jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hove gård

Hove gård er en matrikkelgård på sørvestre del av Tromøy. Gården ligger på et nes, med havet på yttersiden, og Hovekilen på innsiden. Hovekilen er et beskyttet havneområde, men kun egnet for mindre fartøyer. Merdø og Gjessøya er nærmeste naboskap til Hove. Matrikkelgården Hove besto fram til 1942 kun av ett bruksnummer, og hadde en eier. I 1942 ble gården kjøpt av staten, og tatt i bruk av okkupasjonsmakten. Gården eies i dag av Arendal kommune.Hovedbygningen er fra omtrent 1725, og ble oppført etter at den opprinnelige bygningen brant.
Under gården har det til tider vært en eller to husmannsplasser, og tidlig på 1800-tallet ble det drevet garveri på gården.


== Eiere ==
Første gang gården Hove nevnes er i 1595. Gården var da krongods. 19. mai 1659 ble gården pantsatt mot et lån på 20 000 riksdaler. 31. mai 1663  solgte kongen Hove gård til Oluf (Ole) Jensen Brun. Dette var en del av krongodssalget hvor den dansk-norske stat, ved kongen, solgte store jordeiendommer for å finansiere krigføring. Kjøperen var en formuende kjøpmann i Arendal. Om Ole Jensen og hans familie bodde på Hove er uvisst.Det var så forskjellige eiere frem til 1737, hvor Mathias Jensen Aalholm kjøpte gården. Gåren var i familiens eie frem til 1891, hvor den ble solgt av skipsreder Nils Aalholm til skipsbygger Anders Henriksen Friisø som eide Friisøen Skibsverft. Den ble så solgt i 1913, denne gang til apoteker Onsager og A. Evensby, som igjen solgte den til trelasthandler Chr. Hauge. Han hugget ut skogen tilhørende gården. Skogen ble så vernet av Tromøy herredstyre som vedtar «Vernevedtægter» i 1914 etter lov om «Værneskogens bevarelse og mod skogenes ødelæggelse» av 1893. Hauge solgte gården videre i 1915 til Knut Engelskjøn.
Under andre verdenskrig ble gården okkupert av tyskerne, og det ble anlagt en luftvernskole (Feld Flakartillerie-schule (Nord) 50). Området ble bygget ut med over 70 bygninger av tyskerne. Etter krigen overtok det norske forsvaret, og anla rekruttskole for luftvernartilleriet. Skolen opphørte i 1963, og Statens Bygge- og Eiendomsdirektorat (dagens Statsbygg) utviklet stedet til leirsenter. Eiendommen ble i 1998 solgt til Arendal kommune, som siden 2002 har lagt driftsansvaret til Hove drifts- og utviklingsselskap, et selskap som er eid 100% av kommunen.


== Jordbruk og poteter ==
Det har igjennom tidene blitt drevet omfattende jordbruk på gården, og det hevdes at stedet er det første i Norge hvor det ble dyrket poteter. Dette er dokumentert i toldskriver Nils Aalholms hagedagbok for 31. mai 1757, hvor det står skrevet i hagedagboken for 31. mai 1757 at det er «observeret Potatoes at opkomme». I 1773 ble det satt 5 015 poteter på gården. Hove gård kunne på 1800-tallet, sammen med andre gårder nær Hovekilen, utvikle et moderne jordbruk basert på salg av produkter i Arendal. Det var grei transport av varer via sjøveien inn til byen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hove Leirsenter – Hove gård
Aaks – Hove skog Arkivert 23. september 2011 hos Wayback Machine.
Aaks – Tromøypoteten Arkivert 10. mars 2012 hos Wayback Machine.
Aaks – Hove leir, fra krig til rock Arkivert 21. juli 2011 hos Wayback Machine.
Folkeswing

Folkeswing kalles også 4-takt swing og er en norsk dans skapt med basis i tradisjonell swingdans og folkedans. Danseformen regnes som en gren av swingdans og utgjør en selvstendig konkurransegren i Norges Danseforbund.Utenfor de større byene er det denne dansen de fleste nordmenn forbinder med begrepet «swing». Turene går ofte opp på 4 taktslag – altså én takt. Folkeswing er vidt utbredt i landet og er i hovedsak basert på studier av tradisjonsdansere. Danseformen har siden 1999 vært en egen konkurransegren i Norges Danseforbund.Det finnes flere dialekter av dansen, men hovedtrekkene er like.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hauge, Arne (2013). Norsk folkeswing : en lærebok. Krabat Forlag. ISBN 978-82-999383-0-3.
Loop

Loop kan være:

LOOP (stiftelse) Pådriver og koordinator for kildesortering og gjenvinning i Norge.
Rull (balanseror-rull), en manøver i kunstflyvning (eller for ethvert stivt legeme) hvor det roteres helt rundt den langsgående akse (rulling)
Tønnerull, en manøver i kunstflyvning (eller for ethvert stivt legeme) hvor det roteres helt rundt både den langsgående akse (rulling) og laterale akse (slingring)
Berg- og dalbane med en vertikal sløyfe på 360 grader.
Loop-TV TV-kanaler som sender  program 24 timer i døgnet, hvor programmet gjentas, oftest hver time
Loop Head Et nes på østkysten av øya Irland
Loop (Tyskland) En kommune i Tyskland
Streaking

Streaking innebærer at man tar av seg klærne sine og løper naken gjennom et offentlig område. Det er tale om offentlig nakenhet med glimt i øyet, som i stedet for å sjokkere er det ment å underholde potensielle tilskuere.


== Eksterne lenker ==
(en) Streaking – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Papua Ny-Guineas bank

Papua Ny-Guineas bank (Bank of Papua New Guinea) er sentralbanken i øystaten Papua Ny-Guinea. 


== Historie ==
Papua Ny-Guinea fikk sin selvstendighet fra Australia 16. september 1975. Før landet fikk egen sentralbank var det en filial av Australias sentralbank som fungerte som sentralbank. I 1971 nedsatte Select Committee on Constitutional Development en bank-komité, som anbefalte at det ble etablert en egen banknæring i landet. I 1973 ble sentralbankloven (Central Banking Act) vedtatt, og 1. november samme år hadde sentralbanken sin første virkedag.I 1973 begynte også regjeringen også å planlegge innføringen av en egen valuta, og en arbeidsgruppe i Finansdepartementet og Australias sentralbank sin filial i Port Moresby begynte å arbeide med disse planene. I april 1975 ble Papua Ny-Guineas nye valuta tatt i bruk; Kina og toea. 
Den nyeste sentralbankloven er fra år 2000.


== Målsettinger ==
Sentralbankloven definerer sentralbankens stilling og funksjoner. Hovedmålsettingen er definert som lav og stabil inflasjon, samt en sunn økonomi:

"The Central Bank shall, within the limits of it's powers, ensure that it's monetary and banking policy is directed to the greatest advantage to the people of Papua New Guinea, and direct its efforts to promoting monetary stability and a sound and efficient financial structure." (Central Banking Act, 1973)


== Sentralbanksjef ==
Pr mars 2017 er Loi Bakani sentralbanksjef, og Gae Kauzi er visesentralbanksjef. Bakani ble utnevnt 9. november 2009, og ble utnevnt for en periode på syv år. 
Den første, og hittil lengstsittende sentralbanksjefen var Henry ToRobert, som satt fra 1973 til 1993. Etter han overtok Mekere Morauta, som satt fra juli 1993 til september 1994. Morauta har også senere vært statsminister i Papua Ny-Guinea. Deretter hadde Koiari Tarata stillingen i nesten fire år, før John Vulupindi overtok i fire måneder i 1998. Morea Vele var sentralbanksjef en kort periode fram til 1999, da Leonard Wilson Kamit overtok. Han satt helt til 2009, da Loi Bakani overtok.


== Se også ==
Liste over verdens sentralbanker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
En moderne familie

En moderne familie (originaltittel Modern Family) er en amerikansk komiserie som ble sendt på ABC fra 2009 til 2020. Serien er filmet som en fiktiv dokumentarfilm og ble skapt av Christopher Lloyd og Steven Levitan. 
Serien har totalt vunnet 22 Emmy-priser, i tillegg til én Golden Globe pris. I Norge går serien på TV 2 og tidligere på den nå avviklede TV 2 Humor.


== Rollefigurer ==
Serien følger Jay Pritchett, hans to voksne barn Claire Dunphy og Mitchell Pritchett, og deres respektive ektefeller, barn og stebarn. 

Jay har giftet seg på nytt, med Gloria Delgado Pritchett som han har sønnen Fulgencio (Joe) Pritchett med. Gloria har også sønnen Manny Delgado fra et tidligere ekteskap.Jays datter Claire er husmor. Hun er gift med eiendomsmegleren Phil Dunphy, som er selverklært "kul pappa". Sammen har de tre barn: Haley Dunphy, en stereotyp jålete og klumsete tenåringsjente, Alex Dunphy, en nerdete, smart jente, og Luke Dunphy, en noe uhåndterlig og lite gjennomtenkt gutt.Jays sønn Mitchell Pritchett er advokat. Han er gift med Cameron Tucker, og sammen har de adoptert datteren Lily Tucker-Prichett fra Vietnam.Med disse innviklede familiebåndene fremstår familien som en «moderne familie», og serien baserer seg på komiske situasjoner som mange familier møter i virkeligheten. 


== Rolleliste ==
Ed O'Neill – Jay Pritchett
Sofía Vergara – Gloria Delgado Pritchett
Julie Bowen – Claire Dunphy
Ty Burrell – Phil Dunphy
Jesse Tyler Ferguson – Mitchell Pritchett
Eric Stonestreet – Cameron Tucker
Sarah Hyland – Haley Dunphy
Ariel Winter – Alex Dunphy
Nolan Gould – Luke Dunphy
Rico Rodriguez II – Manny Delgado
Aubrey Anderson-Emmons – Lily Tucker-Pritchett
Jermy Maguire – Fulgencio Joseph «Joe» Pritchett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Modern Family – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) En moderne familie på Internet Movie Database 
(en) En moderne familie på Rotten Tomatoes 
(en) En moderne familie på Metacritic
Postimees

Postimees er en estisk dagsavis med et opplag på mellom 61 000 og 72 000 og dette gjør avisen til Estlands nest største avis, etter løssalgsavisen SL Õhtuleht. Postimees betyr «postmann» eller «budbringeren».


== Historie ==
Etter tillatelse fra Alexander II fikk Perno Postimees ehk Näddalileht trykketillatelse i 1856. Avisen kom ut i Pärnu i perioden 1857–1863 som et åttesiders ukeblad på estisk. Redaktør var Johann Voldemar Jannsen. Den andre estisk-språklige avisen som fikk trykketillatelse samme år, Tartu-avisen Tallorahwa Postimees, gikk inn etter bare to år.
I 1864 forlot Jannsen Perno Postimees, og ga sammen med forlagsmannen Laakman ut ei konkurrerende avis, Eesti Postimees, som snart ble mer populær enn Perno Postimees. Begge avisene var viktige i den estisk nasjonale bevegelsen i siste halvdel av 1800-tallet.
I 1882 solgte Jannsen Eesti Postimees, og denne ble i de neste tre årene redigert av Karl August Hermann. I 1884 kjøpte Karl August Hermann avisen, og flyttet redaksjonen til Tartu.
Pärnu Postimees eksisterte fram til 1885. Under ledelse av Hermann kom den nystartede avisen Postimees i Tartu som en etterfølger til Pärnu-avisen, først som ukeavis (1886/87), deretter 1887-91 tre ganger i uken. I 1891 ble Postimees den første estiske dagsavisen. Både Eesti Postimees og Postimees var talerør for motstanden mot tsarens russifisering av Estland. I 1896 solgte Hermann Postimees til et eiendomsselskap. 
En medeier ble også den estiske journalisten og politikeren Jaan Tõnisson. Han ble gjennom Postimees en sentral person i presselandskapet i den selvstendige republikken Estland i 1918. Han var medeier i avisen fram til 1930 og avisen sjefredaktør i årene 1896 til 1935.
Da Estland ble besatt av Sovjetunionen i juni 1940 som følge av Molotov–Ribbentrop-pakten, ble også pressefriheten avskaffet. Postimees kom da ut som et talerør for kommunistene, og ble 28. september 1940 erstattet av avisen Tartu Kommunist fram til 24. juni 1941, da Estland ble besatt av Tyskland under Operasjon Barbarossa. Under den tyske okkupasjonen av Estland utkom avisen fra 13. juli 1941 til 16. september 1944, fra august 1944 under navnet Uus Postimees, mens den fra 1945 tok tilbake det gamle navnet Postimees. Fra 1. mai 1948 og fram til 1990 ble den gitt ut som en kommunistisk avis under navnet Edasi («Fremad»).


== Postimees i dag ==
Etter den nye selvstendigheten ble Postimees utgitt på nytt i 1991. Eier er Eesti Meedia Gruppe, hvor det norske mediekonsernet Schibsted i dag eier 92,5 % av aksjene.
Til Postimees-gruppen hører også regionavisene Tartu Postimees, Pärnu Postimees, Sakala, Virumaa Teataja, Järvamaa Teataja og Valgamaalane. Fra og med 1995 kommer Postimees også ut i en intetnettutgave. Fra og med 2005 kommer det også en russisk-språklig utgave av dagsavisen, med et opplag på 25 000.
Hovedredaksjonen ligger i Tallinn, med regionkontor i Tartu og Pärnu.


== Eksterne lenker ==
Postimees (på estisk og russisk)
Schibsted-konsernet
Eeste ajalehtede liit (Estonian Newspaper Association (på estisk og engelsk)
Ibn al-Nadim

Abu'l-Faraj Muhammad bin Is'hāq al-Nadim (persisk: ابو الفرج محمد بن إسحاق النديم), kjent under navnet Ibn al-Nadim, var en sjiamuslimsk lærd, bibliotekar og bokhandler. Noen forskere anser han som en perser, men dette er ikke sikkert. Han døde 17. september 995 (eller 998). Han er kjent som forfatter av Kitab al-Fihrist, et encyklopedisk verk. 


== Liv og virke ==
Svært lite er egentlig kjent om hans liv. Han var en bokhandler, en kalligraf som kopierte manuskripter for salg, akkurat som hans far tidligere hadde vært. Han bodde i Bagdad, og i noen tilfeller har han nevnt et opphold i Mosul. 
I 988 e.Kr., året boka hans ble samlet sammen, rapporterer han at han var i Konstantinopel (Dar al-Rum). Blant sine lærere nevner han al-Sirafi (død 978-9), 'Ali b. Harun b. al-Munazhzhim (død 963) and filosofen Abu Sulayman al-Mantiqi. Han tilhørte kretsen til en sønn av 'Ali b. 'Isa «den gode visir» av Banu al-Jarrah, som han berømte for sin dyptgående kunnskap om grekernes, persernes og indernes logikk og vitenskap. Ibn al-Nadim møtte også den kristne filosofen Ibn al-Khammar i sitt hus. Med disse mennene, hvorav ingen var ortodokse sunnimuslimer, delte han en beundring for filosofi og særlig for Aristoteles, og den greske og hinduistiske vitenskapen i antikken (før-islamsk tid). 


=== Kitāb al-Fihrist ===
Hans store bok, Kitāb al-Fihrist, gir rikelig med kunnskap om før-islamsk Persia og dets litteratur i den klassiske islamske sivilisasjonen, men dessverre er kun et veldig lite utvalg av de mange persiske bøkene til Ibn al-Nadim bevart. Ifølge bokas korte forord er den ment å være en indeks over alle bøker skrevet på arabisk, enten av persere, arabere eller andre. Det fantes allerede bøker (tabaqat) som tok for seg poetenes biografier. Kitāb al-Fihrist ble utgitt i år 938; den finnes i to manuskriptutgaver, den mer fullstendige utgaven inneholder ti «diskurser» (maqalat). De første seks av dem er detaljerte bibliografier av bøker om islamsk emner:

de hellige skriftene til muslimer, jøder og kristne, med vekt på Koranen og hadith
verk om grammatikk og filologi
Historie, biografi, slektsforskning og lignende
poesi
dialektisk teologi (kalam)
lover (fiqh) og hadithDe fire siste diskursene tar for seg sekulære emner:

filosofi og
vitenskap
tegnforklaringer, fabler, magi, besvergelse etc.
doktriner (maqalat) i andre religioner (manikeisme, hinduisme, buddhisme og kristendom)
AlkymiHan oppga kun titlene på de bøkene som han selv hadde sett, eller hvis eksistens var garantert av en troverdig person.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gray, L. H.  (1915): «Iranian material in the Fihrist», Le Muséon, 3/1, s. 24–39.
Nicholson, R. A. (1907): A Literary History of the Arabs, Cambridge.


== Eksterne lenker ==
(en) Encyclopedia Iranica
John Berryman

John Berryman (født John Allyn Smith jr. 25. oktober 1914 McAlester, Oklahoma, død 7. januar 1972 i Minneapolis, Minnesota) var en amerikansk poet og forfatter.
Han var en sentral skikkelse innen amerikansk poesi i den andre halvdel av det 20. århundre og han ble ofte regnet som en av grunnleggerne av den konfesjonstro skolen av poesi. Han var forfatter av «The Dream Song», som er en leken og vittig, og likevel morbid poesi. 
Berryman ble ferdig uteksaminert fra Columbia University i 1936. En pamflett med tittelen Poems ble utgitt av ham i 1942 og dette var hans første ordentlig bok. Han har siden den gang gitt ut flere diktsamlinger, pamfletter og romaner.
I 1926, da Berryman var tolv år gammel, begikk faren hans, John Allyn Smith Sr, en bankmann i Minneapolis, selvmord da han skjøt seg selv. Etter farens død, giftet moren seg på nytt med en annen mann og det var da den senere poeten fikk etternavnet Berryman etter morens nye mann. 
Visjonen om at faren hadde begått selvmord hjemsøkte til stadighet John Berrymans poetiske fantasi, og dette temaet står det indirekte om i boken Dream Songs flere ganger. John Berryman var alkoholiker, og Som voksen slet Berryman med alkoholisme og depresjon noe som gjorde at han ikke klarte å skrive god poesi. Om morgenen den 7. januar 1972, drepte Berryman seg ved å hoppe fra Washington Avenue Bridge i Minneapolis, Minnesota.


== Referanser ==
Jesus, Savior, Pilot Me

«Jesus, Savior, Pilot Me (The Sailor's Hymn)» er en amerikansk salme. Teksten ble skrevet av Edward Hopper og publisert i The Sailor's Magazine (1871) og i The Baptist Praise Book (1871).
Det maritime temaet gjenspeiler Hoppers prestegjerning ved the Curcxh of the Sea and Land i New York City, hvor han møtte sjøfolk fra hele verden.
Melodien er «Pilot», komponert av John E. Gould i 1871. Alternativ melodi er «Toplady», skrevet av Thomas Hastings i 1830.


== Norsk versjon ==
Bernhard Fjærestrand har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jesus, Frelser, los du meg»


=== Innspillinger (i utvalg) ===
Frank Nordli, sang Kjell Krane, klaver Johan Øian, hammondorgel. Innspilt i Oslo 27. februar 1961. Utgitt på EP-platen Herre, Frelser, los du meg (Philips 421 672 PE).
Joneid og Brakvatne, sang og spill. Innspilt i 1963. Utgitt på EP-platen RCA REP 396.


== Eksterne lenker ==
Jesus, Savior, Pilot Me
William H. Whyte

William H. Whyte (født i 1917 i West Chester, Pennsylvania, død 12. januar 1999 i New York City) var en amerikansk urbanist, organisatorisk analytiker og journalist.
Mens Whyte jobbet med New York City Planning Commission i 1969, begynte han å bruke direkte observasjon for å beskrive atferd i bymessige omgivelser. Med forskningsassistenter  som brukte utstyr som stillbildekameraer, film-kameraer og notatblokker, beskrev Whyte substansen i det urbane offentlige liv på en objektiv og målbar måte. Disse observasjonene han gjorde seg kom senere ut i bokform.
Noen av hans andre bøker er blant annet: Is Someone Listening? (1952), Open Spaces (1959) og Cluster Development (1964).


== Referanser ==
Karl August Hermann

Karl August Hermann (født 11. septemberjul./ 23. september 1851greg. i Võhma ved Põltsamaa, død 11. januar 1909 i Tartu) var en estisk språkviter, journalist og komponist. 
Han var en representant for den estniske nasjonale bevegelsen, og var i en periode både eier og redaktør av den estiske avisen Postimees, samt medlem i Gelehrte Estnische Gesellschaft.


== Bibliografi ==
Eesti keele grammatika (1884)
Eesti keele lauseõpetus (1896)
Eesti kirjanduse ajalugu (1898)


== Referanser ==
William Foote Whyte

William Foote Whyte (født 27. juni 1914, død 16. juli 2000) var en amerikansk sosiolog som var mest kjent for sine inngående etnografiske studier angående amerikansk urban sosiologi.
Whyte som hadde sin bakgrunn fra den øvre amerikanske middelklasse, viste tidlig interesse for blant annet skriving økonomi og sosiale reformer. Etter endt eksamen fra Swarthmore College, ble han valgt inn for Junior Fellows-programmet, der mye av hans forskningen på sosiologi ble gjort. 
Han studerte til en doktorgrad ved University of Chicago, samtidig som han skrev flere artikler som ble publisert i University of Chicago Press i 1943. Han tilbrakte ett år med undervisning ved Universitetet i Oklahoma, men han utviklet polio under den andre verdenskrig og tilbrakte derfor de neste to årene med mye fysioterapi ved Warm Springs Foundation. Rehabiliteringen hans var bare delvis vellykket; Whyte måtte gå ved hjelp av en stokk resten av livet, og i sine siste år måtte han bruke krykker. 
Whyte kom senere tilbake til University of Chicago som professor, før han sluttet seg til New York State School of Industrial and Labor Relations ved Cornell University i 1948. Han skrev hundrevis av artikler i aviser og over 20 bøker, inkludert hans egen selvbiografi. Han regnes som en pioner innen industriell sosiologi. 
Han tjenestegjorde som president for American Association Sociology fra 1981. Da han døde etterlot han seg sin kone, Kathleen, og de to sønnene og de to døtrene de hadde sammen.


== Referanser ==
Bjarne Thorsen

Bjarne Winter Thorsen (1922–2001) var motstandsmann under andre verdenskrig, og senere marineoffiser i det norske forsvaret. Han var medlem av etterretningsgruppen Theta.


== Andre verdenskrig ==
Da Norge ble invadert av Tyskland 9. april 1940, var Thorsen gymnasiast, og slo seg sammen med en rekke samtidige for å bekjempe tyskerne fra innsiden. Thorsen flyktet over Nordsjøen om bord på «MB Duen» den 22. oktober 1941. Han vervet seg i det britiske forsvaret. Han ble opplært i bruk av radio, telefoni og hemmelige koder som skulle brukes i operasjoner i Norge.
Etter fem ukers opplæring hos britene, ble han sendt tilbake til Bergen via Sotra, med en hemmelig sender. I desember 1941 ble det kjente «Theta»-kontoret opprettet i et loftslokale i Øvregaten. Her ble senderen installert, og hemmelige beskjeder sendt til britene. I løpet av et år reiste han til og fra Storbritannia seks ganger, alle gangene krysset han Nordsjøen. Thorsen jobbet som kurer for britene og leverte hemmelige beskjeder til nordmenn i motstandsgrupper i Bergen.
Theta-gruppen klarte via en speider på Hurtigruten å spore opp tyskernes slagskip Tirpitz i nærheten av Trondheim. Informasjonen ble sendt britene via radio 17. januar 1942. Dette førte til at britene utførte flere viktige angrep mot skipet.
I oktober 1942, fattet den tyske etterretningen interesse for rykter om Theta-gruppen i Bergen. Tysk etterretning sendte ut falske beskjeder for å villede Theta, men motstandsgruppen bet ikke på. Under en razzia i Enhjørningsgården på Bryggen samme år ble Theta-lokalet funnet av tysk etterretning, men medlemmene av gruppen klarte å flykte.
I 1990 ga Thorsen ut  boken Usynlige soldater, som handler om SIS' radiostasjoner i Norge under krigen, sammen med Bjørn Rørholt.


== Utmerkelser ==
Thorsen mottok som tjueåring St. Olavsmedaljen med ekegren og var den yngste som til da hadde mottatt denne utmerkelsen. Han ble tildelt den britiske King's Medal for Courage in the Cause of Freedom. Thorsen mottok også Kongens fortjenstmedalje i gull.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bjarne Thorsen og Bjørn Rørholt, Usynlige soldater, (ebok fra NB)
Abu Zayd al-Balkhi

Abu Zayd Ahmed ibn Sahl al-Balkhi (arabisk: أبو زيد أحمد بن سهل البلخي‎) var en muslimsk polyhistor; geograf, matematiker, fysiker, psykolog og vitenskapsmann. Han levde i Perserriket fra år 849/850 til 31. oktober 934, i perioden som er kjent som den islamske gullalderen. Han ble født i Shamistiyan i den persiske provinsen Balkh i Khorasan (nå i Afghanistan) og var en disippel av al-Kindi. Han var også grunnleggeren av «Balkhī-skolen» for terrestrisk kartlegging i Bagdad. 
Al-Balkhi skrev mer enn 60 bøker på arabisk. Av de mange bøkene som er tilskrevet ham i al-Fihrist av Ibn al-Nadim, kan Matematikkens eksellense; på visshet i astrologi. Hans Tall for klima (Suwar al-aqalim) bestod i hovedsak av geografiske kart. Hans stod også bak det medisinske psykologiske verket Masalih al-Abdan wa al-Anfus (Næring for kropp og sjel). 


== Referanser ==


== Kilder ==
M. J. de Goeje: Die Istakhri-Balkhi Frage (Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft, vol. 25, 42–58, 1871).
H. Suter: Die Mathematiker und Astronomen der Araber (211, 1900).


== Eksterne lenker ==
(en) W. M. Watt. Abū Zayd Balḵī i Encyclopædia Iranica.