jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anthophagus

Anthophagus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Middelsstore (gjerne 3-5 millimeter), blanke kortvinger, mer eller mindre gulaktige på farge, hodet ofte svart. Kroppen er noe langstrakt, hos hannene av noen arter er hodet påfallende stort med spisse "horn" i pannen. Antennene er lange og tynne, fasettøynene forholdsvis store og litt utstående. Pronotum er omtrent så langt som bredt, bredest nær framenden, sidene forholdsvis rette. Dekkvingene er grovt punkterte og blanke, blir tydelig bredere bakover og dekker omtrent halve bakkroppen. Beina er forholdsvis lange og tynne.


== Levevis ==
Anthophagus-artene lever i skog og kan finnes oppe i trekroner eller også på blomster.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) Macleay, 1825
Stammen Anthophagini Thomson, 1859
Slekten Anthophagus Gravenhorst, 1802
Anthophagus advena Gistel, 1857
Anthophagus aeneicollis Fauvel, 1873
Anthophagus alpestris Heer, 1839
Anthophagus alpinus (Paykull, 1790) - finnes i Norge
Anthophagus angusticollis (Mannerheim, 1830)
Anthophagus apenninus Baudi di Selve, 1870
Anthophagus apfelbecki Bernhauer, 1914
Anthophagus baikalensis Iablokov-Khnzorian, 1974
Anthophagus bellicanus Gistel, 1857
Anthophagus bicolor Grimmer, 1841
Anthophagus bicornis (Block, 1799)
Anthophagus caraboides (Linnaeus, 1758) - finnes i Norge
Anthophagus durmitorensis Coiffait, 1980
Anthophagus fallax Kiesenwetter, 1848
Anthophagus fauveli Luze, 1902
Anthophagus forticornis Kiesenwetter, 1846
Anthophagus giebeli C.Heyden & L.Heyden, 1866
Anthophagus hanfii Gistel, 1857
Anthophagus hummleri Bernhauer, 1912
Anthophagus ilgazicus Coiffait, 1981
Anthophagus melanocephalus Heer, 1839
Anthophagus muticus Kiesenwetter, 1850
Anthophagus nigrifrons Grimmer, 1841
Anthophagus noricus Ganglbauer, 1895
Anthophagus omalinus Zetterstedt, 1828 - finnes i Norge
Anthophagus praeustus P.W.J.Müller, 1821
Anthophagus rotundicollis Heer, 1839
Anthophagus schatzmayri C.Koch, 1933
Anthophagus schneideri Eppelsheim, 1878
Anthophagus scutellaris Erichson, 1840
Anthophagus spectabilis Heer, 1839
Anthophagus sudeticus Kiesenwetter, 1846
Anthophagus torretassoi C.Koch, 1933
Anthophagus transversus Motschulsky, 1858
Anthophagus variegatus Gistel, 1857
Anthophagus vehemans Gistel, 1857


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Anthophagus i Encyclopedia of Life 
(no) Anthophagus hos Artsdatabanken 
(sv) Anthophagus hos Dyntaxa 
(en) Anthophagus hos Fossilworks 
(en) Anthophagus hos NCBI 
(en) Kategori:Anthophagus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anthophagus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Anthophagus angusticollis: [2]
Bilde av Anthophagus alpinus, hann: [3]
Johs. Nesse

Johannes Jeremias «Johs.» Nesse (født 26. september 1891 på Seim, død i juni 1948) var en norsk journalist, kjent for å ha vært redaktør i Aftenposten 1930-1941 og 1945-1948.
Etter å ha studert og vært militær (student 1914-1917, offiser for Intendanturen 1917-1927), ble han journalist i 1921, samtidig som han skrev avhandling. Han var fra 1928 redaktør etter Frøis Frøisland med ansvar i Aftenposten frem til sin død i 1948, i det vesentlige bare avbrutt av den andre verdenskrig. Med redaksjonssekretær Torolv Kandahl ble Nesse tvert avsatt og arrestert for å ha vært engelsk-vennlig og ikke skrevet entydig eller handlet i favør av okkupantene. Ikke desto mindre var Nesse kjent for sine antisemittiske holdninger som redaktør i Aftenposten før krigsutbruddet 1940, og forfatteren Bjørn Westlie dokumenterer i sin bok Mørke år. Norge og jødene på 1930-tallet, hvordan Nesses redaksjonelle linje var preget av jødehat.Han ledet Norsk Presseforbund 1936-1938 og var viseformann i styret for Norsk Telegrambyrå 1938-1948.
På grunn av hans stilling som vernepliktig, ulønnet løytnant i det militære, yndet Martin Tranmæl, som var redaktør i Arbeiderbladet, å omtale Nesse som «løytnanten i Aftenposten».


== Utgivelser ==
Johs. Nesse (1927). Tidsånden som knekket vår økonomi.  [Avhandling (80 sider), del av serien Vor verdens populære politiske skrifte]


== Referanser ==
Bjørn Guldvog

Bjørn Guldvog (født 16. juni 1958) er en norsk lege, og er direktør i Helsedirektoratet fra 2012.
Guldvog ble ansatt i Sosial- og helsedirektoratet i  2002, først som divisjonsdirektør i divisjon for helse- og sosialtjenester og fra  2004 som assisterende direktør og fast stedfortreder for helsedirektøren. Han var også konstituert direktør fra 10. mars 2011 til 10. juli samme år og fra 26. oktober 2012 til han ble utnevnt i embedet 14. desember. I desember 2018 fikk han fornyet åremål for seks år, frem til 2024.Guldvog er utdannet cand.med. ved Universitetet i Oslo fra 1985 med turnustjeneste i Kristiansund og Surnadal, og dr.med. fra 1993 med avhandlingen Epilepsy surgery in Norway. Guldvog deltok på AFF Solstrands topplederprogram i 2003–2004.  
Fra 2005 har han hatt stilling som professor II i sosialmedisin ved Universitetet i Bergen. Fra 1993 til 2001 var han instituttsjef ved Stiftelse for helsetjenesteforskning (HELTEF). I perioden 1989–1992 var han forsker og senere forskningsleder ved Folkehelseinstituttet. Som forsker har han publisert innenfor helsetjenesteforskning, kvalitet i helsetjenesten, nevrologi og skade- og ulykkesforskning. Han har bred erfaring fra helsetjenesten, og har arbeidet som fastlege, sykehjemslege og lege i sykehus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Bjørn Guldvog i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Omarska-leiren

Omarska-leiren var en konsentrasjonsleir drevet av bosnisk-serbiske styrker i gruvebyen Omarska, nær Prijedor i dagens Republika Srpska, Bosnia-Hercegovina. 
Leiren ble satt opp for bosniske og kroatiske menn og kvinner under Prijedor-massakren. Den var i drift i de første månedene av Bosnia-krigen i 1992, og var en av 677 konsentrasjonsleirer som ble satt opp i Bosnia-Hercegovina under krigen. Leiren var egentlig et «undersøkelsessenter» eller «møteplass» for medlemmer av bosnisk og kroatiske befolkningen, men ble av Human Rights Watch klassifisert som en konsentrasjonsleir.Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia i Haag, har funnet flere personer skyldig i forbrytelser mot menneskeheten begått i Omarska. Drap, tortur, voldtekt, og mishandling av innsatte var vanlig. Rundt 5 000–7 000 bosniere og kroater ble holdt under elendige forhold i leiren for omtrent fem måneder på våren og sommeren 1992, av disse var 37 kvinner. Hundrevis døde av sult, vold og mishandling. FNs påtalemyndighet sammenlignet leirene med konsentrasjonsleirene i Nazi-Tyskland.


== Referanser ==
Alf Næsheim

Alf Gabriel Næsheim (født 18. februar 1926 i Stavanger, død 25. desember 2014 i Bærum) er en norsk akvarellmaler og tegner, mest kjent for sine Kristiania-tegninger, men også den første norske tegner for tegneserien Donald Duck & Co.
Etter Næsheim flyttet til Oslo i 1945 ble han tegner for Aftenposten og forble der til 1995.  Han var også tegner for Dagbladet 1968-81 (sport), Stavanger Aftenblad og Jærbladet.
Han er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1945-50, Académie de la Grande Chaumière i Paris 1947 og Goldsmiths' College of Art i London 1951.  Hans debut som grafiker kom i 1948. Han har atelier på Jæren og holdt sin første separatutstilling med Jæren som tema på Hå gamle prestegård i 1985.Hans far var kunstneren Sverre Næsheim (1900-76). Alf Gabriel er bror til tegneren Egil Torin Næsheim (født 1937) og far til grafikeren Yngve Næsheim (født 1960).


== Donaldtiden ==
På 1960-tallet virket han for et reklamefirma på kontrakt for Hjemmet (ukeblad), der redaktør Ernst Gervin ba Næsheim lage historier for Donald Duck & Co. Næsheim tegnet da «Automatmysteriet» (Næsheims manuskript, november 1968) og  «Manko i regnskapet» (Gervins manuskript, januar 1969). Kopirettene ble solgt til danske Gutenberghus, og historiene publisert i de andre nordiske land, samt Tyskland. Næsheim avslo tilbudet fra Gutenberghus om fast arbeid, som ville medført rundt 20 historier i året.


== Premier ==
2. pris i VII. Int. utstilling av sportstegninger i 1983
Oslo bys kunstnerpris 1992 for serien Kristiania i Oslo


== Utgivelser ==
Alf Næsheim (1983). I god-drøs : folkeminne fra det gamle Jæren. Jærinfo.  [105 sider]
Alf Næsheim (1992). Til deg du Jæren, tekst og akvareller. Jæren. 
Alf Næsheim (1987–1995). Kristiania i Oslo: Hovedstadsvandringer med skissebok. Schibsted.  [10 bind, opptrykk av tegninger publisert i Aftenposten]
Alf Næsheim (2009). Suldal, barndommens og ungdommens eventyrrike. Skisser 1936-1945. Suldal Sogelag. ISBN 978-82-996123-3-3.  [Med epistler av Jon Moe]


== Referanser ==
Klaus Hanssen

Klaus Hanssen (født 23. mai 1844 i Bergen, død 19. desember 1914) var en norsk lege og politiker, målmann og avholdsmann, født som nr 10 i en søskenflokk der Armauer Hansen var nr 8. Brødrene vokste opp i Kroken 5 ved Mariakirken i Bergen. Da Klaus kom hjem igjen etter medisinstudiet og etablerte en av Norges største legepraksiser, hadde han endret stavemåten på navnet sitt fra døpenavnet Claus Hansen til Klaus Hanssen.Han ble cand. med. i 1872 og virket som lege resten av livet. Fra 1894 til han gikk av med pensjon i 1914 var Hanssen overlege ved Bergen kommunale sykehus på Engen, der Alexander Lange Kielland på slutten av livet var blant hans pasienter. Hanssen tillot ham en knipen dagsrasjon på en halv flaske rødvin, men en dag drakk Kielland i stedet en hel flaske. Under legevisitten sa Hanssen at dette var jo rasjonen for to dager, men forfatteren svarte: «Kjære Klaus. Jeg visste jo ikke om jeg levde i morgen!»Etter at hans første kone og flere i slekten døde av tuberkulose, tok han initiativ til opprettelsen av Den norske Nationalforeningen mot Tuberkulosen, nå Nasjonalforeningen for folkehelsen, i 1910. Han var foreningens første formann og regnes som en pionér i arbeidet mot tuberkulosen i Norge, også ved stiftelsen av Luster sanatorium. Da hans venn dr. Joachim Wiesener døde av tyfus, tok Hanssen initiativ til opprettelsen av Dr. Wieseners folkebad som åpnet 7. september 1889, året etter Wieseners død. Folkebadet ble bygget etter mal fra Tyskland, driftet med støtte av blant andre Bergens Samlag for Brændevinshandel og gjenåpnet i 1982 som et utested i Bergen.Hanssen og Wiesener var medstiftere av Medicinsk Revue i 1884, og gikk sammen om å få opprettet Nygårdsparken. Som lokalpolitiker arbeidet Hanssen for gratis skolemat og ferieopphold på landet for barn, noe som ga ham tilnavnet «feriekoloniens far i Bergen». Han fikk igjennom byggingen av Dragefjellet skole og Neevengården sykehus, og engasjerte seg i Hagavik kysthospital, Haukeland sykehus, Bergensutstillingen i 1898, Dræggens buekorps og Morgenavisen. Han satt som formann i Bergens Skog- og Træplantningsselskap i en årrekke. Som nær venn av og livlege for Christian Michelsen var Hanssen også en pådriver for byggingen av Bergensbanen, og en støtte for Michelsen under forhandlingene rundt unionsoppløsningen i 1905.Hanssen var formann i Den norske legeforening i periodene 1890–91, 1896–97 og 1906–09.
Han møtte på Stortinget 1889-91 for Venstre, og deretter 1905-06 Samlingspartiet (som vara for Lehmkuhl). Han var medlem av bystyret i Bergen i flere perioder og var ordfører i Bergen i 1894. Av natur var Hanssen utålmodig og kastet pasienter på dør om han opplevde det som nødvendig. På Haukeland sykehus finnes fremdeles «Hanssens dør» som er bulket etter spark han tildelte den, når hissigheten, kjent som «det hanssenske sinnet», tok overhånd.Klaus Hanssens vei i Solheimsviken i Bergen er oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Klaus Hanssen hos Norsk senter for forskningsdata
Tony Sheehan

Anthony «Tony» Sheehan (født 4. juni 1947 i Newcastle på østkysten av England, død 2. august 2009 i sitt hjem på Nesodden) var en meget populær og anerkjent tolker av britisk og irsk tradisjonsmusikk i de førti år han bodde i Norge. Fra sine hjemtrakter hadde han med sangen og melodien «Little Chance», som han framførte på morsmålet Geordie. Melodien ble kjent som «Ola Tveiten» med norske tekst av hans gode venn Lillebjørn Nilsen.  
Sheehan hadde en imponerende musikalsk allsidighet som spente fra gamle swing-låter, Beatles-repertoaret og engelsk music-hall til tradisjonsmusikken fra egne hjemtrakter. Som etterkommer etter irske innvandrere hadde han i tillegg et stort repertoar av irsk musikk.
En og annen gammel norsk revyvise kunne også havne i hans umiskjennelige britiske kjærlige behandling av det norske språket.


== Instrumenter ==
Sheehan hadde en særegen kraftig og klangfull sangstemme. Han spilte også flere instrumenter, like karakteristiske for ham; som det lille sekskantede engelske trekkspillet concertina, banjo-ukulele og sin mer sjeldne bouzouki med fem strengpar; quindola. Han behersket også virtuost folketradisjonen med å akkompagnere med et par spiseskjeer som perkusjonsinstrument, «rhytm spoons».  


== Grupper ==
Både som soloartist og medlem av grupper hadde Sheehan en aktiv konsertvirksomhet i inn- og utland. Sammen med bl.a Kari Svendsen dannet han i 1971 gruppa British Folk. Han var også aktiv i gruppene Stein og Jord og Uforskyldt Skilte Menns Forening sammen med trekkspiller Geir Otnæs og bassist Thorkild Thorkildsen, som satte opp sin kabaret på Det Norske Teater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arbeidsmannen Ola Tveiten og gruvehesten Little Chance
Tony Sheehan er død
Minnekonsert
Wang E

Wang E (forenklet kinesisk: 王谔; tradisjonell kinesisk: 王諤; pinyin: Wáng È; Wade-Giles: Wang E; født 1465?, død 1545), var en keiserlig landskapsmaler under Ming-dynastiet.
Wang E, stilnavn 'Tingzhi' (廷直), var født i Fenghua, Zhejiang. Han studerte under Xiao Feng og tjente seinere Hongzhi-keiseren. Keiseren priste ham som Ma Yuan av sin tid (今之馬遠). Blant malerienes hans malerier som kan definitivt dateres var to gitt til japanske utsendinger. Han trakk seg seinere tilbake for å undervise og døde 80 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wang E – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Popular (sang)

«Popular» er en svensk elektropoplåt fra 2011, skrevet av Fredrik Kempe og fremført av Eric Saade. Sangen vant svenske Melodifestivalen i 2011 og var Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest samme år i Düsseldorf. Der kvalifiserte «Popular» seg til finalen og endte på en tredjeplass, Sveriges beste plassering siden seieren i 1999.


== Bakgrunn ==
Låten var en av deltakerne i Melodifestivalen 2011 og er komponert av låtskriverveteranen Fredrik Kempe, som hadde vunnet konkurransen tidligere i 2008 «Hero» og i 2009 med «La voix». Han sto også bak «Manboy» som Eric Saade fremførte i Melodifestivalen 2010, sangen endte på tredjeplass. 
Nå var Kempe og Saade tilbake i konkurransen med låten «Popular». Med seg hadde de et avansert sceneshow, der Saade skulle knuse seg ut av et glassbur underveis. Ifølge arrangøren SVT tok det rundt fem minutter å støvsuge bort alle glassbitene etterpå med industristøvsugere.Sangen vant delfinalen i Linköping lørdag 19. februar 2011 og gikk dermed direkte til finalen i Globen i Stockholm som ble avholdt lørdag 12. mars. Etter at de internasjonale juryene hadde gitt poeng, ledet Eric Saade og «Popular» med 81 poeng. Fra svenske tv-seere fikk sangen 112 poeng, noe som gjorde at sangen vant med 193 poeng, 44 poeng mer enn andreplassen «In the Club» med Danny Saucedo. Med seieren ble «Popular» Sveriges bidrag til Eurovision Song Contest 2011 i Düsseldorf i Tyskland.


=== Eurovision Song Contest ===
I Eurovision Song Contest 2011 var Eric Saade og «Popular» blant favorittene til å vinne konkurransen. Sangen deltok i den andre semifinalen torsdag 12. mai, og var det åttende bidraget ut på scenen av 19 deltakere. Eric Saade og «Popular» vant semifinalen og kvalifiserte seg dermed til finalen lørdag 14. mai. I Eurovision Song Contest var sceneshowet tilnærmet likt som i Melodifestivalen, men i Düsseldorf knuste Saade kun én glassvegg, i motsetning til tre glassvegger i Melodifestivalen.I finalen var Sverige det syvende landet ut på scenen av 25 deltakere. I avstemningen fikk sangen 185 poeng og endte på en tredjeplass – Sveriges beste plassering på tolv år, da Charlotte Perrelli vant Eurovision Song Contest 1999 med «Take Me to Your Heaven».
Tredjeplassen ble slått året etter, da Loreen vant konkurransen med «Euphoria»


== Utgivelse ==
«Popular» ble gitt ut via digital nedlastning 28. februar 2011, og siden som CD-singel av plateselskapet Roxy Recordings.


=== Sporliste ===


=== Bidragsytere ===
Medvirkende musikere på singelen:
Vokal – Eric Saade
Støttevokal – Emil Heiling, Jeanette Olsson
Gitar, bass, trommer – Peter Boström
Mastering – Erik Broheden
Miksing – Peter Boström
Produksjon – Peter Boström
Låtskriver – Fredrik Kempe


=== Utgivelseshistorikk ===


== Listeplasseringer ==
«Popular» toppet den svenske singellisten og nådde en fjerdeplass på Svensktoppen. Etter Eurovision Song Contest gikk sangen også inn på hitlister over hele Europa


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sverige i Eurovision Song Contest 2011
Horten Seilforening

Horten Seilforening (stiftet 8. oktober 1965) er en seilforening i Horten, som er tilknyttet Vestfold Seilkrets og Norges Seilforbund. Per. 1. januar 2010 hadde foreningen 181 medlemmer og driver seilsport som konkurranseidrett og fritidsaktivitet.
Horten Seilforening har jollegruppe og mange båteiere som driver med tur- og havseiling. Tirsdager kl. 18.00 er det tirsdagsregatta, en uformell treningsregattaserie for alle interesserte tur- og havseilere der man kan komme i kontakt med hverandre og bli kjent med regattaseiling.
Seilforeningen har eget seilsportanlegg på Rørestrand i Horten kommune med seilerhus, havneanlegg, et naust for reparasjon og oppbevaring av båtutstyr samt bilparkering og vinteropplag av båter. Anlegget er nærmeste nabo til Rørestrand camping og grenser opp til en badeplass.
Horten Seilforening driver en omfattende kursvirksomhet og har tilbud til seilinteresserte i alle aldersgrupper. Hovedvekten legges på trening og instruksjon for unge seilere, og nybegynnere tilbys egne kurs hvor den første kontakt med sjøen kan skje i foreningens egne båter.
Seilforeningen har avviklet en rekke nasjonale og internasjonale mesterskap. Årvise kappseilinger som Rørestrandsregattaen og Bastøyregattaen samler unge seilere i alle klasser. Det arrangeres også regionale og nasjonale klassemesterskap og serier i kappseiling for joller, seilbrett, flerskrogsbåter  og kjølbåter.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Geodromicus

Geodromicus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Middelsstore (gjerne 5-7 millimeter), blanke kortvinger, mørke på farge. Kroppen er noe langstrakt, og de er av de største artene i gruppen punktøyekortvinger. De ligner mye på slekten Lesteva men er noe større og litt slankere.
Antennene er lange og tynne, fasettøynene forholdsvis store og litt utstående. Pronotum er noe bredere enn langt. Dekkvingene er grovt punkterte og blanke, blir tydelig bredere bakover og dekker omtrent halve bakkroppen. Beina er ganske lange og tynne.


== Levevis ==
Geodromicus-artene lever på fuktige steder, blant annet i fjellet. De kan blant annet finnes på sandige elvebredder. De er aktive som voksne om høsten, og er rovdyr.


== Systematisk oversikt / norske arter ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) Macleay, 1825
Stammen Anthophagini Thomson, 1859
Slekten Geodromiccus Redtenbacher, 1857 (synonym Psephidonus Gistel, 1856)
Geodromicus plagiatus (Fabricius, 1798)
Geodromicus nigrita (Müller, 1821)
Geodromicus longipes (Mannerheim, 1830)


=== Liste over øvrige arter ===


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Geodromicus i Encyclopedia of Life 
(en) Geodromicus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Geodromicus hos Artsdatabanken 
(sv) Geodromicus hos Dyntaxa 
(en) Geodromicus hos Fauna Europaea 
(en) Geodromicus hos Fossilworks 
(en) Geodromicus hos NCBI 
(en) Kategori:Geodromicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Geodromicus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Geodromicus nigrita: [2]
Petrus Christus

Petrus Christus (født 1410/1420 i Baarle nær Breda, død 1475/1476 i Brugge) var en tidlig nederlandsk maler som arbeidet i Brugge fra 1444.
Petrus Christus var elev og etterfølger av Jan van Eyck, og alle hans malerier har en eller annen gang blitt forvekslets med van Eyck sine. Ved van Eycks død i 1441 overtok han mesterens verksted. Den nyeste forskningen ser ikke lenger på Christus som bare en dårlig etterligner av den store mesteren, men framhever den selvstendige kunstneren. Christus malerier viser forøvrig tydelige påvirkninger fra blant annet Dirk Bouts, Robert Campin og Rogier van der Weyden.
Det er fortsatt ikke fastslått at Christus besøkte Italia og på den måten var den som overførte stilen og de tekniske framstegene hos de fremste nordeuropeiske malerne til Antonello da Messina og andre italienske malere.
Portrett av en ung dame regnes som et av mesterverkene i nederlandsk maleri. Bildet markerer en ny utviklingsfase i det nederlandske portrettmaleriet. Den viser ikke lenger den unge kvinnen framfor en ubestemt bakgrunn, men i et konkret definert rom av veggpanelene. Den ukjente kvinnen utstråler adelig eleganse, og bildet har en både fascinerende og uoppnåelig virkning. De utsøkte klærne gir kanskje et vink om at den unge damen kommer fra Frankrike.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Petrus Christus hos getty.edu
En liten pike på sitt dødsleie

«En liten pike på sitt dødsleie» er et svensk skillingstrykk, skrevet av Johan Gustaf Bäcklund (1860–1933), som var smed, predikant og dikter. I 1887 ble den utgitt som trykksak med tittelen «Sången om fritänkaren och den lille flickan», og i 1891 kom den som skillingstrykk.


== Teksten ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007