jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Martin Kloster-Jensen

Martin Alexander Kloster-Jensen (født 23. februar 1917 i Hønefoss, død 17. mars 2011 på Bekkestua i Bærum) var en norsk professor innen fonetikk og kommunikasjonsvitenskap.
Kloster-Jensen ble student ved Universitetet i Oslo i 1936 og tok sin cand.philol i 1941. Senere tok han også graden mag.art.. I løpet av krigsårene arbeidet han som lærer, og hadde en rekke mindre utgivelser, blant annet Det viktigste innen engelsk grammatikk fra 1944. Han er mottaker av Deltakermedaljen.
I 1953 gikk han fra lærerjobb til et dosentur i fonetikk ved Universitetet i Bergen. Han tok dr.philos med avhandlingen Tonemicity i 1961. han ble deretter professor i fonetikk og kommunikasjonsforskning ved Universitetet i Bonn  fra 1963 til 1966. I 1966 var han tilbake i ved Universitetet i Bergen som professor i fonetikk. Han gav i den perioden ut boken Språklydlære, en bok som er utgitt i flere opplag. Han dro så tilbake til Tyskland og ble professor i språkpedagogikk for spesialpedagoger i Hamburg i årene 1975 til 1983. 
I sine siste yrkesaktive år fra 1983 til 1995 var han bosatt på Bekkestua i Bærum, og tilknyttet Institutt for spesialpedagogikk ved Universitetet i Oslo.


== Eksterne lenker ==
UiO – Bokmålets vippere (tonelagspar)
Aileen Wuornos

Aileen Wuornos (født 29. februar 1956 i Rochester i Michigan i USA, henrettet 9. oktober 2002 i Bradford County i Florida) var en amerikansk seriemorder som drepte syv menn i staten Florida mellom 1989 og 1990. Hun påsto at de voldtok eller forsøkte å voldta henne mens hun jobbet som prostituert. Hun ble dømt til døden for seks av drapene og henrettet med dødelig injeksjon 9. oktober 2002.
Wuornos' liv fra barndom til dødsdom er filmatisert i filmen Monster fra 2003 med Charlize Theron og Christina Ricci i hovedrollene. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aileen Wuornos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aileen Wuornos på Internet Movie Database 
(en) Aileen Wuornos hos The Movie Database 
(en) Om Aileen Wuornos
Filmåret 1882

Filmåret 1882 er en oversikt over hendelser og fødte filmpersonligheter i 1882.


== Hendelser ==
Den amerikanske oppfinneren George Eastman begynner eksperimentering med nye typer av fotografisk film sammen med sin ansatte assistent William Walker.
Den franske fysiologen Étienne-Jules Marey finner opp et kronofotografisk våpen, et kamera formet som en rifle som fotograferer tolv etterløpende bilder hvert sekund.


== Fødsler ==
17. januar - Noah Beery, amerikansk skuespiller (død 1946)
15. februar - John Barrymore, amerikansk skuespiller (død 1942)
21. februar - Ivar Kåge, svensk skuespiller og regissør (død 1951)
11. april - Ragnar Ring, svensk regissør, manusforfatter og romanforfatter (død 1956)
13. april - Bertil Brusewitz, svensk	skuespiller (død 1954)
17. mai - Birger Lundstedt, svensk skuespiller (død 1916)
30. juni - Hans Mierendorff, tysk skuespiller (død 1955)
5. august - Robert G. Vignola, amerikansk skuespiller, manusforfatter og regissør (død 1953)
6. august - Ernst Eklund, svensk teatersjef, skuespiller og regissør (død 1971)
30. september - George Bancroft, amerikansk skuespiller (død 1956)
20. oktober - Béla Lugosi, ungarnsk skuespiller (død 1956)
14. desember - Jullan Jonsson, svensk skuespiller (død 1948)
15. desember - Jean Claesson, svensk skuespiller og kabaretsanger (død 1951)
Dhofar-opprøret

Dhofar-opprøret (arabisk: ثورة ظفار) fant sted i Dhofar-provinsen i Oman mellom 1962 og 1975. Oman mottok støtte fra andre land, og gikk til slutt seirende ut av konflikten. Krigen førte også til en omfattende modernisering av Oman.


== Bakgrunn ==
I 1962 var Oman et av de minst utviklede landene i Midtøsten. Sultan Said bin Taimur hadde forbudt nesten alle former for utvikling fra det 20. århundre, og var avhengig av britisk støtte for at staten i det hele tatt skulle fungere. Dhofar var på sin side avhengig av Oman, og var på den tiden under stor økonomisk utvikling. I tillegg snakket befolkningen i provinsen en annen arabisk dialekt enn folk nord i Oman, og var stilt ovenfor strengere behandling enn omanere ellers. Dhofar er også en langt mer fruktbar provins enn resten av landet. Som følge av dette tydelige skillet, begynte enkelte å se på tilhørigheten til Oman som et hinder for utviklingen.


== Opprøret ==

I 1962 ble Dhofars frigjøringsfront (DLF) opprettet av Mussalim bin Nafl. Organisasjonen anskaffet våpen fra Saudi-Arabia, som allerede hadde et spent forhold til Oman. I desember det samme året utførte geriljaen sabotasjeaksjoner mot den britiske flybasen i Salalah og gikk til bakholdsangrep på trailere som fraktet utstyr for oljeindustrien. Imidlertid ble geriljaen like etterpå trukket ut, og sendt til Irak for å få mer trening i geriljataktikker. Fra 1964 begynte geriljaen å utføre målrettede angrep mot oljeindustrien og den omanske regjeringa. Mange geriljakrigere var desertører fra den omanske hæren.
Sultanen var avhengig av «Dhofar-styrken», en lokal irregulær styrke på kun 60 mann, for å kunne ivareta kontroll over regionen. I april 1966 ble sultanen forsøkt drept av nettopp denne styrken. Denne hendelsen forandret konfliktens natur. Sultanen forlot palasset sitt, og ble aldri mer sett offentlig. Dette førte til rykter om at britene var de egentlige styrerne av landet, og at sultanen kun fungerte som en nikkedukke.
Sultanen startet en storstilt offensiv mot opprørerne, stikk i strid med hva hans britiske rådgivere rådet ham. Dette resulterte i omfattende ødeleggelser i provinsen, hvor oljebrønner ble ødelagt og hele landsbyer ble brent ned. Det ble også rapportert hard lokal motstand mot offensiven.
Etterhvert som konflikten fortsatte, ble det tilbudt amnesti for opprørere som overgav seg, og enkelte ble også tilbudt en pengebonus dersom de tok med seg våpnene sine.
Etter Operasjon Jaguar i oktober 1971 begynte omanerne for alvor å vinne terreng, og etter harde kamper sikret regjeringsstyrkene kontroll over en enklave ved Jebel Samhan hvorfra de kunne ekspandere. En avsluttende offensiv i 1975 var svært vellykket, og konflikten ble erklært over i 1976, selv om isolerte trefninger fant sted helt frem til 1979.
Liste over kriger Oman har deltatt i

Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Oman har vært delaktig i.
Tor Weijden

Tor Weijden egentlig Tor Olof Johanson (født 6. januar 1890 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, død 24. desember 1931 i Matteus församling i Stockholm) var en svensk skuespiller.
Tor Weijden første filmrolle var i 1918 i Mauritz Stillers Thomas Graals bästa barn. Han var gift med Ruth Weijden 1915–1920 og med Bullan Weijden 1923–1931. 


== Filmografi ==

1929 – Hjärtats triumf

1925 – Karl XII

1924 – Halta Lena och Vindögda Per

1924 – Grevarna på Svansta

1923 – Andersson, Pettersson och Lundström

1921 – Värmlänningarna

1921 – Kjørekarlen (Körkarlen)

1920 – Mästerman

1920 – Karin Ingmarsdotter

1918 – Thomas Graals bedste barn (Thomas Graals bästa barn)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tor Weijden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tor Weijden på Internet Movie Database 
(sv) Tor Weijden i Svensk Filmdatabas 
(fr) Tor Weijden på Allociné 
(en) Tor Weijden hos The Movie Database
Ekvivalensrelasjon

En ekvivalensrelasjon er i matematikk en binær relasjon som er symmetrisk, refleksiv og transitiv.  En ekvivalensrelasjon deler mengden inn i en partisjon av ekvivalensklasser. To element i mengden er ekvivalente dersom de tilhører samme ekvivalensklasse. Alle ekvivalente elementer deler et sett av grunnleggende egenskaper, uten å være identiske.  
En binær relasjon S på en mengde M definerer en sammenheng mellom to og to elementer i M, slik at for elementene a og b, så er relasjonen enten sann eller usann.  For eksempel kan en for mengden av punkt i planet (x,y) definere relasjonen «har første koordinat lik».  For to punkt vilkårlige punkt kan denne relasjonen være sann eller usann: (x1,y1) har første koordinat lik (x2,y2).  Når relasjonen S er sann for to element a og b, så kan dette skrives aSb.  
En ekvivalensrelasjon er en binær relasjon der de følgende egenskapene er oppfylt:

Relasjonen er refleksiv,  slik at aSa for alle a i mengden M.
Relasjonen er symmetrisk, slik at aSb medfører bSa.
Relasjonen er transitiv, slik at aSb og bSc medfører aSc.Relasjonen «har første koordinat lik» er en ekvivalensrelasjon i R2.  
En ekvivalensrelasjon er knyttet til en partisjon av mengden M, det vil si en oppdeling av M i ikke-tomme, disjunkte mengder. Disse delmengdene kalles ekvivalensklasser.  Hver av dem kan defineres som

  
    
      
        
          M
          
            a
          
        
        =
        {
        b
        ∈
        M
        
          |
        
        b
        S
        a
        }
        
      
    
    {\displaystyle M_{a}=\lbrace b\in M|bSa\rbrace \,}
  Et element i M er medlem av én og kun én ekvivalensklasse.  To elementer av mengden M er ekvivalente (med hensyn til ekvivalensrelasjonen) hvis og bare hvis de er elementer av samme ekvivalensklasse i partisjonen.
En ekvivalensrelasjon skrives ofte med symbolet ~ istedenfor S, som i uttrykket a ~ b.
Skolefri

Skolefri er et musikkalbum med Ole Ivars, utgitt i 1986. Albumet blir re-utgitt i april 2011.


== Sporliste ==
«Ønskedrømmen» (William Kristoffersen)
«Karneval og sommer» (xxx/William Kristoffersen)
«The Saxophone Song» (William Kristoffersen)
«Rock'n'Roll swingen» (William Kristoffersen)
«En ny vår» (William Kristoffersen)
«Rosen og orkidéen» (William Kristoffersen)
«Skolefri» (William Kristoffersen)
«Veronica» (William Kristoffersen)
«Feriebrev fra Lanzarote» (William Kristoffersen)
«Gammel swing fra femti» (Lasse Johansen)
«Ole Lukkøye» (Ingrid Almquist)


== Medvirkende ==


=== Ole Ivars ===
Lasse Johansen – sang, gitar, låtskriver
William Kristoffersen – sang, bass, låtskriver
Ole Ødegård – keyboard
Arne Willy Foss – saksofoner, fløyte, klarinett
Arild Engh – trommer


=== Andre medvirkende ===
Rune Nordal - tekniker
Per Holland - foto
Erik Scott Johannessen - design


== Kilder ==
Skolefri
Sangen vi fant

Sangen vi fant er et musikkalbum med Ole Ivars, utgitt i 1977.


== Sporliste ==
«Dans på låven» - Logdans (Lars Berghagen/Erling Bonde)
«Det finnes et sted» - Det finns en stad (Lars Berghagen/Kjetil Kjelle)
«Sangen vi fant» - A Song In the Night (Bobby Lee Springfield/Trygve Hoff)
«Vagabond» (Arne Hagen)
«Kjærlighetens sang» - It Was Almost Like a Song (Archie Jordan/Hal David/Erling Bonde)
«Five Foot Two Eyes of Blue» (Sam Lewis/Joe Young/Ray Henderson)
«God Country Music» - Rock'n'Roll Survivor (Bruce Johnston/Erling Bonde)
«Walk Right In» (Hosie Woods/Gus Cannon)
«Jeg rusler rundt» (Johnny Bragg/Robert Riley/Anton)
«Jenny» (Torben Lundgren/Jørgen Lundgren)
«Hey Paula» (Ray Hildebrand)
«Du sier du er min» - If You Leave Me (Torben Lundgren/Jørgen Lundgren/Trygve Hoff)
«A Hard Day's Night» (Lennon/McCartney)
«California» (Harry Heltzel/Jos Welbers/Erling Bonde)


== Medvirkende ==


=== Ole Ivars ===
Lasse Johansen – gitar, sang
Einar Jemtland – trompet, munnspill, strings, sang
Terje Scott – trommer, sang
Arne Willy Foss – saksofon, fløyte
Ole Ødegård – orgel, klavinett
Tor Egil Simensen – piano, flygel
Terje Pettersen –  bass, sang


=== Andre medvirkende ===
Tore Syvertsen - produsent
Egil Eide - tekniker
Ragnar Nybro - tekniker
Erling Bonde - tekstforfatter
Trygve Hoff - tekstforfatter
Kjetil Kjelle - tekstforfatter
Arne Hagen - låtskriver
Helge Jørgensen - foto


== Kilder ==
Sangen vi fant


== Eksterne lenker ==
(en) Sangen vi fant på Discogs 
(en) Sangen vi fant på Spotify
Thomas Graals bedste barn

Thomas Graals bedste barn er en svensk film fra 1918 med regi av Mauritz Stiller


== Handling ==
Filmen omhandler den første tiden av et ekteskap fra bryllupet til ekteparet får barn med er uenigheter og sjalusi, men også forsoning.


== Om filmen ==
Filmen er en direkte fortsettelse av Thomas Graals bästa film fra 1917 som ble understreket i innledningen av filmen, den hadde premiere 21. oktober 1918 på kinoen Röda Kvarn i Stockholm, den gikk i tre uker på premierekinoen noe som på den tiden var veldig uvanlig. Innspelningen av filmen forgikk ved Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö og Röda Kvarns øvre foajé med eksteriører fra Lidingö kyrka og gater i Lärkstaden i Stockholm av Henrik Jaenzon.


== Rolleliste ==
Victor Sjöström – Thomas Graal, forfatter
Karin Molander – Bessie Douglas, seinere Bessie Graal, Thomas kone
Josef Fischer – Alexander Douglas, godseier, Bessies far
Jenny Tschernichin-Larsson – Clotilde Douglas, Bessies mor
Axel Nilsson – John, det tidigere herrskapets Douglas trofaste tjener, nå Thomas Graals kammertjener
Torsten Winge – Rudolf P., en beruset herre på gaten
Gucken Cederborg – Thomas og Bessies kokke
Edvin Adolphson – bryllupsgjest i kirken
Oscar Åberg – bryllupsgjest i kirken
Wictor Hagman – bryllupsgjest i kirken
Tor Weijden – bryllupsgjest i kirken og ved bryllupsmiddagen
Hugo Björne – bryllupsgjest i kirken og ved bryllupsmiddagen
Helge Kihlberg – bryllupsgjest i kirken og ved bryllupsmiddagen
Julius Hälsig – gjest ved bryllupsmiddagen
Carl Apoloff – gjest ved bryllupsmiddagen
Kotti Chave – blomsterpike
Walerie Alexandrow – blomsterpike
Paul Hagman – tilskuer utenfor Thomas og Bessies hus
Gösta Gustafson -	student utenfor Thomas og Bessies hus
Olof Ås – sjåføren


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Graals bedste barn på Internet Movie Database 
(no) Thomas Graals bedste barn hos Filmfront 
(sv) Thomas Graals bedste barn i Svensk Filmdatabas 
(nl) Thomas Graals bedste barn på MovieMeter
Justinus II

Justinus II (født 510 el. 520, død 5. oktober 578) var østromersk keiser fra 565 til 578 og søstersønn til den foregående keiser Justinian. Under Justinus II økte langobardenes militære makt under deres kong Cleph og i år 568 ble de bysantinske arméene fortrengt fra den italienske halvøya.


== Eksterne lenker ==
Justinius II, Livius.org
Karin Ingmarsdatter

Karin Ingmarsdatter er en svensk stumfilm fra 1920 regissert av Victor Sjöström, basert på Selma Lagerlöfs roman Jerusalem.


== Handling ==


== Om filmen ==
Filmen er basert på Selma Lagerlöfs roman Jerusalem der man har filmet tredje og fjerde kapitelen. Filmen er en fortsettelse av Victor Sjöströms film Ingmarssønnerne fra 1919. Det var meningen at Victor Sjöström også skulle regissere fortsettelsen, men mottakelsen av filmen var så lite entusiastisk at besluttet ikke å regissere flere deler av historien. Den siste delen, Fædrenes jord, ble tilslutt regissert av Gustaf Molander i 1925.


== Rolleliste ==
Victor Sjöström – Stor Ingmar
Tora Teje – Karin Ingmarsdotter, hans datter
Bertil Malmstedt – Lill Ingmar, Stor Ingmars sønn
Tor Weijden – Halvor Halvorsson fra Timsgården, kalt Tims Halvor, landhandler
Nils Lundell – Eljas Elof Ersson, Karins mann
Carl Browallius – Eljas far
Josua Bengtson – Eljas venn og svirebror
Nils Arehn – Berger Sven Persson
Olof Ås – Inspektøren på Bergsåna bruk
Eric Gustafson – gjestgiversønn fra Karmsund
Emil Fjellström – Stark Ingmar, husmann (torpare) på Ingmarsgården
Paul Hallström – skolemesteren Storm
Anna Thorell – fru Storm
Bror Berger – bedrager
Gustaf Ranft – bedrager
Oscar Johanson – kyrkoherden
Gösta Gustafson – mann på gjestgivergården i Karmsund
William Larsson -	krogjest, Eljas svirebror
Algot Gunnarsson -	krogjest, Eljas svirebror
Mona Geijer-Falkner – kunde i handelsboden
Ruth Weijden – bokhandelshjelper
Tyra Dörum -	fru Östberg
Wilma Malmlöf – stuepike på Ingmarsgården
Margit Sjöblom – stuepike på Ingmarsgården
Tyra Leijman-Uppström -	kirkebesøkende
Harriet Bosse -	Brita (i tilbakeblikk)
Som statister medvirker bønder fra Nås i Dalarna


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karin Ingmarsdatter på Internet Movie Database 
(no) Karin Ingmarsdatter hos Filmfront 
(sv) Karin Ingmarsdatter i Svensk Filmdatabas 
(fr) Karin Ingmarsdatter på Allociné 
(en) Karin Ingmarsdatter på AllMovie 
(en) Karin Ingmarsdatter på Turner Classic Movies
Eikegullbasse

Eikegullbasse (Protaetia marmorata) er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Kroppsformen viser at den hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae), den kan kjennes på at den er noe smalere enn de andre nordiske gullbassene, med tydelige, lyse tegninger på dekkvingene og forholdsvis svak metallglans.


== Utseende ==
En middelsstor til stor (19-24 millimeter), svart bille. Kroppen er nokså jevnbred og litt flat. Fargen er svart med bronseaktig glans, dekkvingene med kremhvite tverrflekker. Hodet er flatt og firkantet. Antennene er ganske korte og mørke. Pronotum er nesten halvsirkelformet sett ovenfra, litt tilspisset i spissen, på hver side bak med en grunn, rund grop. Scutellum er ganske stor og trekantet. Dekkvingene er litt flate, med en vag lengderibbe og ganske tydelig, litt utstående skulderbule. På sidene foran er den en innbuktning som gjør at billen kan folde ut flyvingene og fly uten å åpne dekkvingene. Det bakerste bakkroppsleddet blir ikke dekket av dekkvingene, en nesten loddrett ryggplate synes bak dem. Beina er temmelig korte og kraftige.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i mulden inne i hule løvtrær. De voksne billene kan finnes på blomster og ved utfytende sevje i juni-juli.


== Utbredelse ==
I Norge finnes arten langs kysten av Sør-øst Norge. Den er vurdert som sårbar (VU) i Norge 


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821
Slekten Protaetia Thomson, 1859
Underslekten Liocola
eikegullbasse Protaetia marmorata (Fabricius, 1792)


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Liocola lugubris i Encyclopedia of Life 
(en) Liocola lugubris i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Liocola lugubris hos Fauna Europaea 
(en) Liocola lugubris hos NCBI 
(en) Kategori:Protaetia marmorata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Protaetia marmorata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Protaetia marmorata – detaljert informasjon på Wikispecies
Moulins (Allier)

Moulins er en kommune og hovedstad i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sentralt i Frankrike.


== Geografi ==
Moulins ligger ved bredden av elva Allier.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Moulins (Allier)


== Se også ==
Moulins bispedømme


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Moulins (Allier) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Moulins – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Opiumhålan

Opiumhålan er en svensk film fra 1911 i regi av Eric Malmberg.


== Om filmen ==
Filmen har aldri blitt vist offentlig. Filmen ble spilt inn med eksteriører fra Mölle, Borås, Göteborg, Kalmar, Karlskrona, Kristianstad, Malmö, Paris, Monte Carlo samt ombord på S/S Lusitania under reisen til New York sommeren 1911 av Julius Jaenzon. Meningen var å presentere filmen i seks ulike versjoner, filmet slik at publikum lett skulle kjenne igjen hovedpersonens hjemsted.


== Rolleliste (i utvalg) ==
Victor Arfvidson
Eric Malmberg
Lilly Jacobsson
Lars Björck


== Eksterne lenker ==
(en) Opiumhålan på Internet Movie Database 
(sv) Opiumhålan i Svensk Filmdatabas
Musikens makt (film)

Musikens makt er en svensk film fra 1912 med regi av Georg af Klercker.


== Om filmen ==
Filmen hadde premiere 20. januar 1912 på kinoen Biorama i Malmö. Filmen ble spilt inn ved Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö med eksteriører fra Göteborg av Henrik Jaenzon.


== Rolleliste ==
Arthur Donaldson – Edvard Björkman, komponist
Lilly Jacobsson – Hilda Dahlkvist
Victor Arfvidson – La Tour, professor
Georg af Klercker – Carl Schiller


== Eksterne lenker ==
(en) Musikens makt på Internet Movie Database 
(sv) Musikens makt i Svensk Filmdatabas
Thomas Schneider

Thomas Schneider (født 7. november 1988 i Forst) er en tysk friidrettsutøver, som konkurrerer på 400 meter.
Han deltok ved Junior-EM i friidrett 2007 i Hengelo i Nederland, der han sammen med Pascal Nabow, Eric Kruger og Robin Schembera vant sølv på 4 x 400 meter. Samme år fikk han bronse i det tyske juniormesterskapet. I 2008 fikk han sølv ved det tyske U23-mesterskapet. Han deltok også i det tyske mesterskapet for seniorer, der det ble 8.-plass utendørs og 7.-plass innendørs. 
I 2009 deltok han ved Lag-EM i friidrett i Leiria i Portugal. Sammen Miguel Rigau, Kamghe Gaba og Simon KirchSimon Kirch løp det tyske stafettlaget inn på 3.02,30, og fikk sølv bak Storbritannia. Ved det tyske U23-mesterskapet vant han gull, og i det tyske mesterskapet kom han på 7.-plass utendørs og 5.-plass innendørs. 
Ved EM i friidrett 2010 i Barcelona kom Tyskland på fjerdeplass, kun 5 hundredeler bak Belgia som tok bronsen. De andre på det tyske laget var Kamghe Gaba, Bastian Swillims og Eric Krüger. I tillegg vant han gull på 400 meter ved det tyske U23-mesterskapet, og sølv i det tyske mesterskapet for seniorer. 
I 2011 vant han sin første store internasjonale medalje individuelt, da han fikk sølv på 400 meter under EM i friidrett innendørs 2011 i Paris. Franskmannen Leslie Djhone vant gull. 


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Schneider – Olympics.com 
(en) Thomas Schneider – Olympic.org 
(en) Thomas Schneider – Olympedia 
(en) Thomas Schneider – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Thomas Schneider – Tysklands olympiske komité 
(en) Thomas Schneider – World Athletics 
(en) Profil hos All-Athletics.com Arkivert 5. september 2014 hos Wayback Machine.
(de) Profil hos Leichtathletik.de (arkivert)
Masayoshi Ōhira

Masayoshi Ōhira (født 12. mars 1910 i Kan'onji i Kagawa, død 12. juni 1980) var en japansk politiker og statsminister i Japan fra 7. desember 1978 til 12. juni 1980.  

Ōhira studerte ved Hitotsubashi University og var medlem av det japanske Det liberaldemokratiske parti (Japan) (LDP), som enkelte ganger satte ham på kant med statsminister Takeo Fukuda. Ōhira ble valgt til president for det politiske partiet LDP på slutten av 1978. Han er den siste japanske statsministeren som har dødd, mens han fremdeles satt i statsministerembetet.
Den 7. desember 1978 ble Ōhira utnevnt til Japans statsminister, og klarte dermed å skyve Takeo Fukuda ut fra denne stillingen. Ōhira var den sjette kristne personen som ble statsminister i Japan. Den 9. november 1979 ble Ohira knepent gjenvalgt til sin andre periode som statsminister.
Den 16. mai 1980 ble et mistillitsvotum rettet mot statsministeren i den japanske riksdagen. Ōhira forventet at dette mistillitsvotumet ville bli stemt ned og mislykkes, og han ble tydelig rystet da det ble vedtatt 243 stemmer mot 187. Ohira ble innlagt på sykehus på grunn av utmattelse den 31. mai samme år, og han døde deretter av et massivt hjerteinfarkt 12 dager senere, da han var 70 år gammel.
I 1979 ble Ōhira utnevnt til formann under det femte G7-toppmøtet i Tokyo og hans fatale hjerteinfarkt den 12. juni skjedde bare dager før den sjette G7-toppmøtet skulle begynne i Italia. Ōhiras kollega, utenriksminister Saburo Okita, ledet delegasjonen som representerte Japan i hans sted. Zenko Suzuki etterfulgte ham som statsminister.
29. mai 1985, fem år etter Ōhiras død, ble Masayoshi Ōhiras minnestiftelse dannet.


== Referanser ==
Betroede Midler

Betroede Midler er en svensk film fra 1911. 


== Om filmen ==
Filmen hadde premiere 2. oktober 1911 på Stora Biografteatern i Malmö. Filmen ble spilt inn av Ernst Dittmer. Filmen er basert på Palle Rosenkrantz teaterstykke Betroede Midler som ble uroppført på Dagmarteatret i København 1910. Etter granskningen av Statens Biografbyrå ble det forbud mot videre visning av filmen, med en begrunnelse som har blitt berømt i sitt byråkratiske nidkjærhet.


== Roller ==
Henry Seemann – Erand, sakfører
Philippa Frederiksen – Marcelle, hans hustru
Agnes Nyrup-Christensen – Susanne, hans kusine
Otto Detlevsen – Greve de Raymond
Arnold Christensen – Philip, fullmektige


== Eksterne lenker ==
(en) Betroede Midler på Internet Movie Database 
(sv) Betroede Midler i Svensk Filmdatabas 
(da) Betroede Midler i Danmark Nationale Filminstitut