jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Carl August Ehrensvärd (1745–1800)

Carl August Ehrensvärd (født 5. mai 1745 i Stockholm, død 21. mai 1800 i Örebro) var en svensk greve, sjømilitær, kunstteoretiker, kunstner og arkitekt. Han var överamiral 1784-1789, kommandør over skärgårdsflottan 1789-1790 og generaladmiral 1792-1794. Carl August Ehrensvärd var sønn av Augustin Ehrensvärd, farfar til Albert Ehrensvärd og fetter av Gustaf Johan Ehrensvärd.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Som sønn av Sveaborgs arkitekt Augustin Ehrensvärd, vokste han opp på dennes festningsøy utenfor Helsingfors i Finland, der han i forbindelse med sin militærutdannelse også ble undervist av faren og av kunstneren Elias Martin.


=== Offiser ===
Under farens overbefal deltok han i 1761-1762 som løytnant i Pommerske krigen. Etter freden i Hamburg, vendte han tilbake til Finland, der han tjenestegjorde under den befalhavende majoren Henrik af Trolle. De ble venner, og dro 1766-1767 på en reise til Brest og andre franske krigshavner. Ehrensvärd ble i 1770 utnevnt til kaptein, deltok i 1772 under Sprengtporten i Gustav den tredjes statskupp og avanserte i 1777 til oberst.
Kunstforfatter: Carl August Ehrensvärd reiste 1780 til 1782 i Italia og publiserte to bøker der han med entusiasme skrev om antikkens kunst, sammen med Winckelmann.Ehrensvärd var 1789 överamiral (overadmiral) i første slaget ved Svensksund. På 1790-tallet var han bosatt på Tosterup i Skåne. Det siste tiåret sitt var han flittig aktiv som tegner og utviklet en egen personlig, drastisk stil. 
Han forsøkte seg også som jordbruker og kjemiker og var en flittig brevskriver. Han hadde kontakter med blant annet arkitekten Olof Tempelman, skulptøren Johan Tobias Sergel, dikteren Johan Gabriel Oxenstierna og skipsbyggeren Fredric Henric af Chapman.Han var også opphavsmann til en satirisk nidtegning av kung Gustav III og dennes seksuelle omgang med sin dronning. 
Ehrensvärd ble innvalgt i 1790 som medlem nummer 254 av Kungliga Vetenskapsakademien.

		
		


== Bibliografi ==
Resa til Italien (1786)
De fria konsters philosophi (1786)
Fem dagars resa i Skåne, för att se, och hämta rörelse – och förargelse


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl August Ehrensvärd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Carl August Ehrensvärd». Lexikonett Amanda. Besøkt 9. juni 2010. 
Herman Hofberg (1906). «Ehrensvärd, Carl August». Svenskt biografiskt handlexikon. Stockholm. 
Frans Michael Franzén (1860). «Minne af General-Amiralen Grefve Carl Aug. Ehrensvärd». Minnesteckningar öfver utmärkte svenske statsmän, hjeltar, lärde, konstnärer och skalder III. s. 142-190. 
Ehrensvärd, Carl August hos Libris
«Resa til Italien, 1780, 1781, 1782. Av Carl August Ehrensvärd». Kungliga biblioteket. Besøkt 9. juni 2010. 
"Karl August Ehrensvärds Lära om Skönhet och Konst" av P.D.A. Atterbom
Adolfo Bautista

Adolfo Bautista Herrera (født 15. mai 1979 i Dolores Hidalgo i Guanajuato) er en mexicansk profesjonell fotballspiller som spiller for den mexicanske fotballklubben Guadalajara. Han spiller i angrep, og er også en del av det mexicanske landslaget.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.


== Eksterne lenker ==
(en) Adolfo Bautista – FIFA 
(en) Adolfo Bautista – Major League Soccer 
(en) Adolfo Bautista – Transfermarkt 
(en) Adolfo Bautista – national-football-teams.com 
(en) Adolfo Bautista – FootballDatabase.eu 
(en) Adolfo Bautista – Soccerway 
(en) Adolfo Bautista – FBref
Alberto Medina

Alberto Medina (født 29. mai 1983 i Culiacán i Sinaloa) er en mexicansk profesjonell fotballspiller som spiller for den mexicanske fotballklubben Chivas de Guadalajara. Han spiller angrep, og er også en del av det mexicanske landslaget.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alberto Medina – Olympedia 
(en) Alberto Medina – FIFA 
(en) Alberto Medina – Transfermarkt 
(en) Alberto Medina – national-football-teams.com 
(en) Alberto Medina – WorldFootball.net 
(en) Alberto Medina – FootballDatabase.eu 
(en) Alberto Medina – Soccerway 
(en) Alberto Medina – FBref
Luis Ernesto Michel

Luis Ernesto Michel (født 21. juli 1979 i El Grullo i Jalisco), er en mexicansk profesjonell fotballspiller som spiller for den mexicanske fotballklubben Chivas de Guadalajara. Han spiller forsvar, og er også en del av det mexicanske landslaget. Michel har spilt for to andre klubber i sin karriere, Tapatio og Santos Laguna fra Mexico. 
Han er tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.


== Eksterne lenker ==
(en) Luis Ernesto Michel – FIFA 
(en) Luis Ernesto Michel – Transfermarkt 
(en) Luis Ernesto Michel – national-football-teams.com 
(en) Luis Ernesto Michel – FootballDatabase.eu 
(en) Luis Ernesto Michel – Soccerway 
(en) Luis Ernesto Michel – FBref 
(es) Luis Ernesto Michel – as.com
Bjørn Bergvall

Bjørn Bergvall (født 13. februar 1939 i Oslo) er en norsk seiler. Han representerer Kongelig Norsk Seilforening.
Bergvall ble olympisk mester i båtklassen Flying Dutchman under Sommer-OL 1960 sammen med Peder Lunde jr.


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørn Bergvall – Olympics.com 
(en) Bjørn Bergvall – Olympic.org 
(en) Bjørn Bergvall – Olympedia 
(en) Bjørn Bergvall – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bjørn Bergvall – World Sailing
Rikardiansk ekvivalens

Rikardiansk ekvivalens eller ricardiansk ekvivalens tar utgangspunkt i regnskapsidentiteten at nåverdien av alle statens fremtidige utgifter kan ikke være større enn nåverdien av alle inntekter, med andre ord må offentlige låneopptak i dag betales med skatter en gang i fremtiden. 
Under et sett av svært strenge betingelser – blant annet at husholdningene har full innsikt i myndighetenes langsiktige budsjettbalanse – så følger det at husholdningene vil fullstendig internalisere alle beslutninger som offentlige myndigheter fatter.  For eksempel dersom myndighetene lånefinansierer utgifter i dag, så vil husholdningene umiddelbart spare mer for nøyaktig å kompensere for økte skatter og/eller redusert offentlig tjenestetilbud i fremtiden.
Disse strenge forutsetningene holder åpenbart ikke, og det er ingen som verken mener eller hevder at husholdningene og bedriftene perfekt internaliserer det offentliges budsjettbalanse. Rikardiansk ekvivalens er like fullt det naturlige utgangspunktet for å analysere langsiktig finanspolitikk.  For det første understreker det at offentlige budsjetter med nødvendighet må balansere over tid. For det andre understreker det en nødvendig ydmykhet for byråkrater og akademikere i forhold til finanspolitikk: husholdninger og bedrifter er ikke passive brikker for byråkraters innfall, men vil observere hva myndighetene gjør og etter beste evne innrette seg deretter. Og for det tredje vil formidling av informasjon om den økonomiske situasjonen kunne gjøre husholdningene bedre i stand til å internalisere det offentliges budsjettbalanse og potensielt lede til bedre utfall.
Den første som drøftet det som siden har blitt kjent som rikardiansk ekvivalens, var David Ricardo i "Essay on the Funding System"  fra 1820.  Der drøftet han hvorvidt det ville bety en forskjell om man offentlige myndigher finansierte en krig ved å heve skattene eller ta opp en lån.  I en artikkel som ble publisert i 1974, analyserte Robert J. Barro spørsmålet mer formelt og stringent.


== Referanser ==
Ringsveen

Ringsveen er et småbruk i Lillehammer kommune, fem kilometer fra sentrum. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom maleren Jakob Weidemann (1923–2001) bodde her i årene 1968–2001.
Jakob Weidemann oppdaget stedet da han i 1967 utførte en monumentaldekorasjon på Maihaugen i 1967. Sammen med kona Anne Marie f. Frøisland (1921–2010) flyttet han hit fra Oslo i 1968, og de hadde siden stedet som base for liv og kunst. Bruket er på rundt 30 mål innmark og 200 mål skog. Bygningsmassen på stedet omfatter hovedbygningen fra 1780, og tre små laftede stuer, et stabbur og noe annet. De fleste bygningene ble flyttet til Ringsveen etter at Anne og Jakob Weidemann overtok i 1967. 
Weidemanns faste motivkrets i senere år var skogbunnen, i abstrahert form, og det er få konkrete spor etter Ringsveen i hans kunst.
Huset eies i dag av Stiftelsen Ringsveen, som har til formål å stille huset til disposisjon som bolig for yngre kunstnere. Stiftelsen ble opprettet i 1999 av Jakob og Anne Weidemann, og mottok i tillegg til eiendommen Ringsveen en samling bondeantikviteter og en kapital på cirka åtte millioner kroner. Hovedbygningen er siden 2006 satt i stand av stiftelsen, men flere andre bygninger på stedet er i dårlig forfatning og kan bli revet. 


== Litteratur og andre kilder ==
nrk.no, 16.6.2008 «- Raserer kunstnerhjemmet»
Aftenposten, 2.6.2009 «Tilstanden på Ringsveen», av Anders Eckhoff, styreleder Stiftelsen Ringsveen
Klassekampen, 2.1.2004 «Mytemaker og fargemester», intervju med Karin Hellandsjø, i forbindelse med lansering av Weidemann-biografi
Gudbrandsdølen Dagningen, 24.10.2017 «Arven etter Weidemann satt i stand», av Gunnar Tore Larsen
Mei Lanfang

Mei Lanfang (tradisjonell kinesisk: 梅蘭芳; forenklet kinesisk: 梅兰芳, pinyin: Méi Lánfāng, født 22. oktober 1894 i Beijing i Kina, død 8. august 1961 samme sted) var en kinesisk skuespiller/sanger innen pekingoperaen. Han er kjent for sine qingyiroller, en type dan-rolle. Dette var roller for kvinneskikkelser. 
Mei Lanfang er hans teaternavn, og oppfattes på kinesisk gjennomgående som et feminint navn. Hans egentlige navn var Méi Lán (tradisjonell kinesisk: 梅瀾).
Mei, Shang Xiaoyun,  Cheng Yanqiu og Xun Huisheng ble på 1920-tallet kjent som de fire Dan fra Pekingoperaens blomstringstid. .


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Meis familiebakgrunn var fra Taizhou i provinsen Jiangsu; familien hadde bakgrunn innen  pekingopera (jingju) og kunju. Allerede som 10-åring innledet han sin karriere på scenen i Guangheteateret. ; den skulle vare i femti år.


=== Karriere ===
Hans spesialitet var kvinneroller som han spilte og sang på et meget mykt og dannet vis. Han forble i dan-sporet, men utviklet stadig nye teknikker innen stilen. Hans mest kjente roller, alle av kvinneskikkelser, ble utført med en flair som skulle danne skole innen kinesisk opera - «Mei-skolen».
Han betød også meget for å videreføre kunqutradisjonen, og ble særlig husket for sine tolkninger av Du Liniang (杜麗娘; i Peonpaviljongen) og Bai Suzhen (白素貞; i Leifengpagoden) og den skjønne Yu (i Farvel min konkubine). Meis berømte tolkning av Den skjønne Yu har så historisk minneverdig at Wenting Song fremholder at han var en av det moderne Kinas fremste vokalartister.Han ble også lagt merke til utenlands. Både Charlie Chaplin og Bertolt Brecht var fascinert av hans kunst; sistnevnte skrev en rekke essayas om det kinesiske teater i alminnelighet og om behandlingen av «fremmedgjøring» eller «desillusjon» i særdeleshet. Blant andre beundrere av Mei Lanfang var Douglas Fairbanks, Sergei Eisenstein og Vsevolod Meyerhold.
I 1949 ble Mei sjef for Beijings pekingopera, og fikk også andre tunge kulturposter.


== Filmatisering ==
I 2000 ble det produsert en kinesisk dokumentarfilm om Mei Lanfang.
Mei Lanfangs livshistorie ble i 2008 også til en spillefilm, redigert av Chen Kaige, med hongkongkineseren Leon Lai i hovedrollen, Chen Hong som hans første hustru og Zhang Ziyi som hans elskerinne. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mei Lanfang på Internet Movie Database 
(en) Mei Lanfang hos The Movie Database
A Perfect Day (sang)

«A Perfect Day» er en amerikansk parlor song med melodi og tekst av Carrie Jacobs-Bond (1862–1946). Hun skrev den på the Mission Inn, Riverside, California.
Jacobs-Bond skrev teksten etter å ha sett solnedgangen over Mount Rubidoux fra sitt rom i fjerde etasje.Hun kom frem med melodien tre måneder senere da hun turnerte i Mojaveørkenen.
I 1929 ved Lake Arrowhead, mens «A Perfect Day» ble spilt på grammofon, begikk Jacobs-Bonds eneste sønn, Frederick Jacobs smith, selvmord.I mange år har Mission Inn spilt «A Perfect Day» på sitt klokkespill på slutten av dagen.


== Popularitet ==
«A Perfect Day» ble en fenomenal suksess da den først ble publisert i 1910. Åtte millioner noteeksemplarer og fem millioner plater ble solgt i løpet av ett år. 25 milliioner noteeksemplarer ble solgt i Jacobs-Bonds levetid. 
Den var hennes mest ønskede nummer da Jacobs-Bond underholdt soldatene på amerikanske baser i Europa under den første verdenskrig. Populariteten til «A Perfect Day» ble så stor at til og med Jacob-Bonds indikerte i sin selvbiografi at hun hadde blitt «trett» av å høre den.
Sammen med «Just Awearyin' for You» og «I Love You Truly» – begge publisert i 1901 som en del av samlingen Seven Songs as Unpretentious as the Wild Rose – forsterket «A Perfect Day» Carrie-Jacobs karriere som den første kvinnen som gjorde et levebrød av å komponere.


== Artister ==
Foruten den vemodsfylte instrumentalutførelsen til McKee Trio fra 1915 har «A Perfect Day» blitt spilt inn på plate av tallrike artister med ulike bakgrunner, innbefattet:

Den engelske barytonen Sir Thomas Allen akkompagnert av skotske Malcolm Martineau
Skottlands Moira Anderson
Peggy Balansuela (sanger) og William Hughes (piano)
David Bispham
Blue Mountains Trio
Clara Butt
Australias Judith Durham
Nelson Eddy
Virgil Fox (kun orgel)
The Fureys (Irland)
Tysklands Annah Graefe
Svensk-amerikanske Alan Lindquest
Engelskmannen John McHugh
Italiensk-amerikanske Rosa Ponselle
Afrikansk-amerikaneren Paul Robeson
Østerrikes Richard Tauber
Evan WilliamsAkkompagnert av Barbara Stanwyck på piano fremførte Sterling Holloway «A Perfect Day» i spillefilmen Remember the Night (1940).


== Norsk versjon ==
Otto Leisner har skrevet en dansk tekst som den norske bygger på. Den norske tittelen er «En deilig dag».


=== Innspillinger ===
Arild Berggren med Arne Bendiksens orkester. Arr.: Arne Bendiksen. Utgitt på 78-platen Philips P 53028 H i 1955.
Erling Volden med Ragnar Danielsens orkester. Arr.: Ragnar Danielsen. Utgitt på singlen Philips 353 207 PF.
Sissel Kyrkjebø


== Referanser ==
Shanghai store teater

Shanghai store teater (kinesisk: 上海大剧院) er et teater, konserthus og operahus i Shanghai; det ligger ved nordsiden av Folkets plass i bydistriktet Huangpu.
Bygningen ble tegnet av den franske arkitekt Jean-Marie Charpentier og har et gulvareal på 11 528 m². Det ble åpnet i 1998.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Shanghai Grand Theatre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hergisheim

Hergisheim er en villa i Stavern. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatterne Gisken (1895–1985) og Herman Wildenvey (1885–1959) bodde her fra 1927.
Wildenveys kom til Stavern i 1923, på leting etter et landsted. Leiligheten de hadde bodd i København 1913–20 hadde brent ned, og forsikringsoppgjøret ble en innledende byggekapital. Tomten ble kjøpt på hennes initiativ, og hans brødre utførte byggearbeidene. De flyttet inn til jul i 1927, etter tidligere å ha bodd til leie i Stavern. 
Huset er skildret i hennes memoarer Kjærlighet varer lengst (1975), og i Tom Lotheringtons biografi om ham, Wildenvey – et dikterliv (1993). 
Navnet Hergisheim er dannet fra ekteparets fornavn. Huset eies i dag av familien.


== Litteratur ==
Wildenvey-selskapet: Hergisheim
Wesselstuen

«Wesselstuen» er også en restaurant i Bergen
Wesselstuen eller Johnsrud er et gammelt bolighus i Vestby kommune. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Johan Herman Wessel (1742–1785) ble født her. 
Wessel bodde i Vestby til han var 16 år gammel, i årene 1742–1758. De første seks årene bodde familien i dette huset, senere i prestegården, etter at faren, Jonas Wessel, ble forfremmet til sogneprest. Huset var «kapellanstue», og ligger på prestegårdens jord. Johan Herman var en av tretten søsken, og hans brødre Ole Christopher Wessel og Caspar Wessel vokste også opp i dette huset. 
Huset eies i dag av Vestby kommune, og brukes til kulturarrangement og som selskapslokaler. 


== Litteratur og andre kilder ==
Hilde Diesen. Dikterhus. Tell forlag, 1994 (bokhylla.no – fulltekst)
vestby.kommune.no/wesselstua Arkivert 26. januar 2010 hos Wayback Machine.
Aftenposten Aften; 28.07.1992 «En gjøgler og rimsmed fyller 250»
Guangheteateret

Guangheteateret (kinesisk: 广和剧场, pinyin: Guǎnghé Jùchǎng) er et teater i bydistriktet Qianmen i Beijing. Det huset lenge pekingopera-oppsetninger, og det var her at Mei Lanfang begynte sin karriere da han var ti år gammel. Den er det eldste teateret i byen.De første bygningene ble reist i den senere del av Mingdynastiet (1368-1644), og var en rik salthandelsmanns hjem. Anlegget ble omgjort til teater under Qing-dynastiet av Qianlong-keiseren (1711-1799), og det ble fremført pekingopera her frem til 1970-årene. Etter det gikk publikumstilstrømningen tilbake. Forsøk i 1980-årene på å holde det i live som denselokale og kinofremvisninget slo feil, og stedet forfalt. Bygningen ble stengt i 2000 etter at den ble erklært utrygg.
I april 2007 ble det kunngjort at området skulle saneres, men at teateret skulle erstattes med mer moderne fasiliteter annetstedst.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
"Ancient opera theaters struggle to survive" Beijing Official Website (International).
Quetzaltenango

Quetzaltenango, også kjent under sitt mayiske navn Xelajú (/ʃelaˈxu/), eller oftere som Xela (/ˈʃela/), er den nest mest folkerike byen i Guatemala, etter hovedstaden Guatemala by. Den er administrativt senter for departementet Quetzaltenango.
Byen har en befolkning på 180 706 (folketelling 2018), som består av 61 % urfolk, 34 % mestiser og 5 % europeere. Quetzaltenango ligger i en fjelldal på 2 333 meters høyde.
Navnet Quetzaltenango er nahuatl og betyr «quetzal-stedet».
Fotballklubben Xelajú MC fra Quetzaltenango spiller sine hjemmekamper på ''Estadio Mario Camposeco, og er den meste suksessrike fotballklubben (i antall seriemesterskap) i Guatemala som ikke holder til i hovedstaden.


== Vennskapsbyer ==
 Campeche
 Livermore
 Torino
 Tromsø


== Se også ==
Quetzaltenango hos Wikivoyage
Kart over Quetzaltenango


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Quetzaltenango – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Brecker Brothers

Brecker Brothers var en musikalsk duo med brødrene Michael (saxofon og EWI) og Randy Brecker (trompet og flygelhorn) som hadde kommersiell suksess med sine Jazz-fusion album på 70-, 80- og 90- tallet. De hadde en nevneverdig hit med singelen East River i 1979. Den kom så høyt som på 34 plass på singellisten UK Singles ChartI tillegg til å spille inn deres egne komposisjoner, stilte brødrene ofte som studiomusikere som for bandet Parliament på deres album «Mothership Connection» og på bandet Casiopeas album «Casiopea», samtidig som de hadde utgivelser hver for seg.
Deres samarbeid stoppet i 2007 da Michael Brecker døde av leukemi.


== Diskografi ==
The Brecker Brothers (Arista 1975)
Back To Back (Arista 1976)
Don't Stop The Music (Arista 1977)
Heavy Metal Be-Bop (Arista 1978)
Detente (Arista 1980)
Straphangin (Arista 1981)
Return Of The Brecker Brothers (GRP 1992)
Out Of The Loop (GRP 1994)
Electric Jazz Fusion (Lamey 1999)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brecker Brothers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Brecker Brothers på Discogs 
(en) Brecker Brothers på MusicBrainz 
(en) Brecker Brothers på Songkick 
(en) Brecker Brothers på AllMusic 
(en) Brecker Brothers på MySpace
(en) Michael Brecker.com
(en) Randy Brecker.com
Sandro Pertini

Alessandro Pertini, best kjent som Sandro (født 25. september 1896 i Stella i Liguria i Italia, død 24. februar 1990 i Roma), var en italiensk sosialistisk politiker som ble valgt til den syvende presidenten i den italienske republikken. Han satt som president i syv år mellom 1978 og 1985.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Pertini studerte samfunnsvitenskap og rettsvitenskap og tok sine eksamener ved Universitetet i Genova.


=== Politisk virke etter første verdenskrig ===


=== Etter andre verdenskrig ===
Etter den 25. april 1945 (som var slutten på andre verdenskrig i Italia) ble han valgt inn til det første parlamentet i den nye italienske republikken (dette parlamentet skapte den moderne italienske grunnloven).
I etterkrigsårene var han et prominent medlem av ledelsen av det italienske sosialistiske parti (PSI, som PSU var gått inn i).
Han ble valgt til statsminister i 1968.


=== President ===
I 1978 ble den da 81 år gamle Pertini valgt til Italias president. Under Brigate Rosse-terrorismen under (Anni di piombo gikk Pertini åpent ut mot volden. I 1985 trådte han tilbake fra presidentembedet.

Pertini var venn av pave Johannes Paul II, som han møttes i offentlige og private sammenhenger og ofte førte telefonsamtaler med.


=== Senator på livstid ===
Han ble senator på livstid, men den eneste offisielle rolle han gikk med på under denne siste livsfase var som president for Filippo Turati-stiftelsen for historiske studier i Firenze, som ble åpnet i 1985 og som gransket og tok vare på den sosialistiske bevegelses historie i landet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Stefano Caretti, Maurizio degl’ Innocenti und Gianni Silei (Hrsg.): Scrivere con la sinistra. Dalla Carta intestata a Internet, 2002, Casa Editrice Piero Lacaita, Roma
Stefano Caretti, Maurizio degl’ Innocenti: Sandro Pertini – Combattente per la Libertà, 2002, Casa Editrice Piero Lacaita, Roma
G. Arfé, P. Caretti, F. Cerofolini, D. Cofrancesco, Maurizio degl’ Innocenti, E. Gallo, A. Ghirelli, A. Manzella, G. Negri, G. Vassali, Angelo Ventura: Sandro Pertini nella Storia d’Italia, 1997, Casa Editrice Piero Lacaita, Roma


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sandro Pertini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sandro Pertini – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Sandro Pertini i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Internettsiden til kulturforeningen Sandro Pertini
Kunståret 1745

Kunståret 1745 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1745.


== Hendelser ==


== Verk ==


== Fødsler ==
2. februar - John Nichols (printer), engelsk grafiker og forfatter (død 1826)
7. februar - Joseph Boze, fransk kunstner (død 1826)
21. februar - Olof Tempelman, svensk arkitekt, professor ved det svenske kunstakademiet fra 1779
29. mars - John Russell, engelsk portrettmaler (død 1806)
5. mai - Carl August Ehrensvärd, svensk sjøoffiser, maler, tegner, forfatter og nyklassisistisk arkitekt (død 1800)
12. mai - Jens Juel, dansk portrettmaler (død 1802)
3. august - Domenico Pozzi, sveitsisk maler (død 1796)
6. oktober - Franciszek Smuglewicz, polsk tegner og maler (død 1807)
ukjent dato
Kim Hong-do - Koreansk maler fra seint i Joseon-perioden (død 1806)
Pjotr Drozhdin -  russisk maler (død 1805)
Yi Inmun - koreansk hoffmaler fra seint i Joseon-perioden, som hovedsakelig malte landskapsmalerier (død 1821)
Uragami Gyokudo, japansk musiker, maler, dikter og kalligraf (død 1820)
Sydney Parkinson, britisk naturforsker og tegner (død 1771)
Christina Elisabeth Carowsky, svensk kunstner (død 1797)


== Dødsfall ==
23. februar - Joseph Effner, tysk arkitekt og interiørdekoratør (født 1687)
13. mai - Franz Trumler, østerriksk steinhoggermester og billedhogger (født 1687)
13. juni - Domenico Antonio Vaccaro, italiensk maler, billedhugger og arkitekt (født 1678)
28. juni - Giovanni Maria delle Piane, italiensk hoffmaler (født 1660)
3. august - Johann Paul Schilck, østerriksk steinhoggermester og billedhogger (født 1667)
14. september - Martino Altomonte, italiensk freskomaler (født 1657)
19. desember - Jean-Baptiste van Loo, nederlandsk maler (født 1684)
ukjent dato – Willem Van der Hagen, nederlandsk maler som slo seg ned i Irland, grunnlegger av den irske skolen av landskaps maleri (ukjent fødselsår)
sannsynligvis - Johan Richter, svensk landskapsmaler eller veduta av Venizia (født 1665)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1745 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons