Gitta Sereny

Gitta Sereny (født 13. mars 1921 i Wien, død 14. juni 2012 i Cambridge, Storbritannia) var en britisk biograf, historiker og undersøkende journalist. Sereny var født i Østerrike og rømte til Sveits etter den tyske annekteringen. Hun var særlig kjent for sine intervjuer og portretter av kontroversielle figurer, blant annet Mary Bell, som i 1968 ble dømt for drapet av to barn, mens hun selv var mindreårig, og Franz Stangl, kommandant for utryddelsesleiren Treblinka. Hun var forfatter av fem bøker, inkludert The Case of Mary Bell: A Portrait of a Child Who Murdered (1972) og Albert Speer: His Battle with Truth (1995).


== Bakgrunn og familie ==
Sereny ble født i Østerrike i 1921. Hennes far var en ungarsk protestantisk aristokrat, Ferdinand Serény, som døde da hun var to år.
Hennes mor var en tidligere skuespiller fra Hamburg, Margit Herzfeld, av jødisk opprinnelse. Hennes stefar var økonomen Ludwig von Mises.Som skoleelev reiste hun ved et tilfelle gjennom Nürnberg der hun ble betatt av skjønnheten i nazistenes arrangement. Hun og moren befant seg i Wien ved Anschluss i 1938 og opplevde trakasseringen av jødene der. Bare 11 år gammel leste hun Mein Kampf og hun hørte Hitler tale til folkemassen 14 år gammel. Ludwig von Mises var av jødisk slekt og flyktet raskt til Sveits. Gitta Sereny og moren flyktet også til Sveits av frykt for å bli arrestert som pressmiddel for å få von Mises til å returnere. Hun reiste snart til Paris som kort tid etter var under tyks okkupasjon. I Frankrike hjalp hun motstandsbevegelsen og etter tips om at hun ville bli arrestert gikk hun til fots over Pyreneene og reiste med båt til USA. Mot slutten av krigen kom hun tilbake til Europa hvor hun på vegne av Forente nasjoner arbeidet for foreldreløse barn i det krigsherjede Europa. Hennes opplevelser fra krigen og tiden etter ble avgjørende for hennes virke som undersøkende journalist.Hun giftet seg i 1948 med Don Honeyman. Honeyman var en dristig fotograf i USAs hær under andre verdenskrig og ble kjent for en sort-rød plakatversjon av Alberto Kordas berømte foto «Guerrillero Heroico» av Che Guevara.


== Virke ==

Serenys metode besto av omfattende og grundig forarbeid fulgt mange timer faktaorienterte intervju. Intervjuteknikken minner om politiets eller rettsmedisinerens og var til dels inspirert av psykoanalytisk metode. Hun studerte og intervjuet Albert Speer over en periode på 11 år. Hun innrømte at hun likte Speer og hun mente han kjente til holocaust.Sereny var til stede ved Nürnbergprosessen i fire dager i 1945 som observatør, og det var der hun for første gang så Albert Speer.
Sereny skrev biografi om Mary Bell, som i 1968 ble dømt for drapet på to barn. Bell var selv var mindreårig da drapene ble begått. Sereny betalte Mary Bell for å medvirke til biografien var omstridt i samtiden.Hun avkreftet i 1992 ryktene om at Odilo Globocnik, som ledet holocaust i Lublin-distriktet, ikke hadde begått selvmord likevel.


=== Franz Stangl ===
Boken Into that darkness (1974) er ifølge The Guardian fortsatt en av de beste bøkene om Det tredje riket og etablerte Sereny som ekspert på perioden. Stangl kom med en form for innrømmelse av skyld i intervju med Sereny et par dager før han døde. Sereny sa at hun avskydde Stangl og insisterte samtidig på at han ikke var ond. Overfor Sereny hevdet Stangl at han og en kollega vurderte alle muligheter (inkludert desertering) for å unnslippe tjeneste ved utryddelsesleirene. Stangl uttalte at de var fullt klar over at de medvirket i en forbrytelse. Boken om Stangl bygget på 60 timer personlig intervju.


=== David Irving ===
He [David Irving] admires Hitler enormously. I gained a lot of understanding of Hitler, particularly through my work on Speer. Everything I have come to understand about Hitler horrifies me - even his very human sides. You would think once you discovered the human aspects, your attitude would change. But it can't change for me. I know too much of the other side.

Sereny lå i strid med holocaustfornekteren David Irving fra 1970-tallet av og hun var en av Irvings skarpeste og mest utholdende kritikere. Striden mellom de to begynte med Irvings bok Hitler's War der Irving hevdet at Hitler ikke kjente til massemordet på jødene før sent i  1943. Sereny kontrollerte alle kildene Irving hevdet å bruke og konkluderte med at Irving tok feil. Sereny var i utgangspunkt imponert over Irvings grundighet og evne til å finne ukjente dokumenter. Irving kalte Sereny «en liten skrukkete sviske» (a shrivelled little prune) og ifølge The Observers egen kommentar næret Irving avsky for Sereny fordi han visste hun kunne vinne i hans eget spill. I 1996 gikk Irving til sak mot Sereny og Guardian Media Group for ærekrenking (engelsk: libel). Bakgrunnen for søksmålet var to bokanmeldelser i The Observer der Sereny skrev at Iriving forfalsket historiske kilder i den hensikt å renvaske nazistene. Han vant ikke frem med søksmålet og sammen andre tapte saker medførte det at Irving i realiteten var konkurs. The Observer brukte minst 800 000 pund på å forberede rettssaken.


== Priser og utmerkelser ==
Sereny ble beæret med Duff Cooper-prisen og James Tait Blacks minnepris for sin bok om Albert Speer i 1995, og Stig Dagerman-prisen i 2002. Hun ble utnevnt til Kommandant av det britiske imperium (CBE) i 2004 for sin innsats i journalistikkens tjeneste.


== Bibliografi ==
The Case of Mary Bell (1972, nyutgivelse 1995)
Into That Darkness: from Mercy Killing to Mass Murder, a study of Franz Stangl, the commandant of Treblinka (1974, andre utgave 1995). På norsk som Ved avgrunnen. Fra barmhjertighetsdrap til jødeutryddelsen (oversatt av  Inger Sverreson Holmes, Dreyers forlag, 2022)
The Invisible Children: Child Prostitution in America, West Germany and Great Britain (1984)
Barnegråten ingen hørte, norsk utgivelse 1999
Albert Speer: His Battle with Truth (1995)
Cries Unheard: The Story of Mary Bell (1998)
The German Trauma: Experiences and Reflections, 1938-2001 (2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Gitta Sereny», The Telegraph 18. juni 2012
«Gitta Sereny: biographer with bite», BBC 30. april 1998
Intervju i Spike Magazine 1. februar 2001
«Memories are made of this», The Guardian 24. februar 2002
«Stolen Children» av Gitta Sereny