Elg Elgesem

Elg Arnold Elgesem (født 27. mars 1924, død 26. mai 1981) var en norsk politi- og påtalejurist. Han ble født i Sandefjord og vokste opp i Oslo. Elgesem deltok i den offentlige debatten om blant annet straff og ungdomsnarkomani i 1960- og 70-årene.


== Biografi ==
Både hans far, Eyvind A. Elgesem og bestefar, Olaf Elgesem var politimenn. Under krigen 1940-45 deltok Elg Elgesem i motstandsarbeidet og i Milorg. Han tjenestegjorde også i Tysklandsbrigadene etter krigen. Han var ansatt i Oslopolitiet fra 1945 og tok juridikum i 1949samtidig som han var politikonstabel i Oslo. Etter tjeneste som politifullmektig og dommerfullmektig i Follo og i Lofoten og Vesterålen, ble han politifullmektig ved Oslo politikammer. Etter å ha ledet politiinnsatsen under de såkalte rocke-opptøyene i Oslo i 1956 i forbindelse med filmen ”Blackboard Jungle”, analyserte han begivenhetene i skriftserien til Kriminologisk institutt. Han trakk der konklusjonen at Dagbladets fotograf og ikke filmen utløste opptøyene, og mente for øvrig at rockemusikken ville få kort levetid.Elgesem ble riksadvokatfullmektig for riksadvokat Lauritz Jensen Dorenfeldt i 1965, statsadvokat ved Eidsivating statsadvokatembeter i 1968 og 1. statsadvokat ved samme embete i 1970. Elgesem var i en periode sekretær for Straffelovrådet. Som statsadvokat førte han en rekke av sin tids mest omtalte straffesaker for Lagmannsrett og Høyesterett, ofte med den tids fremste forsvarsadvokater, Alf Nordhus og Olav Hestnes som motparter. Elgesem foreleste i strafferett og straffeprosess ved Politiskolen og Universitetet i Oslo.
Elgesem var sekretær for Nordisk samarbeidsråd for kriminiologi og strafferett på 60-tallet. Han deltok i kriminologisk utredningsarbeid og samarbeidet med den amerikanske kriminologen Donald R. Cressey om en sammenliknende studie av nordamerikansk og norsk politiatferd. Han skrev flere bokkapitler om forbrytelse, straff, og de samfunnsmessige omkostningene av kriminalitet.1960- og 70-tallet var preget av store og skarpe debatter om den nye ungdomsnarkomanien og om straff som virkemiddel, samtidig som fjernsynets fremvekst revolusjonerte mediebildet. Elg Elgesem var ofte den som målbar påtalemyndighetens syn i mediene. Han hadde tro på straffens preventive virkning, og var pådriver for de nye strenge straffebestemmelsene mot narkotikaforbrytelser. I narkotikadebatten tok han også til orde for nødvendigheten av å utvikle hjelpetilbudet til unge misbrukere, og samarbeidet aktivt med utviklerne av dette hjelpetilbudet, blant annet i Sentralrådet for narkotikaproblemer.
Elgesem bevarte en livslang positiv interesse for det politikorpset han kom fra, og redigerte blant annet Kriminalteknisk håndbok, håndbok i politietterforskning som utkom på Teknologisk  forlag i 1970.
Elg Elgesem var kjent for sin gode replikk både i og utenfor retten. Han hadde en vid bekjentskapskrets som også talte flere kunstnere, blant annet Erik Bye og Gunnar Bull Gundersen og var selv en habil visesanger. Blant annet var han kjent for sin tolkning av den svenske poeten Dan Anderssons viser, hvor et av glansnumrene var "Helgdagskväll i timmerkojan". Forfatteren Jens Bjørneboe var svært kritisk til politi og påtalemyndighet. På begynnelsen av 70-tallet ringte han Elgesem og ba om en samtale. Han hadde hørt et rykte fra sine venner om at "det skulle finnes et menneske i påtalemyndigheten". Det førte til et langt, nattlig, fuktig og filosofisk møte i Elgesems hjem. Elgesem var sannsynligvis modell for "statsadvokat Sjakal Sjakalum" i Jon Michelets roman "Orions belte" fra 1977, uten at likheten mellom romanfiguren og den virkelige personen var påfallende.
Elg Elgesem var gift med Sidsel Elgesem, født Strømme, fra 1952 til 1974. Med henne hadde han sønnene Eyvind (1954), Dag (1957) og Frode (1961). Han giftet seg senere med advokat Turid Skaar og var gift med henne til han døde 57 år gammel, etter noen tids sykdom.


== Referanser ==