jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bernard Enjolras

Bernhard Louis Enjolras (ofte stavet Bernard; født 30. august 1959) er samfunnsforsker fra Frankrike som arbeider i Norge.
Enjolras er forskningsleder ved Institutt for samfunnsforskning i Oslo. Han har doktorgrad i sosiologi fra Québec-universitet i Montréal i Canada, doktorgrad i samfunnsøkonomi fra Université Panthéon-Sorbonne i Paris i Frankrike og mastergrad i statsvitenskap fra Institut d'études politiques (Sciences-Po) i Paris. Hans forskningsfelter er sivilsamfunn, frivillige organisasjoner, offentlige politikk, samstyring (governance), digitale medier og samfunn.
Enjolras er redaktør for Voluntas (International Journal of Voluntary and Nonprofit Organizations) og styremedlem av PRIO (Peace Research Institute of Oslo). Han fikk Academy of Management Public and Nonprofit Division Best Article Award  i 2010 for artikkelen: 'A Governance-Structure Approach to Voluntary Organizations' publisert i 2009 i Nonprofit and Voluntary Sector Quarterly. 


== Bibliografi (utvalg) ==
Le marché providence, Paris: Desclée de Brouwer, 1995 ISBN 2220037118
Protection sociale et performance économique, Paris: Desclée de Brouwer, 1999 ISBN 2220043525
L'économie solidaire face au marché. Modernité, société civile et démocratie, Paris : L'Harmattan, 2001 ISBN 2747519341
Plural economy and socio-economic regulation, B. Enjolras og M. L. von Bergmann-Winberg (red.), Liège : CIRIEC. 2002.
Conventions et institutions. Essais de théorie sociale, Paris: L'Harmattan, 2006 ISBN 229600332X
Gouvernance et intérêt général dans les services sociaux et de santé, Bruxelles: Editions Peter Lang, 2008 ISBN 9789052013923
Idrettsdemokrati, med R.H. Waldhal, Oslo: Akilles, 2009 ISBN 9788272862151
Civil Society in Comparative Perspective, B. Enjolras og K. H. Sivesind (red.), Comparative Social Research, volum 26. Bingley: Emerald Group Publishing Limited (2009) ISBN 9781849506076
Frivillige organisasjoner og offentlig politikk, B. Enjolras og R.H. Waldhal (red.), Oslo: Novus Forlag, 2009 ISBN 9788270995349Norsk Idrett. Organisering, fellesskap og politikk. Andre utgave, B. Enjolras, Ø. Seippel, R. Holmen Waldahl. Oslo: Akilles, 2012 ISBN 9788272862298Governing Ambiguities. New Forms of Local Governance and Civil Society. Emanuela Bozzini og Bernard Enjolras (red.). Baden-Baden: Nomos, 2012 ISBN 9783832966805
Liker-Liker ikke: Samfunnsengasjement i en Facebook-tid. Bernard Enjolras, Rune Karlsen, Kari Steen-Johnsen og Dag Wollebæk. Oslo: Cappelen Damm, 2013 ISBN 9788202381929


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Enjolras' side hos Institutt for samfunnsforskning
(no) Publikasjoner av Bernard Enjolras i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Bernard Enjolras i BIBSYS
Milagros

Milagros er et spansk kvinnenavn som betyr «mirakel». Navnet er tatt fra ett av de spanske epitetene til jomfru Maria: Nuestra Señora de los Milagros.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Milagros  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Milagros Schmoll (f. 1989), argentinsk modell


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Milagros
(en) Think Baby Names: Milagros
RAL

RAL er et fargesystem utviklet i 1925 av Deutsches Institut für Gütesicherung und Kennzeichnung e.V. (RAL) for å skape et enkelt system for å vise ulike farger. Det begynte med 40 farger, men består nå av nærmere 200 i det som kalles RAL Classic, og ytterligere i det som kalles RAL Design.
RAL står for Reichsausschuss für Lieferbedingungen («Rikskomité for leveransebetingelser»).
Med RAL menes vanligvis RAL Classic, der fargene betegnes med et firesifret nummer. Blant RAL-fargene finnes, til  forskjell fra NCS-fargene, blant annet fluoirserende farger. Videre angir ikke RAL-kodene, til forskjell fra NCS-kodene,  hvordan fargen skal blandes, selv om de er i systematisk ordning.


== Eksterne lenker ==
RAL-farger i översikt
RAL Deutsches Institut für Gütesicherung und Kennzeichnung e.V
Carl Lewenhaupt

Carl Lewenhaupt (født 19. mars 1835 på Herrevad kloster i Kristianstads län i Skåne, død 10. desember 1906 i Helsingborg) var en svensk greve, diplomat og politiker. Han var Sveriges utenriksminister 1889–1895.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Carl Lewenhaupt var sønn av majoren greve Gustaf Adolf Lewenhaupt og hans hustru Maria von Geijer. Han studerte ved Lunds universitet, der han tok juridisk eksamen i 1855. Deretter fikk han jobb ved Civildepartementet og Kommerskollegium. 


=== Diplomatiet ===
Etter tre år ble han utnevnt til attaché og fikk tjeneste i Paris og året etter London, før han var fire år i St. Petersburg. Deretter ble han i 1866 sjef for Utenriksdepartementets utenrikspolitiske avdeling. Han tjeneste gjorde deretter i London, Washington og Wien, i tillegg til at han ble utnevnt til sjef for utenriksdepartementets handelsavdeling.
Lewenhaupt giftet seg 1874 med den senere överhovmästarinna Augusta af Wirsén.
I sin stilling som sendemann og fungerende generalkonsul i Washington D.C. ble han godtatt av  Spania og USA som meglingsmann i disputten som var oppstått mellom landene på grunn av opprøret på Cuba.Den 12. oktober 1889 ble han utnevnt til utenriksminister. Dette skjedde i en kritisk periode, for det var oppstått nye spenninger innen unionen mellom Sverige og Norge. Lewenhaupt var oppriktig opptatt av å komme frem til løsninger som var best mulige for begge unionslandene. Det var på hans initiativ at den svenske regjering den 14. januar 1893 kommenterte at det vel kunne skje at unionens utenriksminister også en gang kunne bli en nordmann.Det ble Lewenhaupts oppgave å forhandle med Norge om kravet om konsulatvesen. Dette innebar begynnelsen til et eget norsk diplomatkorps. Han kom i en vanskelig situasjon, der han på den ene siden ikke støttet det norske kravet fullt ut, men på den andre siden ble ansett som vag og for kompromissvillig av utenriksdepartementet og av mange svensker. Da regjeringen truet med represalier etter at Norge hadde planer om å innføre eget konsulatvesen, gikk han 1. juni 1895 av i protest. Avgangen og at han var blitt etterfulgt av grev Ludvig Douglas som utenriksminister ble mottatt i mange kretser med stor tilfredshet.Han ble deretter sendebud i London før han gikk av med pensjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Lewenhaupt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Carl Lewenhaupt hos Norsk senter for forskningsdata
Tiravolo

Tiravolo er en administrativ bydel i Eritreas hovedstad Asmara. Bydelen ligger øst i byen.
Godaif

Godaif er en administrativ bydel i Eritreas hovedstad Asmara. Bydelen ligger sørvest i byen.
Lou Jiwei

Lou Jiwei (kinesisk: 楼继伟, pinyin: Lóu Jìwěi;  født i desember 1950 i Yiwu i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker og finansmann. Lou er formann og administrerende direktør for China Investment Corporation og har tidligere vært vise finansminister og viseguvernør for provinsen Guizhou.
Lou ble medlem av det kinesiske kommunistiske parti i 1973, studerte informatikk ved Tsinghuauniversitetet i 1978, og tok videregående utdannelse i økonometri ved Det kinesiske vitenskapsakademis skole i 1982.Etter disse studiene ble han nestleder for finans- og bankgruppen i generalbyrået for Folkerepublikken Kinas statsråd. I midten av 1980-årene ble han direktør for Vitenskapsakademiets institutt for finans og handel. I 1995 ble Lou viseguvernør for provinsen Guizhou og kort tid etter landets viseminister for finans. I 1999 ble han medlem av komiteen for akademiske anliggender i Statsrådet.Han regnes å ha vært en protesjé av statsminister Zhu Rongji. Lou spilte en viktig rolle for overhalingen av det kinesiske skattesystem, og for plasseringen av landets innenlandsinvesteringer.I 2007 var han for en kort periode vise generalsekretær for Statsrådet.China Investment Corporation, som Lou leder, forvalter en stor del av de Kinas valutareserver. I 2011 oppgikk fondet til en omregnet verdi av 409,6 milliarder dollar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lou Jiwei hos China Vitae
Karamanid-dynastiet

Karamadid-dynastiet (tyrkisk: Karamanoğulları, Karamanoğulları Beyliği), også kjent som Beyliken av Karaman (Karaman Beyliği ), var en av de anatolske beyliker, i Anatolia, rundt dagens Karaman-provins i Tyrkia. Fra 1200-tallet og fram til sammenbruddet i 1483, var staten en av de eldste og mektigste av de tyrkiske beylikene i Anatolia.


== Herskere ==
Nûre Sûfî Bey (Hovedstad: Ereğli) (1250–1256) 
Kerîmeddin Karaman Bey (Hovedstad: Ermenek) (1256?-1261)
Şemseddin I. Mehmed Bey (1261–1277), kjent for å ha gjort tyrkiske til offisielt språk
Güneri Bey (1277–1300)
Bedreddin Mahmut Bey (1300–1308)
Yahşı Han Bey (1308–1312) (Hovedstad: Konya)
Bedreddin I. İbrahim Bey (1312–1333, 1348–1349)
Alâeddin Halil Mirza Bey (1333–1348)
Fahreddin Ahmed Bey (1349–1350)
Şemseddin Bey (1350–1351)
Hacı Sûfi Burhâneddin Musa Bey (Hovedstad: Mut) (1351–1356)
Seyfeddin Süleyman Bey (1356–1357)
Damad I. Alâeddin Ali Bey (1357–1398)
Sultanzâde II. Mehmed Bey (1398–1399, 1402–1420, 1421–1423)
Damad Bengi Ali Bey (1423–1424)
Damad II. İbrahim Bey (1424–1464)
Sultanzâde İshak Bey (1464)
Sultanzâde Pîr Ahmed Bey (1464–1469)
Kasım Bey (1469–1483)
Turgutoğlu Mahmud Bey (1483–1487)


== Referanser ==
Haavard Langseth

Haavard Ulvin Langseth (født 7. juli 1888, død 12. april 1968) var en norsk NKP-politiker, organisasjonsmann og redaktør.
Langseth studerte fra 1913 ved den tekniske høyskolen i Dresden i Tyskland. Han kuttet imidlertid studiene og begynte som anleggsingeniør ved Nordviken bruk på Hamar. Der ble han etter hvert direktør.Fra 1917 var han medlem i Arbeiderpartiet og satt blant annet i DNAs og LOs sosialiseringskomite. Da DNA ville opprette egen «arbeiderhøyskole» ble det i 1920, som et første steg, startet tre-måneders dagskolekurs i Kristiania. Der var Langseth en av lærerne, - og en ung mann ved navn Einar Gerhardsen en av elevene.Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte Langseth det nye Norges Kommunistiske parti. Der ble han fra 1923 til 1925 formann i fylkespartiet i Akershus. Våren 1925 var han NKP-representant ved det sjette plenum i Kominterns eksekutivkomite. Fra 1928 var han med i partiets politiske ledelse. Fra 1929 satt han i sentralstyret. Han ble gjenvalgt på partilandsmøtene både i 1932 og 1936.
I årene 1924 til 1927 var han med i tidsskriftet Proletarens redaksjonskomite, og i 1927 sto Langseth - sammen med kona Astrid - i spissen for opprettelsen av organisasjonen Sovjetunionens Venner.
Da NKP i 1929 lykkes å få tildelt fire plasser ved den såkalte Lenin-skolen i Moskva var Langseth en av dem som kunne ta fatt på studiene, et ni-måneders kurs ved MLS. I 1930 fungerte han også som lærer og underviste ved KUNMZ i fagene skandinavisk historie og politisk allmennkunnskap. Etter avsluttet kurs ble han i mai 1930 sendt utenlands av Komintern - på hemmelig partioppdrag til Island.Sommeren 1930 returnerte han til Norge og arbeidet i NKPs sentrale partiledelse. Våren 1931 ble han formann i den Internasjonale Arbeiderhjelp og redaktør for organisasjonens blad Solidaritet. Han satt med dette formannsvervet til han sa det fra seg i 1934.
I 1936 var Langseth igjen tilbake ved skolene i Moskva, nå som lærer. Han tok over etter Just Lippe som leder av den skandinaviske seksjonen ved MLS og fungerte i denne stillingen til seksjonen ble lagt ned i 1937.Da krigen kom til Norge satt Langseth i NKPs ledelse. Han deltok da partiet etter Tysklands angrep på Sovjet 22. juni 1941 samlet sentralkomitemedlemmene som fortsatt var på frifot. Han ble evakuert senere samme året. Langseth oppholdt seg resten av krigen i landflyktighet.Etter krigen ble Langseth redaktør for NKPs nye teoretiske tidsskrift Vår Vei, som begynte å komme ut i april 1946. 
I den bitre striden som utviklet seg i NKP fram mot det såkalte Furubotn-oppgjøret i 1949 tilhørte Langseth «Furubotn-fløyen». Han ble - som en av 22 partimedlemmer - ekskludert fra NKP på partiets landsmøte i februar 1950. Etter dette gikk imidlertid Furubotn-fløyen mer eller mindre i oppløsning, og Langseth distanserte seg politisk nokså snart fra Furubotn.Da avisen Orientering i 1952 kom med sitt første prøvenummer var Langseth en av initiativtagerne.


== Referanser ==
Nice ’N’ Rough

Nice 'N' Rough er en video med Tina Turner som ble gitt ut i 1982. Videoen inneholder en konsert som var en del av henns Tina Turner World Tour. Konserten ble spilt inn på Hammersmith Odeon i London.


== Sporliste ==
«Kill His Wife (Foolish Behaviour)»
«Tonight's the Night»
«Honky Tonk Women»
«Crazy In The Night»
«River Deep Mountain High»
«Nutbush City Limits»
«Giving It Up for Your Love»
«Jumping Jack Flash»
«It's Only Rock 'n Roll (But I Like It)»
«Acid Queen»
«Proud Mary»
«Hollywood Nights»


== Referanser ==
Sortland Alpinklubb

Sortland Alpinklubb hører til på Sortland i Nordland, og ble stiftet som egen gruppe i 1973. Klubben eier og driver Ånstadblåheia skitrekk, som ble tatt i bruk i 1979. Sortland Alpinklubb arrangerte nordnorsk mesterskap for jenter og gutter i 1980, og NM i utfor for yngre junior i 1981. I februar 2013 arrangerte klubben igjen nordnorsk mesterskap i alpint (slalåm, storslalåm og super-G).
Før alpinanlegget i Ånstadblåheia ble bygd, brukte alpinklubben et lite skitrekk i Rundheia ved Sortland, som var satt opp i siste halvdel av 1960-tallet.
Toppalpinisten Merete Fjeldavlie trente en periode med klubben. Pia Nic Gundersen, som har vunnet flere NM både som junior og senior, kommer fra Sortland og har vært medlem i Sortland Alpinklubb. Hun deltar sesongen 2012/13 i verdenscupen i freeride.


== Kilder ==
Velkommen til Ånstadblåheia skisenter (brosjyre, 2013)
Velkommen i Ånstadblåheia (folder, ca. 1980)
(en) Pia Nic Gundersen – Profil og resultatoversikt hos FIS (besøkt 1. mars 2013)
Freeride World Tour: FWT ranking 2013 - ski women (besøkt 1. mars 2013)


== Eksterne lenker ==
Sortland Alpinklubb
Ånstadblåheia skitrekk

Ånstadblåheia Alpinsenter ligger på sørsida av Ånstadblåheia (503 moh.) ved Sortland i Nordland. Anlegget er eid og drives av Sortland Alpinklubb. Det har én heis og til sammen tre løyper med total bakkelengde 1400 meter. Hovedtraséen er 1080 meter lang, med et fall på drøyt 300 meter og maksimal helling ca. 30 grader.
Selve bakken ble bygd våren og sommeren 1978, og heisen (950 meter) ble satt opp og tatt i bruk vinteren 1979. Snøkanoner ble installert i 2007. Før alpinanlegget i Ånstadblåheia ble bygd, brukte alpinklubben et lite skitrekk i Rundheia ved Sortland, som var satt opp i siste halvdel av 1960-tallet.
Sortland Alpinklubb arrangerte nordnorsk mesterskap for jenter og gutter i Ånstadblåheia i 1980, og NM i utfor for yngre junior i 1981. I februar 2013 arrangerte klubben igjen nordnorsk mesterskap i alpint (slalåm, storslalåm og super-G) i Ånstadblåheia.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sortland kommune: Lysløyper og alpinanlegg (besøkt 1. mars 2013)
Velkommen i Ånstadblåheia (folder, ca. 1980)
Velkommen til Ånstadblåheia skisenter (brosjyre, 2013)
Brennhaug stasjon

Brennhaug stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Den ble åpnet i 1913 da jernbanen ble åpnet fra Otta fram til Dombås. I 1965 ble persontrafikken nedlagt, og siden 1983 har stasjonen status som fjernstyrt kryssingsspor.


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 84–85. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Dahl, Aasmund, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Hamar distrikt: Eidsvoll-Dombåsbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 334–344. 


== Eksterne lenker ==
Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase om Brennhaug stasjon
Sjoa stasjon

Sjoa stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Den ble åpnet som stoppested i 1896 da jernbanen ble forlenget fra Tretten til Otta. 1902 ble Sjoa oppgradert til stasjon, 1968 fjernstyrt stoppested igjen og har siden 1988 status som fjernstyrt kryssingsspor.
Stasjonens godshus ble flyttet 1978 og omfunksjonert til Sjoa kapell.


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 84–85. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Dahl, Aasmund, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Hamar distrikt: Eidsvoll-Dombåsbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 283–290. 


== Eksterne lenker ==
(no) Sjoa stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Gudbrandsdalsbanen
Norske jernbanestasjoner om Sjoa stasjon
Hundorp stasjon

Hundorp stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Den ble åpnet i 1896 da jernbanen ble forlenget fra Tretten til Otta. I 1983 ble stasjonen fjernstyrt, og i 2001 ble persontrafikken nedlagt. Stasjonen har i dag status som fjernstyrt krysningsspor.


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 84–85. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Dahl, Aasmund, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Hamar distrikt: Eidsvoll-Dombåsbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 223–232. 


== Eksterne lenker ==
(no) Hundorp stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Gudbrandsdalsbanen
Norske jernbanestasjoner om Hundorp stasjon
San Angelo

San Angelo er en by i Tom Green County i Texas i USA. Byen hadde 93 200 innbyggere i 2000. San Angelo er fylkesete i Tom Green County, men det opprinnelige fylkesete var Ben Ficklin. I 1882 var det flom ved Concho River, som ødela byen, og deretter ble fylkesete i San Angelo.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) San Angelo, Texas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau
Losna stasjon

Losna stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Den ble åpnet som stoppested i 1896 da jernbanen ble forlenget fra Tretten til Otta. Fåvang ble oppgradert til stasjon i 1942 og ble fjernstyrt 1966. Persontrafikken ble nedlagt 2001, og stasjonen har i dag status som fjernstyrt kryssingsspor.


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 82–83. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Dahl, Aasmund, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Hamar distrikt: Eidsvoll-Dombåsbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 183–188. 


== Eksterne lenker ==
(no) Losna stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Gudbrandsdalsbanen
Norske jernbanestasjoner om Losna stasjon
Kongeringbuk

Kongeringbuk (Rhodichthys regina) er en fiskeart. Den tilhører ringbukene og er den eneste arten i slekten Rhodichthys.
Kroppen er formet som et rumpetroll med en stor munn. Den har verken sidelinje eller sugeskive, og gattåpningen ligger helt framme på strupen. Fargen er lyserød til lys fiolett. Strupen har grenete filamenter, som er en omdannet del av brystfinnen. Lengden er opptil 30 cm.
Arten lever på dypt vann i havet og er funnet i dybdeområdet 1394–2365 m. Den lever både på mudderbunn og i de frie vannmassene over. Utbredelsen omfatter de kalde havområdene fra Laptevhavet nord for Sibir til Norskehavet, Grønland og Baffinbukta i Canada. Den antas at den også finnes i Nordpolbassenget.


== Litteratur ==
Pethon, Per (1998). Aschehougs store fiskebok (4 utg.). Aschehoug. ISBN 82-03-22260-9. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kongeringbuk – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kongeringbuk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kongeringbuk hos Artsdatabanken 
(en) Kongeringbuk hos FishBase 
(en) Kongeringbuk hos ITIS 
(en) Kongeringbuk hos NCBI 
(en) Kategori:Rhodichthys regina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Rhodichthys regina – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Rhodichthys regina Collett, 1879 Threadfin seasnail - FishBase
Artsdatabanken.  Rhodichthys regina
Washington Award

Washington Award er en amerikansk ingeniørvitenskapspris.
Fra 1916 har den blitt delt årlig for «prestasjoner som fremmer lykke, komfort og velvære for menneskeheten». Den deles i fellesskap av følgende  foreninger innen ingeniørvitenskap: American Institute of Mining, Metallurgical, and Petroleum Engineers, American Nuclear Society, American Society of Civil Engineers, American Society of Mechanical Engineers, Institute of Electrical and Electronics Engineers, National Society of Professional Engineers, og Western Society of Engineers (som administrerer prisen).


== Mottakere (utvalg) ==
Herbert Hoover, 1919
Orville Wright, 1927
Charles F. Kettering, 1936
Frederick Gardner Cottrell, 1937
Henry Ford, 1944
John L. Savage, 1949
Lillian Moller Gilbreth, 1954
H.G. Rickover, 1970
Dixy Lee Ray, 1978
Neil Armstrong, 1980
Stephen D. Bechtel, 1985
John H. Sununu, 1990
Wilson Greatbatch, 1996
Donna Lee Shirley, 2000
Dan Bricklin, 2001
Bob Frankston, 2001
Richard J. Robbins, 2002
Eugene Cernan, 2003
Nick Holonyak, 2004
Robert S. Langer, 2005
Henry Petroski, 2006
Michael J. Birck, 2007
Dean Kamen, 2008
Clyde N. Baker, 2009
Alvy Ray Smith, 2010


== Eksterne lenker ==
Washington Award
Landsskytterstevnet 1925

Landsskytterstevnet 1925 ble arrangert på Sortland i perioden 3.-5. juli 1925. Arrangør var Sortland skytterlag. Det var det 33. landsskytterstevnet og eneste gang det ble arrangert på Sortland. 386 skyttere deltok på stevnet, som ble avviklet på Sortland skytterlags bane i Vestmarka på Sortland. Landsskytterstevnet på Sortland ble holdt i strålende vær, og ble gjestet av kronprins Olav, som tjenestegjorde i Nord-Norge på den tida.
Skytebanen i Vestmarka på Sortland var tatt i bruk i 1921, etter at Sortland skytterlag tidligere hadde hatt skytebaner nærmere sentrum av tettstedet. Området der banen lå ble senere bebygd og gjort om til boligfelt.


== Resultater ==
Skytterkonge: Herman Skøien, Løiten
Skytterprins: Ingvald Larsen, Sandnessjøen - tildelt Kronprinsens pokal
Normapokalen: Petter Andreas Røstad, Frol (beste mesterskapsskytter over 50 år)
Hagens krus: Karl Nordli, Løiten (beste mesterskapsskytter under utskrivningsalderen)
Stangmedaljen: Kristoffer Skjelland, Andebu (vinner av stangskytingen)
Samlagsskyting: Vestfold skyttersamlag (Kristoffer Skjelland, Henrik Kolkinn og Erik Rivelsrød)


== Kilder ==
Det frivillige Skyttervesen: Skytterkonger/-dronninger (besøkt 2. mars 2013)
Per Jorsett, Svein Ringdal: Skyttersaken i Norge gjennom 100 år. Bind 2. Det frivillige Skyttervesen, Oslo 1993. ISBN 82-992903-0-9 (s.7-37, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Per Jorsett: Norges skytterkonger gjennom 100 år. Gyldendal, Oslo 1993. ISBN 82-05-21043-8 (s. 50, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Birger Natland: Bak tidens blåner (i Historisk årbok for Sortland 1989, s. 36-38, utgitt av Sortland Historielag)
Aslaug Holten Aspen: Sortland tettsted - en historikk 1900-1940. Aslaug Holten Aspen 1995. ISBN 82-993706-0-4 (s. 154-155, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Ole-Jacob Hoff

Ole-Jacob Hoff (født 7. april 1928, død 6. mars 2003) var en norsk økonom og redaktør for Farmand. Han var sønn av Trygve J. B. Hoff.
Ole-Jacob Hoff tok over som redaktør av Farmand etter farens død, og satt i denne stillingen i seks år (1983–1989). Her fremmet han liberalistiske løsninger og perspektiv på samfunnet.
Han kalte seg anarko-kapitalist og ble anklaget av blant andre Pål Atle Skjervengen og Tor Mikkel Wara for å ha kommersialisert bladet i alt for stor grad.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ole-Jacob Hoff artikkelarkiv
(no) Trygve Jacob Broch Hoff i Store norske leksikon
Forfatterarkiv
Minervas gamle erkefiende
Historisk side dedikert til Farmand
Lill-Mailen

Lill-Mailen er et musikkalbum med Doodle Bugs, utgitt i 1986.


== Sporliste ==
Side A«Lill Mailen»
«Jeg bryr meg ikke om»
«Gi meg din ring»
«Færøyene
«Lykken kommer, lykken går»
«La oss heve vårt glass»Side B«I berget det blå»
«Bli med meg i kveld»
«Verdt å leve»
«Suderøy»
«Herlige Norge»
«Annika»


== Bandet ==
Åge Heltzen - sang, gitar
Rolf Kjernet - bass
Bernt Østbye - tangenter
Ola Meljordshagen - gitar
Arild Engemoen - trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Lill-Mailen på Discogs