jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Peter Wilson (australsk fotballspiller)

Peter Frederick Wilson (født 15. september 1947 i Felling, Gateshead, England) er en tidligere australsk fotballspiller. Han var kaptein for den australske troppen til VM i fotball 1974 i Vest-Tyskland. Hans kallenavn er Big Willie og spilte i forsvar som sweeper.


== Biografi ==
Ofte sett på som en av de tøffeste forsvarerne i moderne tid, var Wilson en dominerende skikkelse i det australske laget på 70-tallet. Født i England i 1947, flyttet Wilson til Australia i 1969 for å bli med South Coast United etter å ha mislyktes i å bryte seg inn i førstelaget for den engelske klubben Middlesbrough. Han startet sin karriere som back, men skader på en annen spiller flyttet ham til sweeper-rollen der han hadde sin største suksess. 
Mellom 1970 til 1979, satte han rekord med 116 spilte kamper for landslaget (selv om ikke alle disse kampene er godkjente av FIFA som offisielle kamper), og var kaptein på Australias landslag fra 1971, inkludert VM i fotball 1974. Da han signerte med Sydney-klubben Western Suburbs, reiste Wilson 257 kilometer fire ganger i uken til trening. Han spilte også med Marconi og APIA Leichhardt og i senere år var han manager for både South Coast og APIA.
Peter Wilson lever nå alene nær Wollongong i New South Wales. Etter å ikke ha snakket offentlig, for mer enn to tiår, sporet en australsk avis ham ned og fortalte, at han bodde i et fjell bortgjemt sør for Sydney. «There's nothing I want to say», sa han. «I've got nothing to add.»


== Landskamper og meritter ==
A-landskamper: 65 (4. november 1970 – 13. juni 1979)
61 kamper som kaptein, 3 mål
116 kamper for Australia (inkl. Test kamper 133)
14 kamper for New South Wales (6 som kaptein)
Friendship Cup turneringen i Vietnam 1970
Asia/Oseania Mester 1973
Kaptein på Australias lag i VM i fotball 1974


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Wilson – Sport Australia Hall of Fame 
(en) Peter Wilson – FIFA 
(en) Peter Wilson – Transfermarkt 
(en) Peter Wilson – national-football-teams.com 
(en) Peter Wilson – WorldFootball.net 
(en) Peter Wilson – FootballDatabase.eu 
(en) Profil langt nede på siden på OzFootball.net
(en) Profil på Southern Cross
(en) Profil på NationalFootballTeams.com
(en) Profil på WorldFootball.net
(en) Profil på FootballDatabase.eu
(en) Profil på ZeroZeroFootball.com
(en) Profil på WorldCupHistory.com
Luis Alberto Lacalle

Luis Alberto Lacalle de Herrera (født 13. juli 1941 i Montevideo) er en uruguayansk advokat og politiker som var president i Uruguay fra 1990 til 1995. Han er medlem av Nasjonalpartiet (Partido Nacional) og hører til den konservative fløyen i partiet.Han har tre barn: Pilar, Luis og Juan José.


== Se også ==
Liste over presidenter i Uruguay


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Liste over Uruguays presidenter fra 1830 til 2005,  www.parlamento.gub.uy (spansk)
Hebden Bridge

Hebden Bridge er markedsby som utgjør en del av det verdslige sognet Hebden Royd i grevskapet West Yorkshire i England. Byen ligger i den øvre delen av elvedalen til elven Calder, 13 km vest for Halifax og 21 km nordøst for Rochdale ved samløpet av elven Calder og Hebden Water. I 2004 hadde valgkretsen Calder Valley, som omfatter Hebden Bridge, Old Town, og deler av Todmorden, en befolkning på 11 549 innbyggere; byen i seg selv har en befolkning på rundt 4 500 innbyggere.
Hebden Bridge ligger sentralt mellom Leeds og Manchester, og det har blitt forslått at Hebden Bridge, framfor å gi Leeds eller Manchester fordeler framfor den andre, bør bli Storbritannias neste superstorby etter London grunnet de økonomiske vekstmuligheter det kan gi til regionen og til landet som helhet: Hebden Bridge «er et sted som tillater begge disse byene å bli behandlet som naboer. Og kanskje der ligger en del av svaret til Londons kritiske masse. Det er ikke en annen by kalt for Hebden Bridge, men en super-by som forsøker å vende de store byene i nord til et stort reise-til-arbeid-område.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hebden Bridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  Hebden Bridge hos Wikivoyage

Hebden Bridges nettsted
Hebden Bridge Arts Festival
Hebden Bridge Local History Society
Ernest Barberolle

Ernest Barberolle (født 16. oktober 1861 i Paris, død 5. september 1948) var en fransk roer som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Barberolle vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Sammen med roerne Gabriel Poix og Maurice Bouton kom han på andreplass i toer med styrmann bak Italia. Barberrolle var styrmann og han var svigerfar til Maurice Bouton


== OL-medaljer ==
 1920  Antwerpen - Sølv i roing, toer med styrmann  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ernest Barberolle – Olympedia 
(en) Ernest Barberolle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ernest Barberolle – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Ernest Barberolle – FISA
José Fructuoso Rivera

José Fructuoso Rivera y Toscana (født 17. oktober 1784 i Durazno, død 13. januar 1854 i Melo) var en uruguayansk general og patriot som bisto i arbeidet med å tvinge brasilianere ut av Banda Oriental. Han fungerte som den første president i Uruguay fra 6. november 1830 til 24. oktober 1834.


== Se også ==
Liste over presidenter i Uruguay


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Liste over Uruguays presidenter fra 1830 til 2005,  www.parlamento.gub.uy (spansk)
Biografi (spansk)
Universitetet i Genève

Universitetet i Genève (fransk: Université de Genève) er et sveitsisk universitet, beliggende i Genève. Universitetet er med sine om lag 14 000 studenter et av landets største universiteter.
Universitetet ble grunnlagt av Jean Calvin i 1559 som et presteseminarium, men hadde også undervisning i jus. Fokus var på teologi inntil det 17. århundre, da institusjonen ble et sentrum for opplysningstidens utdannelse. I 1873 ble universitetet sekulært.
I dag består universitetet av åtte fakulteter, og har utdannelser innenfor både naturvitenskap, humaniora, samfunnsvitenskap og teologi. Universitetet er spesielt førende innen forskning og studier av internasjonal politikk og i naturvitenskapene. Størstedelen av undervisningen foregår på fransk.
Det ledende studie- og forskningsstedet for internasjonale studier Institut de hautes études internationales et du développement var tidligere, som universitetsinstitutt, en del av Université de Genève. De to uavhengige institusjonene samarbeider idag om noe undervisning og tilbyr enkelte studieløp sammen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) University of Geneva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ad fontes (bokserie)

Ad fontes var en bokserie med religionshistoriske tekster, utgitt av Gyldendal forlag fra 2000 til 2004 og redigert av Jan-Erik Ebbestad Hansen.


== Bøker i serien ==
Den levende kjærlighets flamme, kristen mystikk fra Augustin til vår tid. Redigert av Jan-Erik Ebbestad Hansen. 2000
Den tibetanske dødeboken. Innledning ved Per Kværne, oversatt fra tibetansk av Henrik Mathisen. 2000
Carl Gustav Jung. Symbolene og det ubevisste. Utvalg og forord av Brita Pollan ; oversatt av Sverre Dahl og Bjørn Alex Herrman. 2000
Simone Weil. Tyngden og nåden. Oversatt og med innledning av Christine Amadou. 2001
Zen, lyden av én hånd. Innledning, utvalg og oversettelse ved Notto R. Thelle. 2001
Mysteriets time. Redigert av Per Thomas Andersen. 2001. Mysteriereligion og naturinnvielse i norsk litteratur
Yijing, forandringenes bok. Oversatt fra klassisk kinesisk med innledning og kommentarer av Ole Bjørn Rongen. 2002
Zohar – stråleglansens bok, fra den jødiske kabbala. Oversatt og med innledning og kommentarer av Bjørn Olav Grüner Kvam. 2004


== Se også ==
bokserien Verdens Hellige Skrifter (2000–)
bokserien Religionens stormenn (1942–50)


== Referanser ==
Peter Hollingworth

Peter Hollingworth (født 10. april 1935) er en australsk anglikansk biskop, politiker og generalguvernør av Australia. Han fungerte som erkebiskop av Brisbane i elleve år, før han ble utnevnt som den 23. generalguvernøren av Australia fra 2001 til 2003. 
Hollingworths periode som generalguvernør var i stor grad preget av striden angående påstander om at han ikke hadde gjort nok for å undersøke anklager om seksuelle overgrep begått av prester innenfor bispedømmet Brisbane da Hollingworth satt som erkebiskop. Gjennom mye av hans tid manglet han den tverrpolitiske støtten, og mange sentrale medlemmer av den politiske opposisjonen ba ham gjentatte ganger om å gå av.Hollingworth ble i 1954 immatrikulert ved University of Melbourne der han blant annet studerte teologi. Han ble uteksaminert fra universitetet i 1960 med en Bachelor of Arts-grad og deretter tok han en lisensiatgrad i teologi. Den 6. februar 1960 giftet han seg med Kathleen Ann Turner. Han virket sammen med Brotherhood of St Laurence i 25 år. Han ble vigslet som biskop i 1985 og før dette fullførte han studiene til en Master of Arts-grad innen sosialt arbeid og han skrev flere bøker om hans arbeider med fattige mennesker.
Den 22. april 2001 kunngjorde statsministeren John Howard at Peter Hollingworth skulle utnevnes til generalguvernør. Han var den første biskopen som hadde denne stillingen, noe som skapte en del kontrovers i enkelte kretser. At personer med religiøse verk også kunne inneha politiske posisjoner var tillatt i Australia på grunn av skillet mellom kirke og stat. Og det er derfor ingenting som forbyr religiøse mennesker fra å ta over offentlige verv selv om dette er noe upopulært hos enkelte.Mediene, derimot, roste Hollingworths personlige egenskaper og prestasjoner som politisk figur. Den 29. juni 2001 ble Hollingworth tatt i ed som generalguvernør og som øverste sjef for det australske militæret. Han satt som generalguvernør frem til den 28. mai 2003, da han trakk seg under kontroversielle omstendigheter.I 1976 ble Hollingworth også utnevnt til offiser av Order of the British Empire (OBE) og i 1988 ble han utnevnt til offiser av Order of Australia (AO) for hans arbeider innen australsk kirke og samfunnet. I 2001 ble han ble tildelt Centenary Medal og senere samme år ble han forfremmet til Companion av Order of Australia (AC). I 1991 ble han utnevnt til «Australian of the Year», og han ble inkludert i den første listen over australske Living Treasures i 1997. Den 21. mai 2001 ble Hollingworth tildelt graden Doctor of Letters (DLitt) av George Carey, som satt som den daværende erkebiskopen av Canterbury erkebispedømme. 
Hollingworth ble også tildelt en doktorgrad i anerkjennelse av hans forskning, mange publikasjoner, undervisning som professor og for hans prestasjoner innen kristen sosial etikk, sosial velferd og hans studier angående fattigdom og episkopalt lederskap. I tillegg til denne doktorgrad som han allerede var innehaver av, hadde han også seks æresdoktorater fra australske universiteter.


== Referanser ==
Graveson

Graveson er en kommune i departementet Bouches-du-Rhône i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sør i Frankrike.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Graveson


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Graveson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Sportsåret 1963

Sportsåret 1963 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1963.


== Media ==
Opptak fra det spesielle hopprennet under Holmenkollrennene blir første gang vist på fjernsyn.


== Hendelser ==


=== Hurtigløp på skøyter ===
 Norsk mester allround for damer:  Sigrid Sundby


=== Sjakk ===
Nordiske mestere i sjakk
Bjørn Brinck-Claussen, Danmark
Manne Joffe,  Sverige
Islandsk mester i sjakk:  Ingi Randver Jóhannsson


== Fødsler ==
21. mars – Ronald Koeman, nederlandsk fotballspiller og -trener


== Dødsfall ==
6. januar – Ezio Roselli, italiensk sportsutøver som vant OL-gull i turn, mangekamp lagkonkurranse i 1920 (født 1896)
7. februar – Peter Mitchell-Thomson (Lord Selsdon), britisk motorsportsutøver (født 1913)
24. april – Calvin Bricker, canadisk friidrettsutøver som tok medalje i lengdehopp i de olympiske leker både 1908 og 1912 (født 1885)
8. mai – Ambrogio Levati, italiensk turner som vant OL-gull i turn, mangekamp lagkonkurranse i 1920 (født 1894)
13. juni – Olav Bjørnstad, norsk roer og OL-bronsemedaljevinner (født 1882)
20. juni – Erling Vinne, norsk tresteghopper som representerte Norge under OL i 1912 og 1920 (født 1892)
25. juli – Gösta Stoltz, svensk stormester i sjakk (født  1904)
15. oktober – Horton Smith, amerikansk golfspiller (født 1908)


== Se også ==
William Maddison

William J. Maddison var en britisk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Maddison ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Dorothy Wright, Cyril Wright og Robert Coleman olympisk gull i 7 meter-klasse med den britiske båten «Ancora». Det var kun to båter i denne klassen, en britisk «Ancora» og en norsk «Fornebo» som kom på andre og siste plass.


== OL-medaljer ==
 1920  Antwerpen -  Gull i seiling, 7-metersklassen  Storbritannia


== Eksterne lenker ==
(en) William Maddison – Olympedia 
(en) William Maddison – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Kung Fu Hustle

Kung Fu Hustle er en actionkomedie satt til Shanghai, Kina i 1940-årene.
Filmen har Stephen Chow i hovedrollen, som i tillegg både skrev og regisserte filmen.


== Handling ==
I kaoset som preger Kina før kulturrevolusjonen, møter vi den ambisiøse tyven Sing (Chow), som drømmer om å bli medlem av den sofistikerte og ubarmhjertige Øksegjengen som preger byen med sine lyssky aktiviteter. Sing snubler over et overbefolket boligkompleks kjent som Pig Sty Alley – grisebinge-smuget – der han forsøker å presse penger fra en av beboerne, men naboene er ikke helt hva de utgir seg for å være.
Sings latterlige trusler tiltrekker seg Øksegjengens oppmerksomhet, og setter i gang en rekke hendelser som fører de to svært ulike verdenene ansikt til ansikt. Beboerne i grisebingesmuget må slåss for sine liv, og det påfølgende sammenstøtet mellom kung fu-giganter avdekker noen legendariske kampsport-mestre. Til tross for sine forgjeves forsøk, mangler Sing en morders hensynsløshet, og må konfrontere sin egen dødelighet for å oppdage en kung fu-mesters sanne vesen.


== Skuespillere ==
Stephen Chow som Sing. Han ønsker å bli medlem av Axe Gang.
Danny Chan Kwok-kwan som Sum, lederen for Axe Gang. Under hans lederskap, slår Axe Gang ut alle konkurrerende gjenger i Kina.
Yuen Qiu som en hus-eier i Pigsty Alley.
Leung Siu-lung som The Beast. En gammel, men utrolig sterk, kung fu-mester.
Xing Yu som Coolie. En Kung Fu-spesialist.
Chiu Chi-ling som en skredder
Dong Zhihua som Donut, en baker fra Pigsty Alley.
Lam Chi-chung som Bone, er Sings overvektige kamerat.
Eva Huang som Fong, Sing's stumme kjæreste.
Tin Kai-man som rådgiver for Sum. Tar over som leder for Axe Gang, etter at Sum blir myrdet.
Gar Hong-hay og Fung Hak-on som The Harpists. To leiemordere som blir hyret av Axe Gang.
Lam Suet og Liang Hsiao som høyt rangerte medlemmer av Axe Gang.
Yuen Cheung-yan som en svindler, gjør alt han kan for å tjene penger.
Feng Xiaogang som leder for Crocodile Gang. Han blir drept av Axe Gang i begynnelsen av filmen.


== Priser og utmerkelser ==
Kung Fu Hustle mottok en rekke nominasjoner på Hong Kong Film Awards og Golden Horse Awards i 2005. 
Ved Hong Kong Film Awards var filmen nominert til 16 priser, den vant seks:

Beste film
Beste birolle (Yuen Wah)
Beste Lydeffkter
Beste visuelle effekter
Beste koreografi
Beste klippingVed Golden Horse Awards ble filmen nominert til 10 priser, den vant 5.

Beste film
Beste regissør
Beste birolle (Yuen Qiu)
Beste visuelle effekter
Beste kostyme og sminke


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kung Fu Hustle på Internet Movie Database 
(no) Kung Fu Hustle hos Filmfront 
(sv) Kung Fu Hustle i Svensk Filmdatabas 
(da) Kung Fu Hustle i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Kung Fu Hustle på Allociné 
(nl) Kung Fu Hustle på MovieMeter 
(en) Kung Fu Hustle på AllMovie 
(en) Kung Fu Hustle på Turner Classic Movies 
(en) Kung Fu Hustle på Rotten Tomatoes 
(en) Kung Fu Hustle på Metacritic
Religionens stormenn

Religionens stormenn var en bokserie med religionshistoriske tekster og biografier, utgitt av Gyldendal forlag fra 1942 til 1950.


== Bøker i serien ==
Harris Birkeland. Muhammed, Allahs sendebud. 1942
Sten Bugge. Konfusius. 1942
Harris Birkeland. Zaratustra, Irans profet. 1943
Karl Ludvig Reichelt. Laotse. 1948
H. Ludin Jansen. Mester Eckehart. 1949
Sigmund Mowinckel. Jesaja. 1949
Harris Birkeland. Jeremia, profet og dikter. 1950


== Se også ==
bokserien Verdens Hellige Skrifter (2000–)
bokserien Ad fontes (2000–04)


== Referanser ==
Grønn utdanning

Grønn utdanning er en samlebetegnelse på høyere utdanninger innen landbruk, skogbruk og miljø. Eksempler på grønne studieretninger er agronom, veterinær, husdyrvitenskap, landbruksforvaltning, avløser, plantevitenskap, landbruksøkonomi, arealplanlegging, skogfag og landbruksteknikk.
Universitetet for miljø- og biovitenskap i Ås i Akershus (tidligere Norges landbrukshøgskole), Høgskolen i Hedmark og Høgskolen i Nord-Trøndelag er eksempler på utdanningsinstitusjoner i Norge som tilbyr grønne utdanningsløp både på bachelor- og mastergradsnivå.
Begrepet «grønn utdanning» kommer fra en rekrutteringskampanje lansert av Norges Bygdeungdomslag i samarbeid med McDonald's i Norge og Felleskjøpet Agri. Norges Bygdeungdomslag er en organisasjon som har som mål å fremme bygdeungdommens og bygdenes interesser, samt ivareta og utvikle næringsgrunnlaget, bosettingen og kulturen i Bygde-Norge. 
Kampanjen Grønn utdanning ble lansert i 2010, og har som mål å øke rekrutteringen til norsk landbruk, samt å øke fokuset på norsk kvalitetsmat. Kampanjen retter seg hovedsakelig mot fremtidige og nåværende studenter innen grønne utdanninger, men også mot mennesker som ønsker å støtte opp om norsk landbruk generelt. Hensikten er å rekruttere nye studenter som vil bidra til å forme fremtidens matproduksjon og sikre et bærekraftig og levende landbruk i Norge. Fra 2010 til 2014 økte antallet søkere med landbruksfag som første prioritet med 27,76%.Høsten 2010 ble konkurransen «Årets unge bonde» lansert for første gang som et ledd i Grønn utdanning-kampanjen. Flere hundre bønder er blitt nominert, og i 2013 talte antall stemmer over 3 000.
Vinnere av tittelen Årets unge bonde:

2010: Roar L. Grødeland (28) fra Jæren i Rogaland.
2011: Elisabeth Holand (31) fra Vestvågøy i Nordland.
2012: Per Magnus Værdal (29) fra Inderøy i Nord-Trøndelag.
2013: Terje Uv (34) fra Rennebu i Sør-Trøndelag.
2014: Tor Jacob (32) fra Skiptvedt i Østfold.
2015: Mats Hegg Jacobsen (30) fra Tromsø.
2016: Yngve Berntsen (30) fra Hå på Jæren.
2017: Cecilie Nilsen (31) fra Lista i Vest-Agder.Kåringen av «Årets unge bonde» er en årlig begivenhet og finner sted på høsten. Siden 2011 har avisen Nationen fungert som samarbeidspartner. Det har blitt en tradisjon at landbruksministeren sitter som juryformann. I 2014 ledet Sylvi Listhaug en jury bestående av programleder og artist Gaute Grøtta Grav, rektor ved Høgskolen i Hedmark, leder i Norges Bygdeungdomslag, kommunikasjonsdirektør i McDonald's Norge AS og styreleder i Felleskjøpet Agri.
Våren 2011 lanserte Grønn utdanning sin egen nettside på Facebook. Gjennom denne nettsiden ønsker NBU, McDonald's og Felleskjøpet Agri å nå ut til ungdom som skal søke høyere utdanning, i tillegg til andre støttespillere av grønne utdanninger og norsk landbruk.
Våren 2017 lanserte Grønn utdanning en egen nettside som samler Grønn utdanning og Årets unge bonde http://landbruketnxt.no. 


== Referanser ==
http://landbruketnxt.no 


== Eksterne lenker ==
Grønn utdannings kampanjeside
Årets unge bonde
Norges Bygdeungdomslag
http://landbruketnxt.no
Furet værbitt

Furet værbitt er et musikkalbum med Åge Aleksandersen og Sambandet. Albumet ble utgitt den 1. april 2011 og inneholder også en bonus-DVD med høydepunkter fra en konsert på Trondheim Torg i 2009. Albumet er produsert av Kåre Vestrheim.


== Sporliste ==


=== CD ===
«Medvind» (Aleksandersen)
«Oss to» (Aleksandersen)
«Ly fra stormen» (Aleksandersen)
«Drittlei» (Aleksandersen)
«Total kapitulasjon» (Aleksandersen)
«24.12» (Aleksandersen)
«Maria Magdalena» (Aleksandersen)
«La de små barn komme» (Aleksandersen)
«I samme båt» (Aleksandersen)
«Treet» (Aleksandersen), med Line Aleksandersen
«Reise med vind» (Aleksandersen)


=== DVD ===
«Din dag» (Aleksandersen)
«Mitt land, mitt land» (Aleksandersen)
«Rosalita» (Aleksandersen)
«Høstsang» (Aleksandersen)
«Fire pils og en pizza» (Aleksandersen)
«Danserinnen» (Aleksandersen)
«14 Pages» (Aleksandersen) med Sivert Høyem
«Norge mitt Norge» (Aleksandersen)
«Va det du Jesus» (Aleksandersen)
«Dekksgutten» (Aleksandersen)
«California Blue» (Orbison/Lynne/Petty) med Kurt Nilsen
«Trondheimsnatt» (Aleksandersen) med Line Aleksandersen
«Dains me dæ» (Aleksandersen)
«Rio de Janeiro» (Aleksandersen)
«Lys og varme» (Aleksandersen)
«Levva livet» (Aleksandersen)


== Medvirkende ==


=== Åge & Sambandet ===
Åge Aleksandersen - sang, gitarer, kor, låtskriver
Gunnar Pedersen - gitarer, kor, mandolin
Bjørn Røstad - saksofon, tamburin, kor
Skjalg Raaen - gitarer, kor, steelgitar
Morten Skaget - bass, kor
Terje Tranaas - keyboard, piano, orgel, trekkspill
Steinar Krokstad - trommer, kor


=== Andre medvirkende ===
Kurt Nilsen - sang/gitar på California Blue
Sivert Høyem - sang/gitar på 14 Pages
Line Aleksandersen - sang på Trondheimsnatt
Kåre Vestrheim - produsent
Mike Hartung - opptak/miks
Hans Andreas Horntveth Jahnsen - assistent opptak/miks
Magnus Børmark - ekstra opptak i Øra Studio, Trondheim
Chris Sansom - mastering
Grete Rasmussen - cover
Torill Aleksandersen - foto
Marthe Amanda Vannebo - foto
Curia Iulia

Curia Iulia eller Curia Julia befinner seg i Forum Romanum i Roma. Det var Senatets tredje møteplass. 
Den opprinnelige curiaen, Curia Hostilia, som hadde blitt herjet av brann, ble oppført på Forums nordre langside av Julius Cæsar i 44 f.Kr. og samordnet med det nyanlagte Cæsars forum. Curiaen ble ferdigstilt under Augustus og innviet den 28. august 29 f.Kr. Den brant på ny under Domitia, som lot den gjenoppbygge i 94 e.Kr. 
Curian hadde en søylebåret portiko på inngangssiden og fasaden over var gipset med stukk, som imiterte marmorblokker (rester finnes kvar høyest oppe under gavlen). Bronseportene er kopier av de opprinnelige, som ble flyttet til Laterankirken i 1660. Inni finnes avsatsene for senatorenes stoler på langsidene og nisjer for skulpturer langs veggene. Det fargerike gulvet med et elegant mønster i ulike marmorsorter kan dateres til Diokletians restaurering etter en brann i 283 (den ytre halvdelen er allikevel en rekonstruksjon fra 1939). Curiaens nåværende tak er moderne.
Curiaen ble forvandlet til kirken Sant'Adriano på 600-tallet av Honorius I til minne om martyren Hadrianus av Nicomedia. Middelalder fresker finnes fortsatt i et par av skulpturnisjene. Den kraftige jordhevningen i området gjorde at gulvnivået ble forhøyet i flere omganger, i fasaden kan man se hvor nye døråpninger er satt opp over den opprinnelige åpningen. 
Først på slutten av 1800-tallet stod det klart for forskningen at kirken var identisk med den gamle Curiaen. På 1930-tallet da innredningen fra barokken ble fjernet, ble også det tilhørende klosteranlegget revet.  
De to store marmorreliefene som er oppstilt inne i Curiaen stod tidligere på Forum Romanum. De er muligens fra Trajans tid, men man vet ikke hvor de opprinnelig hørte hjemme. De forestiller etter alt å dømme keiserlige embetshandlinger, som fant sted i Forum. Dessuten er flere bygging i Forum avbildet.


== Eksterne lenker ==
(en) Curia Iulia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Curia Iulia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons