Helmut Lachenmann

Helmut Friedrich Lachenmann (1935-) er en tysk komponist og komposisjonslærer innen samtidsmusikksjangeren konkret musikk. Selv kaller han sin musikk musique concrète instrumentale.


== Studium og undervisning ==
Helmut Lachenmann vokste opp i en musikkelskende prestefamilie. Fra 1955 til 1958 studerte han komposisjon, musikkteori og kontrapunkt ved musikkhøyskolen i Stuttgart hos Johann Nepomuk David og klaver hos Jürgen Uhde. Etter avsluttede komposisjonstudier ble han kjent med den italienske komponisten Luigi Nono under Darmstädter Ferienkurse i 1957, og var mellom 1958 og 1960 hans eneste elev. 
Som elev av Nono bodde Lachenmann i Venezia, men i 1960 vendte han tilbake til Tyskland, først for å arbeide som fri komponist og pianist i München. Fra 1966 til 1976 underviste han musikkteori ved musikkhøyskolen i Stuttgart, fra 1970 var han også dosent i musikk ved musikkhøyskolen i Ulm; med et avbrudd i 1972/1973 for å lede et kurs i komposisjon ved det statlige musikkakademiet i Basel. Fra 1976 til 1981 underviste han i komposisjon ved den statlige musikkhøyskolen i Hannover, deretter ved musikkhøyskolen i Stuttgart før han ble emeritert i 2002.


== Kunstnerisk karriere og stilmessige særpreg ==
Under det såkalte «Kölner Kurse» gav Karlheinz Stockhausen Lachenmann viktige impulser til sin serielle komposisjonsmetode, og Luigi Nono gjorde ham oppmerksom på problemer med musikkens samfunnsmessige funksjon. I motsetning til Nono forstår Lachenmann sin musikk slik: «I stedet for den stivt punktuelle klangen skal min musikk framstille klangtyper av ulikt slag: Inn-og uttonende prosesser, impulser, statiske farger, fluktuasjoner, teksturer, strukturer.»Lachenmann utviklet konsekvent en Musique concrète instrumentale med en klanglighet som – oppnådd ved hjelp av nye spilleteknikker for tradisjonelle orkesterinstrumenter – ofte står nærmere støy enn den symfoniske tradisjonen. I møtet mellom «det filharmoniske apparat» og klanger som avslører sitt akustiske opphav skal spillere og tilhørere gjøres oppmerksom på forbindelsen med de konkrete klangene. Målet for komponisten er ikke vakker klang, men heller opplevelsen av system og uvanlige transformasjoner ved hjelp av usedvanlige klanglige hendelser.
Den så langt mest suksessrike episoden i Lachenmanns skaperperiode var uroppføringen av sceneverket Das Mädchen mit den Schwefelhölzern (1997, «Piken med svovelstikkene») ved Hamburgische Staatsoper, som også er blitt oppført i Paris, Stuttgart og Tokyo (ny versjon 2003). I forbindelse 70-årsdagen ble Lachenmanss musikk spilt på konserter over hele verden. Til tross for at han har fått en rekke priser og æresbevisninger for sin musikk, har det kommet til enkelte polemiske konfrontasjoner med andre komponister (Hans Werner Henze/Hans-Jürgen von Bose). I verkene som kom etter Allegro sostenuto tok Lachenmann i bruk mer tradisjonelle tonehøydekonstallasjoner – riktignok ved å bruke erfaringene fra Musique concrète instrumentale. Den uunngåelige kritikken som fulgte gikk på at Lachenmann hadde oppgitt sin tidligere avantgardistiske posisjon og foretatt en «tilbaketrekning».
Lachenmann har påvirket en hel generasjon komponister med sin estetikk og har blant andre samarbeidet med den norske komponisten og dirigenten Christian Eggen.


== Elever ==


== Utmerkelser ==


== Verk ==


== Publikasjoner ==
Musik als existentielle Erfahrung – Schriften [1959] 1966–1995 (red. Josef Häusler), Breitkopf & Härtel/Insel, Wiesbaden 1996, 2. opplag 2004, ISBN 3-7651-0247-4.
Struktur und Musikantik, nova giulianiad 6/85, Seite 92 ff.


== Film ==
"... zwei Gefühle ...": Der Komponist Helmut Lachenmann, Regi: Uli Aumüller, Tyskland 1996
"...Wo ich noch nie war": Der Komponist Helmut Lachenmann, Regi: Bettina Ehrhardt, Tyskland, 2006


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jörn Peter Hiekel og Siegfried Mauser (red.): Nachgedachte Musik. Studien zum Werk von Helmut Lachenmann. Pfau-Verlag, Saarbrücken 2005, ISBN 3-89727-298-9.
Frank Hilberg: Die erste Oper des 21. Jahrhunderts? Helmut Lachenmanns "Das Mädchen mit den Schwefelhölzern", i: Neue Zeitschrift für Musik, 1997, hefte 4, s. 14-23.
Heinz-Klaus Metzger og Rainer Riehn (red.): Helmut Lachenmann. = Musik-Konzepte, bind. 61/62. edition text & kritik, München 1988, ISBN 3-88377-294-1.
Rainer Nonnenmann: Angebot durch Verweigerung: Die Ästhetik instrumentalkonkreten Klangkomponierens in Helmut Lachenmanns frühen Orchesterwerken. = Kölner Schriften zur Neuen Musik, bind. 8, Schott, Mainz 2000, ISBN 3-7957-1897-X.
Frank Sielecki: Das Politische in den Kompositionen von Helmut Lachenmann und Nicolaus A. Huber. Pfau-Verlag, Saarbrücken 2000, ISBN 3-89727-033-1.
Yuval Shaked: Helmut Lachenmanns 'Salut für Caudwell' – Eine Analyse, nova giulianiad 6/1985, s. 97 ff.
Tobias Werner: Möglichkeiten und Schwierigkeiten des Hörens von Helmut Lachenmanns Komposition „Das Mädchen mit den Schwefelhölzern“, Hochschule für Musik Weimar, 2005.
Ulrich Tadday (red.): Helmut Lachenmann. = Musik-Konzepte Neue Folge, bind. 146. edition text&kritik, München 2009, ISBN 3-86916-016-0


== Eksterne lenker ==
(en) Helmut Lachenmann på Internet Movie Database 
(en) Helmut Lachenmann på Discogs 
(en) Helmut Lachenmann på MusicBrainz 
(en) Helmut Lachenmann på Songkick 
(en) Helmut Lachenmann på AllMusic 
(de) Verk av og om Helmut Lachenmann i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Litteratur om Helmut Lachenmann i Bibliographie des Musikschrifttums
(de) Helmut Lachenmann hos Breitkopf & Härtel
(de) Intervju i der Zeit nr.19/2004
(en) Tom Service: A guide to Helmut Lachenmann's music, The Guardian 12. juni 2012