jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Marianne Rumohr

Marianne Rumohr (født 1. mars 1885 i Lærdal, død 20. januar 1970 i Oslo) var en norsk lærerinne, oversetter og forfatter av barnelitteratur. Hun var datter av Claus Søfren Rumohr (1850-1915) og oppvokst i  Lærdal, der også  kunstneren Knut Rumohr kom fra.
Etter den andre verdenskrig var hun lærerinne på Statens lærerskoleklasser på Sagene i Oslo. Hun var også i NRK radio, som i 1947 da hun ledet Foreldrenes kvarter. Mest kjent er hun kanskje for sine to verk om forplantning. Den første fra 1948 skulle ta over for Otto Lous Mohrs lærebok av 1933, til bruk i den forsinket innførte Normalplanen av 1939. Rumohr skriver der at barna tar skade på karakteren av fortielsessystemet som gjør kjønnslivet til noe stygt og uanstendig. Etter den andre utkom i 1956, beundret anmelderen i VG  Rumohr for den «finfølelse og takt hun gjennomfører sitt program med. Hun gjør rede for hver detalj i forplantningen, fint og enkelt, og det blir som en høysang til livet.»Hun var varamedlem av landsstyret i Norsk Kvinnesaksforening fra 1945.


== Verv og utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull 1950
Med i Komiteen til drøfting av spørsmålet om undervisningsplaner i menneskets forplantningslære i skolen, nedsatt 1. desember 1951.


== Utgivelser ==
Waldemar Bonsels (1923). Maja-Bi og hennes eventyr. Centraltrykkeriet, Oslo.  [Oversettelse fra tysk (Die Biene Maja und ihre Abendteue)]
Marianne Rumohr (1936). Lillemor og Veslebror skal lære å lese. Cappelen. 
Rikka Deinboll, Karsten Heli, Marianne Rumohr og Åse Gruda Skard (1938). Barn og bøker. Tiden. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Del av serien Ny opdragelse]
Marianne Rumohr (1939 og 1947). ABC og Bokstavkort. Tanum.   [Illustrert av Carl von Hanno (120 sider)]
Ilse Lange og Marianne Rumohr (1939). Skal vi leike teater. Hønsefamilien klukk-klukk i skogen. Tanum. 
Marianne Rumohr (1948). Forplantningen, hjelpebok i seksualundervisning for lærere og foreldre. Tanum.  [75 sider]
Marianne Rumohr (1956). Vekst og utvikling, hjelpebok ved undervisning i forplantningslære. Tanum.  [143 sider]
Anton Urdal og Marianne Rumohr (1958–1960). Norsk og nynorsk retskrivning og gramatik: For det andre og tredje skoleåret i folkeskolen. Oslo. 
Marianne Rumohr (1976). Moro å lese. Tanum.  [Illustrert av Carl von Hanno (76 sider)]


== Referanser ==
Noisy-le-Sec

Noisy-le-Sec er en kommune i departementet Seine-Saint-Denis i regionen Île-de-France, og er en av de østlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 8,6 km fra sentrum av Paris.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Noisy-le-Sec


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Noisy-le-Sec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Jean-François Reubell

Jean-François Reubell (født 8. oktober 1747 fra Colmar i departementet Haut-Rhin, død 23. november 1807 i Colmar) var en fransk advokat, diplomat og reaksjonær politiker under den franske revolusjonen. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Reubell var advokansønn. Han tok farens yrke og presiderte før revolusjonen over domstolen i Colmar.


=== Den franske revolusjon ===
I 1789 ble han valgt som medlem i stenderforsamlingen av tredjestanden i Colmar-Schlestadt. I den nasjonale konstituerende forsamlingen ble han raskt kjent på grunn av sin veltalenhet, dype juridiske kunnskaper og asketiske liv, noe som ga ham mye innflytelse i politikken. Han var i 1789 med på å utforme erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter.
Han var en sterk tilhenger av mange revolusjonerende reformer, men motsatte seg kraftig en politisk anerkjennelse av statsborgerskap og fulle rettigheter for jødene i Alsace. Han ble i 1792 valgt til medlem av Nasjonalkonventet. Han var utsending til Haut-Rhin. Han var utsending til Rhinland og kjempet for tilslutning av området til Frankrike. Reubell var en nidkjær forkjemper for rettssaken mot kong Ludvig XVI, selv om han var borte på oppdrag ved kongens fordømmelse.Tidlig i 1795 assisterte han Emmanuel-Joseph Sieyès under forhandlingene angående Den bataviske republikkens overgivelse til Frankrike. Han satt mellom 2. november 1795 og 31. januar 1796 som president for det utøvende organ. Han ble etterfulgt av Étienne François Louis Honoré Letourneur, som var en mer moderat politiker.


=== Etter politikken ===
Statskuppet den 18. Brumaire VIII (9. november 1799) avsluttet Reubells politiske løpebane. Han vendte tilbake til Colmar, der han døde 23. november 1807.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bernd Jeschonnek; Revolution in Frankreich 1789 bis 1799 - Ein Lexikon; Akademie-Verlag Berlin 1989; ISBN 3-05-000801-6
Louis Marie de La Revellière-Lépeaux

Louis Marie de La Revellière-Lépeaux (født 24. august 1753 i Montaigu i Vendée, død 24. mars 1824 i Paris) var en fransk politiker under den franske revolusjon, og leder av teofilantropene.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux var sønn av en velstående notar. Under barndommen ble han oppdrtatt av en prest, som tuktet han brutalt. Det var ren mishandling, og La Révellière-Lépeaux fikk fra ham pukkelrygg og dessuten et livslangt fiendskap mot den katolske kirke. Han studerte senere rettsvitenskap, men praktiserte aldri som advokat.


=== Den franske revolusjon ===
Tredjestanden i provinsen Anjou valgte våren 1789 La Révellière-Lépeaux til representant til États généraux. I 1791 ble han med ed opptatt i Høyesterett, og ble med i ledelsen av forvaltningen av departementet Mayenne; derfra ble han i september 1792 deputert til Nasjonalkonventet. Han sluttet seg til girondistene og gikk inn for at Frankrike utyvidet sitt territorium ved anneksjoner. 
Selv om La Révellière-Lépeaux stemte for henrettelse av kong Ludvig XVI, var han ikke generelt enig i alt som de mest revolusjonære politikerne mente. Han var et av medlemmene av komiteen for offentlig sikkerhet. Hans navn sto øverst på listen over styremedlemmer som ble valgt ut til denne komiteen.
Av hans kollegaer var han i aller sterkest allianse med Jean-François Reubell, Jean Nicolas Paul François Barras og i mindre grad med enkelte andre politikere. Men en rekke andre politikere var gjenstand for hans udødelige hat. 
Revellière-Lépeaux var innsatt som en moderat president av det utøvende organ mellom 29. juli 1796 og 1. november 1796.
Hans politikk var i stor grad preget av en bitter fiendskap mot den kristne religionen. Han ble lederen av de såkalte teofilantropene (av gresk theos, gud, filos, venn, og anthropos, menneske), det vil si Guds og menneskenes venner, et deistisk samfunn opprettet i 1796 i Paris i den hensikt å gi passende tilknytningspunkt for den tids gudstjenestlig-religiøse behov. Den første offentlige sammenkomsten fant sted den 15. januar 1797.
Han ble i 1799 tvunget til å forlate sine politiske verv. Han utgav sine memoarer som pensjonist på forskjellige steder i Frankrike og han kom for første gang tilbake til Paris, cirka ti år senere, men han tok ikke del i offentlige eller politiske anliggender.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bernd Jeschonnek: Revolution in Frankreich 1789 bis 1799. Ein Lexikon; Akademie-Verlag Berlin 1989; ISBN 3-05-000801-6
Christina Schröer: Erben der Zeitenwende; GEO EPOCHE – Das Magazin für Geschichte, Heft Nr. 22, Verlag Gruner + Jahr AG & Co. KG, 2006
Walter Markov, Albert Soboul: 1789: Die Große Revolution der Franzosen; Urania-Verlag Leipzig Jena Berlin; 1. Auflage 1989; ISBN 3-332-00261-9
Katharina und Matthias Middell: François Noël Babeuf: Märtyrer der Gleichheit; Verlag Neues Leben; Berlin 1988; ISBN 3-355-00604-1
Uí Cheinnselaig

Uí Cheinnselaig (gammelirsk for «sønnesønnene av Cennsalach») er en irsk kongeslekt i Leinster som kan spore sine forfedre tilbake til Énnae Cennsalach, en antatt konge i Leinster på 400-tallet og etter sigende samtidig med Niall Noigíallach, en legendarisk overkonge av Irland. Énnae Cennsalach skal etter sigende ha vært et barnebarn av Bressal Bélach og fetter til Dúnlaing mac Énda Niada, eponymiske stamfaren til den rivaliserende kongeslekten Uí Dúnlainge.
De tidligste assosiasjonene til Uí Cheinnselaig er i geografiske regionene rundt Rathvilly i grevskapet Carlow, og ved kilden til elven Slaney, men over tid ble sentrum for deres makt presset sørover og ble senere funnet i området rundt Ferns i grevskapet Wexford, ved stedet for klosteret som var dedikert den hellige Máedóc av Ferns (død 626 eller 632).
I tidlige tider kom Leinsters konger fra begge slektene Uí Cheinnselaig og Uí Dúnlainge, men sistnevnte ble etter hvert dominerende i å inneha kongedømmet av provinsen, og etter Áed mac Colggen (død 738) gikk det tre hundre år før den nesten kongen fra Uí Cheinnselaig ble konge av Leinster: Diarmait mac Mail na mBo. Se liste over konger i artikkelen Konger fra Uí Cheinnselaig.
Kjente konger av Uí Cheinnselaig og relaterte slektninger:

Brandub mac Echach (død 603)
Áed mac Colggen (død 738)
Diarmait mac Maíl na mBó (død 1072)
Murchad mac Diarmata (død 1070)
Diarmaid Mac Murchadha (død 1171)
Aoife av Leinster (død 1188)
Art mac Art MacMurrough-Kavanagh (død 1417)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Byrne, Francis John (1973): Irish Kings and High-Kings. Batsford, London. ISBN 0-7134-5882-8
Regionrådet Vest

Regionrådet Vest var et rådgivende og koordinerende organ for øykommunene Askøy, Fjell, Sund og Øygarden vest for Bergen i Hordaland, opprettet i 2010. Askøy valgte å forlate regionrådet i 2016, og da de tre resterende kommune ble slått sammen til nye Øygarden kommune i 2020 opphørte regionrådet å eksistere. 


== Se også ==
Midthordland
Vesthordland
Vesthordland prosti
Interkommunale regionråd
Killeshin

Killeshin er en irsk landsby i grevskapet Laois som ligger ved regionsvegen R430. Det er et lite landsens samfunn med rundt 1300 mennesker. Landsbyen ligger 5 km vest for byen Carlow og har utsyn over et malerisk landskap. Kirken ved foten av åsen Killeshin Hills hadde tidligere et kloster tilknyttet.


== Navnet ==
Navnet Killeshin er avledet fra en av abbedene ved stedets berømte kloster: Uisin. Gleann Uisin betyr «Uisins dal» (engelsk «Glen of Uisin»).


== Steder av interesse ==
Killeshins kirke er lokalisert ved ved hovedvegen mellom Carlow og Castlecomer, tilstøtende til landsbyen Killeshin. Kirken er hovedsakelig fra 1100-tallet, skjønt deler er fra senere restaurering, blant annet østvinduet som er sen gotisk arkitektur.
Killeshin var et viktig senter for kultur og lærdom så tidlig som 500-tallet da den hellige Comghan grunnla klosteret her. Det ble ødelagt på 1000-tallet og det som er igjen er en ruinvegg med en vakkert utskåret hiberno-romansk dør fra 1100-tallet og den er betraktet som en av de fineste i Irland. Det er ingen spor av et rundtårn på 32 meter, en gang en av de høyeste i Irland, som man antar sto ved siden av klosteret. Det ble revet på 1700-tallet av landeieren som fryktet at tårnet ville ramle sammen og muligens skade hans krøtter. Det var sagt at man kan se ti grevskaper fra åsen over Killeshin.
Det er gode fiskesteder for sportsfiskere i Killeshin ved elven Barrow som renner rett ved.


== Sport ==
Killeshin GAA er den lokale klubben tilknyttet Gaelic Athletic Association.
En hest som var oppkalt etter landsbyen konkurrerte i britiske Grand National i sprangridningen steeplechase to ganger på 1990-tallet, og fullførte som sjette i 1998.


== Eksterne lenker ==
Killeshin Church, bilder og omtale av kirken i landsbyen
Killeshin Pipe Band, irske sekkepipeband basert i landsbyen
Félix Díaz

Manuel Félix Díaz (født 10. desember 1983) er en dominikansk amatørbokser, som konkurrerer i vektklassen super lettvekt. Díaz største internasjonale resultater er en gullmedalje fra Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, og en gullmedalje fra de panarmerikanske lekene fra 2002. Han representerte Den dominikanske republikk under Sommer-OL 2008 der han altså tok gullet foran Manus Boonjumnong fra Thailand.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Félix Díaz – Olympedia 
(en) Félix Díaz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Félix Díaz – BoxRec
Baqyt Särsekbajev

Baqyt Äbdiraxmanuly Särsekbajev (kasakhisk: Бақыт Әбдірахманұлы Сәрсекбаев; født 29. november 1981 i Almaty) er en kasakhstansk amatørbokser som konkurrerer i vektklassen weltervekt. Särsekbajevs største internasjonale resultater er en gullmedalje fra Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, og en gullmedalje fra asialekene 2006 i Doha. Han representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2008 der han altså tok gullet foran Carlos Banteaux fra Cuba.


== Eksterne lenker ==
(en) Baqyt Särsekbajev – Olympedia 
(en) Baqyt Särsekbajev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
James DeGale

James DeGale (født 3. februar 1986 i London) er en britisk amatørbokser, som konkurrerer i vektklassen mellomvekt. DeGales største internasjonale resultater er en gullmedalje fra Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, og to sølvmedaljer fra Europamesterskapet i boksing. Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2008 der han altså tok gullet foran Emilio Correa junior fra Cuba.


== Eksterne lenker ==
(en) James DeGale – Olympics.com 
(en) James DeGale – Olympic.org 
(en) James DeGale – Olympedia 
(en) James DeGale – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) James DeGale – Storbritannias olympiske komité 
(en) James DeGale – Commonwealth Games Federation 
(en) James DeGale – BoxRec
Vasyl Lomatsjenko

Vasyl Anatolijovytsj Lomatsjenko (ukrainsk: Василь Анатолійович Ломаченко; født 17. februar 1988 i Bilhorod-Dnistrovskij) er en ukrainsk proffbokser, som konkurrerer i vektklassen fjærvekt. Lomatsjenkos største internasjonale resultater er en gullmedalje fra Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, og en gullmedalje fra Verdensmesterskapet i 2009 i Milano, Italia. Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2008 der han altså tok gullet foran Khedafi Djelkhir fra Frankrike.


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing -  Gull i boksing, fjærvekt, menn  Ukraina
 2012  London - Gull i boksing, lettvekt, menn  Ukraina


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vasyl Lomachenko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vasyl Lomatsjenko på Internet Movie Database 
(en) Vasyl Lomatsjenko – Olympics.com 
(en) Vasyl Lomatsjenko – Olympic.org 
(en) Vasyl Lomatsjenko – Olympedia 
(en) Vasyl Lomatsjenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vasyl Lomatsjenko – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Vasyl Lomatsjenko – BoxRec 
Vasyl Lomatsjenko på Twitter 
Vasyl Lomatsjenko på Facebook 
Vasyl Lomatsjenko på Instagram
Khedafi Djelkhir

Khedafi Djelkhir (født 25. oktober 1983 i Besançon) er en fransk amatørbokser, som konkurrerer i vektklassen fjærvekt. Djelkhirs største internasjonale resultater er en sølvmedalje fra Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, og en sølvmedalje fra Europamesterskapet i 2004 i Pula, Kroatia. Han representerte Frankrike under Sommer-OL 2008 der han altså tok sølvet bak Vasyl Lomatsjenko fra Ukraina.


== Eksterne lenker ==
(en) Khedafi Djelkhir – Olympedia 
(en) Khedafi Djelkhir – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Khedafi Djelkhir – BoxRec
Manus Boonjumnong

Manus Boonjumnong (født 23. juni 1980 i Ratchaburi) er en thailandsk amatørbokser, som konkurrerer i vektklassen super lettvekt. Boonjumnongs største internasjonale resultater er en sølvmedalje fra Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, og en sølvmedalje fra Verdensmesterskapet i 2003 i Bangkok, Thailand. Han representerte Thailand under Sommer-OL 2008 der han altså tok sølvet bak Manuel Félix Díaz fra Den dominikanske republikk. Hans bror Non Boonjumnong er også bokser.


== Eksterne lenker ==
(en) Manus Boonjumnong – Olympedia 
(en) Manus Boonjumnong – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Manus Boonjumnong – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Manus Boonjumnong – BoxRec
Ritornell (album)

Ritornell er et musikkalbum med Øivind Farmen, utgitt i 2004.


== Sporliste ==
«Classical Scherzo»
«Prelude (Fantasia) In a Minor, BWV 922»
«Concerto i G-Minor, BWV 975: Allegro»
«Concerto i G-Minor, BWV 975: Lergo»
«Concerto i G-Minor, BWV 975: Giga: Presto»
«Sonata In a Major, Hob. XVI: 30 – Allegro – Adagio»
«Sonata In a Major, Hob. XVI: 30 – Tempo di menuetto (Con Variazioni)»
«Brooklet, Op. 62, No. 4»
«Puck, Op. 71, No. 3»
«Lyrical Waltz»
«Variations on the Russian Folk-Song "Nedelka"»
«Ritkornell»
Carlos Banteaux

Carlos Banteaux (født 13. oktober 1986 i Santiago de Cuba) er en cubansk amatørbokser som konkurrerer i vektklassen weltervekt. Banteauxs største internasjonale resultater er en sølvmedalje fra Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, og en sølvmedalje fra verdenscupen i 2005 i Moskva. Han representerte Cuba under Sommer-OL 2008 der han tok sølvet bak Bakhyt Sarsekbayev fra Kasakhstan.
Han vant gull i vektklassen weltervekt i de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico.


== Eksterne lenker ==
(en) Carlos Banteaux – Olympedia 
(en) Carlos Banteaux – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Norwegian Safari

Norwegian Safari er et musikkalbum gitt ut av trekkspilleren Øivind Farmen i 2010. Med på albumet medvirker  Håkon Berge, Wolfgang Plagge, Antonio Bibalo, Erlend Skomsvoll, Terje Bjørklund og Sigmund Lillebjerka. For albumet ble Farmen nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen samtidsmusikk.


== Sporliste ==
«Girlander»
«Sonata quasi una fantasia»
«Fractals»
«Stykke for trekkspill»
«Meditatio»
«Dazzle Dance»


== Eksterne lenker ==
(en) Norwegian Safari på Discogs
Ernst-Günther Schenck

Ernst-Günther Schenck (født 3. oktober 1904 i Marburg, død 21. desember 1998 i Aachen) var en tysk nazi-lege og SS-offiser (Obersturmbannführer). Han tilbrakte tid i Berlin mot slutten av andre verdenskrig, og skrev memoarer fra denne tiden. Dermed fikk disse stor historisk betydning, da de omfattet opplysninger om Adolf Hitlers siste dager i Førerbunkeren.


== Referanser ==
Majestas Domini

Majestas Domini  (Den majestetiske Jesus) er en fremstilling som viser Jesus Kristus som allhersker. Fremstillingen viser han sittende på en jordklode, tronstol eller en regnbue i en mandorla  og han kan være omgitt av de fire evangelistsymbolene. 
Den tronende Kristus utstråler autoritet og representerer den triumferende himmelherskeren og fremtidige dommeren. Sitatet i den åpne boken er gjerne: «Kom til meg alle de som sliter og har tungt å bære, og jeg vil gi dere hvile.» (Matteus 11, 28-29)


== Kilder ==
Kunsthistorie.com
Grethe Waitz (Prima Vera)

«Grethe Waitz» er kort en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 som avslutningspor på musikkalbumet Brakara. Sangen ble innspilt 31. juli – 3. august 1978 i Roger Arnhoff studio i Oslo. Brakara ble nylansert på CD i august 2001.Originalen heter «Edelweiss» og ble skrevet av Richard Rodgers og Oscar Hammerstein II til musicalen The Sound of Music som hadde premiere i 1959. I 1965 hadde nevnte musikal premiere på film med Christopher Plummer og Julie Andrews i hovedrollene og deres versjon av «Edelweiss» ble gitt ut på singel i 1966. Året etter ble den gitt ut på singel med Vince Hill.
Siden ordlyden av «Edelweiss» ligner på navnet Grete Waitz, kunne tydeligvis ikke Prima Vera dy seg for å gi ut sangen med hennes navn som tittel. Bortsett fra navnet er det ingen tekst, bortsett fra at Tom Mathisen holder en humoristisk takketale til slutt. Ellers synger og nynner Jahn Teigen og Mathisen sammen, med en akustisk gitar som komp.
Både på plateetiketten til Brakara (samt CD-omslaget), hadde Prima Vera feilaktig oppført Kal Mann som komponist. Det var Kokt ask igjen som blant annet han var opphavsmann til. På sistnevnte sang, står Rodgers og Hammerstein feilaktig oppført som komponister.


== Referanser ==
Mont Perdu

Monte Perdido (spansk) eller Mont Perdu (fransk, begge navnene betyr det skjulte/tapte fjellet) er det tredje høyeste fjellet i Pyreneene, 3 355 moh. Fjellet ligger i Spania, nær den fransk-spanske grensen. Fra fransk side er fjellet skjult av fjelltoppene ovenfor Cirque de Gavarnie og Cirque d'Estaubé. Fjellet ligger midt i den spanske Ordesa y Monte Perdido nasjonalpark som ble opprettet i 1918. 
Fjellet har vært et verdensarvområde siden 1997, og ble utvidet i 1999. Verdensarvområdet har nå en utstrekning på 306 km² og omfatter områder både i Spania og Frankrike. 


== Natur ==

Fjellet er en typisk pyramidetopp, dannet av breskuring i istiden. Mont Perdu-breen på nordsiden av toppen har en utstrekning på 0,36 km². 
Nasjonalparken har blitt utvidet siden den første fredningen i 1918; fra 21 til 156 km². Det finst mer enn 1500 blomsterarter, 171 fuglearter og 32 ulike pattedyr i Ordesa. En karakterart i parken er den store  lammegribben. 5% av artene i området er endemiske.
Innenfor verdensarvområdet ligger på spansk side to av Europas største og dypeste canyoner. På fransk side ligger tre store botner, dalområder dannet gjennom bre-erosjon. 
Verdensarvområdet har også en kulturlandskapsdimensjon: dette fjellområdet er preget av flere tusen års beiting fra husdyr. 


== Adkomst ==
Førstebestigningen var i 1802.
Det er lettest å nå fjellet fra den spanske sida. En rute begynner ved landsbyen Torla i Aragón langs den store Ordesadalen, og så opp gjennom Circo de Soaso før man må klatre opp ei bratt klippe til toppen. 


== Eksterne lenker ==
(en) Monte Perdido – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Mont Perdu Patrimoine Mondial
Den fyrste song

Den fyrste song er et musikkalbum med Frøydis Armand, utgitt i 2007.


== Sporliste ==
«Grimasch om morgonen»
«Hvem kan seile foruten vind»
«Danse mi vise, gråte min sang»
«Vaggvisa»
«Byssan lull»
«Vinden rider høyt på sky»
«Blåmann, blåmann, bukken min»
«Den fyrste song»
«Månemann»


== Eksterne lenker ==
(en) Den fyrste song på Discogs 
(en) Den fyrste song på Spotify
Chen Longcan

Chen Longcan (kinesisk: 陈龙灿, født 21. mars 1965 i Xindu i Chengdu i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina), kinesisk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Longcan ble olympisk mester i bordtennis under Sommer-OL 1988 i Seoul. Sammen med Wei Qingguang vant han doubleturneringen for menn foran sine Ilija Lupulesku / Zoran Primorac fra Jugoslavia og Ahn Jae-hyung / Yoo Nam-kyu fra Sør-Korea.
Longcan har blitt verdensmester i bordtennis fire ganger, i single 1986, i lag 1985 og 1987 og i double sammen med Wei Qingguang  1988.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul -  Gull i bordtennis, double menn  Kina


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chen Longcan – Olympedia 
(en) Chen Longcan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Chen Longcan – ITTF
Wei Qingguang

Wei Qingguang (født 2. juli 1962) er en kinesisk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul. Han deltok senere i Sommer-OL 2000 i Sydney for Japan under navnet Seikō Iseki.
Qingguang ble olympisk mester i bordtennis under Sommer-OL 1988 i Seoul. Sammen med Chen Longcan vant han doubleturneringen for menn foran Ilija Lupulesku / Zoran Primorac fra Jugoslavia, som vant sølv og Ahn Jae-hyung / Yoo Nam-kyu fra Sør-Korea, som vant bronse.Han har blitt verdensmester i bordtennis en gang, i double sammen med Chen Longcan i New Delhi i 1987.Han flyttet i mai 1991 til Japan og begynte å spille for Japan i 1998.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul -  Gull i bordtennis, double menn  Kina


== VM-medaljer ==
 1987  New Delhi - Gull i double menn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wei Qingguang – Olympedia 
(en) Wei Qingguang – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Wei Qingguang – ITTF
Ilija Lupulesku

Ilija Lupulesku (født 30. oktober 1967), jugoslavisk / serbisk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona, 1996 i Atlanta, 2000 i Sydney og 2004 i Athen. Han konkurrerte for USA fra 2002 til 2006, og representerte USA under OL 2004.
Lupulesku vant en olympisk sølvmedalje i bordtennis under Sommer-OL 1988 i Seoul. Sammen med Zoran Primorac kom han på andreplass i doubleturneringen for menn bak Chen Longcan / Wei Qingguang fra Kina.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul -  Sølv i bordtennis, double menn  Jugoslavia.


== VM-medaljer ==
 1987  New Delhi - Sølv i double menn


== Eksterne lenker ==
(de) Ilija Lupulesku – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ilija Lupulesku – Olympedia 
(en) Ilija Lupulesku – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ilija Lupulesku – databaseOlympics.com (arkivert)