jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bana Singh

Bana Singh (født 6. januar 1949 i Kadyal, Jammu og Kashmir) er en indisk kaptein. Han ble innrullert i 8. Jammu og Kashmir lett infanteriregiment (8th Jammu & Kashmir Light Infantry, JAK LI) tilhørende den indiske hæren 6. januar 1969. I 1987 ble han tildelt Param Vir Chakra, Indias høyeste militære dekorasjon i krigstid.


== Siachen-konflikten ==
Under Siachen-konflikten i juni 1987 ble 8. Jammu og Kashmir lett infanteriregiment sendt til Siachen-området. Det ble da funnet ut at et stort antall pakistanske infiltratører hadde trengt seg inn i området. Utkasting av disse infiltratørene ble ansett for å være en vanskelig, men nødvendig. En spesiell innsatsgruppe ble valgt til å utføre oppdraget. Bana Singh var en naib subedar (en militær grad) og utstasjonert på isbreen på daværende tidspunkt, og valgte frivillig å bli med i denne innsatsgruppen.Den pakistanske inntrengingen hadde funnet sted i en høyde på 6 450 moh, i et av høyeste områdene rundt Siachen-breen. Fra dette stedet kunne pakistanerne skyte på den indiske hærens stillinger, siden den store høyden ga en klar utsikt over hele Saltoro-kjeden og Siachen-breen. Pakistanerne kalte denne kontrollposten «Quaid Post» etter landets grunnlegger Mohammed Ali Jinnah. Fiendens post ble nærmest en uangripelig festning med isvegger på 457 meter på begge sidene. Operasjon Rajiv, oppkalt etter sekondløytnant Rajiv Pande VrC, ble iverksatt for å fjerne pakistanerne fra den strategiske stillingen. Naib subedar Bana Singh ledet sine menn gjennom en veldig vanskelig og farlig rute, der de blant annet klatret opp 1 500 meter i nesten mørke i en snøstorm. Han inspirerte sine menn med sin ukuelige mot og lederskap. Han og hans menn krøp og nærmet seg motstanderen. De kastet håndgranater, stormet posten med bajonetter og gikk fra grøft til grøft. Til slutt hadde de ryddet posten for alle inntrengere. I alt ble seks pakistanske soldater drept, tre eller fire av dem ble stukket med bajonett i nærkamper som fant sted i en høyde på 6 400 meter. 
Naib subedar Bana Singh ble tildelt Param Vir Chakra, Indias høyeste militære utmerkelse, for iøynefallende mot og lederskap under de mest ugunstige forhold. Fjelltoppen som han erobret ble omdøpt til «Bana Post» i hans ære. På tidspunktet for utbruddet av Kargilkrigen var han den eneste mottakeren av Param Vir Chakra som fremdeles tjenestegjorde i hæren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Intervju med kaptein Bana Singh
(en) Siachen Hero Bana Singh
Ingebjørg Støfring

Ingebjørg Støfring (født 16. mars 1945) er en norsk utviklingsarbeider og diplomat. Hun er Norges ambassadør i Zimbabwe.
Støfring er utdannet fra University of East Anglia i Storbritannia der hun avla mastergrad i utviklingsstudier. Hun har også studert sosiologi ved Universitetet i Oslo og har diplom i sosialt arbeid fra Diakonhjemmet Høgskole.Støfring startet sin karriere som saksbehandler i Norad, senere i Bistandsdepartementet og Utenriksdepartementet. I sitt virke i utenrikstjenesten har hun vært stasjonert ved Norges ambassader i Nairobi, Dar-es-Salaam, Pretoria og Harare. I september 2006 tiltrådte hun som ambassadør i Bangladesh. I statsråd 30. april 2010 ble Støfring utnevnt til ambassadør i Zimbabwe.Støfring ble i 2007 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden og ble i 2011 forfremmet til kommandør «for embetsfortjeneste».


== Referanser ==
Actinopodidae

Actinopodidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører den forholdsvis primitive gruppen Mygalomorphae. Det er en artsfattig familie med rundt 40 kjente arter i Sør-Amerika og Australia.


== Utseende ==
Middelsstore (gjerne 10–30 mm), kraftige, svarte edderkopper, hannene gjerne med chelicerene eller andre kroppsdeler i klare farger, for eksempel hannen av Missulena occatoria som har forkroppen inkludert chelicerene brunrød, bakkroppen klart blå. Som andre mygalomorfe edderkopper har de kraftige chelicerer med giftklør som vender bakover i hvile. Forkroppen er glatt og glinsende, den fremre delen (hodet) er markert opphøyet, de åtte øynene er spredt ut langs framkanten. Spinnvortene er ganske korte.


== Levevis ==
Som de fleste andre mygalomorfe edderkopper lever de i silkekledte ganger, som kan bli opptil 30 centimeter dype, dekket med en fall-lem av silke. Hunnen lever hele sitt liv i gangen sin, mens hannene vandrer rundt på leting etter hunner. De lever av insekter som de spretter ut og fanger når de kommer nær nok. Ulikt de fleste andre mygalomorfe edderkopper er de dagaktive. De blir kjønnsmodne når de er rundt 4 år gamle og hunnene kan leve i minst ti år. Tross sin kraftige gift blir disse edderkoppene ofte spist av små pungdyr, skolopendere og veivepser (Pompilidae).


== Giftige arter ==
De australske artene i slekten Missulena er regnet for å være svært giftige og potensielt livsfarlige for mennesker. Det er imidlertid sjelden at noen blir bitt av dem, og motgift som er utviklet mot bitt fra den kjente arten Atrax robustus (Hexathelidae) har vist seg å være effektiv også mot bitt fra disse artene. Missulena-artene er mye mindre aggressive enn A. robustus, og selv om de biter sprøyter de ikke nødvendigvis inn gift (såkalte tørre bitt).


== Utbredelse ==
Slektene Actinopus og Plesiolena er utbredt i Sør-Amerika (nord til Trinidad men mest i den sørlige delen), mens slekten Missulena bare finnes i Australia, bortsett fra én art i Chile.


== Systematisk inndeling ==

Klasse edderkoppdyr, Arachnida
Orden edderkopper, Araneae
Underorden Opisthothelae
Gruppe mygalomorfe edderkopper, Mygalomorphae
Gruppe Bipectina
Familie Actinopodidae
Slekten Actinopus Perty, 1833 – 28 arter, Sør-Amerika
Slekten Missulena Walckenaer, 1805 – 11 arter, Australia
Slekten Plesiolena Goloboff & Platnick, 1987 – 2 arter, bare i Chile


== Eksterne lenker ==
(en) Actinopodidae i Encyclopedia of Life 
(en) Actinopodidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Actinopodidae hos ITIS 
(en) Actinopodidae hos NCBI 
(en) Kategori:Actinopodidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Actinopodidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Saltorofjellene

Saltorofjellene (også kjent som Saltoro Parvat eller Saltoro Muztagh) er en fjellkjede i Karakorum. Fjellkjeden ligger i hjertet av Karakorum på den sørvestre siden av Siachen-breen, som er en av de lengste isbreene utenfor polarområdene. 
Fjellene hevdes som en del av den indiske delstaten Jammu og Kashmir og som en del av Gilgit-Baltistan i Pakistan. Under en militær operasjon i 1984 fikk India kontroll over de viktigste toppene og fjellovergangene i fjellkjeden, og pakistanske styrker ble presset inn i de glasiale dalene like vest for Saltororyggen. Av den grunn blir Saltorofjellene lite besøkt med unntak av militære styrker som tar del i den pågående Siachen-konflikten, til tross for at området byr på høye fjell og utmerkede klatremuligheter. 
På den sørvestre siden faller Saltorofjellene bratt ned mot dalene rundt elvene Kondus og Dansam, som løper sammen og danner Saltoro-elven, en sideelv til Shyok. Denne renner igjen ut i Indus. I nordvest skiller Kondus-breen fjellkjeden fra de nærliggende Masherbrumfjellene, mens i sørøst skiller Gyong-elven, Gyong-breen og Gyong-passet (Gyong La) Saltorofjellene fra Kailasfjellene (må ikke forveksles med det hellige fjellet Kailasha, som ikke ligger i denne regionen). 


== Utvalgte fjelltopper ==
Nedenfor er det en tabell over fjelltopper i Saltoro-kjeden som er over 7 200 meter høye og som har en primærfaktor på over 500 meter. (Det er et vanlig kriterium for fjelltopper med slike høyder å være selvstendige.) 


== Se også ==
Liste over verdens høyeste fjell


== Kilder ==
Jerzy Wala: Orographical Sketch Map of the Karakoram, Swiss Foundation for Alpine Research, Zurich, 1990.


== Eksterne lenker ==
(en) Saltoro Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Paul Meng Qinglu

Paul Meng Qinglu (født 1963) er en kinesisk katolsk biskop. Han er den syvende biskop av Hohhot, hovedstaden i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Hans var den første bispevielse i Kina siden desember 2007. Hovedordinator var biskop Paul Pei Junmin av Liaoning, og biskopene John Liu Shigong av Jining,  Matthias Du Jiang av Bameng (begge bispedømmer i Indre Mongolia) og Joseph Li Jing av Ningxia koncelebrerte. Utnevnelsen har fått approbasjon både av Pavestolen og den kinesiske regjering.Meng Qinglu var allerede blitt valgt som bispekandidat i juni 2005, en måned etter ha hans forgjenger, John Baptist Wang Xixian, døde, i en alder av 79 år. Da hadde fader Meng allerede ledet bispedømmets affærer i om lag et år, på oppdrag av biskop Wang etter at han var blitt alvorlig syk.
Biskopen hadde mottatt pavelig mandat for ordinasjon og var likeså godkjent av myndighetene, etter en mer langvarig prosess fra den regjeringskontrollerte bispekonferansen som tok en lang pause rundt sommerlekene i Beijing 2008.
Han stammer fra en katolsk familie. I 1985 begynte han på Indre Mongolias katolske presteseminar, og han ble presteviet fire år etter. Han underviste i moralteologi og andre emner og var studierektor frem til 1999.
Biskop Wang assignere ham til å bygge nye kirker og til å tjene som sogneprest fra 2000 til 2003. Han innehadde også ledende stillinger i den regjeringsstyrte katolske patriotiske forening i Indre Monolia fra 2001.
Erkebispedømmet Hohhot har 65.000 katolikker og 21 prester (2010).


== Referanser ==
John Baptist Wang Xixian

John Baptist Wang Xixian (født 1926, død 2005) var kinesisk katolsk biskop av Hohhot i Indre Mongolia. Han ble biskop der i 1997, og døde i 2005, etter rundt ett års alvorlig sykdom.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Kardinal Ignatius Pi Shushi (1897-1978) *1949
Biskop Joseph Zong Huaide (1917-1997) *1958
Biskop Lawrence Zhang Wenbin (1915-2002) *1981
Biskop Anthony Li Duan (1927-2006) *1987
Biskop John Baptist Wang Xixian (1926-2005) *1997


== Referanser ==
Nikita Dobronravoff

Nikita Dobronravoff (russisk: Никита (Добронравов - sivilt navn Oleg Stanislavovitsj Dobronravoff, russisk: Олег Станиславович Добронравов; født 1. januar 1962 i Murom) er en russisk-ortodoks prest, igumen, teolog, kirkehistoriker og spesialist i kirkerett. Han er rektor ved Vår Frue kirke i det russiske generalkonsulatet i Åbo i Finland.


== Biografi ==
Dobronravoff er barnebarnet til fader Jevgenij Dobronravov, en prest i den russisk-ortodokse kirke. I 1991 ble han sekretær for metropolitten Jevlogij (Smirnov) av Vladimir og Suzdal. Dobronravoff begynte på presteseminar i Moskva i 1994. Han ble viet til munk 15. april 2000 av metropolitten Kirill av Smolensk og Kaliningrad. I 1998 fikk han sin bachelorgrad i teologi med en avhandling om kirkerettog ble cand. theol.. I 2001-2005 studerte han ved det teologiske fakultet ved Åbo Akademi. 


=== Utgivelser ===
Nikita Dobronravoff, hegumen. Historien om översättning av ortodoxa liturgiska texter till svenska. – Åbo. – 2008.
Nikita Dobronravoff, hegumen. Den ortodoxa kyrkan i Sverige. – Åbo. – 2009.
Nikita Dobronravoff, hieromonk. Old believers in China 1917-1958. NY., 2007


== Eksterne lenker ==
OLD BELIEVERS of the FAR EAST In China (engelsk)
10. serierunde i Tippeligaen 2010

10. serierunde i Tippeligaen 2010 startet onsdag 5. mai med seks kamper klokken 19. Runden avsluttet med to kamper torsdag 6. mai, en kamp klokken 18 og hovedkampen mellom Molde og Aalesund på Aker Stadion klokken 20.


== Fakta ==
Skrofulose

Skrofulose er en eldre betegnelse på en form for tuberkulose som hovedsakelig lokalisert til lymfekjertlene under kjeven og på halsen, men også slimhinner i øye og nese. Det forekom også hudsymptomer, og av og til ledd- og knokkeltuberkulose. Skrofulose var tidligere en vanlig sykdom, som særlig rammet barn og unge. Den er nå imidlertid sjelden, og forekommer nesten bare blant innvandrere fra Afrika og Asia.
Martina Hansens legat var opprinnelig beregnet på barn med skrofulose. Da Martina Hansens Hospital ble bygget var sykdommen praktisk talt utryddet, og sykehuset ble bygget for pasienter med tuberkuløse sykdommer i ben og ledd.


== Se også ==
Thea Seip
Ellen Seip


== Referanser ==
And So to Sleep Again

«And So to Sleep Again»  er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Joe Marsala og Sunny Skylar. Den ble skrevet i 1951.
Sangen ble popularisert av Patti Page samme år. Pages innspilling ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 5706.
Den ble også spilt inn på plate i USA av Dick Haymes, April Stevens og Margaret Whiting. Britiske coverversjoner ble spilt inn på plate av Jimmy Young og Dorothy Squires.


== Norsk versjon ==
Arne Andersen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Og så en natt igjen». Øystein Frantzen, sang, med Robert Levins orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen HMV A.L. 3243 i 1952.


== Listeplasseringer ==
Pages versjon kom på den amerikanske Billboard Best Sellers In Stores-listen 22. september 1951 og lå der i 16 uker med nummer fire som høyeste plassering.Den lå som nummer 21 på den britiske sheet music-listen.


== Referanser ==
Ruoqiang

Ruoqiang eller Qakilik (kinesisk: 若羌县; pinyin: Ruòqiāng Xiàn; uigursk: چاقىلىق ناھىيىسى / Çakilik Nahiyisi) er et fylke i det autonome prefektur Bayin'gholin i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Hovedsetet er byen Ruoqiang.
Befolkningen i fylket var på 28 786 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==

Oldtidsbyen Loulan, hvis ruiner ble avdekket i 1899 av den svenske forskningsreisende Sven Hedin, ligger nordvest for Lop Nor, innen fylket Ruoqiangs territorium. 
Ruinbyen Miran er også i fylket, likeså nekropolisen Xiaohe.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 218 ender her. Den løper fra Yining til Ruoqiang, begge i den autonome region Xinjiang. 
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.


== Litteratur ==
Folke Bergman:  Archaeological Researches in Sinkiang. Especially in the Lop-Nor Region. (Reports from the Scientific Expedition to the Northwestern Provinces of China under the Leadership of Dr. Sven Hedin / Scientific Expedition to the North-Western Provinces of China: Publication 7). Thule, Stockholm 1939.
Sven Hedin og Folke Bergman: History of an Expedition in Asia 1927–1935. Reports: Publication 25: Part III 1933-1935, Statens Etnografiska Museum, Stockholm 1944.
Folke Bergman: Travels and Archaeological Field-work in Mongolia and Sinkiang: a Diary of the Years 1927-1934. In: Sven Hedin und Folke Bergman: History of an Expedition in Asia 1927–1935. Part IV: 1933–1935. General reports, travels and field-work. (Reports: Publication 26.), Statens Etnografiska Museum, Stockholm 1945.
V. H. Mair: The Rediscovery and Complete Excavation of Ördek's Necropolis. In: Journal of Indo-European Studies 34, 2006, No. 3/4, p. 273–318.
Alfried Wieczorek og Christoph Lind: Ursprünge der Seidenstraße. Sensationelle Neufunde aus Xinjiang, China. Reiss-Engelhorn-Museen, Mannheim. Theiss, Stuttgart 2007. ISBN 380622160X


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
L'ancienne cité de Loulan (Radio Chine Internationale)
Loulan, une ville mystérieusement disparue dans le désert (Folkets Dagblad, 27. mars 2003)
Qiemo

Qiemo eller Qarqan (kinesisk: 且末; pinyin: Qiěmò; uigursk : چەرچەن / Çerçen), er et fylke i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina. 
Hovedsetet, også Qiemo og kanskje bedre kjent som Cherchen, er en oaseby på 1200 moh ved elven Cherchen-Darya. Den var av stor betydning for den klassiske Silkeveien, en forgrening av denne gamle handelsveien som valgte å omgå ørkenen Taklamakan på sørsiden. 
Folketallet var på 52 651 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
Zaghunluqgravene (扎滚鲁克古墓群, Zhagunluke gumuqun) ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Administrative enheter ==
Storkommune:

Qiemo 且末镇Kommuner:

Aral 阿热勒乡, Qongkol 琼库勒乡, Tograklik 托格拉克勒克乡, Bagerik 巴格艾日克乡, Yengiostang 英吾斯塘乡, Aktikan Dong 阿克提坎墩乡, Koxsatma 阔什萨特玛乡, Tatirang 塔提让乡, Aqqan 阿羌乡, Koramlik 库拉木勒克乡, Oyyaylak 奥依亚依拉克乡.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.


== Litteratur ==
Sven Hedin: Scientific Results of a Journey in Central Asia, 1899-1902, vols. i. and ii. (1905–1906)

Sven Hedin: The Tarim river. Brockhaus, Leipzig 1904 (Scientific Results of a Journey in Central Asia 1899–1902, Band 1).
Sven Hedin: Lop-Nor. Brockhaus, Leipzig 1905 (Scientific Results of a Journey in Central Asia 1899–1902, Band 2).


== Referanser ==
Savnevise

«Savnevise» er en sang som var med på Knutsen & Ludvigsens selvitulerte debutalbum som kom ut i 1970. Sangen ble sunget av Knutsen (Øystein Dolmen).
«Savnevise» er ikke blant Knutsen & Ludvigsens mest kjente, men sangteksten ble aktuell etter at Gustav Lorentzen (Ludvigsen) døde plutselig 21. april 2010.
Albumet er lagt opp som en barnetime der sangene kommer sammen med en historie om dagliglivet til Knutsen og Ludvigsen. De to får brev fra myndighetene om at de ikke får lov til å bo i jernbanetunnelen de bor i, men senere får de et nytt brev om at de får lov likevel. Knutsen jubler og Ludvigsen går seg en tur i tunnelen, men da blir Knutsen trist og savner ham, og synger Savnevise.


== Eksterne lenker ==
VG: Minner Lorentzen med «Savnevise» (22. april 2010)
Adresseavisen: Det massive savnet (kommentar av Terje Eidsvåg, 23. april 2010)
Minfeng

Minfeng (kinesisk: 民丰县; pinyin: Mínfēng Xiàn; uigursk: نىيە ناھىيىسى / Niye Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Hotan i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Oldtidsbyen Niya, hvis ruiner ble oppdaget i 1901, ligger i sørlig rand av ørkenen Taklamakan, ca 100-150 km fra dagens småby Minfeng.
Befolkningen var på 33 132 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Niya yields buried secrets
Ancient City of Niya (travelchinaguide.com)
Keriya

Keriya eller Yutian (kinesisk: 于田县; pinyin: Yútián Xiàn; uigursk: كېرىيە ناھىيىسى / Keriye Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Hotan i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 206 728 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
Ruinbyen Yuansha (Yuansha gucheng) fra det vestlige Han-dynastiets tid ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Qira (Hotan)

Qira eller Chira (kinesisk: 策勒县; pinyin: Cèlè Xiàn; uigursk: چىرا ناھىيىسى / Çira Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Hotan i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken.
Befolkningen var på 131 555 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
Den gamle oasebyen Dandan Uilik (Dandanwulike yizhi, 丹丹乌里克遗址) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Den ble offer for sanddynene, ble fraflyttet og ble en spøkelsesby.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Chinese and Japanese Experts Restore Frescoes in Xinjiang
The Jam

The Jam var et engelsk rockeband, som var aktive i perioden fra slutten av 1970-tallet til begynnelsen på 1980-tallet. Bandet slo igjennom samtidig med framveksten av punkbølgen, og hadde med sin hurtige musikk og sin fremtoning som «sinte unge menn» en del likhetspunkter med andre punkband. Bandets medlemmer var imidlertid i starten pent kledd i dresser, og bandets musikk inneholdt en rekke elementer fra blant annet The Beatles, Motown og britisk populærmusikk fra 1960-tallet, og The Jam plasserte seg dermed som eksponent for gjenopplivningen av mod-subkulturen.
The Jam hadde 18 Top 40-singler på rad på de britiske hitlistene fra bandets debut i 1977 til 1982, herav 4 nr.1-hit. 
Bandet besto av Paul Weller (gitar og vokalist), Bruce Foxton (bassgitar) og Rick Buckler (trommer). Opprinnelig var det ytterligere en gitarist, Steve Brooks, men han forlot bandet før utgivelsen av The Jams debutsingle «In the City» i april 1977. Weller oppløste bandet i 1982, og dannet deretter The Style Council.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
In the City (1977) #20 UK
This Is the Modern World (1977) #22 UK
All Mod Cons (1978) #6 UK
Setting Sons (1979) #4 UK, #137 US
Sound Affects (1980) #2 UK, #72 US
The Gift (1982) #1 UK, #82 US


=== Livealbum ===
Dig the New Breed (1982) #2 UK, #131 US
Live Jam (1993) #25 UK
The Jam at the BBC (2002) #33 UK


=== Samlealbum ===
Snap! (1983) #2 UK
Compact Snap! (1985)
All The Choice Cuts (1990)
Greatest Hits (1991) #2 UK
Extras (1992) #15 UK
Wasteland (1992)
Beat Surrender (1993)
The Jam Collection (1996)
The Master Series (1997)
The Very Best of The Jam (1997) #9 UK
The Sound of the Jam (2002) #3 UK
The Best Of The Jam – The Millennium Collection (20th Century Masters) (2003)
Gold (2005)
The Jam Story (2006)


=== Singler ===
«In the City» (1977)
«All Around the World» (1977)
«The Modern World» (1977)
«News of the World» (1978)
«David Watts»/«A Bomb in Wardour Street» (dobbelt A-side) (1978)
«Down in the Tube Station at Midnight» (1978)
«Strange Town» (1979)
«When You're Young» (1979)
«The Eton Rifles» (1979)
«Going Underground» / «Dreams of Children» (dobbelt A-side) (1980)
«Start!» (1980)
«That's Entertainment» (1981)
«Funeral Pyre» (1981)
«Absolute Beginners» (1981)
«Town Called Malice» / «Precious» (dobbelt A-side) (1982)
«Just Who Is the 5 O'Clock Hero?» (1982)
«The Bitterest Pill (I Ever Had to Swallow)» (1982)
«Beat Surrender» (1982)


=== Video & DVD ===
Trans Global Unity Express (1983)
The Very Best Of The Jam (1997)
The Complete Jam On Film 1977-1982 (2002)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Jam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Jam på Discogs 
(en) The Jam på MusicBrainz 
(en) The Jam på Spotify 
(en) The Jam på Songkick 
(en) The Jam på Last.fm 
(en) The Jam på Genius — sangtekster 
(en) The Jam på AllMusic 
The Jam Official Website
The Jam på BBC
Billboard.com-artikkel 'From the Jam' Arkivert 16. februar 2008 hos Wayback Machine.
Vanessa Thorpe, 25 years on, life in the Jam is revealed, Guardian/Observer, 15 July 2007
Chira

Chira kan vise til:

Chira (øy), ei øy i Costa Rica
Qira (Hotan), et fylke i prefekturet Hotan i Folkerepublikken Kina
Qira

Qira kan være:

Fylket Qira i prefekturet Hotan i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina;
Byen Qira i Galilea i Det Hellige Land.
Lop

Også ørkenlandskapet – den inntørkede innsjøen – Lop Nor kalles Lop.

Lop (kinesisk: 洛浦县; pinyin: Luòpǔ Xiàn; uigursk: لوپ ناھىيىسى / Lop Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Hotan i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 228 017 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
Den buddhistiske klosterbyen Rawaks ruiner (Rewake Fosi yizhi) og Shanpulagravfeltet (Shanpula gumuqun) ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. 


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider