jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Weserrenessansen

Weserrenessansen er en regional variant av den nordlige, også kalt nederlandske renessansearkitekturen. Begrepet Weserrenessansen er knyttet til området omkring elven Weser og henviser til oppførelsen av en rekke slott, rådhus, borgerskapshus og andre praktbygg i perioden mellom reformasjonen og tredveårskrigen, det vil si fra 1520 til 1620. Det dreier seg ikke om en bestemt arkitektonisk retning av renessansen, men omhandler konkret en serie av byggverk oppført under en økonomisk høykonjunktur i området. Weser var som trafikkåre en viktig forutsetning for denne økonomiske utviklingen. Begrepet Weserrenessansen ble innført av Richard Klapheck i 1912.


== Historie ==
Adel og landherrer bygde en rekke slott på strekningen fra Hann. Münden til Bremen både langs elvens venstre og høyre side. De lokale landherrene markerte på denne måten sin selvstendighet overfor riksmyndighetene. Rike handelsfolk oppførte praktfulle bolighus etter ideer de hadde fått fra reiser i Flandern og Italia, men i Weserrennesansen blandes også den lokale byggeskikken inn i de italienske og franske stilelementer. Bygningene er oppført både i stein og bindingsverk.
Kirkebygg er knapt oppført i området i denne perioden. Weserrennesansen foregikk for øvrig i en periode da de daværende kulturelle sentrene i Italia og Frankrike hadde gjennomført sin overgang til barokken.


== Eksempler på weserrenessansen ==

		
		
		
		
		
		


== Museum ==
Et eget museum over weserrenessansen er etablert i Brakeslottet i Lemgo i Nordrhein-Westfalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Weserrenaissance – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Weserrenaissance – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Internettsiden til weserrenessansemuseet i Brakeslottet i Lemgo
Anita Pádár

Anita Pádár (født 30. mars 1979 i Karcag) er en ungarsk kvinnelig fotballspiller, som spiller for MTK Hungária FC.


== Meritter ==


=== Klubb ===
NB I: 11László Kórház SC: 1994–95, 1997–98, 1998–99, 1999–00
1. FC Femina: 2001–02, 2002–03, 2005–06, 2006–07, 2007–08
MTK Hungária FC: 2011–12, 2012–13Magyar Kupa: 2László Kórház SC: 2000
MTK Hungária FC: 2013


=== Individuelle ===
Toppscorer i NB I: 15László Kórház SC: 1998–99 (21 mål), 1999–00 (22 mål)
Renova FC: 2000–01 (23 mål)
1. FC Femina: 2001–02 (24 mål), 2002–03 (22 mål), 2003–04 (31 mål), 2004–05 (27 mål), 2005–06 (34 mål), 2006–07 (29 mål), 2007–08 (52 mål), 2008–09 (44 mål), 2009–10 (38 mål), 2010–11 (35 mål)
MTK Hungária FC: 2011–12 (57 mål), 2012–13 (55 mål)Årets fotballspiller i Ungarn: 1999, 2011


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anita Pádár – FIFA 
(en) Anita Pádár – UEFA 
(en) Anita Pádár – WorldFootball.net 
(en) Anita Pádár – Soccerway 
(en) Anita Pádár – PlaymakerStats.com 
(de) Anita Pádár – Soccerdonna 
(hu) Profiel op mlsz.hu
(hu) Pádár Anita, aki minden játékos példaképe lehet
(hu) Interjú az origo.hu oldalon
(hu) Pádár Anita a századik válogatott meccsére készül
(hu) Pádár Anita: 100!
Sultan Qaboos University

Sultan Qaboos University er et universitet i Al Khoudh i Muskat, Oman, åpnet i 1986. Det har ni underavdelinger og det hadde rundt 2008 ca. 12 000 studenter. Det var Omans første universitet ved åpningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(ar) Offisielt nettsted 
(en) Sultan Qaboos University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liste over flaggbærere for Bahrain under OL

Liste over flaggbærere for Bahrain under OL er en liste over bahrainske idrettspersoner som bar det bahrainske nasjonalflagget ved åpningsseremoniene i sommer-OL. Bahrain har ikke deltatt ved de olympiske vinterlekene pêr 2013.


== Olympiske sommerleker ==


== Referanser ==
Bahla

Bahla (arabisk: بهلا‎) er en by i Ad Dakhiliyah, Oman. Den er kjent for sin gamle festning som står på UNESCOs verdensarvliste. Den ligger ved Akhdarfjellene som er del av Hajarfjellene og hadde sin storhetstid fra 1100-tallet til 1400-tallet.


== Referanser ==
Christian Friis Bach

Christian Friis Bach (født 29. april 1966 på Frederiksberg) er en dansk økonom, radikal politiker og leder innen flere internasjonale og humanitære organisasjoner.
Han er utdannet sivilagronom med spesialisering i kjemi fra Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole i 1992. Han tok tilleggseksamen i journalistikk ved Danmarks Journalisthøjskole i 1991 og lisensiatgraden i internasjonal økonomi ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole i 1996. Han har vært lektor i internasjonal økonomi og utvikling ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole og adjungert professor ved Københavns Universitet.Bach var internasjonal sjef i Folkekirkens Nødhjælp 2005–2010 og spesialrådgiver innen global bærekraft for den danske EU-kommissæren Connie Hedegaard 2010–2011. Bach var også medlem Egedal kommunestyre 2009–2011 og medlem av Radikale Venstres hovedstyre og forretningsutvalg.I 2011 ble Bach innvalgt i det danske Folketinget fra Nordsjællands storkrets. Han ble straks etter utnevnt til minister for utviklingshjelp i Utenriksministeriet i Helle Thorning-Schmidts første regjering. I november 2013 gikk Bach tilbake til Folketinget, hvor han i februar 2014 overtok som formann i Radikale Venstres folketingsgruppe.I juli 2014 ble han fritatt fra sine verv for å tiltre som eksekutivsekretær i FNs økonomiske kommisjon for Europa og undergeneralsekretær i FN. Fra 2017 til 2019 var han generalsekretær i Dansk Flygtningehjælp.Han bor på en gård i Veksø i Egedal kommune. Han er gift og har barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Friis Bach – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(da) Christian Friis Bach på Filmdatabasen 
(da) Christian Friis Bach hos Folketinget
Liste over Danmarks utviklingsministre

Liste over Danmarks utviklingsministre omfatter alle ministre i Utenriksministeriet i Danmark med et særlig ansvar for utviklingshjelp.
Statens filmsentral

Statens filmsentral var en statlig virksomhet i Norge som var i drift fra høsten 1948 til 1993. Filmsentralen lå under Kirke- og undervisningsdepartementet til 1981, da det ble overført til Kultur- og vitenskapsdepartementet.
Kirke- og undervisningsdepartementet slo i St.prp. 2 (1946) fast statens ansvar for bruk av film i opplysningsarbeid. På oppdrag fra regjeringen kom Det interdepartementale filmutvalg med forslag. Forslagene ble utviklet videre av Kirke- og undervisningsdepartementet, som foreslo å opprette Statens filmsentral i St.prp. 85 (1948), «Om ymse filmtiltak». 
Statens filmsentral skulle samordne departementenes filmarbeid, ikke produsere film selv. Filmsentralen begynte snart å produsere egne filmer, de første kom allerede i 1951. Etter hvert ble filmsentralens virksomhet sterkere knyttet til utlån og salg av film til skoler og frivillige organisasjoner. I 1967 tok filmsentralen opp i seg den andre store skolefilmleverandøren, Kommunenes Filmsentral. I 1969 ble Statens filmsentral slått sammen med Norsk Bygdekino AS, og drev omreisende kinovirksomhet, men denne funksjonen ble flyttet til Norsk kino- og filmfond i 1987. Statens filmsentral støttet også filmproduksjoner. Statens filmsentral ble slått sammen med Norsk filminstitutt den 1. januar 1993.
Filmsentralen ble ledet av et styre, som var sammensatt av representanter for de ulike departementene. Fra 1969 kom representanter for ulike brukergrupper til. Av personer knyttet til Statens filmsentral, kan nevnes filmprodusenten Oliver Schjerven Steigan (1914–1998) og Vigdis Lian (1951–), som var konsulenter der, og Bjørn Egeland (1939–1988), som var sjef i perioden 1978–1980.


== Arkiv ==
Arkivet etter Statens filmsentral for perioden 1948–1996 finnes i Riksarkivet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statens filmsentrals arkiv hos Riksarkivet
Søkbar kopi av Jan Anders Diesen: Film som statlig folkeopplyser : Statens filmsentral i 50 år (Norsk filminstitutt, Oslo, 1998)
Johan Sørensen

Johan Sørensen (født 21. november 1830 i Drøbak, død 1. oktober 1918 i Sør-Fron) var en norsk forretningsmann (klippfisk og trelast) og forlagsmann.
Han flyttet med fyrbøterfaren fra Drøbak til Lindesnes, til Kvitholmen fyr på Nordvestlandet, før han i 1847 fikk jobb i Kristiansund hos Søren Knudtzon der han lærte seg om klippfisk.  Ti år senere etablerte han handelsforretning i Santander på nordkysten av Spania, der broren Niels Georg Sørensen (1833–1917) allerede var etablert i samme bransje, import av trelast og klippfisk fra Norge. Han startet  filial i Bilbao fra 1862, der han også fikk etablert både høvleri og snekkeri. Sammen med Julius Jakhelln (1832–1919) grunnla han trelasthandler Sørensen & Jakhelln i Bilbao.   Ikke uventet ble Sørensen dansk-norsk konsul i Bilbao i 1871. Dårlige tider i Spania rundt 1870 gjorde at både Jakhelln og Sørensen returnerte til gamlelandet og fra 1885 ble aktiviteten drevet gjennom  aksjeselskapet La Compañia de Maderas på Høvik.
Sørensen etablerte også forretninger i Stockholm (der broren Niels hadde etablert seg) og London. Fra 1874 drev de tre brødrene Säfveåns AB ved Göteborg, et sagverk i damp. Samme året (1874) flyttet han til Høvik ved Bærum der han fikk bygget eiendommen Fagerstrand, en villa i sveitserstil tegnet av den tyskfødte arkitekt Wilhelm von Hanno (1826–1882).På 1880-tallet investerte han i bokhandler og forlag Husebye & Co., startet av Olaf Huseby (1856–1942) og Olaf Norli (1861–1959). Fra 1887 konsentrerte han utgivelsene i et eget forlag, De Tusen Hjems Forlag og utga godt over hundre oppbyggelige bøker av kjente forfattere fra inn- og utland, til en lav pris. Han ble således den første forlegger av billigbøker for massene i Norge.  Den første bok i bokserien var Bjørnstjerne Bjørnson's fortelling Støv.  Utover å utgi liberale norske forfattere, tilkom utlendinger som  Charles Darwin, Thomas Huxley, Herbert Spencer, Thomas Carlyle, Charles Dickens, Émile Zola og Alphonse Daudet. I løpet av syv år solgte han 600 000 enkeltbøker, på tross av at lavprispreget avholdt bibliotekene fra å anskaffe bøkene.På grunn av sin livslange astma startet han to sanatorium i Sør-Fron oppi Gudbrandsdalen, der han i 1880 på stedet Gålå hadde merket luftens gode virkning på seg selv. Det var Tofte Høylids-sanatorium (der han selv døde i 1918) og Lauvaasen Høifjelds-sanatorium. Før dette hadde han bygget seg jakthytten «Veidarvon» på Tofteseter, og ervervet seg større mengder skog og annet land. Tofte Uppigard kjøpte han i 1895, og fire år senere Flåtå Nordre og Søre, såvel som  Borolia.Johan var sønn av kjøpmann, skipskaptein og fyrforvalter Abraham Georg Sørensen (født 1794) og Anne Elisabeth (Nancy) Samuelson (født 1801). Johan reiste jo meget og giftet seg i 1868  i Tyskland med Anna Henriette Dick (1843–1921), datter av vognfabrikant og borgermester Johann Heinrich Dick (1802–1881), som var borgermester i Offenbach am Main.


== Referanser ==
Svartedøgnet

Svartedøgnet er en eldre norsk merkedag den 29. april eller 2. mai hvert år. 
På denne dagen skulle jordene i Sør-Norge være ferdig pløyd, og dermed være svarte. På primstaven var dette av og til markert med en oppreist plog, selv om dette ikke var blant de faste primstavsmerkene.
Ifølge Sivert Aarflot ble det denne dagen sunget:

Om vaaren so kjøme dein Heidelo,naa bundin drive mæ sin plog.Ho ropa fast: Kjøp høy! Kjøp høy!Dæi ska forsigtige væra,so see ska fødi aa næra,dæ gamle ska naa dæ ny.


== Referanser ==
Henrik Bergh

Henrik Arnold Thaulow Bergh (født 24. april 1879 i Kristiania (Oslo), død 12. juli 1952 samme sted) var en norsk høyesterettsadvokat. Bergh forsvarte Vidkun Quisling ved rettsoppgjøret i 1945.
Bergh var sønn av regjeringsadvokat Johannes Bergh og bror av teatersjefen Ludvig Bergh. Han tok juridisk embedseksamen i 1903, og virket fra 1909 som høyesterettsadvokat. Han var offentlig forsvarer ved Oslo byrett og Akers herredsrett fra 1923.Politisk tilhørte Henrik Bergh Høyre. Han var formann i Oslo Høyre 1920–22, medlem av Oslo bystyre 1917–1934, viseordfører 1920–1923 og varamann til Stortinget 1919–1921.


== Referanser ==
Norman Safeground

Norman Safeground AS er et norsk IT-/sikkerhetsselskap som fokuserer på datasikkerhet, med programvare for antivirus, antispam/søppelpost, 
antispyware/anti-spionprogramvare og sikkerhetskopi med tilhørende norsk brukerstøtte. Selskapets hovedkontor er i Norge, og primærmarkedet er Europa. Norman Safegrounds produkter distribueres både gjennom egne nettsider og via et nettverk av partnere over hele verden.


== Historie ==
Norman ble etablert den 1. oktober 1984 i Oslo. Selskapet var en pioneer innen proaktive sikkerhetsløsninger og etterforskningsverktøy. 
Norman utviklet sin egen sandkasseteknologi for dette.I 1995 kjøpte Norman 50 prosent av Ibas AS, et selskap som leverte tjenester innen datagjenoppretting.
Norman ble notert på Oslo Børs den 11. august 1997.To år senere, i 1999, kjøpte Norman de gjenværende aksjene i Ibas. I 1994 ble de to selskapene fisjonert og Ibas ble notert som et selsvstendig selskap på Oslo Børs. 
Norman ble tatt av børs i oktober 1999 etter å ha blitt kjøpt av investeringsselskapet FSN Capital Partners . 
Høsten 2012 ble Norman ASA splittet i to selskaper, 
Norman Safeground som orienterer seg mot privat- og SMB-markedet. Norman Shark AS leverer løsninger for å hindre inntrenging i IT-systemer rettet mot enterprisemarkedet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
IBAS
FNS Capital
Oslo Stock Exchange
Topp ti trussler
Spanias Grand Prix 2013

Spanias Grand Prix 2013 (formelt: Formula 1 Gran Premio de España 2013) var et Formel 1-løp som ble arrangert 12. mai 2013 på Circuit de Catalunya i Montmeló, Spania. Det var den femte runden i Formel 1-sesongen 2013, det 55. Spanias Grand Prix og den 23. gangen løpet ble holdt på Circuit de Catalunya. Løpet ble vunnet av hjemmefavoritten Fernando Alonso i Ferrari, foran Kimi Räikkönen i Lotus på andre og Alonsos teamkollega Felipe Massa på tredje.


== Klassifisering ==


=== Kvalifisering ===


=== Løpet ===
Noter til tabellene:

Note 1:  - Felipe Massa fikk en gridstraff på tre plasser for å ha blokkert Mark Webber under Q2.
Note 2:  - Esteban Gutiérrez fikk en gridstraff på tre plasser for å ha blokkert Kimi Räikkönen under Q1.


== Stillingen i mesterskapene etter løpet ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2013 Spanish Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum

Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum NNFA, er en stiftelse som utfører tjenester innen fartøyvern, nybygging og restaurering av klinkbygde småbåter, museumsvirksomhet, men først og fremst restaurering av trefartøy og motorer, med spesialitet semidisel, instrumenter og tekniske installasjoner. Senteret ble etablert i 1996 etter Stortingsvedtak, og ligger i Hellarbogen i Foldvik, Gratangen kommune i Troms. Det er ett av tre nasjonale fartøyvernsenter utpekt av Riksantikvaren. Stiftelsen eier hardangerjakta «Fuglø», under restaurering, småkvalfangeren "Flid 1" fembøringen «Grytir» og kutteren «Brottsjø». I tillegg et stort antall åpne båter, totalt 84, spesielt Nordlandsbåter, en sjark og andre, mindre båter
I 2010 opprettet NNFA også ei bygningsvernavdeling, med spesialkompetanse knyttet til restaurering av bygninger og anlegg ved sjøen, kaier, brygger og nothjeller.
I 2013 sysselsatte NNFA 28 personer fra 8 nasjoner.
Bakgrunnen for valg av Gratangen som senter for det Nordnorske fartøyvernsenter var aktiviteten rundt Gratangen Båtsamling, kommunalt museum fra 1982 med tilsatt båtbygger og mekaniker fra åpninga i 1989.
Ferdinand Reinhardt Arild

Ferdinand Reinhardt Arild (født 1892 på Hvaler, død 6. september 1974), var en norsk tømmermester. Han ledet byggingen av hangaren for Luftskipet Norge i Ny-Ålesund. Arbeidet pågikk fra slutten av september 1925 til 1. mai 1926. Byggverket var 110 meter langt, 33 meter høyt og 34 meter bredt, og arbeidet for å reise det var det første utendørs anleggsarbeidet som ble gjennomført om vinteren på Svalbard.


== Litteratur ==
Ferdinand Reinhardt Arild, Tømmermann på Svalbard’', utgitt av Norsk Luftfartsmuseum Bodø 1999
Boka digitalt på nett - Nasjonalbiblioteket


== Eksterne lenker ==
Norsk Polar historie - Norsk Polarinstitutt, Troms fylkeskommune og Universitetet i Tromsø Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine.
Verdens nordligste by - Riksantikvaren
Øyvind Andreassen (ishockeyspiller)

Øyvind Andreassen (født 18. mars 1986 i Halden) er en norsk ishockeyspiller som spiller på Comet Halden. 
Han har spilt i Comet stort sett hele livet, men var også en tur innom Stjernen 2 da Comet gikk konkurs i 2010.


== Eksterne lenker ==
Øyvind Andreassen (spillerprofil) på comethockey.no
Kjos hovedgård

Kjos hovedgård er en lystgård i bydelen Vågsbygd i Kristiansand. Hovedbygningen på Kjos ble oppført mellom 1785 og 1788 for kjøpmann Daniel Isaachsen. Huset er bygget i laftet tømmer kledd med liggende panel, og er et godt eksempel på sørlandsklassisismen. Opprinnelig hadde lystgården uthus, sidefløyer og park med dammer og lysthus, men dette er borte i dag. 
Kjos hovedgård er én av fem lystgårder som ble fredet i Vest-Agder (alle i kristiansandsområdet) i 1923.


== Eksterne lenker ==
«Kjos hovedgård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Rotoscoping

Rotoscoping, på norsk «rotoskoping» eller «rotoskopering», er opprinnelig den engelske fagbetegnelsen på en filmteknikk der en animatør tegner av bildene i en realfilm (filmopptak av virkeligheten) rute for rute for å oppnå virkelighetstro bevegelser i en animasjonsfilm. Varianter av metoden benyttes for eksempel for å lage naturlige kroppsbevegelser. Rotoskopering kan brukes både ved celle-animasjon i tradisjonelle tegnefilmer og i digitale animasjoner.
I moderne filmeffekt-industri betegner rotoscoping, ofte bare kalt roto, det å tegne masker, altså «klippe ut» eller isolere figurer og detaljer, i en film. Bitene kan dermed settes sammen med nye bildeelementer, for eksempel dataskapte visuelle effekter eller en bakgrunn fra et annet filmopptak. Manuelt roto-arbeid er svært vanlig for å rette opp unøyaktigheter ved bruk av greenscreen, en filmteknikk som automatisk isolerer elementer fra bakgrunnen.


== Bakgrunn og bruk ==

Teknikken ble første gang tatt i bruk av Max Fleischers filmstudio til tegnefilmer i serien Out of the Inkwell fra 1915. I 1917 tok selskapet patent på et rotoskop, en innretning der animatøren kunne tegne av hver enkelt filmrute i en film med levende skuespillere som ble projisert fra en filmframviser til en matt glassplate. Oppfinnelsen skulle effektivisere og sikre arbeidet med å gjenskape realistiske bevegelser i tegnefilmene. Teknikken er siden brukt i en rekke populære tegnefilmer, både påkostede produksjoner og billigere TV-serier, og som effekt i nyere eventyrfilmer.


=== Eksempler ===

		


=== Digitale teknikker ===
I 1994 patenterte den amerikanske videospillprodusenten Smoking Car Productions et system for digital rotoskopering, og de opprinnelige manuelle rotoskopene er erstattet av datamaskiner og digitale film- og bilderedigeringsverktøy.
En nyere, men liknende filmteknikk er motion capture (mocap, motion tracking). Ved hjelp av digitalt utstyr, ofte digitale kameraer, og registreringsutstyr som er festet til skuespillere, blir naturlige bevegelser fanget opp og omformet til digitale modeller som kan bearbeides videre. På den måten er det lettere å skape troverdige og avanserte bevegelser i fantasifulle 3D-animasjoner.
Når det gjelder rotoskopering i betydningen «manuell masketegning», kan greenscreen (bluescreen), en filmteknikk for å isolere bildeelementer ved hjelp av en avvikende grønn- eller blåfarge, beskrives som en slags «automatisk roto».


== Se også ==
Motion capture, filmteknikk der virkelige bevegelser blir registrert og omformet til digitale modeller
Greenscreen (bluescreen), optisk filmteknikk som automatisk isolerer bildeelementer ved hjelp av en avvikende grønn- eller blåfarge


== Eksterne lenker ==
(en) Rotoscoping – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gratangen Båtsamling

Gratangen Båtsamling var en forløper til Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum. Den ble etablert som kommunalt museum i 1982, eid av Gratangen kommune. 
Båtsamlinga var en gave fra familiene Thraning og Eilivsen i Gratangsbotn, men samlinga har ei lang historie. Da ishavsskipper Bertheus Eilivsen, Årstein, pensjonerte seg i 1927, startet han opplæring av navigatører. Han anskaffet en stor skonnert i 1927, etterlatt i Tromsø etter den russiske revolusjonen. Båten skulle fungere som skoleskip, men ble aldri benyttet til formålet. I stornaustet sitt på Årstein samlet han en del av nordlandsbåtene som hadde tilhørt familien. Etter at Bertheus døde i 1937 tok to av brødrene hånd om samlinga og plasserte båtene i fembøringsnaustet på gården i Fjordbotn. I 1954 skaffet eieren av Gratangen turiststasjon, Mosling, ei tyskerbrakke for bedre oppbevaring og som en museumsattraksjon for besøkende på hotellet. I alt fem båter, fire Nordlandsbåter og en fangstbåt fra ishavsskuta «Canada», sammen med mye gårdsutstyr, fiske og fangstutstyr og en del krigsetterlatenskaper, hjelmer m.m. utgjorde museumssamlinga.
I 1984 bevilget Norsk kulturråd det første tilskuddet til bygging av nytt museum, og i 1989 åpnet museet med 4 utstillingsbygninger, oppført i Lecastein, kontorbygg, kafe og svalgang som knytter sammen bygningene. 
I 1991 mottok museet pris som Årets museum i Europa, som ett av 10 nye europeiske museer dette året. 
Fra 1996 er museet en del av stiftelsen Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum
Jacques Curie

Paul-Jacques Curie (født 29. oktober 1856 i Paris, død 19. februar 1941 i Montpellier) var en fransk fysiker og professor og studerte mineralogi ved Universitetet i Montpellier. Sammen med sin lillebror, Pierre Curie, studerte han pyroelektrisitet i 1880. Dette førte til at de senere oppdaget noen av prinsippene bak piezoelektrisitet. Det meste av æren for pyroelektrisitet tildeles Jacques, mye på grunn av hans mye større erfaring med pyro generelt. Likevel er det vanskelig å skille bidragene ettersom samarbeidet var veldig tett.


== Referanser ==
Vandkunsten

Vandkunsten (tidligere også Waterkonsten og Wand Konsten) er en plass eller et torv i Københavns Indre By. Den støter opp til Løngangstræde, Gåsegade og Rådhusstræde. 


== Historie ==

I middelalderen lå her en mølledam som mottok vann fra omegnens vannløp. Selve torvets navn, stammer fra det pumpeverk som kong Christian III lot oppføre, for å forsyne Slotsholmen med friskt vann. 
Her sto en gang et gammelt festningstårn, med navnet Vandmølletårnet, som astronomen Tycho Brahe brukte som  observatorium når han ellers var i byen. Det var også her at Stormen på København foregikk i 1659, hvilket en minneplate og en plakett med kong Frederik III på hjørnet av Gåsegade, vitner om.I flere år ble stedet anvendt som søppelplass, men under kong Christian V ble plassen brolagt og fungerte fra 1684 som fisketorv, og på slutten av 1800-tallet som loppetorv. På hjørnet av bygningen Tokanten fra 1910, tegnet av Aage Langeland-Mathiesen, ses innmurt navnet Wand Konsten – et av byens eldre veiskilt fra slutten av 1700-tallet. Rundt om plassen finnes forskjellige bevertninger, hvorav noen har røtter tilbake til 1700-tallet.


== Fontenen ==
Dagens vannkunst er tegnet av arkitekten Johannes Magdahl Nielsen i 1910. Den består av en granittsøyle som ender i en kule, innfattet i flammer av bronse. Vannet strømmer ut fra fire fiskehoder på granittsøylen ned i en stor kum. Kulen og flammene henviser til Stormen på København, mens fiskehodene symboliserer det tidligere fisketorvet. På vannkummens sider nevnes monarkene som har hatt innflytelse på områdets utvikling.  


== Beboere ==
Av berømte beboere på Vandkunsten kan nevnes kong Christian VIIs elskerinne Anna Cathrine Benthagen. Hennes gjenboere kunne se hvordan paret kledte seg nakne og lå sammen på gulvet.Arkitekten G.F. Hetsch hadde adresse til Vandkunsten i årene 1824–1832, mens sjøoffiseren Carl Vilhelm Jessen bodde i brygger Ordings Gård i Vandkunsten 10 i årene 1817-1819.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vandkunsten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons