jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bryoporus

Bryoporus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien Tachyporinae i den store familien kortvinger (Staphylinidae). De er middelsstore, glatte og blanke, broket fargede biller med et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
Små (ca. 4 millimeter), langstrakte, blanke kortvinger, gjerne mer eller mindre rødbrune på farge. Hodet er forholdsvis lite med nokså små fasettøyne, kort og bredt. Halsskjoldet (pronotum) er stort og hvelvet, blankt og glatt. Dekkvingene er kraftig punkterte. Bakkroppen er lang, jevnt avsmalnende, blank, med tydelige, utstående hår.


== Levevis ==
Bryoporus-artene finnes gjerne i skog der de kan leve mellom løvstrø, på trestammer og mange andre steder. De flyr godt og gjerne og kan påtreffes flygende i solskinn.


== Systematisk oversikt / norske arter ==
Slekten blir ofte delt opp i flere slekter.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger, Tachyporinae MacLeay, 1825
Gruppen Mycetoporini Thomson, 1859
Slekten Bryoporus Kraatz, 1857
Underslekten (eller slekten) Bryophacis Reitter, 1909
Bryoporus crassicornis (Mäklin, 1847)
Bryoporus punctipennis (Thomson, 1861)
Underslekten (eller slekten) Bryoporus Kraatz, 1857 ( i snever forstand)
Bryoporus cernuus (Gravenhorst, 1806)
Underslekten (eller slekten) Carphacis des Gozis, 1886
Bryoporus striatus (Olivier, 1795) – funnet i Sverige og Finland


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Bryoporus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Bryoporus hos Artsdatabanken 
(sv) Bryoporus hos Dyntaxa 
(en) Bryoporus hos Fauna Europaea 
(en) Bryoporus hos NCBI 
Bryoporus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over nordamerikanske arter: [2]
Nordstrandhallen

Nordstrandhallen var en idrettshall på Nordstrand i Oslo. Den ble innviet 8. november 1955 og revet vinteren 2017 for å rydde plass til en ny hall.


== Innvielse ==
I spissen ved innvielsen stod Finn Stokke Hansen, hallsjef Nico Demetriades og Leiv Lie. I åpningsarrangementet avspilte man en landskamp i tennis mot Danmark. Reaksjonen var at det eksperimentelle gulvet til 90 000 kroner, finansiert av Statens Idrettsvesen, var for hurtig, og favoriserte serveren slik at kampen i det store ble en servekamp. På det norske laget spilte Gunnar Sjøwall og Finn Søhol, mens for danskene spilte Torben Ulrich og Kurt Nielsen. Andre idretter som ble tilgodesett var håndball og boksing.


== Konsertlokale ==
Hallen ble raskt tatt i bruk for musikk, som Stan Kenton i april 1956, samt kostymeball  til Big Chief Jazzband med raggsokker. Andre verdensstjerner i oppstarten var  Ella Fitzgerald med trioen Oscar Peterson, Ray Brown og Herb Ellis (april 1958). fulgt av Benny Goodmans orkester (mai 1958), og Jazz at the Philharmonic, med blant andre Dizzy Gillespie (også mai 1958).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nordstrandhallen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ischnosoma

Ischnosoma er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien Tachyporinae i den store familien kortvinger (Staphylinidae). De er små, glatte og blanke, gulbrune biller med et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
Små (gjerne 3-5 millimeter) blanke og glatte kortvinger. På farge er de gjerne gulbrune. Hodet er lite og noe nedbøyd, uten punktøyne og med forholdsvis små fasettøyne. Antennene er forholdsvis lange og tynne, de kan kjennes fra den nærtstående slekten Mycetoporus på at hvert enkelt antenneledd er tydelig lengre enn bredt. Brystskjoldet (pronotum) er stort og bredt, glatt og hvelvet. Dekkvingene er forholdsvis korte, med noen oppstående børster. Bakkroppen er temmelig langt kjegleformet, på sidene uten påfallende lange og kraftige børster.


== Levevis ==
I likhet med flere andre slekter av Tachyporinae er Ischnosoma-artene knyttet til sopper. De finnes gjerne i skog på fruktlegemene til ulike sopper. De voksne billene er gjerne mest aktive om høsten da soppmengden er størst.


== Systematisk oversikt / norske arter ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger, Tachyporinae MacLeay, 1825
Gruppen Mycetoporini Thomson, 1859
Slekten Ischnosoma Stephens, 1829
Ischnosoma bergrothi (Hellén, 1925)
Ischnosoma longicorne (Mäklin, 1847)
Ischnosoma splendidum (Gravenhorst, 1806)


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Ischnosoma – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Ischnosoma i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ischnosoma hos Artsdatabanken 
(sv) Ischnosoma hos Dyntaxa 
(en) Ischnosoma hos Fossilworks 
(en) Ischnosoma hos ITIS 
(en) Ischnosoma hos NCBI 
(en) Kategori:Ischnosoma – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ischnosoma – detaljert informasjon på Wikispecies
Klorin

Klorin kan referere til:

Chlorin, en stor heterosyklisk aromatisk ring som inngår i blant annet klorofyll
Natriumhypokloritt, også markedsført under varemerket Klorin
Royal Crescent

Royal Crescent er den mest kjente bygningsrekken i Bath. Royal Crescent ble bygget mellom 1767 og 1774, og ble tegnet av John Wood den yngre. Bygningen er et av de tydeligste eksempler på georgiansk arkitektur i Storbritannia og er listeført som Grade I («bygninger av særskilt stor eller nasjonal arkitektonisk eller kulturell interesse»).


== Navn ==
Anlegget het opprinnelig bare The Crescent («halvmåne», ut fra formen) og adjektivet Royal ble lagt til på slutten av 1700-tallet etter at Frederick, hertug av York og Albany hadde bodd i numrene 1 til 6.


== Utforming ==
Anlegget er imidlertid ikke så helhetlig som en kan få inntrykk av utenfra. Wood tegnet den store, buede fasaden til det som er 30 hus med jonisk søyleorden, hvor de 144 søylene er 76 cm i diameter og er 14,3 meter høye. Hver har entablement på 1,5 meter. Husene i midten har to sett med søyler parvis.Innenfor denne helhetlige fasaden har det enkelte hus fått en individuell utforming. Huseierne kjøpte en bestemt lengde av fasaden og brukte egne arkitekter til å finne sin løsninger innenfor deres del av bugningen. Dette medfører også at det som fra utsiden kan se ut som å være to boligenheter, i virkeligheten er en bolig. Interiøret har også vært endret gjennom rene, selv om fasaden har vært intakt.
Baksiden avviker også fra byplanen ellers, mens forsiden er enhetlig og symmetrisk, er baksiden en blanding av ulike takhøyder og vindusstørrelser og -plassering.


== Dagens bruk ==
I dag er det blant annet i Royal Crescent et hotell og et museum og noen av husene er ombygget til leiligheter og kontorer. Bygningene har også blitt brukt til film- og TV-innspillinger.


== Referanser ==
Vår beste dag

«Vår beste dag» er en norsk vise fra 1998 med tekst skrevet av Erik Bye og melodi av Jon Rosslund. Sangen ble opprinnelig skrevet til hundreårsjubileet til Hjemmet for Døve (nå: Stiftelsen Signo). Den første offentlige fremføringen gjorde et orkester bestående av døve musikanter, noe som gjorde stort inntrykk på Erik Bye. 
Sangen ble utgitt i 2003 som første spor på musikkalbumet Støv og stjerner (Via Music), Erik Byes siste album før han døde i 2004, og med Sigbjørn Tveite som produsent.
Visa fikk ny oppmerksomhet gjennom NRKs selvpromoteringskampanje i 2010/2011, både i Erik Byes egen versjon og en nyinnspilling gjort av Marit Larsen sammen med Morten Qvenild.


== Referanser ==
Stuff Smith

Stuff Smith (født 14. august 1909 i Portsmouth, Scioto County Ohio, død 25. september 1967 i München) var en amerikansk jazzmusiker (fele), ansett for å være en av verdens ledende.
I ungdommen spilte han med Coleman Hawkins, Charlie Parker, Dizzy Gillespie,  likte ikke bebop, ble en pioner på elektrisk fiolin, og ga ut et titall plater med egne besetninger. Han flyttet til København i 1965.
Hans første besøk i Norge var med Jazz at the Philharmonic til Nordstrandhallen i april 1957. Smith opptrådte med verdensstjernene Oscar Peterson, Herb Ellis, Ray Brown, Roy Eldridge, Jo Jones og Ella Fitzgerald; av Omar Heide Midtsæter vurdert som «gnistrende felespill av jazzfiolinistenes Grand Old Man med rot i tredve-årene». 
Smith lot inspirere den norske jazzfiolinisten Frank Ottersen som mente han «spilte freskt». Det samme gjaldt dansken Svend Asmussen da Smith opptrådte i København samtidig, i mars 1965. Men, i Norge måneden efter, havnet han på Rikshospitalet etter en konsert ved Metropol Jazz Club, og Dr. Hall tilrådte ikke at konserten kunne fortsette til Stockholm, så han reiste til Paris i stedet (bosatte seg der med konen), etter å ha blitt utskrevet og spilt for personalet. Hans akkompagnement var ved Karl Otto Hoff trommer, Øistein Ringstad piano og Bjørn Pedersen bass, som hadde hatt lykke som Ben Webseter-komp like før. Smith's musikalske uttrykk ble derfra beskrevet av Johs. Bergh som «sterkt musikalsk overraskende fraseforråd, i stor grad preget av klangeffekter som man normalt ikke hører hos fiolinister...». Opptak av NRK ved Thorleif Østereng ble til dokumentaren «15 minutter med felejazz», sendt i «Jazzhalvtimen» den 28.4.1965.
I likhet med Jimmy Cleveland meldte han avbud til Moldejazz 1965. Året etter var han i Oslo en drøy uke, ved Club Manhattan med Karl Otto Hoff og hans Hoff, samt Down Town med Einar Iversen piano, Gunnar Moreite og en bassist.  Til Moldejazz 1966 kom han med blant andre Don Byas og underholdt på campingplassen. Så døde Smith året efter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stuff Smith – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stuff Smith på Discogs 
(en) Stuff Smith på MusicBrainz 
(en) Stuff Smith på AllMusic
Finneid

Finneid (pitesamisk: Finnájjde, lulesamisk: Finnájdde) er et tettbygd sted med ca. 600 innbyggere som ligger ca. 3 km sør for Fauske. 
På Finneid var det utskipingshavn for malm som kom fra gruvedriften i Sulitjelma. Stedet hadde tidligere både hotell, pensjonat og butikker, men etter hvert som gruvedriften i Sulitjelma ble mindre ble de fleste etablerte bedriftene på Finneid lagt ned. Jernbanen mellom Sulitjelma og Finneid ble nedlagt i 1972.
Finneid er nå en del av Fauske og sammenvokst med Fauske by.


== Eksterne lenker ==
Finneid i Store Norske Leksikon.
Saint-Pol-sur-Mer

Saint-Pol-sur-Mer er en tidligere kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France nord i Frankrike. Den ble innlemmet i Dunkerque 9. desember 2010, og er den byens nest største forstad.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Saint-Pol-sur-Mer


== Referanser ==
Kommunedata fra INSEE


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Saint-Pol-sur-Mer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Loos (Nord)

Loos er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France nord i Frankrike. Loos er en forstad til Lille, og ligger sørvest for byen. Klokketårnet i rådhuset er et av de 56 klokketårnene i Belgia og Frankrike som er en del av verdensarven.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Loos (Nord)


== Referanser ==
Kommunedata fra INSEE


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Loos (Nord) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Hypokloritt

Hypokloritter er salter av hypoklorsyre og inneholder hypokloritt-ionet ClO–.
Hypokloritter er sterke oksidasjonsmidler og brukes som blekemidler. De er også ustabile og omvandles til klorider, klorater eller til giftig klorgass.


== Se også ==
Natriumhypokloritt
Kalsiumhypokloritt
Bernard Fergusson

Bernard Fergusson (født 6. mai 1911, død 28. november 1980) var en offiser i den britiske hæren, militær historiker og den siste britiskfødte generalguvernøren for New Zealand. 
Fergusson ble utdannet ved Eton College og senere ved Royal Military Academy Sandhurst. Etter endt militær utdannelse ved Sandhurst, begynte han i det britiske militæret. Han tjenestegjorde i det britiske Palestina-mandatet. Ved utbruddet av andre verdenskrig tjenestegjorde Fergusson som brigademajor for det 46. Infantry Brigade i 1940 før han ble utnevnt til stabsoffiser og ble utstasjonert i Midtøsten.I oktober 1943 ble han gitt kommandoen over 16. Infantry Brigade som gjennomførte operasjoner dypt inne i jungelen i Burma milevis bak de japanske linjene. Etter andre verdenskrig hadde han en rekke forskjellige militære posisjoner, blant annet hadde han kommandoen over Black Watch før han pensjonerte seg fra det britiske militæret i 1958.I 1962 ble han utnevnt til generalguvernør for New Zealand og satt i denne posisjonen frem til 1967. Han ble adlet i 1972 og fungerte som kansler ved University of St Andrews fra 1973 og frem til sin død i 1980. Hans sønn George Fergusson var den britiske høykommissæren i New Zealand fra 2006 til 2010. The Bernard Fergusson Memorial Scholarship ble etablert i 1982 som er et fond til minne om Fergusson.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernard Fergusson hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Bernard Fergusson hos The Peerage
Bream Head

Bream Head er et klippeframspring på østkysten av Northland på Nordøya på New Zealand. Klippeframspringet ligger i enden av en 30 km lang halvøy som stikker ut i Stillehavet sørvest for Whangarei. Øygruppa Hen and Chicken Islands ligger 12 km utenfor.
Bream Head, som utgjør en framstående klippe med en høyde på rundt 490 m, er restene av en vulkan fra miocentiden. Klippen danner den nordlige utstrekningen til Bream Bay, og vokter innløpet til Whangarei Harbour, som er en naturlig havn som går innover mot nordvest. Oljeraffineriet på Marsden Point ligger på motsatt side av havna, rundt fem kilometer mot vest. Like nord for Bream Head ligger en lengre sandstrand som heter Ocean Beach.


== Galleri ==
Marsden Point

Marsden Point er et nes i Whangarei Harbour, nær Whangarei på New Zealand. Neset ligger nær nordspissen til havbukta Bream Bay, og er også et større industriområde hvor landets eneste oljeraffineri, Marsden Point Oil Refinery, ligger. To store nedlagte kraftverk, kalt Marsden A og Marsden B, ligger også ved Marsden Point. 


== Plan om jernbaneutbygging ==
Helt fra 1970-tallet har det vært fremmet forslag om å bygge en sidelinje, kalt Marsden Point Branch, fra jernbanelinjen North Auckland Line for å yte transporttjenester både til de ulike virksomhetene i Marsden Point-området samt en dypvannshavn det er reist forslag om bygge. Fra og med 2007 startet arbeidet med å sikre byggegrunn for en fremtidig linjetrasé.


== Referanser ==
Harold Barrowclough

Harold Barrowclough (født 23. juni 1894 i Masterton, New Zealand, død 4. mars 1972) var en militær leder, advokat og høyesterettsjustitiarius for New Zealand.
Som kompanisjef ble han tildelt medaljen Military Cross for hans tjenester i slaget ved Somme i Nord-Frankrike under den første verdenskrig. Han ble skadet i 1917. Da han var tilbake i Frankrike etter endt rehabilitering ble han forfremmet til oberstløytnant og gjort til sjef for den fjerde bataljonen av New Zealand Rifle Brigade i 1918. Han ble tildelt flere medaljer for mot og tapperhet under første verdenskrig, blant hans medaljer finnes også den franske medaljen Croix de Guerre.Han ble utdannet ved Palmerston North Boys 'High School og senere studerte han ved University of Otago. Han vervet seg til New Zealand Expeditionary Force som menig soldat i 1915, men han fikk snart flere oppdrag som offiser. Han ble tildelt flere utenlandsopphold i oktober 1915, da var han en del av New Zealand Rifle Brigade. Etter at den første verdenskrig var ferdig arbeidet Barrowclough i en kortere periode som advokat i flere rettssaker, og etter en kort periode med inaktiv militær tjeneste sluttet han seg i 1921 til det militæret igjen, og senere kommanderte han den første bataljon i Otago Regiment. Fra og med 1930 ledet han den tredje New Zealand Infantry Brigade, men han trakk seg fra denne posisjonen i 1931.Han kom tilbake til hæren i 1939 og ledet New Zealand Divisions sjette brigade og ble blant annet sendt til Hellas og senere var han stasjonert i Nord-Afrika. Barrowclough returnerte til New Zealand tidlig i 1942 for å lede den tredje divisjon som senere ble en del de allierte styrkene i Stillehavskrigen. Under hans kommando spilte denne divisjonen en viktig rolle under den allierte landsgangen på Salomonøyene, og divisjonen var en del av flere amfibiske landganger i Stillehavet etter det.Hans militære utmerkelser fra den andre verdenskrig inkluderer medaljen Legion of Merit som ble tildelt ham fra USA, The Most Distinguished Order of Saint Michael and Saint George, Order of the Bath, Distinguished Service Order og den britiske Military Cross.
Han var høyesterettsjustitiarius i New Zealand fra 1953 til 1966.
Han giftet seg med Mary Duthie i 1921, og de hadde tre barn sammen.


== Referanser ==
Grande-Synthe

Grande-Synthe er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France nord i Frankrike. Det er den tredje største forstaden til Dunkerque og ligger vest for byen.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Grande-Synthe


== Referanser ==
Kommunedata fra INSEE


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Grande-Synthe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Birger jarls tårn

Birger jarls tårn er et tårn som ligger ved Norra Riddarholmshamnen i Stockholm. Ifølge en myte som oppsto på 1700-tallet skulle tårnet ha blitt bygget på Birger jarls tid på 1200-tallet og dermed være Stockholms eldste bygning. En undersøkelse av teglet som ble gjennomført i 1917 viste imidlertid at tårnet sannsynligvis er bygget av murtegl fra Sankta Klara kloster som ble revet i 1527 og det er dermed betydelig yngre. 
Bygningen er et forsvarstårn i Gustav Vasas befestningsverk fra rundt 1530. Sammen med Wrangels palass` sydlige tårn er Birger jarls tårn den eneste synlige resten i bybildet av de omfattende middelalderske forsvarsanordningene og Stockholms bymurer. 
Birger jarls tårn er 12,9 meter i diameter og på siden mot Mälaren 14,4 meter høyt til taklisten. Det har fire etasjer med bjelkelag. I begynnelsen hadde tårnet krenelering, noe som bekreftes av «Vädersolstavlan» og det synes også på Frans Hogenbergs Stockholmutsiktene i Civitates Orbis Terrarum. Kreneleringene forsvant under en ombygging på Johan IIIs tid. Tårnet ble bygget på 1750-tallet og ble da også forsynt med tak. 
Tårnet ble restaurert i 1953 og 2006 og i 1995 ble det malt. Det benyttes i dag (2011) av Justitiekanslern.
Tross navnet er ikke tårnet relatert til Birger jarl som levde på 1200-tallet eller rundt 300 år før tårnet ble reist. Det nåværende navnet og myten om at tårnet skulle være Stockholms eldste bygg oppsto på 1700-tallet. Birger jarls tårn er bygget av et uvanlig teglformat og samme slags tegl ble benyttet i Sankta Klara kloster, som ble revet i 1527. Det har også vist seg at teglet til tårnet har vært brukt før og at murbruksrester har blitt funnet som ikke kommer fra tårnet. Birger jarls tårn bør dermed ha blitt oppført av tegl fra Klara kloster over en toårsperiode som startet høsten 1527. Og den myten som spreddes på 1700-tallet om at Birger jarls tårn ble oppført på Birger jarls tid på 1200-tallet kunne avlives.


== Historiske avbildninger ==
Begge forsvarstårnene på Riddarholmen sees på Frans Hogenbergs Stockholmutsiktene i Civitates Orbis Terrarum fra 1570-tallet. På Riddarholmens nordre odde synes et av de to forsvarstårnene, med vingmurer mot nordøst og syd. Vingmuren mot nordøst utgjør i dag en del av den sydlige ytterveggen til Överkommissariens hus. Bak berget skimtes det sydlige tårnet. Mellom tårnene langs stranden ligger en rad trehus. Det lille skjæret er nåværende Strömsborg. Husene i forgrunnen tilhører Norrmalm. På 1500-tallet sto forsvarstårnene inntil Riddarfjärdens vann, men på grunn av isostasi står de nå et stykke opp på land.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Friman, Helena; Söderström, Göran: Stockholm: en historia i kartor och bilder, Wahlström & Widstrand, Stockholm 2008, Monografier utgivna av Stockholms stad. ISBN 978-91-46-21843-2
Hans Hansson: Stockholms stadsmurar, Monografier utgivna av Stockholms kommunalförvaltning, nr 18, 1956/1976. ISBN 91 3872 177 5


== Eksterne lenker ==
(en) Birger jarls torn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Birger jarls torn
Carlo Thränhardt

Carlo Thränhardt (født 5. juli 1957 i Bad Lauchstadt, Tyskland) er en tidligere friidrettsutøver med høydehopp som spesialitet.


== Karriere ==


=== Innendørs ===
Thränhardts største suksesser kom innendørs. 
Han vant sin første internasjonale medalje i EM i friidrett innendørs 1981 i Grenoble med 2,35 m (sølv). To år senere vant han sitt eneste gull i internasjonale mesterskap i innendørs EM i Budapest med 2,32 m. Han tok ytterlige tre sølvmedaljer i samme mesterskap i 1984 (Göteborg) (2,30), 1986 (Madrid) (2,31) og 1987 (Liévin, Frankrike) (2,36).
Thränhardt satte innendørsverdensrekord med 2,40 16. januar 1987. Denne ble imidlertid toppet av Patrik Sjöberg med 2,41 to uker senere, videre klarerte Sjöberg 2,42 utendørs i juni 1987. 26. februar 1988 hoppet så Thränhardt 2,42 under et stevne i Berlin. Dette hoppet var altså innendørsverdensrekord og likt med utendørsverdensrekorden. Fortsatt er det historiens nest høyeste hopp innendørs, bare overtruffet med én cm av Javier Sotomayor i 1989. Høyden er også fortsatt europarekord (mars 2011).


=== Utendørs ===
Utendørs ble han i EM i friidrett 1986 tredje med 2,31 m. Han hoppet en personlig rekord utendørs på 2. september 1984 med 2,37, høyden er fortsatt tysk rekord utendørs. Han deltok to ganger i OL, 1984 (Los Angeles) og 1988 (Seoul).
Thränhardt var sammen med klubbkameraten Dietmar Mögenburg den ledende tyske høydehopperen på 1980-tallet. Stort sett var Mögenburg en bedre konkurransehopper og har derfor flere titler. Thränhardt var mer ujevn, men kunne slå til uventet og har høyere personlige rekorder enn Mögenburg.
Thränhardt er gift og jobber som journalist.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carlo Thränhardt på Internet Movie Database 
(en) Carlo Thränhardt hos The Movie Database 
(en) Carlo Thränhardt på Discogs 
(de) Carlo Thränhardt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Carlo Thränhardt – Olympics.com 
(en) Carlo Thränhardt – Olympic.org 
(en) Carlo Thränhardt – Olympedia 
(en) Carlo Thränhardt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Carlo Thränhardt – World Athletics 
(en) Carlo Thränhardt – World Athletics 
(en) Carlo Thränhardt – Track and Field Statistics 
(de) Personlig hjemmeside
Birger jarls torg

Birger jarls torg er et torg på Riddarholmen i Stockholm.
Torget har fått navn etter skulpturen av Birger jarl utført av Bengt Erland Fogelberg og satt opp på torget i 1854.
Torget ble tidligere kalt Riddarholmstorget. Samma år som skulpturen ble reist kom det forslag om at torget skulle få navnet Birger Jarls Torg.  I 1922 kom et nytt utspill, hvor det ble foreslått  at deler av torget skulle hete Ständernas Gata og Tottska Planen (etter Åke Henriksson Tott).
På stedet lå det tidligere en kirkegård som hørte til Riddarholmskyrkan. Kyrkegårdsmuren ble revet fire år etter Riddarholmsbrannen i 1802, kirkegården ble fjernet og plassen gjort om til torg.


== Kilder ==
Nils-Gustaf Stahre, Per Anders Fogelström m.fl.: Stockholms gatunamn, Allmänna Förlaget, Stockholm 1986. ISBN 91 38 90777 1
Passebekk

Passebekk er en bygd i Kongsberg kommune, om lag 25 km sør for Kongsberg sentrum.