jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alassane Ouattara

Alassane Ado Dramane Ouattara [alaˈsaːn wataˈʀa] (født 1. januar 1942 i Dimbokro i Elfenbenskysten) er en politiker og siviløkonom fra Elfenbenskysten. Han er landets president fra 2010. 


== Liv ==
Ouattara studerte ved University of Pennsylvania i USA og tok mastergrad i økonomi i 1967 og doktorgrad (PhD) i 1972. Han jobbet fra 1968 til 1990 ved Det internasjonale pengefondet.
I november 1990 ble han utnevnt til ministerpresident av Republikken Elfenbenskysten av daværende president Félix Houphouët-Boigny.
Ved Houphouët-Boignys død i desember 1993 var Ouattara ansett som en mulig etterfølger, men han tapte kampen om embedet mot Henri Konan Bédié. Fra 1994 til 1999 jobbet han igjen for det internasjonale pengefondet. Siden 1999 har han vært heltidspolitiker i Elfenbenskysten. 
Ouattara er muslim og kommer fra den nordlige delen av Elfenbenskysten. Derfor ble han hindret i å stille som kandidat i presidentvalgene i 1995 og 2000. Påskuddet var angivelig tvil om hans foreldres ivorianske nasjonalitet. Ouattaras parti ble det sterkeste parti i kommunalvalgene i 2001, og det kan godt tenkes at han kunne ha vunnet presidentvalget i 2000. 
Da borgerkrigen brøt ut i 2002 var livet hans i fare, og han måtte midlertidig leve i eksil i Gabon og Frankrike. 


=== President ===
Ved Elfenbenskystens første presidentvalg siden 2000, vant Ouattara andre valgomgang den 28. november 2010  (ingen fikk absolutt flertall i første runde). Resultatet ble ikke anerkjent av hans motstander, sittende president Laurent Gbagbo. Derimot har det internasjonale samfunnet anerkjent Outtara som vinner, deriblant Den afrikanske union, FNs sikkerhetsråd, EU (særlig tidligere kolonialmakt Frankrike) og USA.
Ouattara ble gjenvanlgt i 2015. Elfenbenkystens grunnlov sier at en president ikke kan sitte mer enn to perioder. Ouattara stilte likevel til valg for en tredje periode og fikk medhold i grunnlovsdomstolen i at han hadde adgang til dette. Ouattaras beslutning ble møtt med opptøyer, og opposisjonen boikottet valget. Ved valget 31. oktober 2020 fikk Ouattara 94,27 % av stemmene.


== Familieforhold ==
Ouattara er gift og har fire barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
International Monetary Foundation (IMF): Alassane Ouattara (biografi)
LazyTown

LazyTown (islandsk: Latibær) er en islandsk TV-serie for barn. Hovedrollen spilles av Magnús Scheving, islandsk mester i turn og aerobics. Programmet gikk opprinnelig på RÚV fra 2004 til 2007, og igjen fra 2013 til 2014. Serien handler om byen LazyTown med den nyinnflyttede jenta Stephanie og de andre barna. De blir lurt av skurken Robbie Rotten, som ikke liker aktiviteter og mosjon. Sportacus rydder opp og redder dagen, lærer barna om sport, aktiviteter, riktig kosthold og lek. Programmet ble raskt en av de mest populære TV-program på Island noensinne. En engelskspråklig versjon ble sendt på TV i USA.LazyTown har også gått på TV 2 sin barnekanal TV 2 Junior.


== Norske stemmer ==
Christoffer Staib som Sportacus
Simen Sand som Robbie Rotten
Tomine Harket som Stephanie
Erik Skøld som Ziggy
Bård Steine som Stingy
Kim Arne Hagen som Pixel
Siri Nilsen som Trixie
Magnus Nielsen som borgermester Milford Meanswell
Brit Elisabeth Haagensli som Bessie Busybody


== Originalstemmer ==
Magnús Scheving som Sportacus
Stefán Karl Stefánsson som Robbie Rotten
Julianna Rose Mauriello som Stephanie
Guðmundur Þór Kárason som Ziggy
Jodi Eichelberger som Stingy
Kobie Powell som Pixel
Sarah Burgess som Trixie
David Matthew Feldman som borgermester Milford Meanswell
Julie Westwood som Bessie Busybody


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
LazyTowns hjemmeside
Leo Tindemans

Leonard Clemence «Leo» Tindemans (født 16. april 1922 i Zwijndrecht nær Antwerpen i Belgia, død 26. desember 2014 i Edegem) var en belgisk politiker for partiet Christelijke Volkspartij. Han var landets statsminister fra april 1974 til oktober 1978.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Tindemans kom fra en katolsk familie. Han tok grunneksamen i økonomi fra St. Ignatius' handelshøyskole i Antwerpen og en doktoreksamen fra universitetet i Gent. Han virket som professor ved det katolske universitet i Leuven årene 1958–1965. Tindemans spesialiserte seg på forskning om forskjellige økonomiske og sosiale faktorers langsiktige innvirkning på utviklingen innen jordbruk, turisme og handel.


=== Politisk karriere ===
Tindemans ble i 1958 generalsekretær for den flamske del av Christelijke Volkspartij. Han ble innvalgt i den belgiske nasjonalforsamlingen i 1961, var ordfører i Edegem fra 1965 til 1973 og hadde forskjellige ministerposter: Han handelsminister (1968-1971), landbruksminister (1972) og også visestatsminister og budsjettminister (1973–1974).


=== Statsminister, senere høyere verv ===
Han var statsminister i to påfølgende regjeringer, fra 25. april 1974 til 10. desember 1978. Fra 1982 til 1989 var han utenriksminister i Belgia.Tindemans var også aktiv i europeisk politikk og europeisk integrasjon. Han ble i 1976 den første leder for det nystiftede Det europeiske folkeparti. Han var medlem av Europaparlamentet i periodene 1979 til 1981 og 1989 til 1999.I 1979 fikk han 983 000 personlige stemmer ved valget til Europaparlamentet, noe som var rekord ved noe valg i Belgia. Tindemans er først og fremst kjent for Egmontpakten (Fellesskapspakten) fra 1978 og Tindemansrapporten fra 1975.Ved Egmontpakten fra 1978 ble fastslått en bestemt kompetansefordeling mellom parlamentets to kamre og de regionale parlamentene. Ifølge pakten skulle Brussel få samme status som øvrige regioner (en konsesjon til vallonerne) og hovedstadens kommuner skulle ikke få utvides (en konsesjon til flamlenderne).På Paris-møtet i 1974 oppfordret Europas stats- og regjeringssjefer Tindemans til å utarbeide en rapport i det øyemål at EF skulle omformes til en europeisk union, det senere EU. I 1975 presenterte han sin rapport, Tindemansrapporten. I rapporten ble det foreslått at medlemsstatene skulle samles i en union og at denne unionen skulle bestå av en felles utenrikspolitikk, en økonomisk og monetær union (ØMU), en felles europeisk politikk innen regional utvikling, industri, forskning og energi. Rapporten foreslo å styrke institusjonene ved for eksempel å gi Europaparlamentet økt makt. I rapporten fremførte Tindemans sin mening at unionen måtte bli mer synlig i borgernes hverdag ved satsing på å forbedre levekår og et forsterket rettsvern.I 1976 ble Tindemans tildelt Karlsprisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leo Tindemans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leo Tindemans – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leo Tindemans på Discogs 
(en) Leo Tindemans på MusicBrainz 
(en) Leo Tindemans hos Europaparlamentet
Pearl van der Wissel

Pearl van der Wissel (født 14. april 1984 i Leiden) er en nederlandsk håndballspiller.


== Karriere ==


=== Klubb ===
Pearl van der Wissel spilte i hjemlandet for klubbene Amsterdam og Hellas. Etter at bakspilleren i 2002 vant det nederlandske mesterskapet med Hellas, skiftet hun til den danske klubben 
GOG. Med GOG vant hun i 2005 den danske cupen.Etter syv år hos GOG skiftet hun til den franske klubben Toulon Saint-Cyr Var, hvor hun i 2010 vant det nasjonale mesterskapet. Etter bare én sesong flyttet hun videre til den tyske Bundesligaklubben Thüringer.


=== Landslag ===
Med det nederlandske landslaget oppnådde hun en femteplass i Håndball-VM 2005 i Russland og ble uttatt på mesterskapets all-starlag.
Hun hadde før Håndball-EM 2010 spilt 178 landskamper og scoret 476 mål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pearl van der Wissel – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(en) Pearl van der Wissel – Scoresway
Nederlands friluftsmuseum

Nederlands friluftsmuseum er et friluftsmuseum ved byen Arnhem i Nederland. Museet viser hus, gårder og industribygninger fra ulike deler av Nederland. 


== Museumshistorie ==
Museet ble etablert i 1912 og ligger i et parklandskap nær Arnhem.  Museumsparken er på 44 hektar og har bygninger fra ulike steder og flere historiske perioder.  
I 1987 foreslo regjeringen i Nederland å nedlegge museet, men i solidaritet med museet strømmet publikum til for å se utstillingene før de lukket for godt. Museet fikk da tillatelse til å holde åpent etter en uventet suksess, og fikk større grad av selvstyre.Museet har også en samling av drakter og drakttilbehør. Nye utstillinger ble laget i 1999 - 2000. I 2005 vant museet prise Årets museum i Europa.


== Aktiviteter ==
På museumsområdet foregår det demonstrasjoner av håndverkstradisjoner m.m., bl.a. papirproduksjon, lindyrking, ølbrygging. Produktene selges i museumsbutikken.


== Gamle trikker ==
Museet fikk anlagt et trikkespor i 1996, og dette er 1750 m langt, og trafikkeres av trikker fra Amsterdam, Arnhem, Rotterdam og Haag. Museets stoltehet er en rekonstruksjon av en Arnhem trikk fra 
1929, en GETA 76, som ble bygd nær museet.


== Forskning ==
Museet gjør stadig nye undersøkelser omkring sine bygninger, og har et stort arkiv som i mange ulike medier dokumenterer folkeliv i Nederland.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Wagemakers, Ton. Nederlands Openluchtmuseum, Arnem. Trans. WTS, World Translation Services, Zeist. Nederlands Openluchtmuseum, 2000.
History. Nederlands Openluchtmuseum. Retrieved on 2008-04-27.
Mission. Nederlands Openluchtmuseum. Retrieved on 2008-04-27.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Nederlands Openluchtmuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nederlands Openluchtmuseum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
François Seydoux de Clausonne

Auguste Louis François Seydoux Fornier de Clausonne (født 15. februar 1905 i Berlin, død 30. august 1981) var en fransk diplomat. Han er særlig kjent for sin innsats for å bedre de tysk-franske relasjoner.
Seydoux de Clausonne studerte filosofi og rettsvitenskap ved Sorbonne og Sciences Po i Paris,  før han i 1928 fulgte sin fars fotspor og gikk inn i den franske utenrikstjenesten. Han var en periode fra 1933 til 1936 stasjonert i Berlin og ledet deretter til 1941 utenriksdepartementets Tysklandsavdeling. I 1942 sluttet han seg til den franske motstandsbevegelsen mot den tyske okkupasjonen.Etter andre verdenskrig var Seydoux de Clausonne igjen aktiv i utenrikstjenesten. Han ledet utenriksdepartementets Europaavdeling fra 1949 til 1955, før han i 1956 ble ambassadør i Wien. I to perioder var han ambassadør i Bonn, først fra 1958 til 1962 og igjen fra 1965 til 1970.Seydoux de Clausonne deltok i arbeidet med den fransk-tyske vennskapsavtalen, som ble inngått av Charles de Gaulle og Konrad Adenauer i 1963.
Han utga flere bøker om sitt arbeid: Dans l'intimité franco-allemande (1977), Mémoires d'outre-Rhin (1975) og Le Métier de diplomate (1980).
I 1970 ble Seydoux de Clausonne tildelt Karlsprisen.


== Referanser ==
Meitei-lon

Meitei-lon (মৈতৈলোন্), meitei-lol (মৈতৈলোল্) eller manipuri (মণিপুরি), av engelske koloniherrer kalt meithei (মৈথৈ) i det 19. århundre (en feilaktig benevnelse fordi dette er navn på folket og ikke språket) er det dominerende språket og lingua franca i den sørøstlige Himalaya-staten Manipur i det nordøstlige India. Det er også delstatens offisielle språk. Meitei-lon tales i de indiske delstatene Assam og Tripura, og i Bangladesh og Burma.
Meitei-lon er et tibetoburmansk språk som er beslektet med nagaspråkene.
Under navnet manipuri ble det godkjent som et av Indias 22 offisielle språk i 1992 i den 71. endringen av den Indiske grunnloven. Meitei-lon blir undervist i ved universiteter i India.
John Cameron

John Cameron er navnet til flere personer:
Innen politikk

John Cameron (chief) (1764–1828)
John Cameron (kanadisk politiker) (1778–1829)
John Cameron (Alberta politiker) (1845–1919), medlem av Edmontons første town council
John Cameron (britisk politiker) (født 1969)
John Cameron (Queensland politiker)
John Hillyard Cameron (1817–1876), franskfødt Ontario advokat og politiker
John Macdonald Cameron, britisk parlamentsmedlem for Wick Burghs, 1885–1892Innen religion

John Cameron (biskop) (død 1446), biskop av Glasgow
John Cameron (teolog) (ca. 1579–1623),skotsk teolog
John Cameron (kanadisk biskop) (1827–1910)Innen sport

Fotball
John Cameron (fotballspiller født 1868), skotsk fotballspiller
John Cameron (fotballspiller født 1872) (1872–1935), skotsk fotballspiller, spilte for  Queen's Park, Everton og Scotland; player-manager for Tottenham Hotspur
Jock Cameron (fotballspiller) (1881–?), spilte for St. Mirren F.C., Blackburn Rovers og Scotland
John Cameron (Rangers), spilte for Rangers F.C., samt spilte en gang for Scotland i 1886
andre
John Cameron (cricketspiller) (1914–2000), vestindisk cricketspiller
John Cameron (kanadisk sportsutøver) (1881–1953), kanadisk sportsutøver
John Cameron, skotsk internasjonal mellomdistanseløper og golfspiller (født 1943)Innen andre yrker

John A. Cameron (1820–1888), kanadisk aktor
John Cameron (musiker), britisk komponist, arrangør, dirigent og musiker
John Cameron (sanger), britisk operabariton
John Cameron (politi) (1807–1873), polititjenestemann husket for hans innsats i New York Draft Riots
John Cameron, gitarspiller for Claw Boys Claw
John Cameron, Lord Cameron, skotsk dommer
John Cameron (produsent) amerikansk produsent (født 1958)
Antonio Segni

Antonio Segni (født 2. februar 1891 i Sassari på Sardinia, død 1. desember 1972 i Roma) var en italiensk politiker for partiet Democrazia Cristiana. Han var to ganger statsminister og var republikkens president fra 1962 til 1964.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Segni stammet fra en velstående sardinsk godseierfamilie. Som student var han medgrunnlegger av en seksjon av  Azione Cattolica i Sassari.


=== Jurist ===
Segni studerte rettsvitenskap i Roma og begynte etter avlagt doktorgrad i 1920 på en universitetskarriere, først ved Universitetet i Perugia, deretter ved universitetene i Cagliari, Pavia og Sassari, før han ble professor i Roma.


=== Politiker ===
Han var blant stifterne av det kristeligdemokratiske partiet Democrazia Cristiana og ble etter andre verdenskrig medlem av Italias grunnlovsgivende forsamling. Han ble medlem av nasjonalforsamlingen og fikk ministerposter. 

Segni var landbruksminister (1946–1951) og utdanningsminister (1953–1954), før han i juli 1955 fikk sin første periode som statsminister. Etter at han gikk av som statsminister i mai 1957 var han 1958–1959 forsvarsminister, før han i februar 1959 igjen ble statsminister, denne gang til mars 1960. Han var samtidig innenriksminister. Fra 1960 til 1962 var Segni Italias utenriksminister.I hans tid som statsminister undertegnet Italia i 1957 Roma-traktaten og gikk med i Det europeiske økonomiske fellesskap. Segni regnes som en forkjemper for europeisk integrasjon.


=== President ===
Han ble i 1962 valgt til Italias president og satt i presidentembetet til 1964, da han gikk av som følge av hjerneslag.
Segni ble i 1964 tildelt Karlsprisen.


== Referanser ==
Skognes og Omegn Idrettslag

Skognes og Omegn Idrettslag (stiftet 17. mars 1971) er et idrettslag fra Sjursnes i Tromsø kommune.


== Fotball ==
Klubbens A-lag i fotball for menn spiller 2013-sesongen i 5. divisjon, etter å ha rykket ned fra 4. divisjon i 2012. I 2007 rykket Skognes opp til 3. divisjon. I den sjeldne visitten i divisjonen rykket laget ned, og fikk samtidig «æren» av å gå på det største tapet av alle de 3 402 kampene i 3. divisjon 2008; 1-17 mot Lyngen/Karnes.


=== Tabellen 2013 ===


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Munkegata holdeplass

Munkegata holdeplass var en holdeplass på Gamlebylinjen i bydel Gamle Oslo. Den ble åpnet i 1875 da Gamlebylinjen ble forlenget til Oslo Hospital og lå i Oslo gate der jernbanen krysser i bro. Holdeplassen var i drift inntil trikken ble flyttet til Dronning Eufemias gate i oktober 2020.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Joan Ambrosio Dalza

Joan Ambrosio Dalza (fl. 1508) var en italiensk luttenist og komponist. 


== Virke ==
Ingenting er kjent om livet hans. Overleverte verk består av fjerde bind i Ottaviano Petruccis innflytelsesrike serie luttutgivelser, Intabolatura de lauto libro quarto (Venezia, 1508). I forordet blir Dalza kalt «milanese», så det er rimelig å anta at han hadde en eller annen tilknytning til Milano.Dalzas verk er sammen med Francesco Spinacino og Vincenzo Capirolas komposisjoner en viktig kilde til kunnskap om luttmusikken i tidlig renessanse. De bevarte stykkene består av 42 danser, ni ricercarer, fem tastar de corde, fire intabulasjoner av vokalstykker og et stykke kalt Caldibi castigliano. Dansene er organisert i korte suiter. Hver av de fem pavanene blir etterfulgt av en saltarello og en piva som er tematisk og harmonisk beslektet. Andre grupperinger består av tastar de corde med en recercar dietro. Noen stykker, som  Caldibi castigliano og de som er kalt Calate ala spagnola viser spansk innflytelse, kanskje på grunn av vihuelaens popularitet i Italia på 1500-tallet.Dalzas musikk er stor sett ganske ukomplisert og lett å framføre og han lovet i forordet til Petruccis utgivelse å gi ut mer kompliserte stykker senere. Det er uvisst om han noen gang gjorde det. Selv om samtidige, som Spinacino og Capirola, skrev mer kompleks musikk, er Dalza viktig ved at stykkene hans nesten utelukkende er originale komposisjoner og ikke intabulerte vokalstykker. Dessuten inneholder Dalzas samling de tidligste kjente pavaner (på tittelsiden benevnt padoane diverse), som samtidig er de første kjente variasjonsstykkene: alle pavane alla venetiana består av harmoniske variasjoner med en løst definert tonika og pavane alla ferrarese består av en serie fraser med åpen slutt, etterfulgt av varierte gjentakelser: AA'–BB'–CC'–.. etc.Dalzas samling er også en av svært få kilder til «tastar de corde», dvs korte preludier. Navnet betyr «strengetest». Stykkene er ordnet symmetrisk etter toneart:  G, C, D (med F), C (med E), G og er fra 16 (nummer 1) til 42 takter (nummer 3 og 4); materialet består hovedsakelig av statiske akkorder som veksler med korte og hurtige passasjer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi over Joan Ambrosio Dalza med diskografi
Taster de corde (youtube.com)
St. Halvards plass holdeplass

St. Halvards plass holdeplass var en holdeplass på Gamlebylinjen i bydel Gamle Oslo. Den ble åpnet i 1875 da Gamlebylinjen ble forlenget til Oslo Hospital. Trikkene stoppet her inntil trikken ble flyttet til Dronning Eufemias gate i oktober 2020.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Europeisk Russland

Europeisk Russland (også kjent som Vest-Russland og Sentral-Russland) er den vestlige delen av Russland som ligger i Europa. Det er omtrent 3 960 000 kvadratkilometer stort, og dekker 40 % av Europas areal. I ren geografisk forstand (men ikke geopolitisk eller historisk) dekker det dermed nesten hele Øst-Europa. Topografisk er nesten hele området en del av den østeuropeiske slette. Østgrensen går ved Uralfjellene og grensen til Kasakhstan (en del av sistnevnte er også inne i Europa ettersom grensen går ved Uralelva, men er naturlig nok ikke Russland).
Rundt 78 % av den russiske befolkningen (om lag 110 000 000 av i alt 141 000 000 mennesker) bor i Europeisk Russland, på tross av at det ikke dekker mer enn 25 % av Russlands areal. De gjenværende 75 % av landets areal (der mindre enn 25 % av befolkningen bor) kalles Sibir.
Oslo Hospital holdeplass

Oslo Hospital holdeplass er en holdeplass på Gamlebylinjen i bydel Gamle Oslo. Fra 4. oktober er neste stasjon mot sentrum Middelalderparken holdeplass i Bispegata.
Den ble åpnet i 1878 da Gamlebylinjen ble forlenget til Oslo Hospital. Holdeplassen var endestasjon inntil Ekebergbanen ble tatt i bruk til Sæter 11. juni 1917.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Ekebergparken holdeplass

Ekebergparken holdeplass (tidligere Sjømannsskolen) er en trikkeholdeplass på Ekebergbanen i bydel Gamle Oslo. Den ble åpnet 11. juni 1917 da Ekebergbanen ble tatt i bruk til Sæter.
11. mai 2014 byttet holdeplassen navn fra Sjømannsskolen, som kom av Sjømannsskolen i Kongsveien 30 i Ekebergskråninga, som nå huser Kongshavn videregående skole.Navnet «Ekebergparken» ble i sin tid også benyttet på en holdeplass på Ekebergbanens tidligere sidelinje til Simensbråten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Jomfrubråten holdeplass

Jomfrubråten holdeplass er et stoppested på Ekebergbanen i bydel Nordstrand i Oslo. Holdeplassen er åpen for trafikk mot byen, men stengt for trafikk fra byen og sørover. Passasjerer som kommer fra byen kjøres forbi Jomfrubråten og fram til Sportsplassen holdeplass, og må deretter gå eller ta trikken tilbake.


== Historie ==
Holdeplassen ble åpnet i 1931 da banetraseen ble lagt om for å forberede avgreningen til den nye sidelinja til Simensbråten. Det fantes et vedtak om et stoppested «Kilden» som skulle ligge litt lenger nord, omtrent der banen i dag møter Kongsveiens nivå nord for Jomfrubråten, men det er høyst usikkert om denne faktisk ble opprettet.
Linja var den gang ensporet over Jomfrubråten, og fulgte Kongsveiens trasé. I forbindelse med utbygging til dobbeltspor og bygging av ny sidelinje til Simensbråten skjedde det store ombygginger på Jomfrubråten i 1930 – 1931. Fra Sportsplassen og nordover forbi Jomfrubråten ble hele linjetraseen flyttet. Den ble nå lagt et stykke fra veien, og plassert høyere i terrenget. For å legge tilrette for et planskilt kryss ble det også sprengt ut en skjæring under hovedlinja. Tanken var at framtidas oppgående spor skulle kunne følge Kongsveien, krysse under hovedlinja og gå i en bue inn på den nye sidelinja. Denne skjæringen er fortsatt synlig ved bomstasjonen på Kongsveien, men den er nå gjenfylt og gjenmurt.
Sidesporet fra Jomfrubråten til Simenbråten tok av mot øst i sørenden av Jomfrubråten holdeplass, og var i drift fra 30. september 1931 til det ble nedlagt 29. oktober 1967.


== Ny strid om holdeplassen ==
På grunn av oppgradering av linja mellom Ekebergparken og Holtet var Jomfrubråten holdeplass stengt fra 2015 frem til 16. april 2016, noe som i utgangspunktet skulle være en midlertidig ordning. Da beboere i området fryktet en permanent nedleggelse ble det startet aksjonskomite og samlet 600 underskrifter for å beholde stoppestedet.
Ved årsskiftet 2016/2017 startet imidlertid nye arbeider på Jomfrubråten, med fjerning av holdeplass og perronger. Det ble reagert mot at Ruter gjennomførte en slik nedlegging, uten at spørsmålet var politisk behandlet. I mars sto representanter fra Oslos rødgrønne byråd fram og lovet at holdeplassen skulle gjenopprettes, noe som angivelig ville koste 22 millioner. Kostnadsanslaget økte etter hvert til 37–38 millioner kroner.Det hele endte med at holdeplassen ble gjenåpnet i 2019, men nå kun med stans og plattform i retning mot sentrum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Sportsplassen holdeplass

Sportsplassen holdeplass er en holdeplass på Ekebergbanen i bydel Nordstrand. Den ble åpnet i 1917 da Ekebergbanen ble tatt i bruk til Sæter.
Holdeplassen ble oppgradert i forbindelse med utbedring av traseen mellom Ekebergparken og Holtet 2015-2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Villancico

Villancico er en spansk betegnelse på en sangform, i moderne dagligtale julesanger.
Opprinnelig, fra 1200-tallet,  dreide det seg om sanger som ble sunget til bestemte fester. Senere fikk ordet den mer snevre betydningen julesang.
Som en forgjenger til villancicos regnes allmuens (villanos) verdslige dansesanger. Da kirkenss innflytelse over den folkelige tradisjonen tiltok, tilpasset den disse sangene til sitt bruk. Senere ble det laget nye kirkelige villancicos. Den viktigste samlingen kom i 1582 med tittelen Piae cantiones med latinsk tekst. Mange av sangene ble oversatt og ble svært populære.
I renessansen ble villancicos ofte komponert for tre eller fire stemmer eller var en sang til vihuela-akkompagnement.


== Litteratur ==
Samuel G. Armistead: Kharjas and Villancicos. In: Journal of Arabic Literature, Volume 34, Numbers 1-2, 2003, pp. 3-19(17) Sammendrag