jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Henry Lawes

Henry Lawes (1595–1662) var en engelsk musiker og komponist.


== Liv og virke ==
Lawes fikk musikkutdanning hos John Cooper, en av tidens berømte komponister som var best kjent under det italienske pseudonymet Giovanni Coperario. I 1626 ble Lawes Gentleman of the Chapel Royal ved kong Charles I's hoff, en stilling han beholdt til Det engelske samveldet satte en stopper for kirkemusikken. Han fortsatte imidlertid å komponere, og i 1653 utgav han en berømt samling vokalmusikk med tittelen Ayres and Dialogues for One, Two and Three Voyces, etterfulgt av to bind med samme navn (1655 og 1658). Etter restaurasjonen av det britiske monarkiet i 1660, vendte Lawes tilbake til det kongelige kapell og komponerte et anthem for kroningen av Charles II. 
Henry Lawes ble bisatt i  Westminster Abbey.
Broren William Lawes var også en kjent komponist.


== Musikk ==
Lawes var en nær venn av poeten John Milton og bidro med leilighetsmusikk til uroppføringen av Miltons maskespill Comus (1634). Milton gjengjeldte med å skrive en sonett som med uvanlig musikalsk innlevelse beskriver Lawes ferdigheter som komponist. 
Lawes' sanger er inspirert av den italienske resitative stilen og karakteriseres av vekt på rytme, ordgjentakelser og mange kadenser. Han var dyktig til å tilpasse musikken til sangteksten, en større samstemthet mellom musikalsk og metrisk aksent finnes i engelsk musikk ellers bare hos Henry Purcell og Benjamin Britten. Lawes skrev musikalsk innfallsrikt, og den konsertante musikken karakteriseres av en dreven kontrapunktisk stil.


== Referanser ==


== Kilder ==
1911 Encyclopædia Britannica/Lawes, Henry


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Henry Lawes i International Music Score Library Project
John Alexander Fuller Maitland: Lawes, Henry (DNB00)
Tim McInnerny

Timothy L. «Tim» McInnerny (født 18. september 1956 i Cheadle Hulme i Cheshire i England) er en britisk skuespiller. 
Han har hatt roller i Sorte Orm (originaltittel: Blackadder) som karakteren Percy, hertug av Northumberland i den første serien, lord Percy i den andre serien og han hadde rollen som kaptein Darling i den fjerde serien. Han bestemte seg for ikke å gjenta sin rolle som karakteren Percy i serie tre, og derfor hadde han bare gjesteroller i denne serien. Dermed var den eneste skuespilleren sammen med Rowan Atkinson og Tony Robinson som var med i alle fire Blackadder-seriene, og han var også med i spinoffserien Blackadder: Back & Forth. 
McInnerny har jobbet mest som dramatisk skuespiller, og han har jobbet på teaterscenen i den opprinnelige produksjonen av skuespillet Pravda der han blant annet spilte mot skuespilleren Anthony Hopkins. Han var også å se på fjernsyn i Edge of Darkness i 1985, hvor han spilte en revolusjonær sosialist. 
Han spilte rollene som John Leire og Vincent Spalding i en episode av serien Granada The Adventures of Sherlock Holmes som ble kalt «The Red-Headed League». Han har også spilt i Wetherby (1985), Erik the Viking (1989), en filmproduksjon av Shakespeares Richard III (1995) og i filmen Notting Hill fra 1999.
I 2006 var han med i den britisk komedieskrekkfilmen Severance og han har i årenes løp hatt flere gjesteroller i den britiske BAFTA-vinnende TV-serien Spooks.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tim McInnerny på Internet Movie Database 
(sv) Tim McInnerny i Svensk Filmdatabas 
(da) Tim McInnerny på Filmdatabasen 
(da) Tim McInnerny på Scope 
(fr) Tim McInnerny på Allociné 
(en) Tim McInnerny på AllMovie 
(en) Tim McInnerny hos Rotten Tomatoes 
(en) Tim McInnerny hos The Movie Database
På Treff med 5

På Treff med 5 er den femte platen i Treff-serien, utgitt på plateselskapet Talent i 1974. I tillegg til de faste artistene Inger Lise Rypdal, Stein Ingebrigtsen og  Gro Anita Schønn, medvirket også barnestjernen Anne Mette Torp på denne Treff-platen, som hun også hadde gjort på de tidligere utgavene.  I Sverige var den populære gruppen Family Four meget populær på denne tiden, og de bidrar også med låten «Samma sol».  I tillegg er Eddy Zoltan gjest, og gjør sin versjon av «The Joker».
Låtutvalget var populært: Vinnersangen «Waterloo» fra Grand Prix, og også Norges bidrag fra sangkonkurransen, her fremført på norsk under tittelen «Hvor er du?».


== Sporliste ==
«Live And Let Die»  (McCartney) sang: Inger Lise
«I Am a Train»  (Hammond/Hazelwood)  sang: Stein Ingebrigtsen
«Devil Gate Drive»  (Chinn/Chapman)  sang: Inger Lise
«The Joker»  (Miller)  sang: Eddy Zoltan
«You Won't Find Another Fool Like Me»  (Macaulay/Stevens)  sang: Gro Anita
«Happiness Is Me And You»  (O'Sullivan)  sang: Stein Ingebrigtsen
«Waterloo»  (Anderson/Ulveaus)  sang: Inger Lise
«Samma Sol»  ((Öst/Bergman)  sang: Family Four
«Last Time I Saw Him»  (Masser/Sawer)  sang: Gro Anita
«Paper Roses»  (Torre/Spelman) sang: Anne Mette Torp
«Hvor er du?»  (Thingnæs/Kruse)  sang: Stein Ingebrigtsen
«You Are the Sunshine of My Life»  (Wonder)  sang: Gro Anita


== Andre medvirkende ==
Pete Knutsens Orkester
Terje Fjærns Orkester
Family Four medvirker med tillatelse fra RCA
Produsent: Arve Sigvaldsen
Foto: Arve Ringen/ Eivind Torp/ Terje Engh
Trykk & Layout: Euro Trykk A/S


== Utgivelser ==
1974 LP/MC Talent Produksjon TLS 2005
2007 mp3 Talent


== Eksterne lenker ==
(en) På TREFF med 5 på Discogs 
(en) På TREFF med 5 på Spotify
THE World University Rankings

THE World University Rankings er en rangering av universiteter som har blitt publisert av det britiske tidsskriftet Times Higher Education siden 2010. Times Higher Education samarbeidet tidligere med Quacquarelli Symonds (QS) om rangeringen THES - QS World University Rankings, men valgte i 2010 å starte sin egen rangering, mens QS videreførte den opprinnelige rangeringen med den eksisterende metodologien.


== Universiteter i Norge ==
Times Higher Education rangerte i 2010 Universitetet i Bergen som det beste norske universitet blant verdens 200 ledende universiteter. UiB havnet på 135.-plass i verden og 43.-plass i Europa. Det viste seg imidlertid at rangeringen til Times Higher Education bygget på feil tall innrapportert av Universitetet i Oslo, og rektor Ole Petter Ottersen uttalte at denne nye rangeringen er useriøs og at Universitetet i Oslo ikke har tillit til den. Etter å ha analysert nye, korrekte tall ble UiO rangert som nummer 186 i verden.I 2012-utgaven var ingen norske universiteter blant de 200 beste. UiO var beste norske universitet, plassert på 201-225-plass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
THE World University Rankings 2010
QS World University Rankings

QS World University Rankings er en rangering av universiteter som blir publisert av Quacquarelli Symonds. Rangeringen har sitt utspring i THES - QS World University Rankings, som fra og med 2010 er delt i QS World University Rankings og THE World University Rankings. QS World University Rankings viderefører metoden som siden 2004 er benyttet for THES – QS World University Rankings.


== Norske universiteter ==
Fire norske universiteter er med på QS World University Rankings/QS World University Ranking:[trenger oppdatering]


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
De gamle visene 2

De gamle visene 2 med Alf Prøysen er den andre samlingen med gamle viser, utgitt på Forlaget For alle i 1973. Totalt ble det utgitt fem bøker i serien De gamle visene - bind 1-5, som var basert på Alf Prøysens spalte for gamle viser i Magasinet For Alle. Nils Johan Rud skrev i bokens forord at visene er hentet fra årgangene 1955-1956, en direkte overføring fra den første boken. I denne utgaven er det noter med enkelte skillingstrykk.


== Visene ==
«Adjø, farvel»
«Hjemmebrennervise fra Østerdal»
«Elvira Madigan»
«Budeievisa»
«Gammel vise» (også kjent som «Det vokste en lilje ved grantreets fot»)
«Fant-Sonja»
«Tømmerhoggervisa»
«Romance»
«Järnvägs-visa»
«Avskedssang»
«Gammel kjærlighetssang»
«Loffare-visa»
«Tjenestepikevise»
«Rallarvise»
«Hjem fra langfart»
«Sladderkjerring-visa»
«Den fremmede fugl» (også kjent som «Fattiggutten»)
«Mannen og kjerringa»
«Hestehandlervise»
«Ektemannens kvaler»
«Dønnes-Rosen»
«Gjeterguttens sang»
«For første gang»
«Ny sørgelig vise»
«Der hvor Genfersjøen krummer seg i bukt –»
«Luren»
«Gardermo-marsjen»
«Gråmannhus-visa»
«Slåttevise»
«Trekkspill-Anders»
«Det var i fjor jag tente dreng»
«Den troløse Amerikafarer»
«Ankerspill-vise»
«Paul Hytten»
«Gammel-Tore og Loppa»
«En omvendelse»
«Kjærringa, satte seg på purka og rei –»
«Margit Møy»
«En sørgelig, ny vise» (også kjent som «Oline Kokke»)
«Kroningsmarsjen»
«Bedraget»
«O Gine, du deilige mø – – –»
«Hvem er din venn»
«En samtale mellom Kong Davit og propheten Nathan»
«Elskerens Afsked»
«I låga ryttertorpet»


== Utgivelser ==
1973 Forlaget For Alle, Oslo, redaktør Nils Johan Rud, ISBN 82-06-00205-7


== Referanser ==
Åsmund Fregdegjeva

Åsmund Fregdegjeva er en folkevise av den typen vi kaller ballade. I TSB-katalogen er den typologisert som E 145, og regnes dermed til Troll-og kjempevisene. Visa er bare kjent i Øvre Telemark. Den eldste oppskriften er gjort av M.B. Landstad etter Lavrans Groven; teksten som er oppført i TSB-katalogen bygger på Sophus Bugges annoterte utgave av Landstads oppskrift.


== Innhold ==
Kongen av Irland lover Åsmund at han skal få kongens søster, prinsesse Ermelin, dersom han kan få henne ut av Trollebotnen. Åsmund seiler dit sammen med brødrene sine. Han går inn i fjellet, dreper en gyger og tar med seg prinsessa ut, men oppdager at brødrene hans har rømt sin veg. Han går tilbake inn i fjellet, dreper flere troll og finner en hest som tilbyr seg å frakte dem hjem, dersom han vil ofre sin høyre hånd. Åsmund og prinsessa rir over havet og da de er hjemme igjen, hugger Åsmund hodet av hesten som da blir omskapt til Ermelins yngste bror.


== Bakgrunn ==
Visa er bygd over en islandsk fornaldersaga: Sögu af Ásmundi flagðagefu og analysen av denne visa står sentralt i Knut Liestøls doktoravhandling.


== Som inspirasjonskilde for andre ==
Den norske maleren Gerhard Munthe illustrerte tolv av scenene i folkevisen.Folk metal-gruppen Lumsk ga i 2003 ut et konseptalbum basert på historien om Åsmund Frægdegjævar. Folkrock-gruppen Gåte har spilt inn sin versjon av visen på plate.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Landstad, Norske Folkeviser, Christiania 1853, s. 3 – 21
Liestøl, Norsk folkedikting VI Folkeviser I, Oslo 1967, s. 126 og 282
Åsmund Frægdegjæva. Una ballata medievale norvegese, introduzione, traduzione e note a cura di Luca Taglianetti, Carocci, Roma, 2016
Marmorbroen (København)

Marmorbroen er en buebro i København. Den ligger i forlengelsen av Ny Vestergade / Dantes Plads og fører denne veien over Frederiksholms Kanal inn til ridebanen på Christiansborg slott på Slotsholmen gjennom to paviljonger. 
Marmorbroen er tegnet av Nicolai Eigtved og oppført sammen med det første Christiansborg i perioden 1739–1745.Den er bekledd med sandstein med medaljongutsmykkinger av billedhuggeren Louis-Augustin le Clerc og er belagt med norsk marmor. Marmorbroen og ridebaneanlegget er det eneste bevarte etter brannen på Christiansborg i 1794.
Marmorbroen regnes som et av Eigtveds hovedverk.
Det var opprinnelig slottets hovedinngang og derfor skulle den gjøre inntrykk på slottets besøkende. Der den lander på Slotsholmen er den flankert av to paviljonger smykket med Christian VI- og Sophie Magdalenes speilmonogrammer samt skulpturarbeider som skal gi inngangspartiet en arkitektonisk helhet. Opprinnelig var det en stor gitterport montert mellom paviljongene, men ettersom den var fremstilt av jern rustet den med tiden. Den ble fjernet i 1830–årene.
I gamle offisielle dokumenter ble broen kalt Den ny Bro, Hovedbroen  og Slotsbroen. Det uoffisielle navnet Marmorbroen dukket opp på et senere tidspunkt.  
Broen har vært renovert atskillige ganger. Den seneste omfattende restaureringen foregikk i perioden 1970–1995 under ledelse av arkitekt  Erik Hansen.


== Fredning ==
Marmorbroen inngår som en del av fredningen av Christiansborg. Fredningen omfatter syv bygninger; selve slottet, ridebaneanleggets bygninger og marmorbroen med kaimuren mot syd, slottskirken og de tre lønngangene samt slottets og høyesteretts fasader mot Prins Jørgens Gård.


== Referanser ==


== Kilder ==
Marmorbroen hos Slots-og EjendomsstyrelsenWebCitation Slots-og Ejendomsstyrelsen
Marmorbroen – Selskabet for Københavns historie
Døscher-skolen

Døscher-skolen var en privat barneskole i Bergen som ble startet og drevet av Henriette (Henny) Døscher (1882 – 1950) fra 1903 til 1950.
Skolen hadde i starten to klasser med 35 elever og elevene gikk på skolen i fem år. Senere var det tre klasser og fra og med fjerde klasse ble de flyttet til Storetvedt skole (i dag Paradis skole) eller Midttun skole.


== Litteratur ==
Hartvedt, Gunnar Hagen (2003). Bergen Byleksikon (4 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 82-573-1036-0. 


== Eksterne lenker ==
Bergen byleksikon på nett, om Døscher-skolen
Paille-maille

Paille-maille (også palle-maille, palle-malle eller pall mall) er et ballspill som spilles på en gressplen og som var utbredt i de høyere sosiale kretser i Vest-Europa på 1600- og 1700-tallet. Paille-maille var en forløper for krokket og golf.
Den vanligste forklaringen på navnet er at detkommer fra italiensk palla di maglio, pallamaglio, som bokstavelig betyr ball og kølle, altså «kølleball». Første ledd kan også komme fra  fransk paille, se nedenfor.
Det ble spilt i en lang allé hvor en jernbøyle var satt opp i hver ende. Spillet gikk ut på å slå en trekule, ca. 10 cm. i diameter, med en langskaftet trekølle fra startpunkte i den ene enden, gjennom alléen med så få så slag som mulig, og til slutt slå den gjennom bøylen i motsatt ende. Målet kunne også være en opphengt ring. I Frankrike kunne målet for spillet være en bue av strå (fransk: paille). 
Paille-maille ble først utbredt i Italia, Frankrike og Skottland, og spredte seg deretter til England og andre deler av Vest-Europa på 1600-tallet. Navnet refererer ikke bare tll spillet, men også køllen og til alléen hvor det ble spilt. Mange byer hadde lange rette alléer eller promenader som kunne brukes til spillet og som i dag har navn som minner om hva de opprinnelig var. Disse finner vi igjen i Pall Mall (ˌpælˈmæl) og The Mall i London, i die Palmaille (palˈmaljə) i Altona ved Hamburg, i Rue du Mail i Paris, og i Maliebaan i Utrecht.  Da spillet ikke lenger var populært, ble enkelte av disse «paille-mailles» benyttet som butikkgater, mens andre ble til skyggefulle promenader, fremdeles kalt mailles eller malls. Det er opphavet til det moderne navnet på kjøpesentre i USA, shopping malls. Et av de største er Mall of America i Bloomington, en forstad til tvillingbyene Minneapolis og Saint Paul i staten Minnesota, USA..  


== Eksterne lenker ==
"Webmuseum Colf & Kolf, van middeleeuwen tot heden", met daarin veel aandacht voor het maliespel.
Carsten Lütken

Carsten Johan Scheel Lütken (født 5. september 1886, død 30. september 1963) var en norsk høyesterettsadvokat, offiser og motstandsmann.
Etter Fru Ragna Nielsens skole tok han examen artium i 1904 fra Kristiania katedralskole, gikk litt på Krigsskolen og ble cand.jur. i 1909.  Dernest var han to år edsvoren fullmektig i Fredrikstad, et par år hos faren (Oscar), før han i 1915 ble advokat (tok advokaturen).  Han ble høyesterettsadvokat og var advokat for godseier Løvenskiold.Under felttoget i Norge i 1940 deltok han i kampene på Ringerike og Hadeland.  Lütken ble den første sjef for Milorg i Oslo og ble tatt til fange av Gestapo i desember 1941.  Resten av krigen tilbrakte han på Grini og fra sommeren 1944 i Stutthof.  Han returnerte til Norge i mai 1945 utmagret og syk.
På et møte i Oslo Militære Samfunn i 1948 ble Lütken med i ledelsen av en privat organisasjon med  formål å overvåke medlemmer av Norges kommunistiske parti (NKP) og andre venstreradikale. Denne organisasjonen som også ble kalt femmannsgruppen opprettet undergrupper i hele landet. Suspekte personer ble registrert i et kartotek som Lütken oppbevarte på sitt kontor. Da Stay Behind-gruppene ble opprettet ble trolig Lütkens arkiv overført til etteretningsstabens sikkerhetskontor.Lütkennupen i Heimefrontfjella i Antarktis ble i 1988 oppkalt etter ham..  Ellers var Carsten med i styret for Norges Jeger- og Fiskerforbund og med i Ørretklubben.


== Familie ==
Han var sønn av Fredrikke Marie Scheel (1854–1940) og Oscar Martin Heidemark Lütken (1849–1917). Moren var av slekten Scheel.  Selv ble Carsten gift i 1916 med Johanne Magelssen (1894–1952) og i 1935 med Karen Marie Bjørnstad (1907–93).


== Referanser ==
Maxi 77

Maxi 77 er en seilbåt produsert av Maxibåtar i Mariestad i Sverige. Den ble først introdusert på markedet i 1972. Den ble igjennom sin produksjonsperiode levert i mange forskjellige versjoner. De første hadde brune linjer, men allerede i 1973 gikk de over til grønne linjer. I 1975 ble de levert med blå linjer, som er de linjene maxi er mest kjent med. Frem til 1978 ble linjene malt på, men i 1978 gikk de over til å teipe  linjene på. Den største endringen på båten kom i 1975. Da ble dekket hevet og dørken senket. I tillegg ble taket trukket noe lengre akterut. Fra og med 1975 ble kjølen festet i to tversgående bjelker, noe som økte styrken. Fra 1977 ble røstjærnene forsterket og i 1978 ble de levert med rigg fra Seldén.
Maxi 77 regnes for å være en romslig båt tatt størrelsen i betraktning. Den har køyeplass til fem, bysse og toalett i baugen. Den ble levert med både pumpetoalett og porta potti. Den ble bare levert ferdigbygd.
Maxi 77 er en båt som passer godt for nybegynnere, men samtidig så har "alle" gode seilere seilt en, båtene er solide, tåler røft bruk og er derfor blant annet svært populær i sjøspeiding
Sjøspeidergrupper som bruker Maxi 77

1 Søgne sjøspeidergruppe-2 Maxier "Torve" og "Niglus"
1 Langesund Sjøspeidergruppe-2 Maxier "Kaldor" og "Sjarmanda"
1 Tananger Sjøspeidergruppe-1 Maxi "Sjøskvett"
5. Drammen Sjø-2 Maxier "Fryd" og "LOL75"
Flekkerøy BK Sjø-3 Maxier "Grete II" "Ellen" og "Hilde"


== Referanser ==


== Se også ==
Maxi 95
The Sound Pattern of English

The Sound Pattern of English (ofte referert til som SPE) er en teoretisk bok fra 1968 om fonologi (en del av lingvistikken) skrevet av Noam Chomsky og Morris Halle. Den gir et forståelig overblikk over fonologien av engelsk språk, og er en milepæl både innen fonologien og innen analysen av engelsk. Chomsky og Halle presenterer fonologien som et lingvistisk undersystem som er forskjellig fra andre deler av grammatikken, som transformerer underliggende fonemiske sekvenser ifølge regler, og resulterer i den fonetiske formen som ytres av taleren. Teorien passer inn med resten av Chomskys tidlige språkteorier i at den omhandler transformasjon; teorien er den første av Chomskys teorier som fokuserer på fonologi; han hadde tidligere kun jobba med syntaks.
Chomsky og Halle representerer lyder som grupper av trekk med positive eller negative verdier (for eksempel om en lyd er vokalisk, nasal, høy, bakre, osv.). Kontekstavhengige regler endrer så den underliggende formen av et ord til den formen som ytres av taleren. Disse reglene kan for eksempel virke i slutten av et ord, eller kun i slutten av en nomenfrase.
The Sound Pattern of English har hatt en enorm innflytelse på seinere verk. Noen avledninger av teorien har endra inventaret av segmentale trekk, ved å regne noen som ikke tilstedeværende heller enn å ha enten positiv eller negativ verdi. Teoriens behandling av fonologi som regler som opererer på trekk, samt trekka som brukes, brukes fortsatt i forskjellige former i mange nåværende fonologiske teorier. Noen av de største etterfølgende teoriene er autosemental fonologi, leksikal fonologi og optimalitetsteori.


== Litteratur ==
Chomsky, Noam og Halle, Morris (1968): The Sound Pattern of English. Harper & Row. New York


== Eksterne lenker ==
Noam Chomsky & Morris Halle: From The Sound Pattern of English Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine., tekstutdrag
Best, Catherine T. (1993): «Learning to. Perceive the Sound Pattern of English» Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. (PDF), Haskins LAboratories Status Report on Speech Research
Andrew Smith

Andrew Smith er navnet til flere personer:

Andrew Lawrenceson Smith, norsk håndverker innvandret fra Skottland
Andrew Smith (zoolog)
Andrew Smith (badmintonspiller)
Andrew Smith (maratonløper), canadisk maratonløper
Andrew Smith (sprinter), jamaicansk sprinter
Andrew Smith (kappgjenger), amerikansk kappgjenger
Cap Gris-Nez

Cap Gris-Nez er et nes på Côte d'Opale i départementet Pas-de-Calais i Nord-Frankrike. Det ligger mellom Wissant og Audresselles i kommunen Audinghen.
Klippene på Cap Griz Nez er det punktet i Frankrike som ligger nærmest England, bare 34 km fra Dover, og på klare dager kan en se de hvite klippene ved Dover. Bakken er dekket av strandnellik og fjærekoll, og klippene er et flott utkikkspunkt for å se skipstrafikken i sjøen nedenfor. 
På toppen av klippene ligger restene av en engelsk festning bygget av Henrik VIII på begynnelsen av 1500-tallet. Under andre verdenskrig bygde tyskerne et blokkhus inne i ruinene, og området har en rekke bunkere som var en del av Atlanterhavsvollen, som skulle forhindre en alliert landgang. Den korte avstanden till England gjorde også at det ble anlagt tungt artilleri, som kunne dekke hele kystlinjen mellom Calais og Boulogne. Batterie Grosser Kurfurst hadde tre 170 millimeter kanoner og Batterie Todt hadde fire 380 mm kanoner. Et av blokkhusene til det siste batteriet huser i dag Atlanterhavsvoll-museet.
Området ble inntatt av 3rd Canadian Infantry Division i september 1944.

		
		


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Cap Gris-Nez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Per-Robert Jacobsen

Per-Robert Syverstad Jacobsen (født 14. desember 1974 på Jessheim) er en profilert norsk aksjemegler og finansanalytiker som i en årrekke var en av Norges best betalte meglere med inntekter på 30-40 millioner kroner årlig. Han var partner i Pareto Securities, et meglerhus i Oslo. 
Han var ansatt ved ABG Sundal Collier før han ble avskjediget etter å ha fremlagt en rapport fra meglerhuset Morgan Stanley som eget arbeid. Etter dette arbeidet han ved Pareto, der han dro inn inntekter på 100 millioner i året, før han ble sagt opp fra partnerskapet som følge av mistanker om innsidehandel og straffbare forhold. Jakobsen flyttet deretter til Singapore der han investerte egne penger og jobbet som konsulent innen shipping og deretter som megler for RS Platou. I 2010 ble det tatt ut tiltale mot Jacobsen for en mulig innsidehandel, hvilket har strafferamme på seks år. Da rettssaken startet i Oslo tingrett 2. mai 2011, erklærte Jacobsen seg ikke skyldig. I juli 2011 ble Jacobsen enstemmig dømt til ett år og seks måneders ubetinget fengsel for misbruk av innsideinformasjon, deriblant for å ha sendt innsideinformasjon til fondsforvalteren Ernesto Fragomeni i Storbritannia.


== Referanser ==
Frauenstein (Erzgebirge)

Frauenstein er en by i Landkreis Mittelsachsen i Direktionsbezirk Chemnitz i Fristaten Sachsen. Byen har 3 107 innbyggere (31. mai 2010). Like ved byen ligger ruinene av Burg Frauenstein.


== Geografi ==
Byen Frauenstein ligger i Osterzgebirge i naturparken Erzgebirge/Vogtland, 20 km sørøst for Freiberg og 30 km sørvest for Dresden. Den grenser i øst til Hartmannsdorf-Reichenau og Hermsdorf, i sør til Rechenberg-Bienenmühle, i vest til Dorfchemnitz, Mulda og Lichtenberg og i nord til Bobritzsch.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Deutsche Akademie der Wissenschaften zu Berlin [Red.]: Östliches Erzgebirge, Werte der deutschen Heimat, Band 10, Berlin 1966.
Heimatmuseum Frauenstein [Red.]: Frauenstein. Burg und Stadt. Heimat des Orgelbauers Gottfried Silbermann, Frauenstein ohne Jahresangabe.
Hermann Löscher: Frauenstein, i Walter Schlesinger [Red.]: Sachsen. Handbuch der historischen Stätten Deutschlands, Bd. 8. Stuttgart, 1965, side 98-99.


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Frauenstein (Erzgebirge) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frauenstein (Erzgebirge) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Frauenstein i Digitales Historisches Ortsverzeichnis von Sachsen