jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alexander Chen

Alexander Chen (født 1952 i Canton) er en kinesisk kunstner.
Chen arbeider innen todimensjonale media som maleri og penn og blekk (tusj).  Han studerte ved Det sentrale kunstakademi i tillegg til Guangzhou kunstakademi i Kina.
Chen fikk medlemskap i Det nasjonale kunstforbundet i Kina.  Han er influert av sin reiser og den enestående verdenen rundt ham som kan være så mangesidig som nasjonalparker, bylandskap, og bygder. Hans verk har blitt vist over hele verden og nye verk var også ustilt i forbindelse med Sommer-OL 2008 i Beijing.  Han er representert av Tom Binder Fine Arts.


== Kilder ==
"Discover the Artists", Park West, Bio, Alexander Chen
"Største samlingen av verdenskjente kunstnere som har besøkt Detroit", Reuters
"Spille for å vinne", Art Business News, Olympic Games
"Olympiske kunstverk blir avduket", Art Business News, Olympic Games Art Work
"Påfående prosjekter", Fine Art Limited, Olympic Art Work
"ArtExpo New York Arkivert 26. januar 2009 hos Wayback Machine.", Art Expo


== Eksterne lenker ==
Alexander Chen home pageAlexander Chen Jigsaw Puzzles
Elstra

Elstra (øversorbisk: Halštrow) er en by øst for Dresden i Direktionsbezirk Dresden i Landkreis Bautzen i Fristaten Sachsen. Byen har 2 930 innbyggere (31. desember 2009). Byens navn er avledet av elven Schwarze Elster som flyter sør for byen.
Elstra er i folketall den minste byen i Tyskland. Gjennom innlemmelsen av nabolandsbyer i 2004, ble folketallet utvidet til omkring 3200.
Elstra var en by i Kreis Kamenz fra 1952 til 1990, og i Landkreis Kamenz fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den kretshovedstad i Landkreis Kamenz, som oppstod gjennom en sammenslåing av kretser i forbindelse med kretsreformen i Sachsen i 1994 og 1996. Siden 1. august 2008 har byen vært en del av Landkreis Bautzen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Elstra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Beijings tekniske universitet

Beijings tekniske universitet (engelsk: Beijing Institute of Technology (BIT), forenklet kinesisk: 北京理工大学, tradisjonell kinesisk: 北京理工大學, tidligere kjent som 北京工业学院) er et offentlig nasjonalt universitet i Beijing  i Folkerepublikken Kina. Det oppstod i 1940 i Yan'an (延安) som Teknisk universitet, grunnlagt av det kinesiske kommunistiske parti som da kontrollerte området rundt Yan'an, men ennå ikke hadde grepet makten i hele landet.
Det er ett av Kinas ledende forskningsuniversiteter. BIT tilhører også Prosjekt 211 og Prosjekt 985, og er dermed særlig prioritert av det offentlige.
I 2007 hadde det 37.479 studenter og mer enn 3.500 ansatte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Beijing Institute of Technology – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Zhuhai Campus
Presseavdeling
Bibliotek
BIT Science Park
Informasjon for internasjonale studenter
BIT på beijing2008.cn
Inna (navn)

Inna er et kvinnenavn med flere opprinnelser. Det kan være:

en færøysk form av Ina
et russisk kvinnenavn (Инна) som muligens er dannet en kortform av navn som slutter på -ina.
et navn med opprinnelse i greske ἴννα, sannsynligvis avledet av ἴννην, som betyr «liten jente».
et navn med opprinnelse i gotiske rinno, «elv».
en feminin form av det russiske mannsnavnet Innokentiy, som betyr «uskyldig».
et navn med opprinnelse i greske Hagne, som betyr «ren».
en russisk form av det keltiske navnet Iness, som betyr «øyboer».


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Inna  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Inna Zobova (f. 1976), russisk modell og skuespiller
Inna Korobkina (f. 1981), russisk skuespiller
Elena «Inna» Apostoleanu (f. 1986), rumensk sanger
Inna Dukach, amerikansk operasanger
Inna Krinicka, norsk pianist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Inna
(en) Think Baby Names: Inna
Jorddykkeren

Jorddykkeren er en skikkelse fra indiansk mytologi som forekommer i svært mange utforminger og variasjoner hos ulike amerikanske urfolk og stammefolk i Canada og USA.Utgangspunktet er at verden er dekket av vann, og at skaperguden, som noen kaller Manitou, ønsker å skape landjorden. Han trenger et utgangspunkt, eller råmateriale, og engasjerer en hjelper til å hente jord, eller mudder, fra havets bunn. Hjelperen kan være en and, en ravn, en sothøne, en lom, en ørn, en skilpadde eller en bisamrotte; eller i noen tilfeller skaperguden selv, slik som i modocindianernes legende om Kumokums. I noen tilfeller får hjelperen en belønning av skaperguden: cheyenneindianerne fortalte at sothøna smakte mudder fordi hun hadde dykket etter mudder for skaperguden, og fått «uspiselighet» som beskyttende gave fra guden. Noen varianter forteller at dyret ofrer seg, og dør etter å ha hentet opp jorden; i andre varianter er det tre dyr som forsøker, og de to første dør før det tredje lykkes.
Den lille mengden jord som hentes opp fra havbunnen er ofte så lite som det rommes i et nebb; men det vokser raskt til å dekke jorden. I noen varianter er det vingeslag fra en ørn som bidrar til å forme jorden med fjell og daler.
Legenden om jorddykkeren finnes også hos ainofolket i Sibir, og det er mulig at de nordamerikanske indianerne har ført med seg legenden da de vandret inn i Nord-Amerika over Beringstredet for ca 16 000 år siden.
Flere varianter av legendene er gjengitt på norsk i samlingen Jorden – vår mor, 2002.


== Referanser ==
Ni Duan

Ni Duan (kinesisk: 倪端, pinyin: Ní Duān, Wade-Giles: Ni Tuan; født 1436 i Hangzhou, død 1505), stilnavn: Zhongzheng (仲正), var en keiserlig kinesisk maler under Ming-dynastiet.
Han utmerket seg med å male malerier av personer og landskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ni Duan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fuzhouuniversitetet

Fuzhouuniversitetet (kinesisk: 福州大学; pinyin: Fuzhou Daxue) er et statlig universitet i den kinesiske byen Fuzhou, provinshovedstad i Fujian.
Universitetet ble grunnlagt i 1958 og hadde i 2006 ca 25.000 studenter. Universitet ble i 1995 et av de første universiteter i Kina med internettforbindelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
hjemmeside
engelskl hjemmeside
Olav Randen

Olav Randen (født 25. april 1948 i Ål i Hallingdal) er en norsk skribent, forfatter, forlegger, geitebonde og samfunnsdebattant.
Randen er utdannet sosiolog med etnologi og folkeminnevitenskap i fagkretsen. Han ble mag.art. ved Universitetet i Oslo (1972).  Siden har han blant annet arbeidet som forskingsstipendiat, vikarlærer og journalist. Fra 1982 har han vært småbruker, og drevet med geit og sau på Ellingsgard i Ål.
I 1997 opprettet han Boksmia forlag, med kontor og boklager i låven på egen gård, – ifølge egenomtalen «Nord-Europas høgastliggjande forlag (850 moh)». Fram til 2007 hadde forlaget gitt ut i alt 23 bøker, hvorav 16 på nynorsk. 
Selv har Randen skrevet bøker om språk, golf, bureising og landbruk. Med boka Farvel til språkmangfaldet (1997) var han den første som på norsk ga en bred oversikt over språksituasjonen i hele Europa.
Randen var i sin ungdom med i ml-bevegelsen, og medlem av AKP(m-l) frem til 1982. Han var leder i Noregs Mållag i perioden 1994–1997. Han er far til NRK-journalist Astrid Randen.


== Bibliografi ==
Om avfolkinga av bygdenoreg, opprinnelig foredrag i Studentersamfunnet i Bergen (1973)
Norsk i EU : ei gransking av kva følgjer ei norsk tilslutning til EØS og EU kan få for norsk skriftspråk og talemål, Norges Mållag (1994) ISBN 82-73390-34-9
Farvel til språkmangfaldet, Boksmia (1997) ISBN 82-91871-01-9
Golfballar kan ikkje etast, Boksmia (1999) ISBN 82-91871-05-1
Brøyte seg rydning. Bureisingstid og bureisarliv, Boksmia (2002) ISBN 82-91871-13-2
Kampen om maten (redaktør, sammen med Aksel Nærstad), Boksmia (2004) ISBN 92-91871-16-7
I steinbu og snaufjell i øvre Hallingdal (med foto av Bård Svardal), Boksmia (2006) ISBN 82-91871-20-5


== Referanser ==


== Kilder ==
Ottar Grepstad: Viljen til språk. Ei nynorsk kulturhistorie. (2006)


== Eksterne lenker ==
Boksmia forlag
Großröhrsdorf

Großröhrsdorf er en by øst for Dresden i Landkreis Bautzen i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Byen er hovedsete for forvaltningsfellesskapet Großröhrsdorf og har 6 918 innbyggere (31. desember 2009). 
Großröhrsdorf befinner seg sør for Pulsnitz langs den «gamle postruten», som omgir stedet på begge sider med en omkring 4 km lang rute. Byen ligger langs elven Große Röder og er forbundet med Ohorn og Pulsnitz gjennom Bundesautobahn 4. Byen Dresden ligger omkring 20 km vest for Großröhrsdorf.
Großröhrsdorf var en by i Kreis Kamenz fra 1952 til 1990, og i Landkreis Kamenz fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den kretshovedstad i Landkreis Kamenz, som oppstod gjennom en sammenslåing av kretser i forbindelse med kretsreformen i Sachsen i 1994 og 1996. Siden 1. august 2008 har byen vært en del av Landkreis Bautzen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Großröhrsdorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Villehad av Danmark

Sankt Villehad av Danmark (St. Willehadus de Dania, opprinnelig Antonius, født 1482 i Holsten i Danmark, drept 9. juli 1572 i Gorkum i Nederlandene) var en franciskansk martyr. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han hadde katolske foreldre og trådte inn som fransiskaner i ordenens observant-gren med ordensnavnet Villehad og ble presteviet. I sine yngre år, under kong Christian II av Danmark, Norge og Sverige, så han begynnelsen på og spredningen av reformasjonen. 


=== Landflyktighet ===
Villehad ble utvist av lutheranerne fra Danmark i 1525 eller noe senere (1528?) sammen med alle de andre danske fransiskanerne. Vi vet ikke i hvilket kloster han da var stasjonert, men vi vet at han bodde en stund i Holsten  før han dro til England, trofast mot sitt monastiske ideal. Han flyktet så til Skottland, men på grunn av forfølgelser også der, videre til et franciskanerkloster i Gorkum i Nederlandene, hvor han ble resten av sitt liv. 
Omsider ble han også her innhentet av forfølgelser, denne gang av nederlandske calvinister. Med stor fanatisme og grusomhet fengslet de 17 geistlige og 2 lekbrødre fra klosteret og tok dem med seg til byen Brielle. Her ble de lokket til å frafalle troen på alterets sakramente, samt troen på paven som kirkens overhode. De ble pisket og hengt den 9. juli 1572. Da var Villehad over 90 år gammel. 
Først i 1616, under en tolvårig våpenhvile mellom Spania og de Forente provinser, turte to fransiskanerpatre å grave opp martyrenes jordiske rester, og i hemmelighet ble de overført til de belgiske provinsene, som ble regnet som et sikrere hvilested. Den 18. juni 1618 ble de høytidelig overført til klosteret til fransiskaner-rekollektene en reformgren av fransiskanerordenens observant-gren, og skrinlagt der i Bruxelles.
Han ble saligkåret i 1675 og helgenkåret den 29. juni 1867. Festdagen er 9. juli. 
Sakramentskirken på Nørrebro i København er viet til Sankt Villehad.


== Kilder ==
Den Katolske Kirke i Danmark, Helgenleksikon
Catholic Online - Saints & Angels
She (språk)

She (kinesisk: 畲語, pinyin: shēyǔ), talt av folket she i Kina, er et hmong-mien-språk.
De fleste av de over 700.000 she taler i dag hakka. De få som holder fast på sitt opprinnelige språk – om lag 1200 personer i provinsen Guangdong – kaller seg selv Ho Ne («fjellfolk», kinesisk: 活聶, pinyin: huóniè).
She er noe vanskelig å klassifisere mer detaljert. Vanligvis anses det som enten et språk innen hmong-grenen av hmong-mien, eller det blir anestt som en egen tredje gren av språkgruppen.
Innflytelsen fra hakka (og vice versa) har vært betydelig. Det har blant de she som bor i det østlige Fujian også vært en viss språklig påvirkning fra mindong. Der uttales første person entall 我 som [ŋuai] （lignende fuzhoudialektens nguāi）, den diminutive partikkel 囝 uttales [kiaŋ], akkurat som i fuzhoudialekten.


== Litteratur ==
Mao, =Zongwu & Meng, Chaoji. 1986. She yu jian zhi (A Sketch of the She language). Beijing, China: Nationalities Press. (毛宗武, 蒙朝吉. 1986. 畬語簡志. 北京: 民族出版社)
Ratliff, Martha. 1998. Ho Ne (She) is Hmongic: One final argument. Linguistics of the Tibeto-Burman Area 21.2:97-109.
You, Wenliang. 2002. She zu yu yan (The Language of the She people). Fuzhou, China: Fujian People's Publishing House. (游文良. 2002. 畲族语言. 福州: 福建人民出版社)


== Eksterne lenker ==
She hos Rosetta Project
Stein Buan

Stein Buan (født 14. april 1952) er en norsk skribent og forfatter fra Roa på Hadeland, nå bosatt på Harestua. Buan har arbeidet som telemontør og vaktmester. 
Buan engasjerte seg tidlig på den politiske venstresiden. På begynnelsen av 1970-tallet var han kontaktperson for FNL-gruppa på Roa.Siden har han vært aktiv både i fagbevegelsen og partipolitikken med langt medlemskap i Rød Valgallianse/Rødt. Ved kommunevalget 2015 ble han valgt inn i kommunestyret for Lunner kommune, da Rødt fikk inn én representant.
Han er aktiv i kulturlivet som skribent, forteller og musiker, og kombinerer gjerne kåserier med sang og musikk. Han har opprettet Steinbrøttet forlag der han har gitt ut egne bøker. Hans første bok Gerhardsenlandet er en oppvekstroman fra Roa. Den ble kjøpt inn av bibliotekenes innkjøpsordning i 2005, i kategorien «Ny norsk skjønnlitteratur for voksne».
Buan er også leder for organisasjonen kulturBANEN (2010), en organisasjon som arbeider for kulturarkitiviteter langs Gjøvikbanen:  «Vi ønsker at hver enkelt aktivitet skal framstå som del av et helhetlig kulturtilbud, som perler på et spor, fra Operaen til Skibladner».


== Bibliografi ==
Gerhardsenlandet, Boksmia forlag (2004) ISBN 82-91871-18-3
Lange linjer (samling petit-artiklar), Steinbrøttet forlag (2007) ISBN 978-82-929-2500-3
Dikt for en tier (poesi), Steinbrøttet forlag (2008) ISBN 978-82-92925-02-7
Likhetens bonus (Shes- og historia til arbeiderklassen på Harestua, med lange og korte vandringer ellers i verden.) Steinbrøttet forlag (2012) ISBN 978-82-99889-60-5
Fanfare for Verkemusikken (Praktbok om Hadeland Glassverks Musikkorps, skrevet sammen med Per-Erik Berge.) Kulturformidleren 2012 ISBN 978-82-99801-72-0
Slikt å gjøre, slikt å føre (med Jonas Gahr Støre). Om arbeiderbevegelsen før, nå og (kanskje) i framtida. Steinbrøttet forlag (2014) ISBN 978-82-998896-1-2
Presentert i Neon: Samlagets tekstsamling for ungdomsskolen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forfatternett Oppland
Hans van Steenwinckel den yngste

Hans van Steenwinckel den yngste (født 1639, død 1700) var en dansk arkitekt og billedhugger. 


== Biografi ==
Som sin far Hans van Steenwinckel den yngre, farbror Lorenz van Steenwinckel og farfar Hans van Steenwinckel den eldre ble han utdannet arkitekt, og han fulgte i deres fotspor ved i 1669 å bli utnevnt til kongelig byggmester for Christian V.
Hans største opgave var byggeriet av Holmen i København, med det berømte Søkvæsthuset (1684–1686). Videre har han tegnet gravkapellet ved Sankt Petri Kirke (1681–1683), Hubertushuset i Jægersborg Dyrehave samt medvirket til byporten Nørreport. De to siste byggverker eksisterer ikke lenger. 
Hans eget kunstneriske virke, som ikke er fullt belyst, synes preget av idealene fra den litt eldre nederlandske kunst. Han formådde å gi forskjellige nyttebygninger en klar og tydelig form. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Weilbachs kunstnerleksikon
Kunståret 1505

Kunståret 1505 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til kunst i 1505.


== Hendelser ==
1505: Pave Julius II kaller Michelangelo til Roma for å utforme pavens gravsted. Kontrakten ble revidert fem ganger og bare 3 av 40 store figurer ble laget.


=== Malerier ===
Hieronymus Bosch – «Den hellige Hieronymus ber»
Raphael – «De tre gratier»
Leonardo da Vinci maler «Slaget ved Anghiari»
Giorgione – «De tre filosofer»


== Fødsler ==
Corneille de Lyon - nederlandsk kunstmaler (død 1575)
Matthys Cock – italiensk landskapsmaler (død 1548)
Lambert Lombard -flamsk renessansemaler, arkitekt og teoretiker i Fyrstbispedømmet Liége (død 1566)
Pomponio Amalteo - italienskkunstmaler innen Den venetiansk skolen (død 1588)
Jakob Seisenegger -østerriksk portrettmaler brukt av Karl V (død 1567)


== Dødsfall ==
Aleksi Andrea - albansk arkitekt, kunstmaler og billedhugger (født 1425)
Ni Duan – keiserlig kinesisk kunstmaler av personer og landskap (født 1436)
Radiodokumentar

Radiodokumentar (feature) er en radiosjanger som vokste fram og etablerte seg som en egen sjanger i radio i europeiske land etter 1945. En radiodokumentar bruker dokumentariske opptak og fiksjonens virkemidler for å fortelle en historie fra virkeligheten, med dramaturgi og flere lag. Målet er å gi lytterne informasjon og innsikt i viktige trekk i samfunnet eller menneskelivet gjennom opplevelse. En radiodokumentar er "virkeligheten sett gjennom et temperament". Radiodokumentaren oppnådde først popularitet som egen sjanger i Storbritannia i 1930-årene, deretter i Tyskland. I Norge ble Radiodokumentarredaksjonen i NRK P2 opprettet i 1989. 


== Historie ==
I 1937 innførte BBC det de kalte "Experimental Hour" (forsøkstimen). Sendingene hadde ingen formelle retningslinjer og innholdet var overveiende av dokumentarisk karakter. Det utviklet seg en ny presentasjonsform på bakgrunn av dette som i 1939 ga opphav til uttrykket "Feature" (her dokumentar). På slutten av 2. verdenskrig kom denne nye sjangeren til Tyskland med den britiske okkupasjonsmakten. 
Fordi radiodokumentaren er en sjanger der flere lydkilder blir montert sammen, var programtypen utenkelig i lakkplatenes tid i 1930-årene. Men da båndopptakeren ble oppfunnet av det tyske firmaet BASF i 1930åra, og stålbåndene ble avløst av magnetbånd i 1950-årene, ble opptaksrullene lettere å klippe i. Det åpnet muligheten for å montere sammen ulike elementer. I 1945 var de første reportasjebilene i bruk, noe som gjorde det mulig å flytte mikrofonen ut av studio og dermed få folk i tale i deres eget miljø.  
I BBC og de fleste andre europeiske kringkastingsstasjonene utviklet featureprogrammene seg parallelt med dokumentarfilmen og var inspirert av den."I 1947 kom radiodokumentaren til Hamburg med radiooffiserene i den britiske okkupasjonsstyrken og oppnådde stor suksess i Vest-Tyskland med Axel Eggebrecht, Peter von Zahn, Ernst Schnabel og Alfred Andersch."


== Bibliografi ==
Udo Zindel og Wolfgang Rein (red.): Das Radio-Feature. Incl. CD mit Hörbeispielen. 2. utgave. Konstanz: UVK, 2007. ISBN 978-3-89669-499-7
Patrick Conley: Der parteiliche Journalist. Die Geschichte des Radio-Features in der DDR. Berlin: Metropol, 2012. ISBN 978-3-86331-050-9 (anmeldelse Arkivert 27. august 2012 hos Wayback Machine.)


== Se også ==
NRK radiodokumentaren


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gaby Hartel: "Der Fürst des Features. Eine Begegnung mit Leo Braun"  (taz, 20.10.2004)
Jan Scheper: „Die Wiederkehr der Geräusch-Bilder“ (taz, 27.2.2010)
Løveordenen (Senegal)

Løveordenen (fransk: Ordre national du Lion) er en senegalesisk orden innstiftet 22. oktober 1960. Ordenen tildeles for fremragende sivile eller militære fortjenester. Den kan også tildeles utlendinger. Løveordenen rangerer som Senegals fremste, foran Fortjenstordenen. Presidenten er ordenens stormester. Ordenen administreres av et ordenskanselli ledet av en ordenskansler valgt av presidenten blant ordenens medlemmer.


== Inndeling ==
Løveordenen er inndelt i fem grader:

Storkors (grand-croix)
Storoffiser (grand officier)
Kommandør (commandeur)
Offiser (officier)
Ridder (chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Løveordenen består av en forgylt, hvitemaljert femtagget stjerne, med kuler i endene og med stråler i vinklene mellom taggene. Midtmedaljongen er i gull og viser en løve og en stjerne. Medaljongen er omgitt av en rød bord med innskriften «REPUBLIQUE DU SENEGAL» i den øvre buen og nasjonalmottoet «• UN PEUPLE • UN BUT • UNE FOI •» (ett folk, ett mål, én tro) i den nedre halvbuen. Reversen har Senegals flagg som motiv. Ordenstegnet er opphengt i båndet i to korslagte palmegrener. Det varierer i størrelse etter grad og er opphengt i bånd av forskjellig type.
Ordensstjernen er rund og består av et stort antall stråler. Den har ordenstegnet i midten.
Ordensbåndet er ensfarget grønt.


== Tildeling ==
Løveordenen tildeles mer sparsomt enn Fortjenstordenen, noe som skal bidra til ordenens prestisje som landets fremste utmerkelse. Utnevnelse skjer vanligvis til ordenens lavere trinn, med mulighet for avansement til høyere grader. Ordenskansleren er alltid innehaver av storkors.


== Norske innehavere ==
Torild Skard ble i 1998 utnevnt til kommandør av Løveordenen. Etter en sjøforsvarsøvelse i 2005, der norske styrker deltok sammen med enheter fra Senegal, Italia, Nederland, Spania, Storbritannia og USA, ble to norske offiserer i Sjøforsvaret utnevnt til riddere av ordenen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Senegal» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1554


== Eksterne lenker ==
Les Ordres Nationaux, fra Senegals presidentembete
Restaurasjonsbevegelsen

Restaurasjonsbevegelsen (også kjent som The Restoration Movement, The American Restoration Movement eller Stone-Campbell Movement) er en kristen bevegelse som begynte  under den andre store religiøse oppvåkningen i Amerika fra tidlig på 1900-tallet. Bevegelsen søkte å restaurere kirken og «samlingen av alle kristne i en enkelt kropp mønstret etter at kirken i Det nye testamentet».


== Kirkesamfunn i Norge med røtter i Restaurasjonsbevegelsen ==
Kristi Forsamling


== Referanser ==
Lorenz van Steenwinckel

Lorenz van Steenwinckel (født 1585, død 1619) var en flamsk-dansk arkitekt og billedhugger, sønn av Hans van Steenwinckel den eldre og bror til Hans van Steenwinckel den yngre. 
Fra 1613 var han ansvarlig for en rekke byggeprosjekter under kong Christian IV, deriblant kongens kapell i Roskilde domkirke, Trefoldighedskirken i Christianstad samt Børsen som hans bror ferdiggjorde da Lorenz plutselig døde i 1619.
Vurderingen av Steenwincels bidrag har variert, enkelte kunsthistorikere har gitt ham ansvar for mange av de vellykkede byggverkene, men andre har sett mer på han som murer og stenhugger. Et tegn på det siste er at det i kontraktene klart og tydelig står skrevet at han skal arbeide etter tegninger levert av kongen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Den store danske
(da) Lorenz van Steenwinckel på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Økonomiklasse

Økonomiklasse er den rimeligste klasse i fly, jernbane og båt. Historisk er denne klasse blitt kalt turistklasse på skip eller tredje klasse på tog.
Selv om økonomiklasse i fly har mindre benplass og dårligere servicetilbud, foretrekkes den av de fleste på grunn av den lavere billettprisen.


== Økonomiklasse på jernbane ==
Det eksisterer forsatt klassedelte tog, men mange jernbaneselskaper har innført nye navn, slik som i USA og England «Coach Class» eller «Standard Class» for det som tidligere var 3. klasse.
I Norge kjører Vy ikke tog med vogner med atskilte klasser. Tidligere var det på fjerntogene på jernbanen vogner for 2. og 3. klasse, men bare en begrenset tilgang på 2. klasse. Som oftest halvparten av en vogn i et fjerntog var reservert for 2. klasse.


== Økonomiklasse på fly ==

Flere flyselskaper har i markedsføringsøyemed innført nye navn på sin økonomiklasse, eks.;

British Airways World Traveller
Kingfisher Airlines Kingfisher Class
United Airlines Economy/Economy Plus
Air Canada Hospitality/Hospitalité
Philippine Airlines Fiesta Class
Air France Voyageur.
Etihad Airways Coral zoneAvstanden mellom seteradene kan variere fra  29 til 36 tommer. Setebredden fra 17 til 19 tommer.