jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Honolulu internasjonale lufthavn

Honolulu internasjonale lufthavn (IATA: HNL, ICAO: PHNL, FAA LID: HNL) er en internasjonal flyplass som ligger i delstatshovedstaden Honolulu på Hawaii. Flyplassen er statlig eid og er både en sivil og militær flyplass (Hickam Air Force Base). Honolulu internasjonale lufthavn ligger fem kilometer nordvest for Honolulu sentrum. Honolulu internasjonale lufthavn er Hawaiis største flyplass og brukes som en hub / knutepunkt for flytrafikk mellom øyene. Flyplassen betjenes av både det amerikanske fastlandet, Japan og Australia.
Honolulu internasjonale lufthavn er den operative basen for de lokale flyselskapene Hawaiian Airlines, Aloha Airlines og Island Air. I 2007 håndterte flyplassen 310 607 flyoperasjoner og behandlet 389 054 tonn last. I 2010 var det 18 443 873 passasjerer innom flyplassen.


== Ulykker ==
En bombe eksploderte om bord på Pan Ams Flight 830 i forberedelsene til landing på Honolulu internasjonale lufthavn fra Tokyo den 11. august 1982. En tenåring ble drept og 15 andre ble skadet. Flyet tok ingen store skader og kunne gjøre en trygg nødlanding på Honolulu lufthavn.Aloha Airlines' Flight 243 var i rute mellom Hilo og Honolulu på Hawaii den 28. april 1988 med 90 passasjerer ombord, når taket på flyet ble revet av. Det var taket på første klasse som ble revet bort. En flyvertinne ble sugd ut da taket kom av, men utrolig nok klarte flyet å landet på Kahului lufthavn på Maui med bare ett dødsfall. Flyet var en Boeing 737.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Daniel K. Inouye International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Honolulu International Airport Flight Information Arkivert 7. april 2008 hos Wayback Machine.
Månedag

En månedag er den tiden det tar månen å rotere én hel runde rundt sin egen akse med hensyn til solen. Samtidig er det også tiden det tar månen å fullføre én runde rundt jorden og komme tilbake i samme fase, altså tiden det tar fra en nymåne til neste nymåne.
Med hensyn til stjernene bruker månen 27 dager, 7 timer og 42,2 minutter på én runde rundt jorden, men siden jord-måne-systemet samtidig har beveget seg rundt solen, må månen gå noe lengre for å komme tilbake i samme fase. I snitt er denne omløpstiden 29 dager, 12 timer, 44 minutter og 3 sekunder. Dette er en gjennomsnittlig tid, siden farten til jord-måne-systemet rundt solen varierer noe gjennom et år på grunn av banens eksentrisitet. I tillegg vil små forskjeller i tyngdefeltet fra solen skape periodiske variasjoner i månebanen.
I oseanografi er en månedag tiden det tar jorden å rotere rundt sin egen akse med hensyn til månen. Dette er tiden fra månen står i senit til neste gang den står i senit – ca. 24 timer og 50 minutter. Denne perioden blir også kalt tidevannsdag.


== Månekalender ==
I noen månekalendere, som hindukalenderen, er en månedag definert som 1/30 av en månemåned, eller tiden det tar for lengdegradsvinkelen mellom månen og solen å øke med 12 grader. Med denne definisjonen varierer lengden på månedagen.


== Eksterne lenker ==
Månedager og andre månedata for mange forskjellige byer
Månevann

Månevann er vann som finnes på månen. Flytende vann kan ikke eksistere over tid på månen, og vanndamp brytes ned av sollyset raskt før den forsvinner ut i rommet. Forskere har imidlertid siden 1960-tallet antatt at vannis kan finnes i kalde kratre som befinner seg i permanent skygge på månens poler.
Vann, og den kjemisk tilhørende hydroksyl-gruppen ( · OH), kan også eksistere i en form kjemisk bundet til månemineraler (snarere enn som fritt vann), og bevisene antyder at dette er tilfellet med lave konsentrasjoner over mye av månens overflate. Spormengder av adsorbert vann kalkuleres faktisk å eksistere i spormengder på 10–1000 ppm.


== Referanser ==
Månegud

Månegud eller månegudinne er en mytologisk guddom som symboliserer eller assosieres med månen. Disse har et stort antall ulike roller avhengig av hvilken kultur, men oftest er de i slekt med eller fiende til solguden. Selv om de kan være beslektet, er de også særskilte fra solguddommen. Måneguddommene kan enten være mannlige eller kvinnelige, og er vanlig betraktet som av det motsatte kjønn av solguddommen. Grunnet innflytelsen fra klassisk gresk og romersk mytologi er månegudinner mest kjent i moderne tid da disse antikke kulturene oppfattet månen som av hunkjønn.


== Månen i mytologien ==
Månens månedlige syklus (derav navnet), i kontrast til solens årlige syklus, har ubetinget blitt knyttet til kvinners menstruasjonssyklus i mange kulturer, noe som er åpenbart i forbindelsen mellom ordene for menstruasjon og for månen i mange språkfamilier. Mange av de mest kjente mytologier har kvinnelige måneguddommer, slik som de greske guddommene Foibe, Artemis, Selene og Hekate så vel som den kinesiske gudinnen Chang'e.
Mannlige måneguddommer er også framtredende, slik den mesopotamiske Sin, germanske og norrøne Mani/Måne, og japanske Tsukuyomi. Disse kulturene har vanligvis kvinnelige solgudinner. Det er også utbredt med mange måneguddommer i greske og egyptiske mytologiske forestillinger i oldtiden. Eksempelvis var både Ibis og Khonsu av egyptiske Teben måneguddommer. Tot var også en månegud, men hans vesen er betraktet som langt mer kompleks enn Ibis og Khonsu.Også av betydning er det at mange religioner og samfunn er orientert kronologisk av månen i motsetningen til solen. Et vanlig eksempel er hinduismen hvor ordet Chandra betyr måne og har religiøs viktighet i mange hindufestivaler (som Karva Chauth, Sankasht Chaturthi og i løpet av måneformørkelser).
Månen er også dyrket eller har betydning innenfor hekseri, både i dens moderne former og i middelalderen, eksempelvis kulten til Madonna Oriente, månegudinne i en hemmelig, italiensk kult i middelalderen.Mens mange nyhedenske forfattere og feministiske forskere hevder at det var en opprinnelig Store Gudinne i forhistoriske kulturer som var knyttet til månen og utgjorde grunnlaget for senere religioner, er fortsatt denne opphavlige gudinnen kun en hypotese (se artikkel Modergudinne). 
Månen opptrer framtredende i kunst og litteratur, og er også månens påståtte innflytelse på menneskelige affærer innenfor astrologi og teologi.


== Eksempler ==
Luna og Diana i romersk mytologi
Artemis, Hekate, Foibe, Selene og Rhea i gresk mytologi
Máni i norrøn mytologi
Tanit i fønikisk og kartagisk mytologi


== Referanser ==
Etappene i Vuelta a España 2012

Tabellene viser etappene i sykkelrittet Vuelta a España 2012.


== 1. etappe ==
18. august 2012 — Pamplona, 16,5 km (lagtempo)


== 2. etappe ==
19. august 2012 — Pamplona – Viana, 181,4 km


== 3. etappe ==
20. august 2012 — Faustino V – Eibar–Arrate, 155,3 km


== 4. etappe ==
21. august 2012 — Barakaldo – Estación de Valdezcaray, 160,6 km


== 5. etappe ==
22. august 2012 — Logroño – Logroño, 168 km


== 6. etappe ==
23. august 2012 — Tarazona – Jaca, 175,4 km


== 7. etappe ==
24. august 2012 — Huesca – Alcañiz–Motorland Aragón, 164,2 km


== 8. etappe ==
25. august 2012 — Lleida – Andorra–Collada de la Gallina (Andorra), 174,7 km


== 9. etappe ==
26. august 2012 — Andorra (Andorra) – Barcelona, 196,3 km


== 10. etappe ==
28. august 2012 — Ponteareas – Sanxenxo, 190 km


== 11. etappe ==
29. august 2012 — Cambados – Pontevedra, 39,4 km, temporitt


== 12. etappe ==
30. august 2012 — Vilagarcía de Arousa – Mirador de Ézaro, 190,5 km


== 13. etappe ==
31. august 2012 — Santiago de Compostela – Ferrol, 172,8 km


== 14. etappe ==
1. september 2012 — Palas de Rei – Puerto de Ancares, 149,2 km km


== 15. etappe ==
2. september 2012 — La Robla – Lagos de Covadonga, 186,5 km


== 16. etappe ==
3. september 2012 — Gijón – Valgrande-Pajares–Cuitu Negru, 183,5 km


== 17. etappe ==
5. september 2012 — Santander – Fuente Dé, 187,3 km


== 18. etappe ==
6. september 2012 — Aguilar de Campoo – Valladolid, 204,5 km


== 19. etappe ==
7. september 2012 — Peñafiel – La Lastrilla, 178,4 km


== 20. etappe ==
8. september 2012 — La Faisanera Golf – Bola del Mundo, 170,7 km


== 21. etappe ==
9. september 2012 — Cercedilla – Madrid, 115 km
Heraldisk nøkkel (bok)

Heraldisk nøkkel er en opplisting og sammenstilling av figurer i våpenskjold med siktemål å kunne identifisere våpenets eier ut fra figurene.
Det finnes samlinger av våpenskjold ordnet systematisk etter innhold, helt fra middelalderen i våpenruller. Dette i motsetning til våpensamlinger ordnet etter geografiske områder, rang eller personnavn.
Figurene i nøkkelen kan være ordnet etter heraldisk systematikk, som hos Achen (1973): skjoldmerker med heroldsfigurer, alminnelige figurer med de vanligste og enkleste først (løve, flakt ørn, lilje, rose osv), deretter sammensatte figurer og skjoldmerker, figurer i hjelmtegn og andre figurer utenfor skjoldet (skjoldholdere), eventuelt også valgspråk. Figurene kan i stedet være ordnet alfabetisk etter figurenes betegnelser i heraldisk terminologi, som hos Løvenskiold (1978). Illustrasjonene kan være alle våpenskjoldene i en samling, som hos Achen (1973), eller i et mer begrenset antall og ved særskilte figurer, som hos Løvenskiold (1978).
Det vanlige i nyere tid er at nøkkelen har et navneregister, slik at en også kan gå fra slektsnavn til figur.


== Litteratur ==
Théodore de Renesse: Dictionnaire des figures héraldiques, utgitt av Société belge de librairie, Brussel 1894 (våpen fra hele Europa)
Frithiof Dahlby: Svensk heraldisk uppslagsbok, Stockholm 1964 (svenske adelsvåpen)
Sven Tito Achen: Danske adelsvåbener - En heraldisk nøgle, København 1973
Ottfried Neubecker og Wilhelm Rentzmann:Wappenbilderlexicon, München 1974 (offentlige våpen fra hele verden)
Herman L. Løvenskiold: Heraldisk nøkkel, Oslo 1978 (mest norske, private våpen i segl i det norske Riksarkivets samlinger)
Jan Raneke: Svensk adelsheraldik med Klingspors vapenbok, Malmö 1990
Jannicke Systad Jacobsen

Jannicke Systad Jacobsen (født 29. mai 1975) er en norsk filmregissør og manusforfatter. Hun har studert ved den nasjonale filmskolen i Tsjekkia og ved London International Film School. Hun har også studert drama og sosialantropologi ved Universitetet i Oslo. 
Jacobsen har regissert flere dokumentar- og kortfilmer som ofte har en humoristisk tone. Filmen Få meg på, for faen! vant Amandaprisen 2012 for «Beste norske kinofilm». 


== Filmografi ==
En liten rød prikk (2001)
Frimerket og fyret (2002)
Kampen mot paranoia (2003)
Sandmann - Historien om en sosialistisk supermann (2005)
Klovnebarna (2005)
Scener fra et vennskap (2009)
Få meg på, for faen! (2011)
Hjelperytteren (2019)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jannicke Systad Jacobsen på Internet Movie Database 
(da) Jannicke Systad Jacobsen på Filmdatabasen 
(da) Jannicke Systad Jacobsen på Scope 
(fr) Jannicke Systad Jacobsen på Allociné 
(en) Jannicke Systad Jacobsen på AllMovie 
(en) Jannicke Systad Jacobsen hos The Movie Database
Einar Hals

Einar Hals (født 1907 i Holmestrand, død 2002) var en norsk professor og forsker i odontologi.
Einar Hals var blant forskere som bidro til utviklingen av moderne odontologisk forskning i Norge.  
Han tok tannlegeeksamen ved Statens tannlegeinstitutt i Oslo i 1928. Parallelt med at han arbeidet som tannlege gjennomførte han forskningsprosjekter ved daværende Odontologisk forskningsinstitutt i Oslo. Der skrev han en avhandling som ble forsvart for dr. philos-graden i 1954. Avhandlingen dreide seg om fluorescensmikroskopi av tenner.
I 1962 begynte han som lærer og forsker ved den nyopprettede tannlegeutdanningen ved Universitetet i Bergen. Der var han sentral i å utvikle en forskningsprofil for den nye institusjonen. Forskningsfeltet dreide seg i hovedsak om mikroskopiske strukturer (histologi) av tannemalje og dentin. Spesielt arbeidet han med laboratoriemodeller for å etterligne karies. Han anvendte en rekke mikroskopimetoder, for eksempel polarisasjonsmikroskopi, mikroradiografi og elektronsonde-teknikker.
Etter at Hals ble pensjonert i 1982 var han fortsatt faglig virksom som professor emeritus ved Universitetet i Bergen. I denne perioden publiserte han flere vitenskapelige artikler om blant annet mikrostrukturer i dentin.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Institutt for klinisk odontologi i Bergen
Det odontologiske fakultet i Oslo
Livets dans

Livets dans er en norsk film fra 1998 som omhandler Edvard Munchs liv. Filmen er regissert av Sølvi A. Lindseth og blander dokumentar- og dramasjangeren. Den ble produsert i 1997 og hadde premiere 16. januar 1998.
Filmen gir en kronologisk gjennomgang av Edvard Munchs liv, fra fødselen på Løten i Hedmark og oppveksten i Kristiania til de siste årene på Ekely. Sentralt står forholdet til kvinner, moren Laura Munch og søsteren  som døde tidlig, tante Karen Bjølstad, og kjærlighetsforholdene til Milly Thaulow, Dagny Juel og Tulla Larsen.
Det vises autentiske opptak av Edvard Munch på Ekely.
Kim Kolstad spiller rollen som Edvard Munch som ung, mens Per Hjorth spiller den eldre Munch. Skuespillerne har ingen replikker. Bjørn Skagestad har fortellerstemmen.
Filmen ble nominert til Amanda-prisen i 1998 i kategorien "Beste dokumentar"
Filmen fikk terningkast 4 av Dagbladet som mente den var grei og orienterende, men litt skolefjernsynpreget.. VG ga filmen terningkast 5 og mente filmen hadde en «utmerket fortellerteknisk kraft».. Aftenposten ga terningkast 4.


== Se også ==
Edvard Munch (film)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Livets dans på Internet Movie Database 
(no) Livets dans i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Livets dans hos Filmfront 
(no)  Livets dans hos Filmweb
(en) Livets dans i Norsk filminstitutts filmdatabase
Viddas testamente

Viddas testamente (nordsamisk: Duoddara árbi) er en dramafilm fra 1994. Filmen, som er lagt til et samisk miljø, var en samproduksjon mellom Norge, Sverige og Finland. Regissøren var Paul-Anders Simma.Filmens hovedperson er en 17 år gammel gutt, som arver en reinflokk da faren dør av kreft. Han er imidlertid usikker på om han ønsker å fortsette å drive reindrifta, slik hans far gjorde.Filmen fikk terningkast 4 i VG og Dagbladet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Viddas testamente på Internet Movie Database 
(no) Viddas testamente i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Viddas testamente hos Filmfront 
(sv) Viddas testamente i Svensk Filmdatabas 
(no)  Viddas testamente hos Filmweb
Vladimir Isakov

Vladimir Vjatsjeslavovitsj Isakov (Владимир Вячеславович Исаков, født 28. februar 1970 i Pusjkino, Moskva oblast) er en russisk pistolskytter, og representerer Russland og Dynamo Moskva. Han deltok under Sommer-OL 2012 i øvelsen skyting og grenen 50 m pistol hvor han fikk en 10.-plass etter omskyting med seks andre skyttere om sisteplass til finalen for åtte skyttere. Isakov gjorde det bedre resultatmessig med bronsemedaljer under OL-konkurransene i skyting fra både 2004 og 2008 i henholdsvis 10m luftpistol (2004) og 50m fripistol (2008).


== Eksterne lenker ==
(en) Vladimir Isakov – Olympedia 
(en) Vladimir Isakov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vladimir Isakov – ISSF 
(en) Vladimir Isakov – TheSports.org 
Profil på London2012.com
Profil på BBC Sport Olympics 2012
Profil på Sports.Yahoo.com
Profil på www.NBColympics.com
Exteriors

Exteriors er en surrealistisk og eksperimentell norsk film fra 2012 av Marie Kristiansen og Patrik Syversen. Filmen hadde premiere 25. mars 2011, og hadde et samlet besøkstall på norske kinoer på 928. Den ble vist ved den britiske Raindance Film Festival, som regnes blant de viktigste for uavhengige filmproduksjoner i Europa.Filmen følger to kvinner fra henholdsvis Norge og England som søker lykken i Los Angeles i dagene før en viktig audition. Filmen er en utforskning av ønsket om å bli sett og elsket. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Exteriors på Internet Movie Database 
(no) Exteriors i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(nl) Exteriors på MovieMeter 
(en) Exteriors på AllMovie 
(en) Exteriors på Rotten Tomatoes 
(no)  Exteriors hos Filmweb
(en) Exteriors i Norsk filminstitutts filmdatabase
Rødt hjerte

Rødt hjerte er en norsk film fra 2011. Filmen er Halkawt Mustafas debutfilm. Den ble produsert i 2010 og hadde premiere 29. april 2011. Besøkstall ved norske kinoer var 3 206.Filmen handler om Sihrin, en 19 år gammel kurdisk jente, som blir klar over at faren hennes vil gifte henne bort, og bestemmer seg for å rømme med sin hemmelige kjæreste til den store byen. 
Filmen er en norsk-kurdisk samproduksjon, og innspilt i Kurdistan-regionen i Irak. Første del av filmen er innspilt i fjellandsbyen Rawanduz, ved grensen til Iran, mens andre del er fra Arbil.Filmen ble vist under Montreal World Film Festival og Doha Tribeca Film Festival i Qatar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rødt hjerte på Internet Movie Database 
(no) Rødt hjerte i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(da) Rødt hjerte i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Rødt hjerte på Allociné 
(nl) Rødt hjerte på MovieMeter 
(no)  Rødt hjerte hos Filmweb
(en) Rødt hjerte i Norsk filminstitutts filmdatabase
Mattias Andersson (håndballspiller)

Erik Mattias Andersson (født 29. mars 1978 i Malmö, Sverige) er en svensk tidligere håndballspiller. Andersson er målvakt, og spilte for den tyske klubben SG Flensburg-Handewitt i Bundesligaen fra 2011 til 2018, og for det svenske landslaget.


== Håndballkarriere ==


=== På klubbnivå ===
Andersson har bakgrunn fra klubben Ystads IF, og debuterte for deres håndballavdeling i svensk toppserie i 1995. Han spilte for klubben fram til 1999, da han gikk over til HK Drott. Han ble kåret til beste håndballkeeper i svensk toppserie i 2000 og 2001, og ble i 2001 også kåret til beste spiller.
Våren 2001 gikk Andersson til FC Barcelona, og spilte for dem ut sesongen, men flyttet senere til THW Kiel i Bundesligaen i håndball for menn. Med Kiel ble Andersson blant annet tysk mester i 2002, 2005, 2006, 2007 og 2008, samt EHF-mestere i 2002 og 2004. Han vant også den tyske cupen i 2002 og 2004. Han vant også den tyske cupen, samt Champions League i 2007. I 2008 vant han igjen tysk cup, spilte i champions league-finalen, hvor Kiel tapte mot BM Ciudad Real, og han spilte en avgjørende rolle da laget hans vant tysk liga. Til dels avgjorde han bortekampen mot Berlin og også bortekampen mot Frisch Auf Göppingen, hvor klubben sikret seg sitt 14. ligagull.
Den 1. juli 2008 gikk Andersson over til Bundesligakonkurrent TV Großwallstadt, da han ønsket mer spilletid etter ofte å ha havnet på benken i Kiel. I sin andre sesong for klubben, i 2009/10, ble han beste håndballkeeper i den tyske ligaen, målt i antall reddede skudd og høyest redningsprosent. Han hadde samme posisjon i 2010/11, og gikk over til SG Flensburg-Handewitt. I 2011/12 ble han kåret til beste håndballkeeper i Bundesligaen. Flensburg vant Cupvinnercupen, ble nest best i Bundesligaen, og i den tyske cupen ble han kåret til beste håndballkeeper.
Andersson la opp i 2018 og begynte som målvaktstrener i THW Kiel og for Østerrikes herrelandslag i håndball.


=== På landslagsnivå ===
Andersson debuterte for Sveriges landslag i 1998, mot Egypt. Han gjorde mesterskapsdebut i EM i 2000 i Kroatia, hvor Sverige tok EM-gull. Han vant også OL-sølv i Sidney samme året, hvor han imidlertid ikke fikk spilletid.
Andersson deltok også i Sommer-OL 2012, hvor Sverige igjen tok sølv. Han og Johan Sjöstrand sto vekselvis i mål, og Andersson spilte blant annet hele semifinalen mot Ungarn.


== Privatliv ==
Mattias Andersson er sønn av håndballspilleren Thomas Andersson., han er gift, og har to barn, født henholdsvis i 2006 og 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Mattias Andersson – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mattias Andersson – Olympics.com 
(en) Mattias Andersson – Olympic.org 
(en) Mattias Andersson – Olympedia 
(en) Mattias Andersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Mattias Andersson – Sveriges olympiske komité
Riegel

Riegel:

Riegel (Rigel)-katastrofenCarl Riegel
Christina Riegel
Eden Riegel
Erwin Riegel
Henri-Joseph Riegel (Rigel) (1741, Wertheim am Main – 1799, Paris)
John Riegel DeWitt (1881  –  1930)
Samuel "Sam" (Brent Oscar) Riegel (* 1976, Washington D.C.)
Kong Qingdong

Kong Qingdong (født 22. september 1964 i Harbin i Kina) er en kinesisk forfatter, sosialkommentator (blogger, kommentator på fjernsyn med videre), og professor for sinologi ved Pekinguniversitetet i Beijing. Han nedstammer direkte fra  Konfucius. Kong støtter kommunistisk ortodoksi og er kinesisk nasjonalist.


== Referanser ==
Gioseffo Guami

Gioseffo Guami (1542 – ca. 1611) var en italiensk organist og komponist i den sene venetianske skolen.


== Liv ==
Ingenting sikkert er kjent om Guamis oppvekst og tidlige utdanning, men mellom 1550 og 1560 skal han ha oppholdt seg i Venezia  for å studere med Adrian Willaert og Annibale Padovano. I 1568 reiste han til München etter å ha fått post som hofforganist hos Albert V av Bayern. Orlando di Lasso var hoffkapellmester på samme tid.
Guami ble i München til rundt 1579. Mellom 1588 og 1591 var han førsteorganist ved San Marco i Venezia. Han vendte tilbake til hjemstedet etter at Gioseffo Zarlino, katedralens kapellmester, døde og var organist ved katedralen i Lucca resten av sitt liv. 
Gioseffo Guamis bror Francesco (rundt 1544–1601) og to sønner var også dyktige musikere.


== Musikk ==
Ved siden av madrigaler, messer og motetter skrev Guami en del verk for orgel. Han regnes som en av de første komponistene som skrev ren instrumentalmusikk.
Den viktigste inspirasjonskilden til Guamis kirkemusikkstil var læreren Willaert og Cipriano de Rore, senere også Orlando di Lasso. Guamis verdslige musikk var mer fremadskuende: han brukte uvanlig mye kromatikk og modulerte ofte til fjerntliggende tonearter – uten tvil under påvirkning av Nicola Vicentino.
Guami skrev en menge instrumentale canzonas; høyst sannsynlig er mesteparten tapt. Canzonaene er holdt i den moderne venetianske mangekorsteknikken, ornamentert og med svært forskjelligartet tematisk materiale i de ulike seksjonene, likevel med en uvanlig høyt utviklet motivisk utvikling til å være før-barokkmusikk.      
Guami var dessuten en innflytelsesrik lærer; den mest kjente eleven hans er komponisten og musikkteoretikeren Adriano Banchieri som ble en av nøkkelfigurene i overgangen til barokkmusikken. Vincenzo Galilei, den fremadskuende musikkteoretikeren, luttenisten og far til astronomen, skrev om Guamis musikk, talent og berømmelse.


== Referanser ==


== Litteratur ==
The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie.  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980.  ISBN 1-56159-174-2
Gustave Reese, Music in the Renaissance.  New York, W.W. Norton & Co., 1954.  ISBN 0-393-09530-4
Eleanor Selfridge-Field, Venetian Instrumental Music, from Gabrieli to Vivaldi.  New York, Dover Publications, 1994.  ISBN 0-486-28151-5


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Gioseffo Guami i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en)  Gioseffo Guami hos AllMusic
Kort biografi
(en) Fritt tilgjengelige noter av Gioseffo Guami i International Music Score Library Project
Fritt tilgjengelige noter av Giuseppe Guami i Kantoreiarchiv