jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
McMuffin

McMuffin er en sandwich som produseres og selges av den amerikanske restaurantkjeden McDonald’s. McMuffin selges som frokost og består av en skive skinke, takkestekt speilegg og en skive amerikansk ost, servert i en grov muffin. Den runde formen på speilegget oppnås ved å steke det i en form.
McMuffin ble funnet opp av restauranteieren Herb Peterson på slutten av 1960-tallet og ble lansert over hele USA i 1972. Høsten 2013 ble McMuffin innført i Norge sammen med en rekke andre frokostprodukter på menyen. Ved innføringen av McMuffin ble frokost for første gang tilbudt på McDonald's meny i Norge.
Hundeår (single)

Hundeår var den andre singelen fra albumet Det nærmeste du kommer til John Olav Nilsen & Gjengen. Låten var i 2011 den mest spilte låten på NRK P1.
Hundeår (roman)

Hundeår (tysk originaltittel Hundejahre) er en roman fra 1963 av Günter Grass. Den utgjør tredje og siste bind i den såkalte «Danzig-trilogien», som forøvrig består av Blikktrommen og Katt og mus. I verket tar Grass for seg Tysklands historie gjennom det tyvende århundre, som han gjenforteller med tildels burleske innslag. Slik skildres for eksempel rasetenkningen under nasjonalsosialismen gjennom stamtavlen til Adolf Hitlers hund. Avkommet efter hunden danner en rød tråd gjennom fortellingen. Hundeår har en sammensatt, lagvis fortellerteknikk og varierende sprognivåer. Romanen er inndelt i tre bind, som dekker henholdsvis Første verdenskrig til mellomkrigstiden, overgangen til Det tredje rike og efterkrigstiden frem til det økonomiske oppsvinget, «Wirtschaftswunder», på 50- og 60-tallet.


== Referanser ==
Joint Light Tactical Vehicle

Joint Light Tactical Vehicle (JLTV) er et amerikansk militært kjøretøysprogram for å erstatte dagens HMMWV  med en familie mer kapable kjøretøyer mer bedre pansring og større nyttelast.  En av årsakene er at selv om HMMWV ikke er beregnet på å pansres og brukes til oppklaring så har den i praksis vært brukt slik, og JLTV vil bli utviklet fra bunnen av til å være i en slik rolle.  Hæren planla å kjøpe 60 000 kjøretøyer og marinekorpset 5 500.I 2015 ble det kjent at Oshkosh L-ATV vant anbudet, de første kjøretøyene kom i tjeneste i slutten av 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joint Light Tactical Vehicle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
JLTV on Defense-Update.com (engelsk)
Army Joint Light Tactical Vehicle (JLTV) EMD Phase page (engelsk)
Gert van Egen

Gert van Egen (født før 1578, død 1611 el. 1612) var stenhugger av ukjent opphav. Det er kjent at han i noen år virket i Danmark under Frederik II.
Han var ansatt på Kronborg slott 1578-1585; i de årene Frederik II fikk utført store arbeider på slottet. Van Egen var en av de best avlønnede stenhuggerne, noe som indikerer at han har hatt viktige oppgaver i utsmykkingen av Kronborg.
Frederik II døde i 1588 og allerede året etter fikk Gert van Egen bestilling på gravmæle til kongen som skulle stå i Roskilde domkirke. Initiativet kom fra sønnen Christian IV og moren, enkedronning Sophie.  Det går frem av et brev fra Sophie at han skulle utføre det etter utleverte modeller og det er derfor noe uklart hvor stor del av monumentet som er van Egens eget verk.
Av særlig interesse er relieffene på sidene av monumentet. De skildrer scener fra kongens felttog mot Ditmarsken i 1559 og fra Den nordiske sjuårskrigen 1563-1570. Den ene scenen viser beleiringen av Akershus festning i Oslo i 1567.


== Kilder ==
(da) Gert van Egen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Roskilde Domkirke - Historie
Inge Paulsen

Inge Cecil Paulsen (født 23. august 1924, død 4. september 2013) var en norsk fotballspiller fra Stavanger, som var utenlandsproff i Frankrike på 1950-tallet.  Han spilte i hjemområdet først for Lyn Storhaug og FK Vidar, før han spilte 46 kamper (52 mål) for Viking FK fra 1945 til 1950. I denne tiden fikk han også en full A-kamp for Norges herrelandslag i fotball, da de tapte 3-5 hjemme mot Sverige den 19. september 1948. Sensommeren 1950 fikk han i likhet med Viking-spilleren Per Figved, proffkontrakt med FC Sochaux der han fikk seks kamper i angrepsrekka (ett mål), så han gikk til Rouen samme året og fikk 13 kamper (to mål). Et profftilbud fra spanske Bilbao forelå også, men han returnerte til Norge.  På grunn av NFFs strenge amatørbestemmelser, ble Paulsen utestengt fra klubbspill etter hjemkomsten, men han var trener i blant annet Bryne FK fra våren 1954.
I april 1958 gjorde Paulsen comeback i norsk fotball, da han for Stavanger Idrettsforening møtte Nærbø.  Året etter var han tilbake i landslagssammenheng, da B-landslaget slo Danmark 2-1 i oktober. Hans far og to onkler spilte for Viking, i tillegg til storebroren Ragnar (1921-1998). Broren Odd var også fotballspiller.  Inge Paulsen var onkel til landslagsspilleren Hans Edgar Paulsen, og Brede Paulsen Hangeland er hans grandnevø.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inge Paulsen – FootballDatabase.eu 
(en) Inge Paulsen – EU-Football.info 
(no) Inge Paulsen – Norges Fotballforbund
Anthonis van Obbergen

Anthonis van Obbergen (også Anthonis van Mechelen, i tillegg skrevet som Anthonis Obberghen, Oberberg, Opbergen) (født 1543, død 1611) var en flamsk byggmester og festningsingeniør som særlig er kjent for å ha vært med på å skape Kronborg slott, hvor også Hans van Paeschen var med. Obbergen kom til Kronborg på samme tid som Hans van Steenwinckel den eldre, ble ansatt som murermester fra 24. mars 1577 og fungerte som byggmester 1577-1585.
I 1586 sto han for istandsettelsen av fyrtårnet på Kullen. Samme år reiste han til Gdańsk hvor han i 1592 ble byggmester for befestningsanleggene og i 1594 stadsbyggmester. Han oppførte en rekke bygninger i byen, bl.a. Tøyhuset, sammen med Jan Strakowski og Abraham van den Blocke, Peinkammerporten, Skt. Gertrud-Bastei og sannsynligvis det gamle Rådhuset.
Han tok også del i oppføringen av festningen Weichselmünde og Küstrin slott samt reguleringen av elven Wisla. Han tilskrives også det gamle rådhus i Torun.


== Referanser ==


== Kilder ==
(da) Anthonis van Obbergen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Encyclopedia.com
Culai Shan

Culai Shan (kinesisk: 徂徕山) er et fjell sørøst i byprefekturet Tai'an i provinsen  Shandong i Folkerepublikken Kina. Det danner vannskillet mellom elvene Dawen He og Xiaowen He. Hovedtoppen er 1027 m høy. Fjellet er bevokst med furuer og sypresser. Det er kjent for buddhistiske steininnskrifter.


== Eksterne lenker ==
Culai Shan
Dinggong

Dinggong (kinesisk:. 丁公遗址) er et neolittisk funnsted tilordnet Longshankulturen i fylket Zouping i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina.
Dinggong-funnstedet (Dinggong yizhi, 丁公遗址) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Et interessant funn viser et fragment med noe som kan regnes som skrifttegn.


== Litteratur ==
"Shandong Zouping Dinggong yizhi di si, wu ci fajue jianbao" 山东邹平丁公遗址第四、五次发掘简报. (Short report on the fourth and fifth excavation seasons at the Dinggong site, Zouping, Shandong). Kaogu 4, 1993: 295-299.
Cao Tingyun: "Shandong Zouping Dinggong yizhi 'Longshan taowen' bianwei." Zhongyuan Wenwu 1996 n. 2 pp. 32–38
Li Liu: "Settlement Pattern, Chiefdom Variability, and the Development of Early States in North China", Journal of Anthropological Archaeology 1, 237-288 (1996)(Online)


== Eksterne lenker ==
Eine neolithische Notiz auf einer Scherbe: zu den Anfängen der Schrift in China
Longshan Writing Request
On the Early City and the Beginning of the State in Ancient China
Dinggong yizhi
Dinggong (China)
Sherd With Carved Words
Liu E

Liu E (tradisjonell kinesisk: 劉鶚, forenklet kinesisk: 刘鹗, pinyin: Liú È, født 18. oktober 1857 i fylket Luhe i provinsen Jiangsu i Kina, død 23. august 1909 i Ürümqi i Xinjiang), stilnavn: Tieyun (T'ieh-yün, 鐵雲), var en kinesisk mandarin, forretningsmann og forfatter.


== Liv og virke ==


=== Embedsmann ===
Som embedsmann arbeidet han med flomkontroll, sultbekjempelse og jernbaner. Han ble desillusjonert med det offisielle Kinas reformvilje og ble talsmann for privat økonomisk utvikling etter vestlige forbilder. På bokseropprørets tid spekulerte han med regjeringseid ris og fordelte den blant de fattige. 
Han ble relegert av denne grunn, men hans investeringer hadde satt ham i stand til å vie resten av sitt liv til arkeologiske studier og til å forfatte romaner. 


=== Forfatter ===
Språket i Es romaner hentet illusjoner og bilder fra klassisk kinesisk litteratur, og Liu E bemyttet symbolisme i sine verker. Av blant annet den grunn fant hans verker særlig bred leserskare blant folk som hadde en klassisk utdannelsesbakgrunn og som i det henseende var å forstå som sofistikerte.En av hans best kjente romaner er Lao Cans reiser (tradisjonell kinesisk: 老殘遊記; forenklet kinesisk: 老残游记； pinyin: Lǎo cán yóu jì), som gir et interessant tidsbilde fra Qing-dynastiets siste år. Første del av verket kom først ut som en serie i et tidsskrift. Under lett forkledning som synspunktene til bokens hovedperson, en lege, fremfører Liu soine egne meninger og observasjoner om bokserbevegelsenes tfremvekst i landsbyene, forfallet av flomkontrollstiltakene for Gulelven, og byråkratiets hyklerske inkompetanse. Romanen er en sosial satire. Den viste den gamle elites og det gamle styringsapparats begrensinger. Romanen ble en suksess. Den tok på kornet de bekymringer som etter hvert skulle føre til Qing-keiserdømmets undergang i 1911.


=== Orakelbein ===
Han samlet fem tusen fragmenter av orakelbein, publiserte avbildninger av dem i 1903 og kunne identifisere og forklare korrekt 34 av skrifttegnene. 
Liu E ble av Yuan Shikai sendt i eksil til Xinjiang i 1908, og døde der året etter.


== Litteratur ==
Shen Tianyou: Encyclopedia of China, 1st ed.
The Travels of Lao Ts'an, Liu T'ieh-yün (Liu E), translated by Harold Shadick, professor of Chinese literature in Cornell University. Ithaca: Cornell University Press, 1952. Reissued: New York; London: Columbia University Press, 1990. 277p. (A Morningside Book).
The travels of Lao Can, translated by Yang Xianyi, Gladys Yang (Beijing: Panda Books, 1983; 176s.)
Milena Doleželová-Velingerová: «Chapter 38: Fiction from the End of the Empire to the Beginning of the Republic (1897–1916)» i: Mair, Victor H. (red.): The Columbia History of Chinese Literature. Columbia University Press, 13 August 2013. s. 697–731. ISBN 0231528515, 9780231528511.


== Referanser ==
U.S. Anti-Doping Agency

U.S. Anti-Doping Agency (USADA) er en amerikansk ideell organisasjon som skal bekjempe doping i USA under olympiske, paralympiske og panamerikanske leker. USADA er anerkjent av Kongressen som USAs nasjonale antidopingorganisasjon, og har mandat fra U.S. Olympic Committee (USAs nasjonale olympiske komité) og World Anti-Doping Agency. Selv om USADA ikke er en offentlig organisasjon, er den i hovedsak finansiert av føderale midler fra Office of National Drug Control Policy.
USADA ble etablert 1. oktober 2000 og har sitt hovedkontor i Colorado Springs i Colorado.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Wang Yirong

Wang Yirong (kinesisk: 王懿榮; pinyin: Wáng Yìróng, født 1845 i Yantai i provinsen Shandong i Kina, død 14. august 1900 i Beijing) var direktør for det kinesiske keiserlige akademi. Han er best kjent for i 1899 å ha erkjent at symbolene funnet på de såkalte orakelbein var en tidlig form av kinesiske skrifttegn.Hans arbeid om emnet ble avbrutt ved at han fikk en lokal kommandantstilling under bokseropprøret. Han skjønte at han kjempet for en tapt sak. Da åttenasjonsalliansen inntok Beijing i august 1900 begikk Wang selvmord sammen med sin kone og sin svigerdatter.


== Referanser ==
Willy Andresen (fotballspiller)

Willy «Vandrer’n» Andresen, også skrevet Villy Andresen, (født 29. januar 1925, død 11. februar 2013) var en norsk fotballspiller.  For Sarpsborg Fotballklubb var han med på å vinne Norgesmesterskapet (cupen) i 1948 og 1949. Han spilte også seks A-landskamper for Norge (4 mål) og to B-landskamper (2 mål) i tiden 1947–1950.Andresen var en målfarlig centerforward (spiss), som fikk sitt klengenavn «Vandrer'n» av Oslo-pressen fordi han aldri sto stille, men vandret over hele banen.I 1950 var Andresen en av flere spillere (blant andre Per Figved og Inge Paulsen fra Stavangerområdet) som fikk proffkontrakt med franske lag.
Andresen og landslagsmålvakten Torgeir Torgersen gikk til Stade Français Paris, der Andresen debuterte i januar 1951.  Begge returnerte imidlertid i april samme året etter at Stade Français unnlot å betale lønn noen måneder. Andresen, som fikk ni kamper som profesjonell i Frankrike, ble deretter utestengt fra all organisert fotball i Norge i sju år, på grunn av NFFs strenge amatørbestemmelser. Han fikk tilbake sitt amatørskap tilbake i 1958, og meldte seg inn i Sarpsborg igjen, hvor han spilte sin første kamp etter suspensjonen i mai 1958, da SFK tapte 0–2 mot Greåker.Utenfor fotballbanen var Andresen ansatt ved Borregaard i hele sitt yrkesaktive liv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willy Andresen – WorldFootball.net 
(en) Willy Andresen – FootballDatabase.eu 
(en) Willy Andresen – EU-Football.info 
(no) Willy Andresen – Norges Fotballforbund 
Profil på Fotball.no
Profil på worldfootball.net
Profil på footballdatabase.eu
Norske fotballspillere i utlandet. Etternavn: A… på www.hoelseth.com
Florent Manaudou

Florent Manaudou (født 12. november 1990 i Villeurbanne) er en fransk svømmer. Under sommer-OL 2012 i London vant han gull på 50 meter fri. Florent er også lillebroren til svømmeren Laure Manaudou, som også har vunnet OL-gull.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Florent Manaudou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Florent Manaudou – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Florent Manaudou – Olympics.com 
(en) Florent Manaudou – Olympic.org 
(en) Florent Manaudou – Olympedia 
(en) Florent Manaudou – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Florent Manaudou – Frankrikes olympiske komité 
(en) Florent Manaudou – FINA 
(en) Florent Manaudou – swimrankings.net 
(en) Florent Manaudou – TheSports.org
Ivy Bridge

Ivy Bridge er kodenavnet for en prosessor-mikroarkitektur basert på 22 nm produksjonsmetoden utviklet av Intel. Navnet blir ofte brukt om alle prosessorene som ble gjort mindre etter Sandy Bridge-mikroarkitekturen før Haswell-arkitekturen, hvilket inkluderer Xeon og Core i7-prosessorene fra Ivy Bridge-EX, Ivy Bridge-EP og Ivy Bridge-E. Produksjon av prosessorene begynte i tredje kvartal av 2011, og den første versjonen av Ivy Bridge kom ut i 29. april 2012, mens senere Ivy Bridge-EP og Ivy Bridge-E-prosessorer kom ut i 2013.
Ivy Bridge-prosessorer er kompatible med Sandy Bridge-systemer og plattformer, men kan noen ganger trenger en firmware-oppdatering. I 2011 slapp Intel ut en ny serie med brikkesett, 7-serien, disse kom med integrert støtte for USB 3.0 for å komplementere Ivy Bridge.


== Forbedringer fra Sandy Bridge ==

Ivy Bridge er for det meste bare en krymping fra Sandy Bridge-prosessorene. Ivy Bridge ble utviklet hos Intels israelske gren.
Ivy Bridge bruker 22 nm transistorer mens Sandy Bridge bruker 32 nm store transistorer.


=== Funksjoner og ytelse ===
De mobile og skrivebordsprosessorene fra Ivy Bridge har mange nye funksjoner, blant annet:

Støtte for F16C-instruksjonssettet.
Støtte for RdRand-instruksjonen.
Støtte for PCI Express 3.0 (ikke støttet på Core i3 og ULV-prosessorer.
Max CPU-multipler øket fra Sandy Bridges 57 til 63.
Støtte for DirectX 11, OpenGL 3.1 og OpenCL 1.1 ved bruk av Ivy Bridges Intel HD Graphics. OpenGL 4.0 støttes også ved hjelp av en nyere driver.
Mulig å spille video i 4K oppløsning til flere skjermer.
Støtte for Intel Quick Sync Video versjon 2.
Støtte for opptil tre skjermer ved bruk av Intel HD Graphics (med visse begrensninger).


=== Ytelsesforbedring fra Sandy Bridge ===
Sammenlignet med sin forgjenger, Sandy Bridge, så har Ivy Bridge:

3 til 6 % mer prosessorytelse ved like klokkehastigheter.
25 til 68 % bedre ytelse ved bruk av den integrerte grafikkprosessoren.


=== Overklokking ===
Ivy Bridge-prosessorer er 10 °C varmere enn Sandy Bridge-prosessorer når de er overklokket, selv når de er satt til samme spenningsnivå. Impress PC Watch, en japansk nettside, bekreftet at dette var fordi Intel brukte kjølepasta med lavere kvalitet med Ivy Bridge enn med Sandy Bridge. De mobile Ivy Bridge-prosessorene har ikke dette problemet, siden de ikke leveres med kjølepasta fra Intel.


== Liste over Ivy Bridge-prosessorer ==


=== Skrivebordsprosessorer ===
De første tre prosessorene i listen er solgt som Ivy Bridge-E-prosessorer.


=== Serverprosessorer ===
Flere ytelsesorienterte serverprosessorer ble produsert basert på Ivy Bridge-arkitekturen, disse fikk kodenavnet Ivytown. Disse ble lansert 13. september 2013, et år etter de for vanlige forbrukere. Disse prosessorene ble sluppet ut under navnet Ivy Bridge-EP og har opp til tolv kjerner og 30 MB hurtigminne. Senere Ivy Bridge-serverprosessorer ble lansert under navnet Ivy Bridge-EP og har opptil 37,5 MB hurtigminne.


=== Mobile prosessorer ===


== Referanser ==
Gunnar Dahlen

Gunnar Martin Dahlen (født 28. april 1918 i Verdal, død 21. mai 2004 i Sunndalsøra) var en norsk fotballspiller som er mest kjent for sin periode hos Sportsklubben Freidig i Trondheim fra midten av 1940-tallet til første halvdel av 1950-tallet. Dahlen spilte også for Norges herrelandslag i fotball, hvor han fikk 19 kamper og deltok under Sommer-OL 1952.
Han ble seriemester for Freidig da klubben vant Norgesserien i 1947/1948-sesongen. Dahlen var også aktiv innen flere idretter, og var blant annet kretsmester i friidrett seks ganger.


== Internasjonalt ==
Dahlen fikk sin første internasjonale kamp allerede i oktober 1938, da han ble plukket ut til en B-landskamp for Norge i Bergen. Han fikk sin debut for Norges herrelandslag mot Finland under Nordiske mesterskap den 7. september 1947, hvor han scoret Norges første mål i en kamp som endte 3–3. Hans 19 og siste landskamp kom i åttendedelsfinalen mot Sverige under Sommer-OL 1952 den 21. juli 1952, som Norge tapte 1–4.


=== Landslagsmål for Norge ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Dahlen – Olympedia 
(en) Gunnar Dahlen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gunnar Dahlen – FIFA 
(en) Gunnar Dahlen – Transfermarkt 
(en) Gunnar Dahlen – national-football-teams.com 
(en) Gunnar Dahlen – EU-Football.info 
(no) Gunnar Dahlen – Norges Fotballforbund 
Gunnar Dahlens spillerprofil på Fotball.no
(en) Gunnar Dahlen på Eu-Football.info
Gunnar Dahlens spillerprofil på Worldfootball.net
Luo Zhenyu

Luo Zhenyu (kinesisk: 罗振玉; tradisjonell kinesisk: 羅振玉; pinyin: Luó Zhènyù, 8. august 1866 i Suzhou i provinsen Jiangsu i Kina, død 14. mai 1940 i Dalian), stilnavn: Shuyun (叔蘊) var en kinesisk klassisk akademiker, filolog, epigrafiker, antikvarianer og Qing-lojalist.


== Biografi ==
Luo begynte å publisere om jordbruk i Shanghai etter den første sino-japanske krig. Sammen med andre opprettet han Dongwei Xueshe (東文學社), en skole for japansk, i 1896. Blant studentene var Wang Guowei.
Luo besølkte Japan for første gang i 1901 og studerte der det japanske skolesystem. Fra 1906 innehadde han en rekke regjeringsposter, for det meste relatert til landbruket. Fra april 1909 til februar 1912 var han president for det keiserlige jordbrukskollegium. Han var tro mot Qing-dynastiet og flyktet til Japan etter Xinhairevolusjonen. Der bosatte han seg i Kyoto og foretok noen studier i kinesisk arkeologi. Han vendte tilbake til Tianjin i Kina i 1919, og engasjerte seg i politisk virksomhet med det øyemål å få gjeninnsatt den avsatte keiser Puyi på keisertronen. Luo ble etterhvert en av den tidligere keisers tre viktigste rådgivere. 
Etter opprettelsen av Manchukuo i mars 1932 tok Luo imot utnevnelsen til en regjeringspost i den nye regjering (1933–1938). Han insisterte på at Manchukuo måtte forbli et monarki, mot de krefter som ville endre det til republikk.  Imidlertid ble Luo gradvis mer og mer desillusjonert over det japanske hårdhendte styret og av at den nominelle keiser, Puyi, var uten reell makt. Derfor frasa han seg sine verv i 1938 og trakk seg tilbake til Dalian.
Luos politiske virksomhet har i bedømmelsen av ham tendert til å overskygge hans akademiske prestasjoner. Han var hele livet opptatt av å bevare kinesiske antikviteter og kulturminner, særlig orakelbein, bambus- og trestrimler (簡牘 jiandu), Dunhuangmanuskriptene og lignende som var av stor verdi for forståelsen av oldtidens Kina. Han var en av de første som foretok seriøse studier av orakelskrift og bronseskrift og publiserte viktige verker om dette. Han hjalp med å få utgitt Liu Es Tieyun Canggui (鐵雲藏龜), sin første samling av orakelbein, og Sun Yirangs Qiwen Juli (契文舉例), det første verk som deschiffrerte oragelbeinskrift. Luos eget arbeid, Yinxu Shuqi Kaoshi (殷虛書契考釋), var et viktig bidrag til studiet av skriften.
Han var også den første moderne akademiker som beskjeftiget seg med tangutisk skrift, og publiserte dissertasjoner om emnet i 1912 og 1927.


== Litteratur ==
He Jiuying 何九盈 (1995). Zhongguo xiandai yuyanxue shi (中囯现代语言学史 "A history of modern Chinese linguistics"). Guangzhou: Guangdong jiaoyu chubanshe.
Zhongguo da baike quanshu (1980–1993). 1st Edition. Beijing; Shanghai: Zhongguo da baike quanshu chubanshe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luo Zhenyu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi
Norrøne kristenkvæde

Norrøne kristenkvæde er en bok i Samlagets serie Norrøne bokverk, utgitt i 1928, og redigert av Olaf Hanssen. Samlingen inneholder et utvalg av kristne tekster fra tidlig middelalder i Norge og Island:

Kristendomen var ikkje fyrr innførd på Island, fyrr skaldane tok til å dikta religiøse kvæde. Skalden Eiliv Godrunarsson som skreiv den siste Torsdrápa, skreiv óg den fyrste Kristusdrápa

Salmen Heyr himna smiður (Himmelskapar høyr) av Kolbein Tumeson, 1208, oversatt av Bernt Støylen
Diktet Geisli (Strålen) fra 1150-tallet; skrevet av Einar Skuleson som en hyllning av Olav den hellige, oversatt av Erik Eggen
Diktet Harmsol (Sorgarsòli) fra 1100-tallet; skrevet av munken Gamle, oversatt av Kr. Audne
Diktet Liknarbraut (Nådevegen) fra ca 1250-75, oversatt av Olav Røkke
Visjonsdiktet Solarljod fra ca 1200, oversatt av Severin Eskeland


== Se også ==
Draumkvedet, og tekster fra norrøn middelalder, en tilsvarende antologi fra 2004


== Referanser ==
Neue Pinakothek

Neue Pinakothek («nye pinakotek») er et kunstmuseum i München i Tyskland som viser europeisk kunst fra særlig 1800-tallet. Museet åpnet i 1981.
Museet rommer over 6000 kunstverk av blant andre Francisco de Goya, Jacques-Louis David, Thomas Gainsborough, Bertel Thorvaldsen, William Turner, Caspar David Friedrich, Eugène Delacroix, Max Liebermann, Pierre-Auguste Renoir, Edouard Manet, Claude Monet, Paul Cézanne, Paul Gauguin, Camille Pissarro, Edgar Degas, Alfred Sisley, Georges-Pierre Seurat, Vincent van Gogh og Edvard Munch.
Rett overfor det nye pinakoteket ligger det gamle, die Alte Pinakothek, med verk av mestere fra middelalderen fram til slutten av 1700-tallet. Sammen med et tredje museum, Pinakothek der Moderne med moderne kunst fra 1900- og 2000-tallet, danner museene Kunstareal München («Kunstområdet München»).
Det opprinnelige Neue Pinakothek ble reist 1846 etter tegninger av August von Voit, men ble ødelagt i 1944 under bombeangrep mot byen under andre verdenskrig.


== Eksempler på utstilte malerier og skulpturer ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Alte Pinakothek
Pinakothek der Moderne
Kunstareal München


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Neue Pinakothek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Afabet (distrikt)

Afabet er en sub-region i Nordlige Rødehavet øst i Eritrea. Hovedstaden er Afabet.