jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thermoniphas

Thermoniphas er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).   


== Utseende ==
Små blåvinger (vingespenn 15-20 millimeter) med avrundede vinger som har en stjert bakerst på bakvingen. Oversiden hos hannene er litt matt blå eller blåfiolett, hunnene er bleke med brun ytterkant. Undersiden er gråhvit med enkelte svarte flekker inne i vingen, en rad av svarte flekker langs ytterkanten og en serie av grå tverrflekker innenfor denne.


== Levevis ==
Artene lever i skog. De besøker gjerne blomster. Larvenes næringsplanter ser ikke ut til å være kjente.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika sør for Sahara, mest i de sentrale delene, den mangler i det sørlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
Euchrysops-gruppen
slekten Thermoniphas Karsch, 1895
Thermoniphas alberici (Dufrane, 1945)
Thermoniphas albocaerulea Stempffer, 1956
Thermoniphas bibundana (Grünberg, 1910)
Thermoniphas caerulea Stempffer, 1956
Thermoniphas colorata (Ungemach, 1932)
Thermoniphas distincta (Talbot, 1935)
Thermoniphas fontainei Stempffer, 1956
Thermoniphas fumosa Stempffer, 1952
Thermoniphas kamitugensis (Dufrane, 1945)
Thermoniphas kigezi Stempffer, 1956
Thermoniphas leucocyanea Clench, 1961
Thermoniphas micylus (Cramer, 1780)
Thermoniphas plurilimbata Karsch, 1895
Thermoniphas stempfferi Clench, 1961
Thermoniphas togara (Plötz, 1880)


== Kilder ==
Butterflies of Africa – Thermoniphas micylus [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Thermoniphas i Encyclopedia of Life 
(en) Thermoniphas i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Thermoniphas hos NCBI 
(en) Kategori:Thermoniphas – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thermoniphas – detaljert informasjon på Wikispecies 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Thermoniphas i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Thermoniphas
Bilde av Thermoniphas alberici
Bilder av typeeksemplarer av noen av artene
Afaese Manoa

Afaese Manoa (født 1942) er en tuvalsk forfatter og musiker. Han er den mest kjente tuvalskspråklige forfatteren. Han har blant annet skrevet teksten og musikken til Tuvalus nasjonalsang, «Tuvalu mo te Atua», som ble gjort offisiell ved landets selvstendighet i 1978. De mest kjente verka hans vitner om en sterk kristentro.


== Referanser ==
Nui

Nui er en atoll og et av de ni distriktene på Tuvalu. Den har et areal på 3,37 km² og ei befolkning på 548 (2002). De fleste innbyggerne bor i den vestlige enden av Fenua Tapu, som med et areal på 1,38 km² er atollens største holme.


== Holmer ==
Atollen består av 21 holmer. De ni største er:

Fenua Tapu
Motupuakaka
Pakantou
Piliaieve
Pongalei
Talalolae
Telikiai (eller Meang)
Tokinivae
Unimai


== Landsbyer ==
Nui er dlet inn i fire landsbyer (innbyggertall fra 2002 i parentes), som egentlig har vokst sammen:
Manutalake (140)
Alamoni (176)
Maiaki (105)
Meang (127)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Nui Arkivert 6. august 2011 hos Wayback Machine.
Nukufetau

Nukufetau er en atoll og et av de ni distriktene på Tuvalu. Den har et areal på 2,99 km² og 586 innbyggere (2002). Den befinner seg 86 km nordøst for Funafuti og 57 km sørvest for Vaitupu. Atollens største holme er Motulalo. På de østlige homene er det sjøfuglkolonier.


== Landsbyer ==
På Savave, sørvest på atollen, ligger atollens eneste landsby, som også heter Savave. Den er delt inn i to områder (innbyggertall fra 2002 i parentes):
Maneapa (250)
Aulotu (336)


== Holmer ==
Nukufetau består av 33 holmer med en lagune i midten. De største holmene er de følgende:

Faiava Lasi
Fale
Funaota
Kongo Loto Lafanga
Lafanga
Matanukulaelae
Motufetau
Motulalo
Motuloa (nord for Nukufetau)
Motuloa (sør for Nukufetau)
Motumua
Niualuka
Niuatui
Oua
Sakalua
Savave
Teafatule
Teafuaniua
Teafuanonu
Teafuone
Temotuloto


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Nukufetau Arkivert 18. oktober 2012 hos Wayback Machine.
Kommunetorget.no

Kommunetorget er en interaktiv nettjeneste for iverksetting og planlegging av folkehelse- og rusarbeid i kommunene. 
Gjennom eksempler, fagstoff, kronikker og visuelle veiledere er kommunetorget.no en veiledningstjeneste for kommunene. Nettstedet ble lansert i 2007 og er initiert av Helsedirektoratet. Kommunetorget.no utvikles og drives av Kompetansesenter Rus, Nord-Norge (KoRus-Nord) som har drifts- og redaksjonsansvar for nettjenesten. Redaksjonen består medlemmer med ulik faglig bakgrunn.
Nettjenesten drives i samarbeid med et fagmiljø som blant annet sitter i Fagpanelet. Forfattere og fagfolk bidrar med blant annet kronikker, artikler, og rapporter.
Målgruppen er fagfolk i kommunene, ledelsesnivået i kommunene, politikere og brukere av kommunale tjenester.


== Historikk ==
Kommunetorget.no ble lansert i 2007 på initiativ fra Helsedirektoratet. I utgangspunktet hadde nettstedet som mål å bidra til bedre planlegging og iverksetting av kommunalt rusarbeid. I 2012 fikk KoRus-Nord et utvidet oppdrag som også skulle innbefatte planlegging av folkehelse i kommunene. 
KoRus-Nord har også ansvar for å utvikle og drifte nettstedet www.forebygging.no. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Forebyggning.no
Vaiaku

Vaiaku er en landsby på sørkysten av holmen Fongafale på atollen Funafuti, som er Tuvalus hovedstad. Alle landets administrative bygninger ligger i Vaiaku. Det samme gjør landets eneste hotell, Vaiaku Lagi Hotel. Landsbyen er imidlertid bare den femte største på Funafuti. I 2002 hadde Vaiaku et innbyggertall på 516.


== Referanser ==
Tanrake

Tanrake er en landsby sørvest på atollen Nui på Tuvalu. Den befinner seg vest på holmen Fenua Tapu. Tanrake hadde et beregna innbyggertall på 352 i 2012.


== Referanser ==
Beijing danseakademi

Beijing danseakademi (forenklet kinesisk: 北京舞蹈学院, tradisjonell kinesisk: 北京舞蹈學院, pinyin: Běijīng Wǔdǎo Xuéyuàn), også kjent som Beijing danseinstitutt, er den eneste institusjon for høyere utdannelse i dans i Folkerepublikken Kina.
Skolen ble grunnlagt 6. september 1954 og ligger i bydistriktet Haidian i Beijing. Den har nesten 500 lærere og stab og rundt 2000 studenter. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Kain Tapper

Kain Tapper (født 6. juni 1930 i Saarijärvi, død 17. august 2004 i Helsingfors) var en finsk billedhugger, som beskrives som en nøkkelperson i finsk modernistisk kunst.
Tapper hogger, skraverer og snitter i sine sammenlimte volumer. Han styrer suverent unna den pyntelige patina som gir anstrøk av antikvitet, og arbeider fram teksturer som veksler fra det hudnært sanselige via det eterisk flyktige mot forgjengelighetens tilstander av erosjon og utslokning. «Kain Tapper er den eneste som kan skulptere morgenduggen,» har hans svenske kollega Torsten Renqvist sagt om den finske kunstneren. Denne formale følsomheten sitrer ikke bare i treets overflater, som dessuten kan rispes av «sår» og bule med betente «arr». Den tegner seg også i vart varierte konturer, ruger lik iboende spenning i volumer som retter seg med sin vekt, eller bøyes som av tyngde og materialtrøtthet..

Han var utdannet ved Finlands konstakademi 1955, ble senere professor samme sted.
Hans altertavle «Golgatas klippe» til Orivesi kirke (1961) er et relieff i bjørk, og var det første abstrakte skulpturverk i en finsk kirke. Han har også laget en realistisk portrettstatue av Jean Sibelius (1963), laget den nonfigurative «Gråtende stein» i hjembygda til minne om kunstneren Tarmo Mann, og utformet plassen foran operaen i Helsingfors. Han er særlig kjent for sine massive bautasteiner i stein og tre. Tappers 70 m lange «Tidens strøm» (2000) i cortenstål står på torget i Åbo.Han mottok Prins Eugen-medaljen i 1967 og flere andre utmerkelser. Han er unnkjøpt av Göteborgs Konstmuseum, Ateneum og Museet for samtidskunst. Brødrene Marko og Harri er kjente forfattere, og brødrenes barndomshjem i Saarijärvi er bevart som museum.Han har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «En ny samtale» i Vega kommune. I Norge har han ellers stilt ut i Galleri Chrstian Dam, Oslo (2002), Kunstnernes Hus, Henie-Onstad Kunstsenter (1996) og på Norsk Skogbruksmuseum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kain Tapper – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

«Kain Tapper». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4281-1416928956887.
Norea Mediemisjon

Norea Mediemisjon er en misjonsorganisasjon eid av Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM). Den ble startet i 1956, under navnet Norea Radio. Norea Mediemisjon bruker radio, TV, internett og mobiltelefon til å formidle evangeliet og kristne verdier og er involvert i mediearbeid på over 35 språk. Egne produksjoner sendes på lokalradioer over hele Norge og på organisasjonens nettradio.
Hovedkontoret ligger i Kristiansand.


== Eksterne lenker ==
Norea Mediemisjon
Polaråret 1923

Polaråret 1923 er en oversikt over hendelser med tilknytning til Arktis eller Antarktis i 1923.


== Ekspedisjoner ==


=== Arktis ===
Maud-ekspedisjonen 1918–25 der Roald Amundsen førte «Maud» gjennom Nordøstpassasjen.
Den femte Thule-ekspedisjonen 1921–24 der Knud Rasmussen krysset Nordvestpassasjen fra Qaanaaq til Nome.
Jubilæumsekspeditionen 1921–23 under ledelse av Lauge Koch utforsker Nord-Grønland.


=== Antarktis ===
I den antarktiske hvalfangstsesongen 1922–23 opererer seks landstasjoner, 14 hvalkokerier og 60 hvalbåter. Fangsten var 9 910 hval.
I den antarktiske hvalfangstsesongen 1923–24 opererer sju landstasjoner, 13 hvalkokerier og 66 hvalbåter. Fangsten var 7 271 hval.


== Begivenheter og etableringer ==
30. juli – Ross Dependency etableres.


== Oppdagelser og vitenskapelige resultater ==


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
5. april – Nils Ekholm, svensk meteorolog og polarforsker.
3. mai – Carl Ryder, dansk marineoffiser og polarutforsker.
Edward W. Nelson, britisk biolog og polarforsker.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Robert K. Headland (2009). A Chronology of Antarctic exploration. London: Quaritch. s. 273–277. ISBN 978-0-9550852-8-4. 
Einar-Arne Drivenes og Harald Dag Jølle, red. (2004). Norsk polarhistorie. 1 («Ekspedisjonene»). Oslo: Gyldendal. ISBN 82-05-32654-1.
Adobha

Adobha er en by i Eritrea.
Bestående av seks administrative områder som Ararb, Ilababu, Hager, Adobha-N'us, Gheremie og Reba'aday har Adobha rundt 15.000 innbyggere hvorav de fleste er fra Hedareb og Tigre etniske grupper. Byen som ligger 75 km nord for Nakfa.
Cortenstål

Cortenstål er en type stål som særlig anvendes til varmeelementer og i ovner. Stålet er temperaturbestanding, og ruster i mindre grad enn annet stål. 
Materialet er forhåndsrustet, og får raskt et ytre rustlag, men gjennomrustes vesentlig tregere. I motsetning til støpejern – som også er anvendelig ved ildsteder, kan cortenstål leveres i tynne plater og kan sveises og formes.
I tillegg til varme områder brukes materialet til fasader, landskapsarkitektur og kunstverk.
Legeringen cortenstål består av kobber, fosfor, nikkel og 1,2 % krom. Legeringen er patentert av United States Steel Corporation.


== Eksterne lenker ==
(en) COR-TEN-Steel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
cortenstål i Den store danske
Rekkefirer

Rekkefirer er en forbrenningsmotor med alle fire sylindrene montert i ei rett linje langs veivhuset. Sylindrene kan være plassert vertikalt eller hellende, og alle stemplene driver en felles veivaksel. Rekkefireren er den mest vanlig brukte motoren i moderne personbiler.
I tabeller og lignende blir rekkefirer på norsk ofte forkortet til R4, og på engelsk til I4 ( for inline-four), alternativt L4 (for longitudinal-four) for å unngå forveksling mellom tallet 1 og bokstaven I).
Vanligvis er veivakselen på en firetakts rekkefirer anordnet slik at de to ytterste og de to innerste sylindrene danner "par" som veksler på arbeidstaktene. Dette resulterer alltid i en tenningsrekkefølge på 1-3-4-2. Selv om noen motorer er oppgitt til 1-2-4-3 er dette i prinsippet det samme, man har bare startet syklusen fra den andre enden av motoren. Årsaken til dette er at sylinderen som betegnes "nr. 1" som oftest alltid er den som er lengst fra svinghjul/kraftuttakssenden av motoren. Man får dermed to forskjellige rekkefølger som i prinsippet er like alt etter hvor "sylinder 1" plasseres.


== Se også ==
Rekkemotor
Paul Schmidt (fransk offiser)

Paul Schmidt (født 22. september 1917 i Bayon i Meurthe-et-Moselle, død 30. juli 1983 i Port-Blanc i Côtes-d'Armor) var en fransk  offiser under andre verdenskrig. Han kjempet blant annet i slaget om Narvik, ble tildelt det norske Krigskorset og utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen.


== Krigsinnsats ==
Schmidt meldte seg som frivillig til militærtjeneste i 1937 og tok befalsutdannelse.Ved utbruddet av andre verdenskrig i september 1939 tjenestegjorde han som sersjant i alpejegeravdelingen 6e Bataillon de chasseurs alpins. Etter Tysklands angrep på Norge i 1940 ble avdelingen sendt nordover med det franske ekspedisjonskorpset og satt inn ved Narvik. Avdelingen hans var ledet av André Lalande. Schmidt utmerket seg i strid og for innsatsen 1. juni ble han anført på dagsordren.Etter slaget om Narvik ble Schmidt, sammen med de franske styrkene, trukket tilbake til Bretagne, men etter noen dager tok han seg videre til Storbritannia for å melde seg for De frie franske styrker under Charles de Gaulles ledelse. Mot slutten av 1940 ble han tilknyttet De frie franskes etterretnings- og spesialoppdragskontor og han fikk oppdrag i Frankrike. Han fikk utdannelse som fallskjermsoldat for spesialoppdrag.
I juni 1942 ble han sluppet ut i fallskjerm over Montluçon for å organisere forsyninger til motstandsbevegelsen. Han bedrev opplæring og deltok i sabotasjeaksjoner. Jean Moulin utnevnt i november 1942 Schmidt til ansvarlig for Service des opérations aériennes et maritimes i distriktene Limoges og R6 Clermont-Ferrand. I mars 1943 kom han til Paris, der han ble sjef for Bureau des opérations aériennes. På grunn av sikkerhetssituasjonen ble han i september 1943 tvunget til å ta seg tilbake til Storbritannia. Etter et års tid vendte han i oktober 1944 igjen tilbake til Frankrike tjenestegjørende i etterretningsorganisasjonen Direction générale des études et recherches (DGER).Schmidt ble i 1943 forfremmet til løytnant og ble i 1945 kaptein.


== Sivilt virke ==
Schmidt gikk ut av tjenesten i februar 1946. I det sivile arbeidet han som næringslivsleder. Han var blant annet direktør i Simca.


== Utmerkelser ==
Schmidt mottok en rekke utmerkelser. Han var medlem av Frigjøringsordenen og var offiser av Æreslegionen. Schmidt mottok Croix de guerre 1939–1945 fire ganger og ble tildelt Motstandsmedaljen med rosett. Av norske myndigheter ble han, i tillegg til Krigskorset, også hedret med utnevnelse til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Schmidt var offiser av Order of the British Empire og av den belgiske Leopoldsordenen, og mottok også det belgiske Croix de Guerre.


== Referanser ==
Harpendyreus

Harpendyreus er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).


== Utseende ==
Små blåvinger (vingespenn 17-24 millimeter) med avrundede vinger uten stjert bakerst. Hannens overside er klart blå til rødfiolett, gjerne med en liten, svart flekk ved bakvingens bakhjørne. Undersiden er rødbrun med litt mørkere tverrbånd, men uten svarte flekker.


== Levevis ==
Artene finnes langs elver og bekker i høytliggende skoger. Larvene lever på ulike lave urter, blant annet marikåper, mynter og salvier.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika sør for Sahara, mest i de østlige og sørlige delene.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
slekten Harpendyreus Heim, 1909
Harpendyreus aequatorialis (Sharpe, 1892)
Harpendyreus argenteostriata Stempffer, 1961
Harpendyreus berger Stempffer, 1976
Harpendyreus boma (Bethune-Baker, 1926)
Harpendyreus hazelae Stempffer, 1973
Harpendyreus juno (Butler, 1897)
Harpendyreus kisaba (Joicey & Talbot, 1921)
Harpendyreus major (Joicey & Talbot, 1924)
Harpendyreus marlieri Stempffer, 1961
Harpendyreus marungensis (Joicey & Talbot, 1924)
Harpendyreus meruana (Aurivillius, 1910)
Harpendyreus noquasa (Trimen & Bowker, 1887)
Harpendyreus notoba (Trimen, 1868)
Harpendyreus reginaldi Heron, 1909
Harpendyreus tsomo (Trimen, 1868)


== Eksterne lenker ==
(en) Harpendyreus i Encyclopedia of Life 
(en) Harpendyreus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Harpendyreus hos NCBI 
(en) Kategori:Harpendyreus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Harpendyreus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Harpendyreus i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Harpendyreus
Bilder av typeeksemplarer av noen av artene
Tongeia

Tongeia er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).


== Utseende ==
Små, stort sett brune blåvinger. Disse artene har knapt merkbar blå farge på oversiden bortsett fra noen små, blå flekker langs ytterkanten. Bakvingene er med eller uten en stjert ved bakhjørnet. Undersiden er lysgrå, med svarte flekker eller tverrbånd.


== Levevis ==
Tongeia fischeri har larver som lever på planter i bergknappfamilien. De andre artene (mange av dem ganske nybeskrevne) har ganske dårlig kjent biologi.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia.
Bortsett fra den vidt utbredte Tongeia fischeri, som finnes fra Sørøst-Europa til Stillehavet, er alle artene utbredt i den østlige delen av Asia.


== Systematisk inndeling ==
Disse artene blir ofte regnet til slekten Cupido.

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
slekten Tongeia Tutt, 1908
Tongeia amplifascia Huang, 2001
Tongeia arcana (Leech, 1890)
Tongeia bella Huang, 2001
Tongeia confusa Huang, 2003
Tongeia davidi (Poujade, 1884)
Tongeia filicaudis (Pryer, 1877)
Tongeia fischeri (Eversmann, 1843)
Tongeia hainani (Bethune-Baker, 1914)
Tongeia ion (Leech, 1891)
Tongeia kala (de Nicéville, 1890)
Tongeia menpae Huang, 1998
Tongeia pseudozuthus Huang, 2001
Tongeia zuthus (Leech, 1893)


== Eksterne lenker ==
(en) Tongeia i Encyclopedia of Life 
(en) Tongeia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tongeia hos Fauna Europaea 
(en) Tongeia hos NCBI 
(en) Kategori:Tongeia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tongeia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Tongeia i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Tongeia
Bilde av Tongeia fischeri
Bilde av Tongeia hainani
Bilde av Tongeia ion
Lichterfelde Ost stasjon

Lichterfelde Ost stasjon er en regional- og S-Bahnstasjon i strøket Lichterfelde i  Steglitz-Zehlendorf i Berlin.
Marmorveien (Gjøvik)

Marmorveien (2–32, 3–23) er en gate på Kopperud i Gjøvik. Hvis du kjører opp kan du kjøre inn til Bergkrystallen og Glimmerveien. På toppen ligger Seljelia.


== Referanser ==
Estadio TSM Corona

Estadio TSM Corona er et stadion i Torreón i den meksianske delstaten Coahuila. Det åpna 11. november 2009, og erstatta da det gamle Estadio Corona. Det hadde en prislapp på rundt 100 millioner USD. Det nye stadionet har en kapasitet på rundt 30 000 tilskuere. Det er hjemmebanen til fotballaget Santos Laguna.
Stadionet befinner seg i idrettskomplekset Territorio Santos Modelo, derav forkortelsen TSM i navnet. Den andre delen av navnet kommer av ølmerket Corona, som produseres av stadionets eier, bryggeriet Grupo Modelo.


== Eksterne lenker ==
(en) Estadio Corona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Terrotorio Santos Modelos offisielle nettsted
Estadio Caliente

Estadio Caliente er et stadion i Tijuana i den meksikanske delstaten Baja California. Det brukes hovedsakelig til fotball, og er hjemmebanen til Club Tijuana. Banedekket er kunstgress. Stadionet ble åpna 11. november 2007. Det har en tilskuerkapasitet på rundt 21 000, men det er planlagt at det skal bygges ut til å ta 33 333 tilskuere.


== Eksterne lenker ==
(en) Estadio Caliente – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Estadio Caliente på Club Tijuanas offisielle nettsted]
Liselotte Landbeck

Elisabeth Charlotte Valérie Maria Luise Margarete «Liselotte» Landbeck (født 13. januar 1916 i Wien, i Østerrike-Ungarn, død 15. februar 2013 i Quintal i Haute-Savoie, Frankrike) var en skøyteløper som konkurrerte for Østerrike og kunstløper hvor hun konkurrerte for Østerrike først og senere under OL i 1936 for Belgia.


== Personlige rekorder i hurtigløp ==


== Meritter ==


=== Verdensrekorder ===
Liste over verdensrekordnoteringer gjort av Liselotte Landbeck.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Liselotte Landbeck – Olympics.com 
(en) Liselotte Landbeck – Olympic.org 
(en) Liselotte Landbeck – Olympedia 
(en) Liselotte Landbeck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Liselotte Landbeck – SpeedSkatingNews.info 
(en) Liselotte Landbeck – SpeedSkatingStats.com 
(en) Liselotte Landbeck – TheSports.org 
(de) Wiener Eislauf-Verein – Offisielle hjemmeside.
Wannsee stasjon

Wannsee stasjon er en jernbanestasjon i strøket Wannsee i Steglitz-Zehlendorf i Berlin. Den betjener fjern-, regional- og S-Bahntrafikk og har også en terminal for biltog til Italia og Frankrike, denne blir betjent i sommersesongen juni – oktober.
Brasília-Juscelino Kubitschek internasjonale lufthavn

Juscelino Kubitschek internasjonale lufthavn (IATA: BSB, ICAO: SBBR) (portugisisk: Aeroporto Internacional de Brasília — Presidente Juscelino Kubitschek) er en flyplass som betjener Brasília i Brasil. Flyplassen er oppkalt etter Juscelino Kubitschek (1902–1976), Brasils 21. president.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Brasília International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Den svarte serie

Den svarte serie er en serie kriminalromaner heftet i paperback-format, som ble gitt ut av Gyldendal forlag opp gjennom 1970- tallet og 1980-tallet. Profilen på bøkene i serien var kvalitet og lav pris. Den svarte series slagord var «Kriminal for den kresne». Det ble utgitt til sammen 272 – kriminalromaner, thrillere, spionromaner og grøssere – av forfattere fra mange land i Den svarte serie. Seriens logo var et oppsperret øye. Bøkene i serien var dessuten kjennetegnet av særegent design. Omslagene var svarte og prydet med fotografiske motiv. På baksiden var det viet plass til både presentasjon av forfatteren, forfatterens portrett og baksidetekst om bokas innhold. 
Den svarte series forbilde var Serie Noir utgitt av det franske forlaget Gallimard. Den første boken i Den svarte Serie, Likferd i Berlin skrevet av Len Deighton, ble utgitt i 1967. Den svarte serie fikk snart ry som samlebegrep for kriminalromaner av høy kvalitet.  Bøkene i Den svarte serie oppnådde også høye salgstall. Flere norske forfattere fikk god drahjelp med sine forfatterskap ved hjelp av Den svarte serie, for eksempel Gunnar Staalesen og  Jon Michelet. 
Noen år etter at serien gikk inn, ble den forsøkt relansert på 1990-tallet. Disse bøkene var valgt ut av forfatteren Gunnar Staalesen og bøkene hadde noe annerledes design enn originalserien. Logoen, det oppsperrede øyet var i behold. Men fotografiet på omslaget var erstattet med en illustrasjon. Det ble i denne nye serien både gitt ut titler fra originalserien, som for eksempel Jernvognen av Stein Riverton og noen nyere romaner, for eksempel Dødens investeringer av Kjell Ola Dahl.


== Bøker i Den svarte serie ==