jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rundatjønn

Rundatjønn er en innsjø på Bortelid i Åseral kommune. Det er et populært fiskevatn med grei parkeringsplass til bilen. Det er også satt ut benker og bord her, så man kan nyte nistemat på turen. Stedet er, som Kløyvstøl på Ljosland, tilrettelagt for at rullestolbrukere kan fiske her.


== Eksterne lenker ==
Fiskeplass ved Rundatjønn på Bortelid, Åseral
A Little Talk with Jesus

«A Little Talk with Jesus» er en amerikansk salmesang om bønnefellesskap forfattet av Anne Louise Ashley-Greenstreet i 1871. Teksten ble oversatt til svensk av Lina Sandell-Berg i 1879 som «En liten stund med Jesus». Hver strofe, av i alt seks (bortsett fra det siste), begynner med «En liten stund med Jesus». Det sjette og siste verset blir avsluttet med «En evighet med Jesus Och allt, ja allt är gott».
Melodien er hentet fra Ahnfeldts sånger (1872) samme som til «Hos Guds är idel glädje» og blir i Musik til Sionstoner (1909) angitt å være komponert av Oscar Ahnfelt, mens utgiveren av Nya Pilgrimssånger henviser til Sionstoner for melodien.
Den ble oversatt til norsk i 1902,


== Norske innspillinger (i utvalg) ==
Diakon O. Valland, sang, Akk.: Ørbecks klavertrio. Christian Sinding er angitt som komponist. Utgitt på 78-platen Harmoni 284.


== Referanser ==
Stortingsvalget 1906 i Stjørdalen

Stortingsvalget 1906 i Stjørdalen ble avholdt den 13. august og 2. september 1906, og var Stjørdalen krets i Nordre Trondhjems amts deltagelse i stortingsvalget 1906. Første valgomgang ble avholdt 13. august, men gav ikke tilstrekkelig flertall (50 %) til at man kunne unngå en andre valgomgang 2. september. Det skulle velges én stortingsrepresentant og én personlig vararepresentant for perioden 1907–1909.
Stjørdalen krets omfattet valgsognene Meråker, Hegra, Lånke, Stjørdal, Skatval, Frosta, Åsen, Skogn og Frol (Levanger landsogn).
Det var 4 606 stemmeberettigede i kretsen ved første valgomgang, og 4 604 stemmeberettigede ved andre valgomgang. Av disse avla henholdsvis 2 545 og 2 781 personer sin stemme, hvorav henholdsvis 2 529 og 2 778 stemmer ble godkjent. De fleste velgerne stemte på både en kandidat som stortingsrepresentant og en annen kandidat som vararepresentant.
Brukseier Bernhard Øverland (V) fra Stjørdal ble valgt til stortingsrepresentant, og Andreas Galtvik (V) fra Frosta til hans personlige vararepresentant. Høyres kandidater til disse vervene, Andreas Thyholt og Ole Gundersen, kom på klar andreplass i alle valgene. Resultatet var ventet, og forandret ikke den politiske situasjonen i kretsen.


== Resultatet for hele kresten ==


=== Stortingsrepresentant ===


=== Vararepresentant ===


== Litteratur ==
«Stortingsvalget 1906» (PDF). Statistisk sentralbyrå.
Sunday People

Sunday People er et musikkalbum utgitt av The Monroes i 1983 og er bandets debutalbum. For albumet ble de det første bandet som fikk to Spellemannpriser under samme utdeling: årets artist, som var forløperen til Årets spellemann, og klassen pop.


== Sporliste ==
«Sunday People» (Fosheim/Rølles) 3:36
«Move in Closer ('83 version)» (Fosheim/Rølles) 3:38
«Uncle Bernie» (Fosheim/Rølles) 2:49
«Arabian Night» (Fosheim/Rølles/Kilevold) 3:41
«Summertime» (Fosheim/Rølles) 3:34
«A Girl Like Mine» (Fosheim/Rølles) 3:00
«Turkish Take Away» (Fosheim/Rølles) 3:29
«Call Them Up» (Fosheim/Rølles) 3:16
«Happy Days» (Fosheim/Rølles) 2:34
«Town By the Cliff» (Fosheim/Rølles) 3:05


== Medvirkende ==


=== The Monroes ===
Lage Fosheim - sang, låtskriver, blåsearrangement, produsent
Eivind Rølles - vokal, perkusjon, låtskriver, blåsearrangement, produsent


=== Øvrige medvirkende ===
Lars Kilevold - keyboard, låtskriver
Marius Müller - gitarer
Erik Damsgaard - spansk gitar på «Town By the Cliff»
Hans Christian Ellefsen - bass
Bjørn Juliusson - trommer
Bjørn Sverre Kristensen - marimba
Jens Petter Antonsen - trompet
Johan Bergli - saksofon
Rune Nicolaysen - saksofon på «Uncle Bernie» og «Town By the Cliff»
Jens Wendelboe - trombone, blåsearrangement
Anders Lind - co-produsent
Göran Andersson - tekniker
Sigurd Eidsøren - fotograf


== Eksterne lenker ==
Sunday People
Kunståret 1802

Kunståret 1802 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1802.


== Hendelser ==
Journal of the Royal Institution nedtegner de første eksperimentene innen fotografi.


== Verk ==

Antonio Canova – statue av Napoléon Bonaparte
François Gerard – Madame Récamier
John Constable – Dedham Vale, 1802


== Priser ==
Prix de Rome, maleri: Alexandre Menjaud


== Fødsler ==
22. januar – Heinrich Eddelien, dansktysk kunstner (maler) (død 1852)
10. februar –
Ernst Helbig, tysk landskapsmaler (død 1866)
François Diday, sveitsisk maler (død 1877)
2. mars – Emil Wolff, tysk billedhugger (død 1879)
29. mars – Moritz Rugendas, tysk maler (død 1858)
8. april – Georg Ferdinand Howaldt, tysk bronsestøper (død 1883)
1. mai – Martin Disteli, sveitsisk kunstner (død 1844)
2. mai – Eduard Steinbrück, tysk maler (død 1882)
6. mai – Wilhelm Schirmer, tysk maler (død 1866)
22. mai – Heinrich Gustav Hotho, tysk filosof og kunsthistoriker (død 1873)
29. mai – Heinrich Bürkel, tysk maler (død 1869)
1. juni – Charles Lenormant, fransk kunsthistoriker og arkeolog (død 1859)
12. juni – Luigi Calamatta, italiensk maler og gravør (død 1869)
17. juni – Hermann Mayer Salomon Goldschmidt, tyskfransk kunstmaler og astronom (død 1866)
22. juli – Jakob Felsing, tysk kopperstikker (død 1883)
15. august – Théodore Gudin, fransk maler (død 1880)
26. august – Ludwig Michael Schwanthaler, tysk billedhugger (død 1848)
23. september – Carl Hasenpflug, tysk maler (død 1858)
11. oktober – August Kiß, tysk billedhugger (død 1865)
17. oktober – Johan Cardon, svensk kunstner, litograf og hoffgravør (død 1878)
25. oktober – Richard Bonington, britisk kunstmaler (død 1828)
20. november – Wilhelm von Kügelgen, tysk kunstmaler og forfatter (død 1867)
25. desember – Richard Parkes Bonington, engelsk landskapsmaler (død 1828)
27. desember –
Thomas Fearnley, norsk kunstmaler (død 1842)
August Riedel, tysk maler (død 1883)
ukjent dato
David Octavius Hill, skotsk maler og fotografpioner (død 1870)
Emma Fürstenhoff, svensk kunstner og blomsterhandler (ukjent dødsår)


== Dødsfall ==
20. juni – Gaetano Gandolfi, maler fra Bologna (født 1734)
8. februar – Johann Georg Wieland, tysk stukkatør og klassisk billedhugger (født  1742)
30. september – Mikhail Kozlovsky, russisk nyklassisistiskbilledhugger (født 1753)
16. oktober – Joseph Strutt, engelsk gravør og antikvar (født 1775)
24. oktober – John Ramage, irskamerikansk gullsmed og miniatyrmaler (født 1748)
9. november – Thomas Girtin, engelsk maler og grafiker (født 1775)
15. november – George Romney, engelsk maler (født 1734)
5. desember – Lemuel Francis Abbott, engelsk portrettmaler (født 1760)
27. desember – Jens Juel, dansk portrettmaler (født 1745)
ukjent dato
Ivan Argunov, russisk maler (født 1727)
Étienne de La Vallée Poussin, franskhistoriemaler og skaper av interiør dekorative systemer (født 1735)
Philip Jean, engelsk miniatyr kunstmaler (født 1755)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1802 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Face Another Day

Face Another Day er et musikkalbum utgitt av The Monroes i 1985. Albumet inneholdt en ny landeplage med navnet «Cheerio» som ble innspilt på nytt 20 år senere som «Tsjeriåu» med Ravi og DJ Løv.


== Sporliste ==
«Jeanette» (Fosheim/Rølles/Kilevold) 3:53
«Wish You Were Here» (Fosheim/Rølles/Kilevold) 3:54
«Beating of a Lovers Heart» (Fosheim/Rølles) 4:20
«Lady on 5th Avenue» (Fosheim/Rølles) 3:27
«Cheerio» (Fosheim/Rølles) 3:59
«Let's Go» (Fosheim/Rølles/Kilevold) 3:22
«Heaven Can Wait» (Fosheim/Rølles/Kilevold) 3:57
«How Strong Is Your Love» (Fosheim/Rølles) 4:12
«Move in Closer» (Fosheim/Rølles) 4:41


== Medvirkende ==


=== The Monroes ===
Lage Fosheim - sang, låtskriver, blåsearrangement
Eivind Rølles - vokal, perkusjon, låtskriver, blåsearrangement


=== Øvrige medvirkende ===
Bob Sargeant - produsent, arrangementer, bakgrunnvokal
Lars Kilevold - keyboard, låtskriver
Marius Müller - gitarer
Alan Murphy - gitarer
Andy Scott - gitarer, bakgrunnvokal
Mitch Dalton - gitarer
Nigel Jenkins - gitarer
Danny Schogger - keyboard
Anne Dudley - keyboard, programmering, strykearrangement, dirigent
Gary Moberley - keyboard, programmering
Lynton Naiff - keyboard, programmering
Jack Emblow - trekkspill på Lady on 5th Avenue
Les Nemes - bass
Paul Westwood - bass
Chu Cho Mercham - bass
Martin Cohen - bass
Graham Ward - trommer
Graham Jarvis - trommer
Beverley Skeete - bakgrunnvokal
Chris Bradford - bakgrunnvokal
Jay Carly - bakgrunnvokal
Mick Tucker - bakgrunnvokal
Jocelyne Lacaille - fransk vokal
Marc Fox - perkusjon
Martin Drover - trompet
Jamie Talbot - saksofon
Philip Smith - saksofon, brassarrangement
Vince Sullivan - trombone
John Gallen - tekniker
Bernard Moulinier - tekniker
John Brough - tekniker
Paul Batchelor - tekniker
Paul Borg - tekniker
Simon Fowler - fotograf
Andrej Wienskol - franske tekster
Helene Byhring - franske tekster
Patrick Williams - management


== Eksterne lenker ==
(en) Face Another Day på Discogs 
(en) Face Another Day på MusicBrainz
Numakuma

Numakuma (沼隈町; -cho) var en by i det tidligere distriktet Numakuma i prefekturet Hiroshima  i Japan.
I 2003 hadde byen en populasjon på 12 511 innbyggere, og en tetthet på 404,49 personer pr. kvadratkilometer. Totalarealet var på 30,93 km².
Byen ble sammenslått inn i den utvidede byen Fukuyama 1. februar 2005.


== Referanser ==
Mesterfjellet skole

Mesterfjellet skole er en kombinert barne- og ungdomsskole i Larvik. Skolen startet i 2014 samtidig som Byskogen, Torstrand og den gamle Mesterfjellet skole ble nedlagt.
Den gamle skolen var en ungdomsskole som holdt til i murbygningen til tidligere Larvik Høiere Kommunale Almenskole i Kristian Fredriks vei 3, som ble oppført i 1918. Mesterfjellet skole ble etablert i 1966.


== Bestyrere (senere rektorer) ==
Karl Hellner (1966–1967)
Gunnar Ellefsen (1967–1977)
Odd Arne Gulvik
Jostein Gule
Tor Buaas
Eva-Lise Børven Olsen
Reidar Wiik
Josef Tal

Josef Tal (hebraisk: h יוסף טל; født 18. september 1910 i Pinne ved Posen i Det tyske rike, død 25. august 2008 i Jerusalem), opprinnelig Grünthal, også Joseph Tal, var en tyskfødt israelsk komponist. 
Han blir regnet som en av grunnleggerne av den israelske kunstmusikken.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Kort etter at han ble født flyttet familien til Berlin der familien drev et privat barnehjem. Faren var dosent ved Hochschule für die Wissenschaft des Judentums og spesialisert i filologi og døde språk.
Hans første møte med musikken kom da han var med i den jødiske synagogen.


=== Musiker ===
Tal studerte musikk blant annet for Paul Hindemith, Max Trapp og Heinz Tiessen vid Staatliche Akademische Hochschule für Musik. I 1934 emigrerte hele familien hans til Palestina, der befolkningen bestod av nærmere 80 prosent muslimer på dette tidspunktet. 
Han skrev tre operaer på hebraisk, fire tyske operaer, flere dramatiske scener, seks symfonier, tretten konserter, kammermusikk, instrumentale verker og diverse elektroniske komposisjoner. 
Josef Tal jobbet en stund som fotograf i Haifa og i Hadera for en kortere periode. Deretter flyttet hele familien videre til Kibbutz Beit Alpha og senere til Kibbutz Gesher, hvor Tal var ment å vie hele sin tid til å lage sin egen musikk. Fordi familien fant det for vanskelig å tilpasse seg den nye sosiale virkeligheten i de jødiske kibbutzene, bosatte familien seg i Jerusalem, hvor Tal etablerte flere faglige og sosiale relasjoner. Han utførte flere jobber som pianist, ga pianotimer og av og til spilte han harpe sammen med det nystiftede Palestina Orchestra som ble oppløst i 1937. 
I 1951 ble Tal utnevnt til universitetslektor ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem, hvor han i 1961 etablerte Senter for elektronisk musikk i Israel. Han publiserte flere vitenskapelige artikler og skrev mange musikalske oppføringer som er oppført i Encyclopaedia Hebraica.
I 1965 ble han utnevnt til professor (Professor Min HaMinyan) og senere til formann for Det musikkvitenskapelige institutt ved Det hebraiske universitetet. Dette var en stilling han beholdt til 1971. Blant hans mange elever var de fremtidige komponistene Ben-Zion Orgad, Robert Starer, Naomi Shemer, Jacob Gilboa, sammen med Yehuda Sharett, musikkviteren Michal Smoira-Cohn, cellist Uzi Wiesel, pianistene Walter Hautzig, Bracha Eden og Jonathan Zak, i tillegg til sopranen Hilde Zadek.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Website dedicated to Josef Tal
Arkiv ved musikksenteret i Israels nasjonalbibliotek i Jerusalem
Notekatalog
Takashi Murakami

Takashi Murakami (født 1. februar 1962 i Tokyo i Japan) er en moderne japansk kunstner som arbeider både med billedkunst, malerier samt digitale og kommersielle medier. 
Han er berømt for å ha visket ut flere av grensene mellom høy og lav kunst. Han tilegner populære temaene fra massemedier og populærkultur, og deretter gjør han dem til tretti fots skulpturer, malerier, eller til salgbare kommersielle varer som figurer eller telefoner. 
Takashi Murakami gikk på Tokyo National University of Fine Arts and Music, i første omgang var han der for å studere mer tradisjonell japansk kunst. Han forfulgte senere en doktorgrad i Nihonga, som er en blanding av kunst fra både vest og øst i verden. Denne kunsten kan dateres helt tilbake til slutten av det 19. århundre. 
I 2008 havnet Takashi Murakami på Time Magazine sin liste over «100 mest innflytelsesrike personer». Da var han den eneste visuelle kunstneren som noen sinne var blitt inkludert på en slik liste. I november 2003 rapporterte ArtNews at Murakami sine kunstner-arbeider å være blant de mest ønskede i hele verden. 
I mai 2008 ble Murakami sitt kunstverk «My Lonesome Cowboy" som ble laget i 1998 solgt for $ 15 200 000 på den kjente Sotheby's auksjon i  Storbritannia. Dette kunstverket forestilte en skulptur av en gutt som onanerer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Takashi Murakami – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Takashi Murakami på Internet Movie Database 
(en) Takashi Murakami på AllMovie 
(en) Takashi Murakami hos The Movie Database
Müglitztal

Müglitztal er en kommune i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Kommunen er en del av forvaltningsfellesskapet Dohna-Müglitztal. Müglitztal har 2 110 innbyggere (31. desember 2009).
Kommunen befinner seg 22 km sørøst for Dresden, og ble opprettet den 1. mars 1994 gjennom en sammenslåing av de tidligere kommunene Burkhardswalde, Maxen, Mühlbach og Weesenstein i den daværende Landkreis Pirna.
Müglitztal var en kommune i Landkreis Pirna fra 1. mars til 1. august 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Landkreis Sächsische Schweiz, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Müglitztal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Torstrand skole

Torstrand skole var en barneskole i Larvik. Bygningen, som ble oppført av murmester Thorenfeldt i 1913-1914. Adressen er Kristian Fredriks vei 1. Blant overlærerne kan en nevne Ivar Stavik, Johannes Bredvei og Liv Høeg. 
Sammen med Mesterfjellet skole hadde Torstrand skole 365 elever.
Thor Heyerdahl var elev ved Torstrand skole.
I 1858 åpnet den første Torstrand skole. Skolen fra 1914 ble utvidet i 1954.Høsten 2014 flyttet alle elevene over veien til den nye barne- og ungdomsskolen Mesterfjellet.


== Referanser ==
Panteones metrostasjon

Panteones er en stasjon på Mexico bys metros Linje 2. Den ligger i det administrative distriktet Miguel Hidalgo, nordvest i det føderale distriktet, ved Calzada México–Tacuba.
Pantéon betyr «kirkegård» på spansk, og stasjonens navn og logo kommer fra kirkegårdene som ligger i nærheten.
Everything’s Forgiven

Everything's Forgiven er et musikkalbum utgitt av The Monroes i 1987. Etter denne utgivelsen bestemte Lage og Eivind seg for å ta en pause.


== Sporliste ==
«I Call It Love» (Fosheim/Rølles) 4:53
«Everything's Forgiven» (Fosheim/Rølles) 3:30
«I'll Return to You» (Fosheim/Rølles) 4:00
«All Those Years Ago» (Fosheim/Rølles) 4:24
«Watching the Fools» (Fosheim/Rølles) 4:20
«Be Alright» (Fosheim/Rølles) 3:45
«Let Them Out of There» (Fosheim/Rølles) 3:37
«If Only You Could See me Now» (Fosheim/Rølles) 5:50
«On a Sunday» (Fosheim/Rølles) 3:54
«Under the Angels» (Fosheim/Rølles/Kilevold)3:54


== Medvirkende ==


=== The Monroes ===
Lage Fosheim - sang, låtskriver
Eivind Rølles - vokal, keyboard, trommer, perkusjon, låtskriver


=== Øvrige medvirkende ===
Roy Bittan - keyboard, produsent
John Rollo - produsent
Sid McGinnis - gitarer
Phil Grande - gitar
Lars Alsing - gitar
Larry Fast - keyboard
Darryl Jones - bass
Neil Jason - bass
David Beal - trommer, perkusjon
Mark Pender - trompet
Clarence Clemons - saksofon
Frank Elmo - saksofon
Rich Rosenberg - trombone
Cindy Mizelle - bakgrunnvokal
Curtis King - bakgrunnvokal
Eric Troyer - bakgrunnvokal
Holly Sherwood - bakgrunnvokal
Jeff Ross - bakgrunnvokal
Regina Belle - bakgrunnvokal
Rory Dodd - bakgrunnvokal
Tawatha Agee - bakgrunnvokal
Lars Kilevold - låtskriver
Dan Grigsby - tekniker, miksing
Chris Hodsdon - tekniker
Nelson Ayres - tekniker
David Thoener - miksing
Bob Ludwig - mastering
Waring Abbott - fotograf
Helene Byhring - tekstkonsept
Bill Durborow - coverkonsept, artwork
Spencer Drate - coverkonsept, artwork
David Sonenberg - management


== Eksterne lenker ==
Everything's Forgiven
Popotla metrostasjon

Metro Popotla er en stasjon på Mexico bys metros Linje 2. Den ligger i Miguel Hidalgo i Mexico by, nordvest for byens sentrum, nær Calzada México–Tacuba.
Stasjonens navn kommer fra en by som en gang lå i området. Logoen viser et Taxodium mucronatum, som viser til Árbol de la Noche Triste, som oversettes fritt til «nattesorgens tre», hvor den spanske conquistadoren Hernán Cortés stoppet sin retrett fra Tenochtitlán, og gråt etter å ha blitt slått av Cuitláhuac etter slaget La Noche Triste. Treet overlevde til det 20. århundre, før det ble ødelagt i en brann. Det finnes en plankett der hvor treet en gang stod.
Long Way Home

Long Way Home er et musikkalbum utgitt av The Monroes i 1993. Dette ble bandets siste plate, da duoen ga seg senere det året.


== Sporliste ==
«Just Another Normal Day» (Fosheim/Rølles/Kilevold)
«The Sun Goes Up» (Fosheim/Rølles)
«Candyman» (Fosheim/Rølles/Kilevold)
«It Must Be Love» (Fosheim/Rølles/Kilevold)
«The Long Way Home» (Fosheim/Rølles/Kilevold)
«Take Your Time» (Fosheim/Rølles/Kilevold)
«Helpless» (Fosheim/Rølles)
«Mad Man's World» (Fosheim/Rølles/Kilevold)
«In Hiding» (Fosheim/Rølles/Kilevold)
«Missing a Friend» (Fosheim/Rølles/Kilevold)


== Medvirkende ==


=== The Monroes ===
Lage Fosheim - sang, låtskriver, produsent
Eivind Rølles - vokal, perkusjon, låtskriver, kor, produsent


=== Øvrige medvirkende ===
Marius Müller - gitarer
Lars Kilevold - piano, låtskriver, produsent
Lasse Hafreager - keyboard
Bugge Wesseltoft - keyboard
Ole Petter Hansen Chylie - trommer
Audun Erlien - bass
Håkon Iversen - kor
Graham Ward - trommer
Jaz Lochrie - bass
Torstein Flakne - gitarer
Mats Johansson - gitarer
Jim Williams - gitarer
Martin Hedström - gitarer
Steinar Krokstad - trommer
Richard Cottle - keyboard
Kjetil Bjerkestrand - programmering
Marc Fox - perkusjon
Horns for Hire - blåseinstrumenter
Nigel Hitchcock - saksofon
Morten Halle - saksofon
Carroll Thompson - bakgrunnvokal
Juliette Roberts - bakgrunnvokal
Andy Caine - bakgrunnvokal
Bob Ellis - bakgrunnvokal
Roger Valstad - produsent, tekniker
Bob Sargeant - produsent, miksing
John Gallen - miksing
Roberth Opsahl-Engen - tekniker, miksing
Anders Lind - tekniker
Dag Thorenfeldt - fotograf


== Eksterne lenker ==
Long Way Home
Nasjonalordenen Juan Mora Fernández

Nasjonalordenen Juan Mora Fernández (spansk: Orden Nacional Juan Mora Fernández) er en costaricansk orden innstiftet 11. juli 1991 av president Rafael Ángel Calderón Fournier og utenriksminister Bernd H. Niehaus Quesada. Ordenen har navn etter Juan Mora Fernández, Costa Ricas første valgte statssjef. Den tildeles utelukkende utlendinger som et ledd i Costa Ricas diplomati og internasjonale forbindelser. Ordenen administreres av utenriksdepartementet. Tildelingsspørsmål behandles av et ordensråd bestående av presidenten, eller en representant for denne, utenriksministeren og viseutenriksministeren, samt protokollsjefen i utenriksdepartementet.


== Inndeling ==
Nasjonalordenen Juan Mora Fernández er inndelt i seks grader:

Storkors med gullstjerne (Gran Cruz Placa de Oro)
Storkors med sølvstjerne (Gran Cruz Placa de Plata)
Storoffiser (Gran Oficial)
Kommandør (Storoffiser)
Offiser (Oficial)
Ridder (Caballero)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Nasjonalordenen Juan Mora Fernández består av en hvitemaljert stjerne med fem tagger utformet som korsarmene i et malteserkors. Midtmedaljongen har et portrett av Juan Mora Fernández omgitt av en blåemaljert bord med innskriften «JUAN MORA FERNANDEZ». Ordensstjernen har ordenstegnet lagt på en femtagget stjerne. Ordenstegnene er gjort i sølv eller gull avhengig av grad.
Ordensbåndet er rødt med kantstriper i hvitt, blått og hvitt. Fargene er hentet fra Costa Ricas flagg.


== Tildeling ==
Nasjonalordenen Juan Mora Fernández tildeles som belønning for fremragende innsats for Costa Rica og for landets internasjonale forbindelser. Ordenen tildeles ved dekret fattet av Costa Ricas president og utenriks- og kulturministeren etter innstilling fra ordensrådet. Nasjonalordenen Juan Mora Fernández er særlig tildelt andre lands statsoverhoder og diplomatiske representanter.
Storkors med gullstjerne tildeles utelukkende statssjefer, mens storkors med sølvstjerne kan tildeles regjeringssjefer, ministre, kardinaler, prinser, ambassadører av øverste rang og personer med tilsvarende status. Regjeringsmedlemmer, lavererangerende ambassadører, erkebiskoper, biskoper og andre med tilsvarende status kan utnevnes til storoffiserer.
De tre laveste gradene tildeles også etter regler der bestemte grupper og funksjoner er tiltenkt en bestemt grad av ordenen.


== Norske innehavere ==
Ambassadør Knut Vollebæk har mottatt storkors med sølvstjerne av Nasjonalordenen Juan Mora Fernández.


== Litteratur ==
«Costa Rica» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1050


== Eksterne lenker ==
Ordenens statutter, Costa Ricas nasjonalforsamling
18. etappe av Giro d’Italia 2010

18. etappe av Giro d'Italia 2010 ble kjørt den 27. mai 2010. Olivier Kaisen og Alan Marangoni stakk i fra etter 21 kilometer, men HTC-Columbia med en seiersulten André Greipel i front av hovedfeltet hadde ikke tenkt å la et brudd gå inn i den siste flate etappen i årets Giro. Bruddkameratene klarte kun å opparbeide seg et forsprang på vel 3 minutter og hovedfeltet kunne konsentrere seg om å kjøre de inn med minst mulig distanse igjen til mål. 
Selv om ryttere som Tyler Farrar og Wouter Weylandt hadde reist hjem var det nok av spurtkanoner i feltet til å skape en spennende innspurt, med Greg  Henderson, Graeme Brown og Danilo Hondo langt fremme i feltet. Men når avgjørelsens time kom var det André Greipel som var sterkest av samtlige. Rytteren som kom til Giroen for å sope inn etappeseire og vinne poengkonkurransen hadde hatt et skuffende ritt etter sytten etapper, mye på grunn av at han ble syk to dager før start i Amsterdam, men i Brescia viste han seg som en av verdens beste spurtere og sikret seg utgavens første, og karrierens andre etappeseier i Giro d'Italia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Resultater på gazzetta.it
Svein Thøgersen

Svein Thorleif Thøgersen (født 23. juni 1946 i Sarpsborg) er en norsk tidligere roer. Han representerte Ormsund Roklub. Sammen med Frank Hansen tok han sølv i dobbeltsculler under sommer-OL i 1972 i München. Han vant sølv i europamesterskapet i 1971, også i dobbeltsculler sammen med Frank Hansen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svein Thøgersen – Olympics.com 
(en) Svein Thøgersen – Olympic.org 
(en) Svein Thøgersen – Olympedia 
(en) Svein Thøgersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Svein Thøgersen – FISA