker du ikke i haven at stå og dufte for mennesker søtt,o nei jeg trives best blant de ringe og små til skogslilje kun er jeg født.
Men snart skal for vinterens stormer du dø du blomst som så blomstrede nyss,da hviler jeg trygt under dekket av snø og våkner ved vårsolens kyss.
For den lærdom ha min takk du lilje så skjønn, om ensom forglemt er min sti,den hånd som meg skapte meg skjermer i lønn den verner så sikkert om meg.
Om ringe og liten har Herren meg kjær jeg vandrer så lykkelig og vel,hver morgen meg bønnen til himmelen bær jeg slumrer hos Jesus hver kveld.
En kledning jeg fikk av min frelser så huld i blodet toet skinnende hvit,den passer for staden med gater av gull den passer på vandringen dit.
Lik blomsten jeg også skal visne og dø men Frelserens løfte jeg har,når støvet er gjemt under dekket av snø er ånden hos Gud i forvar.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: Gode gamle viser frem fra glemselen, Gyldendal 1982
De gamle visene 2 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1972
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Gunnar Horn (geolog)

Gunnar Hansen Horn (født 25. juni 1894 i Kristiania, død 15. juli 1946 på Kapp Linné) var en av landets fremste geologer, kjent da han ledet ekspedisjonen som fant leiren etter Andrées ballongferd på Kvitøya.
Han var bergingeniør fra NTH 1916, studerte ved Royal School of Mines i London frem til 1920, og drev oljeleting for et engelsk oljeselskap i Trinidad og Venezuela 1920-23. Med Johan Braastad lette han i 1925  etter olje i Det kaspiske hav. I 1928 mottok han en doktorgrad fra Technische Universität Berlin på en avhandling om svalbardkullenes petrografi. Fra 1929 til sin død var han ved Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser og oppdaget tilfeldigvis leirrestene fra Andrées ballongferd på Bratvaag-ekspedisjonen sommeren 1930 for å annektere Victoriaøya på Frans Josef Land. Som hobby bedrev Horn Hansen  karst-topografi over kalkstens-grottene i Nordland. I 1945 ble han leder for Norges naturvernforbund. Han døde uventet på en ekspedisjon med skuta «Mari» for å gjenopprette Isfjord radio samt utplassere nye fyrlykter langs vestkysten av Svalbard.  Hans far var arkitekt og overlærer Finn Horn.


== Utgivelser ==
Gunnar Horn (1920). «Petrografisk undersøkelse av Svalbardkullene». Norsk geologisk tidsskrift: 465-466. 
Geologisk beskrivelse over Bjørnøya (1925).  Med Anders K. Orvin.
Beiträge zur Kenntnis der Kohle von Svalbard (Spitzbergen und der Bäreninsel) (Dybwad, 1928)
«Gunnar Horn fortæller om sine indtryk fra Bjørnøya, Svalbard og Frans Josefs Land». Bergen Aftenblad. 20.1.1929. Arkivert fra originalen 10. juni 2015.  Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine.
Gunnar Horn (juli 1931). «Franz Josefs Land». Norge, tidsskrift om vårt land. Arkivert fra originalen 4. mars 2016.  Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Gunnar Horn (1947). «Karsthuler i Nordland». Norges geologiske undersøkelse, også utgitt på Aschehoug (165). 


== Referanser ==
Sladderkjerring-visa

«Sladderkjerring-visa» har sitt opphav fra Ranheim i Trondheim, hvor den kom som skillingstrykk rundt 1912.


== Teksten ==
A har det no så travelt æ skoill no væra snarmen kom no innom døra og slo av en passiar,kjelen står å koka, kom her og sett deg nedmen noka nytt forresten, og kolles står det te.
Jau takk som spør med mæ står det te nokså bramen æ va innom døra te ho Marja no i sta,du store kor det såg utm han Ola han va kleinog ungan dem gikk uflidd, og ho Marja va ålein.
Men va du no i kjerka når siste preika vadet va no nå tel fadderstas du skoill ha sett dem da.Ho Anne Lise hadde på sæ en kjole som va findem sa no det va silke men æ trur no det va lin.
Og skoan hennes Mette, æ ska sei dæ dem va blankho e no berre stasen men tru mæ det va sant.Dem sei han Søren på Øvrebø ska synes godt om humen sei du æ har sagt det, så sei æ det va du.
Og lest du det der støkket som sto i blaet nåder sko det no bli krig igjen ja kan du det forstå.Kor underlig det er med den kjærligheta dudem slåss vesst om et kvinnfolk som hete Kreta nu.
Først fikk no tyrken ti a, du hi vel hørt om hanhan ville ha a ensam, men da reist sæ alle mann.Og taka i fra tyrken, æ frøkte no han Kalbli kommandert å bli med han e jo korporal.
Ja Kreta ho e vakker og kanskje har ho pengmen kjære gudbevaremæ no bli æ vesst for lengkaffen den va go og den tredje kopp æ fårja det var likar kaffe enn den æ fekk i går.
Æ sei itj kor det va hen men fy han va vel veikog koppan, ja æ sei itj meir dem va som småboinnleik,og lite va det tiskjenkt og nokså smått med brødmen jøss det var nok bra åt mæ, det va itj dæ.
Så får du no ha farvel og mykje takk for mædu sjer vel innom døra når de såless passe sæ.Men sei itj nåkka om ka vi snakka om vi tovi ha no drokke kaffe i stille fred og ro.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gyldendal 1982
Pasquale M. D’Elia

Pasquale M. D'Elia (født 2. april 1890 i Pietracatella i Campobasso i Italia, død 1963) var en katolsk prest, sinolog og medlem i jesuittordenen.
Han trådte inn i jesuittordenen i 1904 og avla sine første ordensløfter i 1907. Han studerte ved Saint Mary's College i Canterbury (1909) og i Saint-Denis på Jersey (1910–1913). 
I en alder av 22 år ble han bestemt for de katolske misjoner i Kina. Han studerte i årene 1913–1917 kinesisk i Zikawei (Xujiahui) i Shanghai og beskjeftiget seg intensivt med kinesisk kultur og historie. I 1917 publiserte han sin første vitenskapelige sinologiske artikkel i tidsskriftet T'oung Pao, om Liang Qichao (1873–1923). Han skrev også mer populært anlagte artikler på kinesisk og italiensk. D'Elia avsluttet sine teologiske studier ved Woodstock College i Maryland (1918–1919) og i Hastings (1920–1921). 
Etter prestevielsen var han først stasjonert i Paray-le-Monial i Frankrike, og deretter, i 1922, ble han sendt til Kina igjen. Han arbeidet som misjonær i Bengbu i provinsen Anhui fra 1923 til 1925. I 1924 avla han de evige ordensløfter, og ble etterpå assignert til Aurorauniversitetet i Shanghai, og virket ved dette jesuittuniversitetet til 1926. 
Han ble da gitt i oppdrag av sin orden å virke ved dens nylig grunnlagte sinologiske sentrum i Zikawei. Her fortsatte han sitt vitenskapelige arbeide. Blant annet oversatte og kommenterte han Sun Yat-sens Sanmin zhuyi – et verk som ble oversatt til mange språk og fremdeles gjelder som et standard kommentarverk.
I 1934, etter 22 år i Kina, ble han assignert til Det pavelige universitet Gregoriana i Roma, og de neste 29 årene av sitt liv organiserte, og ledet, han det misjonsteologiske fakultet der. Her ble han professor i misjonsvitenskap og sinologi. Fra 1941 virket han samtidig ved Universitetet i Roma som professor for kinesisk språk og litteratur. 
Som dekanus for det missiologiske fakultet ved Gregoriana ble han «pavelig missiolog» og arbeidet ved en rekke av Den hellige Stols kommisjoner (blant annet vedrørende ritestriden i Kina og i forberedelseskommisjonen for Det annet Vatikankonsil).


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Referanser ==
Utsteinen

Utsteinen er en nunatak som reiser seg over innlandsisen sju kilometer nord for Vikinghøgda i den nordvestlige delen av Sør-Rondane i Dronning Maud Land i Antarktis. Den ble kartlagt av norske kartografer i 1957 basert på flyfotografering foretatt av U.S. Navy Operasjon Highjump i 1946-47 og navngitt etter sin isolerte posisjon.
Høyeste punkt ligger 1570 moh.Den belgiske forskningsstasjonen Princess Elisabeth ble etablert på Utsteinen i forbindelse med det internasjonale polaråret 2007–2008.


== Referanser ==
Mikal

Mikal er en opprinnelig norsk og færøysk kortform av mannsnavnet Mikael. Navnet brukes også noe på engelsk som en variant av Michael og noe som kvinnenavn i Sverige etter den bibelske kvinnen Mikal, datter av kong Saul som ble gift med David av Israel.
Mikal har norsk og færøysk navnedag 29. september.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Mikal  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Ole-Mikal Nilsen (f. 1955), norsk forfatter
Thomas Mikal Ford (f. 1962), amerikansk skuespiller
Mikal Olsen Lerøen (f. 1968), norsk programleder
Roy Mikal Pettersen (f. 1976), norsk tenorsanger
Mikal Blue, amerikansk musikkprodusent
Mikal Hameed, kunstner og DJ
Mikal Telle, norsk DJ og plateprodusent


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Mikal
(en) Think Baby Names: Mikal