jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Helge Skirbekk

Helge Skirbekk (født 7. oktober 1971) er en norsk medisinsk sosiolog. Han er professor i helsekompetanse ved OsloMet. 
Skirbekk har også bistillinger som forsker ved Universitetet i Oslo, og professor II ved Lovisenberg diakonale høgskole. Han leder også den norske Hjernerystelsesforeningen.
Tidligere har Skirbekk hatt flere stillinger ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo. Han har vært universitetsstipendiat, forsker og kommunikasjonslærer ved Avdeling for medisinske atferdsfag, postdoktor ved Senter for medisinsk etikk, og førsteamanuensis i helseledelse ved Avdeling for helseledelse og helseøkonomi. 
Hans forskning og undervisning dreier seg særlig om tillitens betydning i helsevesenet, og i samfunnet generelt. Skirbekk har også forsket på brukermedvirkning, kliniske prioriteringer, profesjonalitet og kommunikasjonsutfordringer. 
I 2008 disputerte han ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo. Doktoravhandlingen kalte han The patient's trust: Qualitative studies and theoretical analyses of trust in general practice consultations. Her lanserte han begrepet tillitsmandater. Ved hjelp av dette begrepet beskriver han hvordan pasienten gir legen fullmakt til å utøve sitt skjønn overfor pasienten. Tillitsmandater brukes for å kategorisere graden av åpenhet i tillitsforholdet.
I 2012 ga han ut boken Tillit i Norge sammen med Harald Grimen. Boken inneholder tverrfaglige bidrag om norske og nordiske tillitsforhold. Blant bidragsyterne er Onora O'Neill, Gunnar Skirbekk, Dag Wollebæk, Erik Oddvar Eriksen og Lars Hertzberg.
Skirbekk har også journalistisk bakgrunn og har bidratt med kronikker og intervjuer for blant annet Aftenposten, VG, NRK, Hjemmet, Nordlys, Bergens Tidende, Vårt Land, Klassekampen, Liberalisten Gamle Oslo, Nationen, Tidsskrift for Den norske lægeforening og Dagens Medisin. 


== Eksterne lenker ==
Presentasjon av Helge Skirbekk på nettsidene til Universitetet i Oslo, besøkt 24. mars 2019.
Presentasjon av Helge Skirbekk på nettsidene til Lovisenberg diakonale høgskole, besøkt 25. mars 2019.
Presentasjon av Helge Skirbekk på nettsidene til OsloMet, besøkt 10. januar 2023
Helge Skirbekk, Anne-Lise Middelthon, Per Hjortdahl, Arnstein Finseth: Mandates of Trust in the Doctor–Patient Relationship; omtale av artikkelen på nettstedet Qualitative Health Resarch (artikkelen ble publisert i 2011). Besøkt 24. mars 2019.
(no) Publikasjoner av Helge Skirbekk i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Ullmyrklegg

Ullmyrklegg (Pedicularis dasyantha) er en flerårig urt i snylterotfamilien.
Planten vokser alene, altså ikke sammen med andre av samme art. Den er 10–15 cm bred, og har en kraftig pælerot med bladrosett. Opp fra rosetten stikker én eller flere blomsterstengler. Stenglene er 10–15 cm lange og tett dekket med hvite, ullaktige hår. Blomsterfargen varierer fra hvit til mørk purpur.
Ettersom den er en halvparasitt må den vokse der vegetasjonen er ganske tett, ofte i heier med reinrose og kantlyng. Det antas at den på Svalbard snylter på reinrose. Andre myrkleggarter bestøves av humler, men disse insektene mangler på Svalbard, så fluer utfører sannsynligvis bestøvningen.
Utbredelsen omfatter Svalbard, der den kun finnes på Spitsbergen. Videre finnes arten på Novaja Semlja og fastlandet innenfor, og på den vestlige delen av Tajmyrhalvøya.
Ullmyrklegg tilhører et artskompleks av fire nærstående arter. P. alopecuroides, P. dasyantha og P. lanata er til sammen nærmest sirkumpolart utbredt i Arktis, mens P. pallasii vokser ved Sibirs stillehavskyst. 


== Litteratur ==
R. Elven m.fl. (red.) Pedicularis dasyantha i Annotated Checklist of the Panarctic Flora (PAF): Vascular plants. Besøkt 3. november 2015.


== Eksterne lenker ==
(en) Ullmyrklegg i Encyclopedia of Life 
(en) Ullmyrklegg i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ullmyrklegg hos Artsdatabanken 
(sv) Ullmyrklegg hos Dyntaxa 
(en) Ullmyrklegg hos NCBI 
(en) Ullmyrklegg hos Panarctic Flora 
(en) Ullmyrklegg hos The International Plant Names Index 
(en) Ullmyrklegg hos Tropicos 
(en) Kategori:Pedicularis dasyantha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pedicularis dasyantha – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Svalbards flora - Pedicularis dasyantha (Trautv.) Hadac (velg engelsk tekst for en fyldigere beskrivelse)
Haagen Ludvig Bergh

Haagen Ludvig Bergh (født 24. februar 1809, død 10. mars 1863) var en norsk kapellan, sogneprest og politiker. 
Han var sønn av megler Johannes Bergh og Maria Riis. I 1827 tok han examen artium, og i 1828 examen philosophicum cum laude. I 1830 tok han teologisk eksamen med haud illaudabilis.
Bergh ble valgt inn på Stortinget første gang i 1844 for Hedemarkens amt. 
Han ble gjenvalgt i Stortingsvalgene i 1847, 1850, 1853, 1856, 1859 og 1862, de to siste periodene for Smaalenenes amt.Haagen Ludvig Bergh ble gift med Christine Fredrikke Doderlein i 1832. Disse fikk seks barn. Etter hennes død ble han gift med Anne Marie Louise Astrup (1822–1888), datter av politikeren Nils Astrup. Paret hadde en sønn og en datter.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bernt Moe: Biographiske Efterretninger om Eidsvolds-Repræsentanter og Storthingsmænd i Tidsrummet 1814–1845, s. 28.


== Eksterne lenker ==
(no) Haagen Ludvig Bergh hos Norsk senter for forskningsdata
Ate

Ate (gresk: ἄτη) er i henhold til gresk mytologi en gudinne for ulykke, selvbedrag, og dårskap. Hun var en ånd, daimona, som var forbundet med uvøren og skjødesløse beslutninger og handlinger som førte helten og mennesker generelt til deres ødeleggelse eller død, som regel på grunn av hybris. Hennes makt ble motvirket av Litaiene, «bønner», som fulgte i hennes fotefar. I henhold til Homer var hennes foreldre Zevs og Hera, men i henhold til Hesiods Theogonien var hun en datter av Eris, en personifisering av tvisten og striden:

«Men forhatte Eris (Ufred) fødte smertefullt Ponos (Slit), og Lethe (Glemsomhet), og Limos (Sult), og Algoene (Smerter), fylt med gråt, Hysminai (Slåssing) og Makhai (Kamp), Phonoi (Mord) og Androktasiai (Mannsdrap), Neikea (Krangel), Pseudo-Logoi (Løgner), og Dysnomia (Lovløshet) og Ate (Undergang), som delte et annet vesen, og Horkos (Ed).» I Homers Iliaden, nittende sang, er hun kalt for Zevs eldste datter uten at noen mor er nevnt. På Heras tilskyndelse benyttet hun sin store innflytelse på sin far slik at han sverget en ed om at en dag skulle en dødelig nedstamme fra ham som ville bli en stor hersker. Hera sørget umiddelbart for å forsinke Herakles' fødsel og bringe fram Eurysthevs' fødsel forhastet. I raseri kastet Zevs Ate ned på jorden for alltid, for aldri å kunne vende tilbake til gudenes bolig på Olympos. Ate vandret deretter rundt, tråkket på menns hoder framfor jorden, og påførte skader på de dødelige. Litaiene fulgte etter henne, men Ate var rask og løp fra dem.
Bibliotheca  hevdet at da hun ble kastet ned fra himmelen av Zevs, landet Ate på en fjelltopp i Frygia som er oppkalt etter henne. Etter å ha fulgt etter ei ku, grunnla Ilos en by som siden ble kjent som Troja.
Nonnos' Dionysiaka  fortelles det at på Heras tilskyndelse overtalte Ate gutten Ampelos, som var elsket av Dionysos elsket, til å ri på en okse. Ampelos falt deretter av oksen og brakk nakken.
I William Shakespeares drama Julius Cæsar introduseres Ate som en påkalling av hevn og trussel. Markus Antonius, som sørget over Cæsars mord, forstilte seg at:

«And Caesar's spirit, ranging for revenge,
With Atë' by his side come hot from Hell,
Shall in these confines with a monarch's voice
Cry «Havoc!» and let slip the dogs of war, ...»Shakespeare nevner Ate også i skuespillet Stor ståhei for ingenting når Benedikt, i referanse til Beatrice:

«Come, talk not of her. You shall find her the
infernal Atë in good apparel...»I Edmund Spensers The Faerie Queene er en djevel fra Helvete forkledd som en vakker kvinne kalt for Ate. Det er en mulig parallell til falne engler.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Calasso, Roberto (1994): The Marriage of Cadmus and Harmony, Vintage
Dodds, E.R. (2004): The Greeks and the Irrational, University of California Press.
Grimal, Pierre (1996): The Dictionary of Classical Mythology, Wiley-Blackwell, ISBN 978-0-631-20102-1. "Ate", s. 65
Hesiod: Theogonien
Smith, William (1873): «Ate» i: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, London
Kjetil Høngs saga

Kjetil Høngs saga (norrønt: Ketils saga hœngs) er en norrøn fornaldersaga. Den er nedskrevet i det 14. århundre og handlingen foregår i det 8. århundres Norge. Det er den første av de fire sagaene som er kalt Ramstasagaene (Hrafnistumannasögur) hvor handlingen foregår rundt Kjetil Høng og hans slektninger og etterkommere.


== Handling ==
Handlingen tar utgangspunkt i storbonden Hallbjørn halvtroll som bor på slektens hovedsete på øya Ramsta i Namdalen. Tilnavnet halvtroll henspiller på at hans mor var samisk. Hallbjørn var far til Kjetil, som i starten framstilles som en udugelig askeladd med tilnavnet «Ramstatosken». Men Kjetil vokser til og blir sterk, og sagaen varter opp med at han overvinner jotner, troll og gygrer. Tilnavnet sitt - høng - betyr hanlaks. Han får dette tilnavnet etter en vidløftig fisketur hvor han overvinner jotner. Under en dristig ferd nordover møter han samen Brune – en nærmest Odin-aktig skikkelse – og Kjetil har en affære med datteren hans, Ravnhild. Etter at Kjetil har kommet tilbake til Ramsta får han besøk av Ravnhild som setter igjen sønnen deres Grim Lodenkinn. Kjetil blir etter press fra sin far gift med en «passende» norsk pike, Sigrid. De får datteren Ravnhild.
Ved to anledninger må Kjetil gå holmgang, det vil si duellere, for å bli kvitt uønskede friere til datteren. Beskrivelsen av holmgangen vies oppmerksomhet, og er et populært tema i all sagalitteratur. Den siste holmgangen er mot berserken Framar, som Kjetil dreper. Framars sønn Bodmod er Kjetils skjoldbærer under kampen, og Bodmod gifter seg til slutt med Ravnhild.
Sagaen var med i Carl Christian Rafns samling og utgivelse av 32 fornaldersagaer i 1829-30.


== Den historiske Kjetil Høng ==
Handlingen i Kjetil Høngs saga med sine overnaturlige vesener er oppdiktet, men hovedpersonen regnes som en historisk person. Den islandske litteraturforskeren Finnur Jónsson skriver at «I Hrafnista, nu Ramsta, en ø i Hálogaland, bode en gammel, kraftig slægt; nogle af dens medlemmer er knyttede til landnamsmænd på en sikkert historisk riktig måde. Af den slægt var selve landnamsmanden Ketill hæingr.» Den Kjetil Høng som her vises til er barnebarn av sagaens Kjetil. Landnåmabok fra 1100-tallet nevner Kjetil Høng som en «gjev mann i Namdalsfylke. Han var sønn av Torkjell Namdalsjarl og Ravnhild, datter av Kjetil hæng fra Ramsta.» Denne Ravnhild kjenner vi også igjen fra sagaen.


== Referanser ==
NM i friidrett 1987

Norgesmesterskapet i friidrett 1987 bestod av en rekke arrangementer som i løpet av kalenderåret 1987 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet består av de tradisjonelle baneøvelsene og ble arrangert på Nesbyen Stadion på Nesbyen i perioden 12. til 14. august. Arrangør var Nesbyen IL. Kongepokalvinnere var spydkasteren Narve Hoff og den 18 år gamle hekkeløperen Anne-Beth Hoven som begge vant sine eneste pokaler. Favorittene Ingrid Kristiansen og Trine Solberg stod på skadelisten. Knut Hjeltnes var i utlandet, mens kulestøterne Jan Sagedal og Lars Arvid Nilsen var utestengt fra deltakelse etter positive dopingprøver.Følgende øvelser ble arrangert i tillegg til hovedmesterskapet:

NM i hopp uten tilløp 1987 – Dokka 15. mars.
Halvmaraton – Sandnes 5. april
Maraton – Oslo, Bislett stadion (Oslo Maraton) 12. september
NM i mangekamp 1987 – Byrkjelo, Byrkjelo Stadion, 23. – 24. juli, arrangør Breimsbygda IL.
Stafetter – Lerkendal stadion, Trondheim 23. – 24. mai.
Terrengløp – Stavanger 8. mars og Langevåg 10. oktober


== Kvinner ==


=== 100 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 3000 meter ===


=== 5000 meter ===


=== Halvmaraton ===


=== Maraton ===


=== 2 km terrengløp ===


=== 6 km terrengløp ===


=== 10 km terrengløp ===


=== 100 meter hekk ===


=== 400 meter hekk ===


=== 4 x 100 meter stafett ===


=== 4 x 400 meter stafett ===


=== 4 x 800 meter stafett ===


=== 1000 meter stafett ===


=== Høydehopp ===


=== Lengdehopp ===


=== Spydkast ===


=== Diskos ===


=== Kulestøt ===


=== Sjukamp ===


== Menn ==


=== 100 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 5000 meter ===


=== 10000 meter ===


=== Halvmaraton ===


=== Maraton ===


=== 3 km terrengløp ===


=== 10 km terrengløp ===


=== 20 km terrengløp ===


=== 110 meter hekk ===


=== 400 meter hekk ===


=== 3000 meter hinder ===


=== 4 x 100 meter stafett ===


=== 4 x 400 meter stafett ===


=== 4 x 1500 meter stafett ===


=== 1000 meter stafett ===


=== Høydehopp ===


=== Lengdehopp ===


=== Stavsprang ===


=== Tresteg ===


=== Spydkast ===


=== Diskos ===


=== Kulestøt ===


=== Sleggekast ===


=== Tikamp ===


== Referanser ==


== Kilder ==
friidrett.no: Norske mesterskap
Jan Hedenstad, Arvid Eriksen (red.) Sportsboken 1987/88, s. 277-87. VG. ISBN 82-90773-00-5.
Friidrett under Sommer-OL 1900 – Stavsprang menn

Stavsprang for menn var en av sju hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1900 i Paris. Åtte deltakere fra fem nasjoner deltok i stavsprangkonkurransen som ble avviklet 15. juli 1900.   
Det var kraftige protester fra det amerikanske laget på grunn av at konkurransen var på en søndag. Tre av de beste amerikanske hopperne hadde fått beskjed at de kunne hoppe dagen etter og få med de resultatene i konkurransen. Med de franske arrangjørene bestemte at det var resultatene på søndagen som gjaldt. De to amerikanerne som deltok i konkurransen var egentlig ikke stavhoppere, Baxter hadde akkurat vunnet høydehopp og besløt seg for å delta i stavhoppkonkurransen.


== Rekorder ==
Gjeldende rekorder før lekene i 1900:

(*) uoffisielt
Irving Baxter tangerte den olympiske rekorden 3,30 meter.


== Resultater ==
Baxter, var fremst høydehopper men til tross for det og at han akkurat hadde vunnet høydekonkurransen vant han også stavesprang. De tre beste klarte alle 3,10 og siden 3,20 men Andersen klarte ikke 3,25 men det gjorde de to amerikanske hopperne. Baxter var den eneste som klarte 3,30.


== Kilder ==
International Olympic Committee.
De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Athletics 1900".  Accessed 18 March 2006. Available electronically at Athletics 1900 Arkivert 11. februar 2006 hos Wayback Machine..
Mallon, Bill (1998). The 1900 Olympic Games, Resultater for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers. ISBN 0-7864-0378-0.
Ditlef Hvistendahl Christiansen

Ditlef Hvistendahl Christiansen (født 29. mars 1865 i Tønsberg, død 1. juli 1944 i Oslo) var en norsk jurist, embedsmann og høyesterettsdommer.Ditlef Hvistendahl Christiansen ble født i Tønsberg som sønn av Mathilde Georgine Hvistendahl (1834-1911) og skipsreder Johan Henrik Christiansen (1823-1904). Hans bror var advokat Johan Henrik Christiansen. I 1898 giftet han seg med legedatter Antonette Zimmer. Deres sønn Hans Zimmer Christiansen ble regiondirektør i NSB.Han tok examen artium i 1883 og gikk ut fra Det Kongelige Fredriks Universitet i 1888 med graden cand.jur. Etter utdannelsen jobbet han som rådgiver i Arbeidsdepartementet og fra 1894 i Justisdepartementet. Han jobbet som dommer i Oslo tingrett fra 1900 frem til han ble utnevnt som høyesterettsdommer i 1911. En stilling han holdt til han gikk av med pensjon i 1936. Fra 1927 var han også medlem i den norske arbeidsretten.
Han var styremedlem i Den norske dommerforening, og fra 1919-1929 varamedlem i det norske Forsikringsrådet. Han døde i juli 1944.


== Referanser ==
Henning Podebusk

Henning Podebusk (født på Rügen, død 1388) var en tysk-dansk drost i Danmark frem til 1388.
Henning Podebusk har etterslekt i Norge gjennom adelsslekten Kruckow i Luster i Sogn.


== Referanser ==
Oluf Boesen

Oluf Boesen (også skrevet Ole Boesen) (født 1583 på Sjælland, død 1646 i Oslo) var en dansk teolog og biskop av Oslo fra 1639 til 1646.
I 1611 ble han rektor i Oslo etter magister Poul Thrane, og 1615 tok han magistergraden ved Københavns Universitet. I 1618 etterfulgte han magister Abraham de Gardes som lector theol. ved Oslo skole. I 1636 ble han den første professor i teologi ved det gymnasium som Christian IV opprettet i Christiania det året. I 1639 etterfulgte han sin svoger, magister Niels Simonsen Glostrup, som biskop av Oslo og Hamar stift, etter å ha bistått svogeren i bispegjerningen siden dennes sykdom i 1638.
Han var første gang gift med Magdalene, datter av sogneprest i Oslo Thomas Lagesen, og skal ha hatt 12 barn, men bare en datter overlevde til voksen alder. Med sin andre hustru Bodil, datter av skriver på Bremerholm Anders Hansen (Wincke) og enke etter organist og kannik i Roskilde Villum Dop, hadde han en sønn. Denne sønnen ble oppkalt etter morens første ektemann.


== Litteratur ==
Oluf Boesen i Dansk biografisk leksikon
Robert Rydberg

Robert Kwick Rydberg (født 15. november 1964) er en norsk romanipolitiker, aktivist og språkforsker. Han har siden tidlig 1990-tallet vært engasjert i norsk og internasjonal innsats for romfolk. Han har også fungert som talsperson og representant for romfolk fra blant annet Slovakia og Romania.


=== Utnevnelser og verv ===
Ambassadør og minoritetsekspert for World Roma Federation siden mai 2013
Medlem av IRU/International Romani Union Presidium 2016–2017 


== Referanser ==
Frithjof Bettum

Frithjof Bettum (født Ole Frithjof Larsen 13. mai 1900 i Sandar, død 20. september 1984) var en norsk jurist og politiker for Høyre.Bettum ble valgt inn på Stortinget ved stortingsvalget 1945. Han ble ikke gjenvalgt. Han tjenestegjorde senere som vararepresentant i perioden 1950–1953.Frithjof Bettum var medlem av Sandar kommunestyre fra 1928 til 1937 og 1945 til 1955. Han var viseordfører i perioden 1931–1934.Bettum var distriktspolitisjef i Vestfold i 1945.Bettum var en av tre partnere i Anders Jahres Rederi fra 1955 til 1969 og leder av forstanderskapet til Anders Jahres Humanitære Stiftelse fra 1966 til 1978. Han var sønn av Magnus Larsen (1856–1930) og Inga Marie Hansen(-Gogstad) (1873–1927), gift med Elsa Dodwell Thoresen (6.8.1906–15.11.1989), som sammen hadde en datter og tre sønner, herunder skipsreder Bjørn Bettum.


== Bibliografi ==
Bettum, Frithjof: Hvalfangstens utvikling og dens hovedproblem i dag, Bergen 1960
Bettum, Frithjof: Anders Jahre som donator, Sandefjord 1976


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Frithjof Bettum hos Stortinget 
(no) Frithjof Bettum hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Frithjof Bettum hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Archaeoattacus malayanus

Archaeoattacus malayanus er en sommerfugl som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
En svært stor (vingespenn 180-200 millimeter), rødbrun påfuglspinner med sigdformede vinger, svært like på artene i slekten Attacus. Hver vinge har et trekantet, gjennomsiktig "vindu". Denne arten er forholdsvis mørk brun, vingenes ytre del med et tydelig, rosa skjær. Vingenes gjennomsiktige trekanter er smale, i forvingen er det W-formet, hvitt tverrvånd i den indre delen, spissene av dette når ut til den gjennomsiktige flekken. I bakvingen er det et buet, hvitt bånd som avgrenser et brunt midtfelt, resten av vingen er grårosa.


== Levevis ==
Larvene lever på ulike slags busker og trær. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De svære hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.


== Utbredelse ==
Arten finnes i det sørøstlige Kina, Malaysia, Laos og Kambodsja.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Saturniinae – 59 slekter med ca. 500 arter. Muligens en parafyletisk gruppering.
Slektsgruppen Attacini – inneholder mange svært store arter
Slekten Archaeoattacus Watson, 1914
Archaeoattacus malayanus Kurosawa & Kishida, 1984


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 9.11. 2012.
Bilder av arten


== Eksterne lenker ==
(en) Archaeoattacus malayanus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Archaeoattacus malayanus hos NCBI 
Archaeoattacus malayanus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Saturniidae Web - Archaeoattcus. Med bilder av de fleste artene [1]
Attacus taprobanis

Attacus taprobanis er en sommerfugl som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
En meget stor (vingespenn ca. 170-180 millimeter), rødbrun påfuglspinner med sigdformede forvinger, særlig hos hannen, som er spinklere og mer smalvinget enn hunnen. Hos denne arten er vingene nokså mørkt rødlig brune, tverrbåndet er tydelig rosa, men med lite hvitt, vingenes gjennomsiktige flekker er smalt trekantede hos hannen, store og dråpeformede hos hunnen, på forvingen er det i tillegg en ganske smal, liten flekk foran den store.


== Levevis ==
Larvene lever på ulike slags busker og trær. Disse artene kan utnytte en rekke forskjellige fødeplanter. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De svære hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.


== Utbredelse ==
Arten lever i det sørlige India og er dermed den eneste arten i slekten Attacus på det asiatiske fastlandet, bortsett fra den vidt utbredte atlasspinneren (Attacus atlas).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Saturniinae – 59 slekter med ca. 500 arter. Muligens en parafyletisk gruppering.
Slektsgruppen Attacini – inneholder mange svært store arter
Slekten Attacus Linnaeus, 1767
Attacus taprobanis Moore, 1882


== Kilder ==
Bilder av arten


== Eksterne lenker ==
(en) Attacus taprobanis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Attacus taprobanis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Saturniidae Web - Attacus taprobanis. Med bilde av arten [1]
Attacus wardi

Attacus wardi er en sommerfugl som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
En meget stor (vingespenn ca. 170 millimeter), brun påfuglspinner med sigdformede forvinger, særlig hos hannen, som er spinklere og mer smalvinget enn hunnen. Tross sin betydelige størrelse er den den minste arten i slekten Attacus. Arten er lyst rødlige brun, forvingene er noe mindre sigdformede enn hos de større Attacus-artene.


== Levevis ==
Arten lever i monsun-regnskog ved kysten. Larvene lever på ulike slags busker og trær. Disse artene kan utnytte en rekke forskjellige fødeplanter. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De svære hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.


== Utbredelse ==
Arten lever i et lite område i det nordlige Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Saturniinae
Slektsgruppen Attacini – inneholder mange svært store arter
Slekten Attacus Linnaeus, 1767
Attacus wardi Walter Rothschild|Rothschild, 1910


== Kilder ==
Bilder av arten


== Eksterne lenker ==
(en) Attacus wardi i Global Biodiversity Information Facility 
Attacus wardi – detaljert informasjon på Wikispecies 
Saturniidae Web - Attacus [1]