jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Filmåret 1884

Filmåret 1884 er en oversikt over hendelser og fødte filmpersonligheter i 1884.


== Hendelser ==


== Fødsler ==
13. januar – Sophie Tucker, russisk-ukrainsk amerikansk sanger, skuespiller og komiker (død 1966)
21. januar - Helge Karlsson, svensk skuespiller og teaterleder (død 1954)
30. januar - Gustaf Hedström, svensk operettesanger, skuespiller og sang- og talepedagog (død 1957)
2. februar - Szöke Szakall, ungarskamerikansk	skuespiller  (død 1955)
14. februar – Nils Olaf Chrisander, svensk skuespiller, filmregissør (død 1947)
16. februar – Robert J. Flaherty, amerikansk filmmaker (død 1951)
22. mars - Lyda Borelli, italiensk film- og teaterskuespiller (død 1959)
30. mars - Walfrid Bergström, svensk filmfotograf (død 1951)
6. april – Walter Huston, kanadisk-amerikansk  skuespiller (død 1950)
21. april - Willi Wells, dansk skuespiller  (død 1951)
10. mai – Olga Petrova, engelskamerikansk skuespiller (død 1977)
15. juni - Harry Langdon, amerikansk filmkomiker (død 1944)
11. juli - Hans Theyer, østerriksk filmfotograf (død 1955)
12. juli - Linda Arvidsson, amerikansk skuespiller (død 1949)
15. juli – Henning Ohlson, svensk forfatter, manusforfatter og sjømann (død 1941)
23. juli -  Emil Jannings,  sveitsisk, tysk og  østerriksk skuespiller (død 1950)
7. august – Billie Burke, amerikansk skuespiller (død 1970)
24. august -  Emmerich Hanus, østerriksk filmskuespiller, -regissør og -produsent  (død 1956)
4. oktober – Ida Wüst, tysk skuespiller (død 1958)
24. oktober - Emil Fjellström, svensk skuespiller (død 1944)
14. desember - Erich Ponto, tysk skuespiller (død 1957)
24. desember - Carl-Harald, svensk skuespiller (død 1957)
Euoniticellus

Euoniticellus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Små til middelsstore, avlange, ofte delvis gulaktige skarabider. Hos en del arter har hannen et kort horn i pannen. Pronotum er bredere enn dekkvingene. Beina er forholdsvis lange, føttene på frambeina ganske små.


== Levevis ==
Som vanlig hos gjødselgravere (Scarabaeinae) lever larvene av nedgravd møkk.


== Utbredelse ==


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
Slektsgruppen Oniticellini
Slekten Euoniticellus Janssens, 1953 – i Europa:
Euoniticellus fulvus (Goeze, 1777)
Euoniticellus pallens (Olivier, 1789)
Euoniticellus pallipes (Fabricius, 1798)
Øvrige arter:
Euoniticellus africanus (Harold, 1873)
Euoniticellus cambeforti Masumoto, 1987
Euoniticellus capnus Cambefort, 1996
Euoniticellus cubiensis (Laporte de Castelnau, 1840)
Euoniticellus fumigatus (Boucomont, 1923)
Euoniticellus inaequalis (Reiche, 1850)
Euoniticellus intermedius (Reiche, 1848)
Euoniticellus kawanus (Janssens, 1939)
Euoniticellus nasicornis (Reiche, 1849)
Euoniticellus parvus (Kraatz, 1895)
Euoniticellus perniger Cambefort & Mauchamps, 1980
Euoniticellus tai Cambefort, 1983
Euoniticellus tibatensis (Kolbe, 1904)
Euoniticellus triangulatus (Harold, 1873)
Euoniticellus wittei (Janssens, 1939)
Euoniticellus zumpti Janssens, 1953


== Kilder ==
Euoniticellus i Encyclopedia of Life
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Euoniticellus i Encyclopedia of Life 
(en) Euoniticellus i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Euoniticellus hos Dyntaxa 
(en) Euoniticellus hos Fauna Europaea 
(en) Euoniticellus hos ITIS 
(en) Euoniticellus hos NCBI 
(en) Kategori:Euoniticellus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euoniticellus – detaljert informasjon på Wikispecies
Lappmark-visa

«Lappmark-visa» er et skillingstrykk skrevet på bakgrunn av byggingen av Ofotbanen. Dette er en av de mer ukjente skillingsvisene fra denne banen. Forfatteren er ukjent.


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Ane Madam

«Ane Madam»  er en halesjanti, som ble brukt når seilene skulle heises. Sjantimannen sang verselinjene, og alle stemte i refrenget mens de halte i taktfaste rykk. Sjantiene hadde ofte engelsk refreng – dette er en av de få som har norsk. Sjantien om Ane Madam er fra Diderik Brochmanns samlinger, men har ukjent forfatter.


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
En sørgesang

«En sørgesang» er et skillingstrykk hvor både tekst og melodi er av ukjent opprinnelse.


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Kjempekameleon

Kjempekameleon er den største kameleonarten med en maksimal totallengde på 68,5 cm. Kjempekameleon er utbredt i mange forskjellige typer savanne og skog på Madagaskar.


== Eksterne lenker ==
(en) Kjempekameleon – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kjempekameleon i Encyclopedia of Life 
(en) Kjempekameleon i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kjempekameleon hos Reptile Database 
(en) Kjempekameleon hos ITIS 
(en) Kjempekameleon hos NCBI 
(en) Kategori:Furcifer oustaleti – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Furcifer oustaleti – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Furcifer oustaleti – detaljert informasjon på Wikispecies 
ARKive – Oustalet's chameleon videos, photos and facts
Aclopinae

Aclopinae er en gruppe av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Ganske store, blanke, spraglete skarabider. Pronotum er bredest nær roten og nærmest trekantet. Hannens frambein er svært lange, tynne og piggete.
Antennene er korte og 9-leddete.


== Levevis ==
Larvene og leveviset til disse billene er ukjente. De fleste kjente eksemplarene er hanner, kanskje fordi hunnene ikke kan fly og tilbringer mesteparten av livet under jorden. Hannene kommer av og til til lys om natten.


== Utbredelse ==
Denne underfamilien finnes nesten utelukkende på den sørlige halvkulen, eneste unntak er én art fra Borneo. De øvrige lever enten i det nordlige Australia eller i det sørlige Sør-Amerika.


== Fossiler ==
Flere fossile slekter har blitt plassert i denne underfamilien, noen så langt tilbake som i jura-tiden. Dersom denne plasseringen er korrekt er underfamilien av de eldste grupperingene innen Scarabaeoidea.


== Systematisk inndeling ==
Gruppen blir av og til regnet som en familie for seg, Aclopidae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Aclopinae Blanchard, 1850
Slekten Aclopus Erichson, 1835 – 5 arter, Brasil og Argentina
Slekten Desertaclopus Ocampo & Mondaca, 2012 - 3 arter
Slekten Gracilaclopus Ocampo & Mondaca, 2012 - 8 arter
Slekten Neophaenognatha Allsopp, 1983 – 4 arter, Argentina, usikkert om den hører hjemme her
Slekten Phaenognatha Hope, 1842 – 8 arter, nordlige Australia, usikkert om den hører hjemme her
Slekten Xenaclopus Arrow, 1915 – én art fra Borneo, hører sannsynligvis ikke hjemme her


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Aclopinae Arkivert 19. juni 2010 hos Wayback Machine.
Aclopidae i Encyclopedia of Life


== Eksterne lenker ==
(en) Aclopinae hos Fossilworks 
(en) Aclopinae hos ITIS 
(en) Aclopinae hos NCBI 
Aclopinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Plattform (geologi)

En plattform er i geologien en underjordisk del av et kraton, i motsetning til den overflatiske (synlige) delen av kratonet som kalles et grunnfjellsskjold. Plattformen ligger under overflaten og er dekket med yngre sedimenter eller skyvedekker. Plattformer har ofte blitt dannet ved at kratonet har tiltet litt eller blitt delvis oversvømmet på grunn av havnivåstigning, og sedimentære lag har blitt avsatt på den del av kratonet som har ligget under vann. 
Et godt eksempel på dette er Nord-Europa med Danmark, nordlige Polen og Baltikum ned til Ukraina, hvor Østeuropeiske kraton er dekket med proterozoiske sedimenter som er 1,88 mrd. år gamle – en milliard år yngre enn selve kratonet. Et annet eksempel er Sibirske kraton hvor nesten hele kratonet unntatt de sørligste delene er underjordiske plattformer, dekket dels av nyere sedimenter og dels av et tykt lag magmatisk basaltstein kalt de sibirske trappene. Både den østeuropeiske og den sentralsibirske plattformen er begge flere millioner km² store.
Som del av kratoner består plattformer typisk av arkaisk krystallinsk grunnfjell av lett felsisk, magmatisk bergart, slik som granitt. De har en tykk skorpe og dype røtter som strekker seg inn i mantelen med en dybde på inntil 200 km – mer enn det dobbelte av jordskorpens vanlige tykkelse (30-100 km). De består ofte av basalt nederst og granitt og andre arkeiske bergarter høyere oppe. 


== Liste over større plattformer ==
Listen nedenfor oppgir viktige plattformer på jordkloden, med angivelse av hvilket urkontinent de tilhørte, omtrentlig alder for kratonet, alder for de yngre sedimentene oppå plattformen, og lokalitet med de nåværende navnene på kontinentene eller statene.


== Litteratur ==
Avigad, Dov og Gvirtzman, Zohar (2009). «Late Neoproterozoic rise and fall of the northern Arabian–Nubian shield: The role of lithospheric mantle delamination and subsequent thermal subsidence» (PDF). Technophysics. doi:10.1016/j.tecto.2009.04.018. Arkivert fra originalen (PDF) 9. april 2011. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) Arkivert 9. april 2011 hos Wayback Machine.
Dayton, Gene (2006): Geological Evolution of Australia - Sr. Lecturer, Geography, School of Humanities, Central Queensland University, Australia
Grotzinger, John P.; Jordan, Thomas H. (4. februar 2010), Understanding Earth (sjette utgave), W. H. Freeman,  
Stanley, Steven M. (1999). Earth System History. New York: W.H. Freeman and Company. s. 297–302. ISBN 0-7167-2882-6. 
Parker, Sybil P. (red), McGraw-Hill Dictionary of Geology and Mineralogy. New York: McGraw-Hill, 1997.
Tucker, Maurice E, Carbonate Sedimentology. Oxford: Blackwell Science, 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Smithsonian. «The Dynamic Earth @ National Museum of Natural History». Smithsonian National Museum of Natural History. Besøkt 9. januar 2011. 
Cratons – New Geology, USA.
Emil Dahle

Emil Dahle (født 30. oktober 1990) er en norsk fotballspiller som spiller for Brattvåg IL. Hans første klubb på seniornivå var Hamarkameratene. Han kom til klubben i 2010-sesongen fra Molde sammen med Pål Alexander Kirkevold og fikk totalt 19 mål på 85 seriekamper for Hamar-klubben frem til han gikk videre til Stabæk i 2013. 
Den 5. desember 2013 skrev han under på en treårskontrakt med Stabæk Fotball. Derfra ble han utleid til Start for vårsesongen 2015.I mars 2016 meldte Dahle overgang tilbake til Hamarkameratene.I januar 2017 meldte Dahle overgang til Brattvåg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emil Dahle – Transfermarkt 
(no) Emil Dahle – Norges Fotballforbund 
(en) Emil Dahle – FBref 
(no) Spillerprofil hos Fotball.no
(no) Spillerprofil hos NIFS.no
(en) Spillerprofil hos Soccerbase.com
Pierre Lewden

Pierre Lewden (født 21. februar 1901, død 30. april 1989) var en fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Lewden vant en olympisk bronsemedalje i OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i høydehopp bak Harold Osborn og Leroy Brown begge fra USA. Under Sommer-1920 kom han på sjuendeplass i høydehopp.


== OL-medaljer ==
 1924  Paris - Bronse i friidrett, høydehopp  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pierre Lewden – Olympics.com 
(en) Pierre Lewden – Olympic.org 
(en) Pierre Lewden – Olympedia 
(en) Pierre Lewden – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Pierre Lewden – Fédération française d athlétisme 
(en) Pierre Lewden – Track and Field Statistics
Eirik Salsten

Eirik Østrem Salsten  (født 17. juni 1994 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller. 
Salsten spiller på den norske eliteserieklubben Storhamar og for det norske landslaget.  Han har deltatt i Vinter-OL 2018  i Pyeongchang i Sør-Korea,


== Karriere ==
Eirik Salsten debuterte som 16-åring på A-laget til Storhamar Dragons borte mot Stavanger Oilers september 2010. Salsten vant NM-gull med U20-laget Til Storhamar. Etter en tredje strake seier i finalespillet mot Lørenskog IK i tillegg til seriemesterskapet. Dette var andre gang i historien Storhamar ble Norgesmester på dette nivået. Forrige gang var i 2001.  Men på A-laget fikk ikke Salsten spilletid i moderklubben Storhamar Dragons og gikk til Vålerenga i 2014. Han bytte til MS, Salsten produserte 25 poeng i grunnserien for MS i 2015/2016 sesongen. Etter det gikk turen til Stavanger Oilers I løpet av sine to år i Stavanger Oilers vant Salsten både serien og sluttspillet med Oilers. Før sesong 2018/19 reiste 24-åringen tilbake til gamleklubben Storhamar. Da hadde han også vært med på den enorme nedturen som forrige sesong utviklet seg til å bli for de siste års seiersmaskin fra Stavanger.


== Familie ==
Han er sønn til tidligere ishockeyspiller Petter Salsten og eldre bror til tvillingbrødrene Vetle og Håvard Salsten. 


== Karriere ==
2009–2014 Storhamar
2014–2015 Vålerenga
2015–2016 Manglerud Star
2016–2018 Stavanger Oilers
2018–         Storhamar


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eirik Salsten – Olympedia 
(en) Eirik Salsten – Eliteprospects.com 
Eirik Salsten på pointstreak.com
Eirik Salsten på eliteprospects.com
Charl Schwartzel

Charl Schwartzel (født 31. august 1984) er en sørafrikansk profesjonell golfspiller.
Etter å ha vunnet seks turneringer på Europatouren, vant han i april 2011 sin første major-turnering, The Masters.


== Meritter ==


=== Seire på Europatouren ===
2012 Alfred Dunhill Championship
2011 Joburg Open, Masters1
2010 Africa Open, Joburg Open
2008 Madrid Masters
2007 Open de España
20042 Dunhill Championship1: regnes i tillegg som seier på PGA-touren2: inngikk i Europatourens 2005-sesong


== Eksterne lenker ==
(en) Charl Schwartzel – PGA-touren 
(en) Charl Schwartzel – Europatouren 
(en) Charl Schwartzel – Japantouren 
(en) Charl Schwartzel – Sunshine-touren 
(en) Charl Schwartzel – Verdensrankingen 
Profil på europeantour.com
Artakama

Artakama var Ptolemaios I av Egypts andre hustru. Artakama ble gift med Ptolemaios, som den gang var general, i april 324 f.Kr under en bryllupsfestival i Susa arrangert av Aleksander den store. Artakama blir omtalt med navnet Apama av Plutark, men dette bygger sannsynligvis på en feil. Man kjenner ikke til at Ptolemaios hadde barn med Artakama.
Artakama var datter av Artabazus av Frygia, et barnebarn av Artaxerxes II og dronning Strateira Hennes far var satrap av Daskyleion under Artaxerxes III og Darius III, og satrap av Baktria under Alexander. Hennes mor var en ikke navngitt kvinne, men sannsynligvis Artabasuz' eneste hustru, og søster av generalene Memnon og Mentor av Rodos, som var i persisk tjeneste på 340- og 330-tallet f.Kr.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Genealogy
Allidiostomatinae

Allidiostomatinae er en gruppe av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Store og ganske kraftige, litt hårete skarabider. De ligner overflatisk på visse hornbiller (Dynastinae) og flere av artene ble tidligere regnet til denne gruppen. Antennene er 10-leddet, de tre ytterste leddene danner en litt hårete klubbe. Pronotum er mye bredere enn langt, med rundere sider, i midten med en bred lengdefure eller grop. Dekkvingene har dype punktstriper. Beina er kraftige med store tenner på utsiden av leggene, framføttene er ikke reduserte.


== Levevis ==
Ingenting er kjent om biologien til disse billene. Larvene er også helt ukjente.


== Utbredelse ==
Underfamilien er utbredt i det sørlige Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Allidiostomatinae Arrow, 1940
Slekten Allidiostoma Arrow, 1940 – 10 arter, Argentina, Chile og Peru
Allidiostoma bosqui Gutierrez, 1946
Allidiostoma halffteri Martinez, 1955
Allidiostoma hirtum (Ohaus, 1910)
Allidiostoma landbecki (Philippi, 1873)
Allidiostoma monrosmuntanolae Martinez, 1947
Allidiostoma ramosae Martinez, 1947
Allidiostoma rufum (Arrow, 1904)
Allidiostoma simplicifrons (Fairmaire, 1885)
Allidiostoma strobeli (Steinheil, 1872)
Slekten Parallidiostoma Ocampo & Colby, 2009 – bare én art:
Parallidiostoma tricornum Ocampo & Colby, 2009 – Peru


== Kilder ==
Ocampo, F.C. og J. Colby 2009: Parallidiostoma tricornum Ocampo and Colby, a new genus and species of Allidiostomatinae from Peru (Coleoptera: Scarabaeidae). Zootaxa, 2287: 64-68. Abstract & excerpt
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Allidiostomatinae


== Eksterne lenker ==
(en) Allidiostomatinae hos Fossilworks 
(en) Allidiostomatinae hos ITIS 
(en) Allidiostomatinae hos NCBI 
Allidiostomatinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Aulonocneminae

Aulonocneminae er en gruppe av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==


== Utbredelse ==
De fleste av artene finnes på Madagaskar og andre øyer i Det indiske hav (Komorene, Seychellene). Slekten Palnia lever i Sørøst-Asia.
Slekten Aulonocnemis forekommer også i Øst-Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Gruppen blir av og til regnet som en familie for seg, Aulonocnemidae.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Aulonocneminae Janssens, 1946
Slekten Ankaratrotrox Paulian, 1954 – 6 arter
Slekten Aulonocnemis Klug, 1838 – 44 arter
Slekten Manjarivolo Paulian, 1974 – 3 arter
Slekten Palnia Stebnicka, 1985 – 3 arter, Sørøst-Asia


== Kilder ==
Aulonocnemidae i Encyclopedia of Life


== Eksterne lenker ==
(en) Aulonocneminae hos Fossilworks 
Aulonocneminae – detaljert informasjon på Wikispecies
Reynoldstall

Reynoldstall, eller Reynolds konstant er den vanligst forekommende dimensjonsløse størrelsen innen strømningsmekanikken, og beskriver om fluiden strømmer laminært eller turbulent. Den kan også ses på som et dimensjonsløst mål på viskositeten og skrives som:

  
    
      
        
          
            R
            e
          
        
        =
        
          
            
              ρ
              V
              L
            
            μ
          
        
        =
        
          
            
              V
              L
            
            ν
          
        
        
      
    
    {\displaystyle {\mathit {Re}}={\rho VL \over \mu }={VL \over \nu }\;}
  ρ = densitet
μ = dynamisk viskositet
ν = kinematisk viskositet. I luft er verdien 1,5*10-5m2s.
L = typisk lengde - for et rør er diameteren den typiske lengden
V = typisk hastighetVed rørstrømning (strømning i et rør) inntreffer endringen når Reynoldstallet, Re, nærmer seg 2 300. Under denne verdien regnes væsken å strømme laminært, og over 2 300 turbulent. Reynolds tall kan sees som forholdet mellom treghetskrefter og friksjonskrefter. Ved turbulent strømning dominerer treghetskreftene.
For vind som strømmer mot utsiden av et rør brukes Reynoldstallet til å forutsi når en får virvelinduserte tverrsvingninger.
Reynoldstall er oppkalt etter Osborne Reynolds som fremsatte begrepet i 1883.
Håkan Hardenberger

Ulf Håkan Hardenberger (født 27. oktober 1961) er en svensk trompetist.
Hardenberger studerte ved Bo Nilsson i Malmö, senere ved konservatoriet i Paris hos Pierre Thibaud, og i Los Angeles med Thomas Stevens. Han er professor ved konservatoriet i Malmö og Royal Northern College of Music i Manchester. Hardenberger regnes som en av verdens aller fremste trompetsolister.


== Diskografi ==
20/21 (2006)
Exposed Throat (2006)
British Music Collection: Orchestral Works (2002)
Adventures – Mysteries of the Macabre (2002)
Concertos (2002)
British Music Collection: Dispelling the Fears (2001)
Prières san Parole (2001)
British Music Collection: Endless Parade (2001) – musikk av Harrison Birtwistle
Wind Concertos (2000)
Panorama – Virtuoso Trumpet (2000)
Famous Classical Trumpet Concertos (2000)
Håkan Hardenberger plays Swedish Trumpet Concertos (2000)
Concerto for Piano and Trumpet (1999)
Fireworks (1999) – musikk av Elgar Howarth
Brass Concertos (1997)
Emotion (1996)
Cycle-Concert (1995)
Baroque Trumpet Concerti (1994)
The Virtuoso Trumpet (1994)
Requiem (1994)
Trumpet and Organ Spectacular (1992)
Trumpet Concertos (1990)
Concertos (1990)
Kantaten (1989)
At the Bach (1989)
Requiem for Fallen Soldiers (1988)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
hakanhardenberger.com
Chironinae

Chironinae er en gruppe av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Middelsstore, sylindriske, svarte, blanke skarabider. Overflatisk ligner de sterkt på valsehjorter i slekten Sinodendron, men er ikke beslektet med disse. Kroppen er avlang og sylindrisk, spredt og grovt punktert. Hannen har et kort horn på hodet og et framspring på pronotum. Antennene er korte, med en spredt, tre-leddet klubbe ytterst. Beina er nokså korte, leggene med fine pigger på yttersiden.


== Utbredelse ==
Gruppen forekommer i Afrika og Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilie Chironinae Blanchard, 1845
Slekten Amphiceratodon Huchet, 2000
Amphiceratodon argonautes Huchet, 2002
Amphiceratodon arrowi Huchet, 2002
Amphiceratodon capensis (Hope & Westwood, 1845)
Amphiceratodon karooensis Huchet, 2002
Slekten Chiron W.S. MacLeay, 1819
Chiron assamensis Hope, 1845
Chiron cylindrus (Fabricius, 1798)
Chiron hovanus Fairmaire, 1901
Chiron kelleri Fairmaire, 1893
Chiron senegalensis Hope, 1845
Chiron sulcithorax Perty, 1831
Chiron volvulus Klug, 1855
Slekten Theotimius Huchet, 2000
Theotimius angolensis Huchet, 2004
Theotimius grandis (Gory, 1838)
Theotimius gravis (Péringuey, 1901)
Theotimius laevicollis (Arrow, 1936)
Theotimius macleayi Huchet, 2003
Theotimius mahafalensis (Paulian, 1976)
Theotimius patrizii (Boucomont, 1923)
Theotimius pauliani Huchet, 2003
Theotimius rhodesianus (Arrow, 1936)


== Kilder ==
Chironinae i Encyclopedia of Life


== Eksterne lenker ==
Chironinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Apollo-Sojuz

Apollo-Sojuz, engelsk Apollo–Soyuz Test Project, russisk:
Экспериментальный полёт «Союз» — «Аполлон» (Eksperimantalniy polyot Soyuz-Apollon), var en romferd som ble skutt opp i juli 1975.
Romferden var den siste Apollo-romferden, og den var den første felles amerikanske og sovjetiske romferden. En Apollokapsel skulle dokke med en Sojuzkapsel i verdensrommet. Apollokapselen ble fløyet av Tom Stafford, Vance Brand og Deke Slayton, som hadde sin eneste romferd med Apollo-Sojuz. Stafford hadde allerede vært tre ganger ute i verdensrommet. Slayton var på denne tiden den eldste personen som hadde vært ute i verdensrommet.
Alison Balsom

Alison Louise Balsom (født 7. oktober 1978 i Royston i Hertfordshire) er en britisk trompetist.
Balsom har studert med Håkan Hardenberger og har vunnet flere internasjonale priser for sitt trompetspill.
I 2009 vant hun prisen som beste kvinnelige artist i forbindelse med BRIT Awards.
I 2016 ble hun tildelt den britiske imperieordenen for sitt bidrag til musikken.


== Diskografi ==
Music for Trumpet and Organ (EMI Classics, 2002)
The Fam'd Italian Masters (Hyperion, 2003)
Bach works for Trumpet (EMI Classics, 2005)
Caprice (EMI Classics, 2006)
Haydn and Hummel Trumpet Concertos (EMI Classics, 2008)
Italian Concertos (EMI Classics, 2010)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alison Balsom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alison Balsom på Internet Movie Database 
(en) Alison Balsom på Discogs 
(en) Alison Balsom på MusicBrainz 
(en) Alison Balsom på Spotify 
(en) Alison Balsom på Songkick 
(en) Alison Balsom på AllMusic