jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Piotr Jaroszewicz

Piotr Jaroszewicz (født 9. oktober 1909, i Nieśwież, det russiske keiserdømmet, død 1. september 1992, i Warszawa, Polen) var en polsk kommunistisk politiker. Han fungerte som statsminister i Polen mellom 1970 og 1980. 
Etter utbruddet av den andre verdenskrig og den påfølgende nazi-sovjetiske alliansen flyttet han til den sovjetokkuperte delen av Polen. Men den 10. juli 1940 ble han deportert til Slobodka i Arkhangelsk sammen med sin første kone Oksana Gregorevna og deres datter Olila som da bare var noen få måneder gammel. 
I 1943 ble han en del av den første polske hæren til general Zygmunt Berling. Året etter ble han med i polske kommunistpartiet, Polska Partia Robotnicza, og ble forfremmet til nestleder og senere til politiske sjef for hele den 1. polske armé.Etter at den andre verdenskrigen var over ble han viseminister for det polske forsvaret (1945–1950). Fra 1956 var han Polens ambassadør til organisasjonen COMECON. Samtidig mellom 1952 og 1970 tjenestegjorde han som stedfortredende statsminister i Polen, og for en kort periode (1954–1956) var han minister for gruveindustrien i Polen. 
Jaroszewicz var også medlem av sentralkomiteen i PZPR siden opprettelsen i 1948. Fra desember 1970 til februar 1980 var han statsminister i Polen. 
Piotr Jaroszewicz og hans kone Alicja Solska ble myrdet den 1. september 1992 under mystiske omstendigheter i deres hus i Anin nær Warszawa. Skjebnen til hans første kone og deres felles datter Olila er fremdeles ikke gjort kjent for offentligheten.


== Referanser ==
William Nunn Lipscomb jr.

William Nunn Lipscomb jr. (født 9. desember 1919 i Cleveland i Ohio, død 14. april 2011) var en amerikansk uorganisk kjemiker, som arbeidet med eksperimentell og teoretisk kjemi og biokjemi.
Han fikk sin bachelor of science-grad ved University of Kentucky i 1941. Han ble også tildelt en doktorgrad fra California Institute of Technology i 1946. Mellom 1946 og 1959 underviste han ved University of Minnesota. Fra 1959 var han professor i kjemi ved Harvard University.
Han utledet den molekylære strukturen til den mye brukte metoden røntgenkrystallografi i 1950 og han utviklet flere forskjellige teorier for å kunne forklare sine obligasjoner. Senere anvendte han de samme metodene for relaterte problemer, herunder strukturen i karbohydrater der han ledet forskningen sammen med den fremtidige nobelprisvinneren Roald Hoffmann. Hans senere forskning fokuserte på det meste på atomstrukturen av proteiner, spesielt hvordan enzymer fungerer og er bygd opp.
Han var medlem av International Academy of Quantum Molecular Science og av Honorary Order of Kentucky. Han ble valgt inn i National Academy of Sciences i 1961, og han ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1976. Lipscomb, sammen med flere andre tidligere nobelprisvinnere, var programleder for den årlige Ig Nobel Awards Ceremony som senest ble sendt i oktober 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1976 hos Nobelprize.org
(en) William Nunn Lipscomb jr. hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1976
Louis Couperus

Louis Marie Anne Couperus (født 10. juni 1863 i Haag, død 16. juli 1923 i de Steeg), var en nederlandsk forfatter.
Couperus tilbrakte en del av barndommen sin på Java, ettersom hans far var embedsmann i koloniadministrasjonen. I 1889 slo han gjennom med romanen Eline Vere som var en av de første naturalistiske romanene i Nederland. 
I 1890 kom den naturalistiske boka Noodlot (skjebne) ut, hvor handlingen spinner rundt et besøk i Norge (Trondheim og Molde) hovedpersonene gjør i starten av boka. 
Couperus tidligere hjem i Haag er i dag museum tilegnet han og hans verker.


== Bibliografi ==

Een lent van vaerzen (1884)
Orchideeën (1886)
Eline Vere (1889)
Noodlot (1890)
Extaze. Een boek van geluk (1892)
Eene illuzie (1892)
Majesteit (1893)
Reis-impressies (1894)
Wereldvrede (1895)
Williswinde (1895)
Hooge troeven (1896)
De verzoeking van den H. Antonius (1896)
Metamorfoze (1897)
Psyche (1898)
Fidessa (1899)
Langs lijnen van geleidelijkheid (1900)
De stille kracht (1900)
Babel (1901)
De boeken der kleine zielen. De kleine zielen (1901)
De boeken der kleine zielen. Het late leven (1902)
De boeken der kleine zielen. Zielenschemering (1902)
De boeken der kleine zielen. Het heilige weten (1903)
Over lichtende drempels (1902)
God en goden (1903)
Dionyzos (1904)
De berg van licht (1905/6)
Van oude menschen, de dingen, die voorbij gaan... (1906)
Aan den weg der vreugde (1908)
Van en over mijzelf en anderen. Eerste bundel (1910)
Van en over mijzelf en anderen. Tweede bundel (1914)
Van en over mijzelf en anderen. Derde bundel (1916)
Van en over mijzelf en anderen. Vierde bundel (1917)
Antieke verhalen, van goden en keizers, van dichters en hetaeren (1911)
Korte arabesken (1911)
Antiek toerisme. Roman uit Oud-Egypte (1911)
De zwaluwen neêr gestreken... (1911)
Schimmen van schoonheid (1912)
Uit blanke steden onder blauwe lucht. Eerste bundel (1912)
Uit blanke steden onder blauwe lucht. Tweede bundel (1913)
Herakles (1913)
Van en over alles en iedereen (1915)
De ongelukkige (1915)
De komedianten (1917)
Jan en Florence (1917)
Wreede portretten (1917)
Der dingen ziel (1918)
Brieven van den nutteloozen toeschouwer (1918)
Legende, mythe en fantazie (1918)
De verliefde ezel (1918)
De ode (1919)
Xerxes of de hoogmoed (1919)
Iskander. De roman van Alexander den Groote (1920)
Lucrezia (1920)
Met Louis Couperus in Afrika (1921)
Het zwevende schaakbord (1922)
Oostwaarts (1923)
Proza. Eerste bundel (1923)
Proza. Tweede bundel (1924)
Proza. Derde bundel (1925)
Het snoer der ontferming (1924)
Nippon (1925)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Louis Couperus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Louis Couperus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Den afrikanske frigjøringsordenen

Den afrikanske frigjøringsordenen (engelsk: Liberian Humane Order of African Redemption eller Order of African Redemption, først kalt Order of African Liberation) er en liberisk orden innstiftet 13. januar 1879, under president Anthony W. Gardiner, og omorganisert i 1956. Den tildeles for fremragende fortjenester av Liberia. Ordenen kan tildeles både liberiske borgere og utlendinger. 


== Inndeling ==
Den afrikanske frigjøringsordenen er inndelt i tre grader:
Storkommandør (Grand Commander)
Ridderkommandør (Knight Commander)
Offiser (Officer)


== Insignier ==

Ordenstegnet for Den afrikanske frigjøringsordenen består av en hvitemaljert femtagget stjerne, som har en gullkule i enden av hver tagg og stråler i korsvinklene. Midtmedaljongen er blå og bærer samme motiv som i Liberias riksvåpen, der et skip er det dominerende element. Medaljongen er omgitt av en bord med innskriften «THE LOVE OF LIBERTY BROUGHT US HERE». Reversen viser en mann og en kvinne med brutte lenker ved et kors. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans med grønne blader og røde frukter. Båndet er rødt med tre hvite og en blå kantstripe. Fargene er de samme som i Liberias flagg.
Ordensstjernen har samme femtaggede stjerne som i ordenstegnet og er satt på en gullstjerne og har motiver fra ordenstegnets bakside omgitt av en grønn krans.


== Norske innehavere ==
Christian Tønsberg ble tildelt Den afrikanske frigjøringsordenen. Kåre Lund ble i 2012 posthumt tildelt graden storkommandør.


== Litteratur ==
«Liberia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1313–1315


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
James Curtis Hepburn

James Curtis Hepburn (født 13. mars 1815, død 21. september 1911) var en amerikansk lege som senere i livet ble kristen misjonær. Han er mest kjent for å ha funnet opp Hepburn-systemet, en metode for å translitterere det japanske sproget til det latinske alfabetet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hepburn ble født i Milton i Pennsylvania 13. mars 1815. Han studerte ved Princeton University og senere ved University of Pennsylvania, før han utdannet seg til lege. 


=== Liv som misjonær ===
Han bestemte seg deretter for å dra til Kina som misjonær, men måtte bli i Singapore i to år. Grunnene for dette var at Opiumkrigene var på vei og at utlendinger ble utestengt fra Kina. Etter fem år som misjonær dro han tilbake til USA og åpnet i 1845 et medisinsk senter i New York.
I 1859 dro Hepburn til Japan som medisinsk misjonær. Etter ankomst til Nagasaki i oktober flyttet han ganske snart til den nylig åpnede traktathavn Kanagawa. Der åpnet han sin første klinikk i april 1861 ved Sokoji-tempelet. Først bodde han i Jobutsuji i Kanagawa, et forfallent tempel som tidligere huset det nederlandske konsulat. Hepburn ble så den første protestantiske misjonær i Yokohama. Han grunnla senere Hepburn-skolen, som utviklet seg senere til  Meiji Gakuin University. Hepburns japanske studenter besto blant annet av Furuya Sakuzaemon, Takahashi Korekiyo og Numa Morikazu.
Hepburn skrev en japansk-engelsk ordbok, som i dets tredje utgave brukte et nytt system for latinisering av japansk. Dette systemet ble senere kjent som Hepburn-systemet, eller Hepburn-romanisering, og er det mest brukte systemet for å romanisere japansk den dag i dag. Dette gjaldt særlig i den engelsksproglige delen av verden, ettersom Hepburn Romaji lå nærmest engelsk uttale blant de ulike romaniseringsmetodene. 
Hepburn reiste tilbake til USA i 1892, hvor han bl.a. bidro til å oversette bibelen til japansk. Den 14. mars 1905 ble han tildelt Den oppadstigende sols orden, tredje grad. Hepburn var den andre utlendingen som fikk denne æren.


== Referanser ==
Psykogeografi

Psykogeografi ble definert av situasjonisten Guy Debord i 1955 som «studiet av hvordan geografiske omgivelser, enten bevisst organisert eller ikke, påvirker menneskets følelser og oppførsel». Med tiden har begrepet blitt utvidet til å omfatte byvandring og strategier for å organisere og planlegge dette. 
Kjente psykogeografer per i dag er blant annet Ian Sinclair, Peter Ackroyd, Will Self og Nick Papadimitriou.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Guide psychogeographique de Paris. Guy Debords berømte kart over Paris
Phil Smith's Mythogeography
Jookbox Charade

Jookbox Charade er et musikkalbum utgitt av Vidar Busk i 2007 Albumet ble utgitt under navnet Vidar Busk & The Voo Dooz.


== Sporliste ==
«The Message» (Vidar Busk)
«Big Chief» (Earl King)
«Junko Partner» (Bob Shad)
«Years Since Yesterday» (Dave Gonzalez)
«Goodnight Moon» (Ambrosia Parsley/Duke McVinnie)
«When Did You Leave Heaven» (Walter Bullock/Richard A. Whiting)
«Red Lipstick» (Vidar Busk/Petter Baarli)
«New Suit» (Wilson Turbinton)
«Only You» (Danny Kirwan)
«Keep On Loving Me Baby» (Otis Rush)
«Mardi Gras In New Orleans» (Professor Longhair)
«...From the Voo Doodz» (Vidar Busk)
«Town Without Pity» (Ned Washington/Dimitri Tiomkin)
«Charade» (Henry Mancini/Johnny Mercer)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Vidar Busk - sang, gitarer, låtskriver, produsent
Ronny Sveen - bass, tekniker, co-produsent
Hamlet Pedersen - trommer, perkusjon
Erlend Gjerde - trompet, keyboard, orgel, arrangement, produsent
Jørgen Gjerde - trombone
Trond Augland - trommer


=== Øvrige ===
Rune Torgersen - tekniker
Peter Lundell - tekniker
Ulf Holand - miksing
Eric Malling - albumnotater
Lars K. Lande - fotograf
Christian Muri Clemetsen - grafisk design


== Eksterne lenker ==
(en) Jookbox Charade på Discogs
Eikelandstunnelen (Bremanger)

Eikelandstunnelen er en veitunnel på fylkesvei 614 i Bremanger kommune i Vestland. Tunnelen er 100 meter lang og går gjennom Notastonga mellom Båtvika og Kastet, rundt tre kilometer vest for Svelgen.


== Se også ==
Litlevatntunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Hampstead Heath stasjon

Hampstead Heath er en jernbanestasjon i Hampstead, London. Den ligger på North London-linjen mellom stasjonene Finchley Road & Frognal og Gospel Oak. Stasjonen ligger mellom sykehuset Royal Free Hospital og parkområdet Hampstead Heath.


== Historie ==
På 1800-tallet kuunne opptil 100.000 personer daglig benytte seg av stasjonen på søndager og offentlige fridager ettersom the Heath var et populært rekreasjonsområde for London. Stasjonen ble nybygd, etter bombeskader under annen verdenskrig, i 1990-årene for også å kunne betjene Eurostar-tog på North London Line.
Litlevatntunnelen

Litlevatntunnelen er en veitunnel på fylkesvei 614 i Bremanger kommune i Vestland. Tunnelen er 85 meter lang og går gjennom Småskaret mellom Litlevatnet og Svelgen.


== Se også ==
Storefosstunnelen
Eikelandstunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Storefosstunnelen

Storefosstunnelen er en veitunnel på fylkesvei 614 i Bremanger kommune i Vestland. Tunnelen er 125 meter lang og går gjennom Instefjellet mellom Storefossvatnet og Litlevatnet like ved Svelgen.


== Se også ==
Litlevatntunnelen
Veitunneler i Norge
Jernbanelinjen Lübeck–Hamburg

Jernbanelinjen Lübeck–Hamburg er en tysk jernbanestrekning mellom Lübeck og Hamburg. 
Linjen ble tatt i bruk i 1. august 1865. Den er en de viktigste hovedstrekningene i Schleswig-Holstein og Hamburg, allerede i 1876 var den utbygget med dobbeltspor.


== Linjekart ==


== Kilder ==
Eisenbahn- und Verkehrsatlas von Europa, J. J. Arnd, Leipzig 1897.


=== Referanser ===
Asser Wallenius

Asser Rafael Wallenius (født 23. juli 1902 i Tammerfors, død 25. februar 1971 i Helsingfors) var en finsk skøyteløper og motorsportsutøver.
Wallenius deltok under vinter-OL for Finland i 1924 i Chamonix med 5.-plass på 500 meter, 10.-plass på 5000 meter og 10.-plass på 10 000 meter. Han deltok også på 1500 meter, men fullførte ikke etter fall. Dermed fikk han heller ingen plassering i Sammenlagtkonkurransen.
Etter karrieren som skøyteløper var han aktiv motorsportsutøver i årene både før og etter andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Asser Wallenius – Olympics.com 
(en) Asser Wallenius – Olympic.org 
(en) Asser Wallenius – Olympedia 
(en) Asser Wallenius – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Asser Wallenius – Speedskatingbase.eu 
(en) Asser Wallenius – SpeedSkatingNews.info 
(en) Asser Wallenius – SpeedSkatingStats.com 
(en) Asser Wallenius – TheSports.org
Isetunnelen

Isetunnelen er en veitunnel på fylkesvei 614 i Bremanger kommune i Vestland. Tunnelen er 1740 meter lang og går gjennom Aksla mellom Holehaugen i Isefjorden og Kommeneset i Ålfoten.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Saffron Walden

Saffron Walden er en markedsby i det engelske distriktet Uttlesford i Essex, England. Den ligger 19 km nord for Bishop's Stortford, 29 km sør for Cambridge og 69 km fra London. Byen har beholdt en rural framtoning og dens bygninger er datert fra middelalderen og framover. Byen er kjent for sitt marked og rik kulturarv. I hjertet av byen ligger St. Mary's Church, den største sognekirken i Essex. I 2001 hadde sognet en befolkning på 14 313 innbyggere, noe som hadde økt en del til 15 504 ved folketellingen i 2011.


== Kultur ==
Audley End House, en gang et av de største herregårder i England, er i dag administrert av English Heritage og åpne for offentligheten. I løpet av sommermånedene blir det arrangert piknikkonserter og en større konsert i stil med BBC Promenade Concerts på dens eiendom. Audley Ends miniatyrjernbane, opprinnelig bygd av lord Braybrooke, strekker seg 2,4 km gjennom skogslandet rundt Audley End House, og ble første gang åpnet i 1964.


== Vennskapsby ==
 Bad Wildungen, Tyskland


== Referanser ==


== Litteratur ==
Greenway, Diana; Watkiss, Leslie, red. (1999): The Book of the Foundation of Walden Monastery, Oxford


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Saffron Walden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Saffron Walden Town Council
Saffron Walden Arts Trust
Håkon Pedersen (skøyteløper)

Knud Håkon (Haakon) Per Krebs Pedersen (født 9. oktober 1906 i Oslo, død 7. september 1991 i Oslo) var en norsk skøyteløper. Han representerte Oslo Skøiteklub og Sportsklubben Reidulf.
Pedersen deltok under vinter-OL for Norge i 1928 i St. Moritz med 6.-plass på 500 meter. Han deltok også i 1932 i Lake Placid, men ble utslått i forsøksheatet på 500 meter. I 1935 meldte Pedersen seg ut av Oslo Skøiteklub og inn i Sportsklubben Reidulf som var tilknyttet Arbeidernes Idrettsforbund (AIF). Han ble europamester under «Arbeider-EM» i 1936. På grunn av datidens splittelse mellom arbeiderforbundet og det «borgerlige» forbundet, var Pedersen i likhet med andre utøvere i AIF ikke aktuelle for deltagelse i Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. 
Etter andre verdenskrig var Pedersen trener for Norges Skøyteforbund i flere år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Håkon Pedersen – Olympics.com 
(en) Håkon Pedersen – Olympic.org 
(en) Håkon Pedersen – Olympedia 
(en) Håkon Pedersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Håkon Pedersen – Speedskatingbase.eu 
(en) Håkon Pedersen – SpeedSkatingNews.info 
(en) Håkon Pedersen – SpeedSkatingStats.com
Leopardbuskfisk

Leopardbuskfisk er en art i gruppen klatreguramier. Den er endemisk til elven Kongo i Afrika.
Den lever både i hurtigstrømmende og stillestående vann.
Den blir opptil 20 cm lang i naturen, men sjelden lengre enn 15 cm i fangenskap.


== Eksterne lenker ==
(en) Leopardbuskfisk – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Leopardbuskfisk i Encyclopedia of Life 
(en) Leopardbuskfisk i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Leopardbuskfisk hos FishBase 
(en) Leopardbuskfisk hos ITIS 
(en) Leopardbuskfisk hos NCBI 
(en) Kategori:Ctenopoma acutirostre – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ctenopoma acutirostre – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ctenopoma acutirostre – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Ctenopoma acutirostre - Pellegrin, 1899 - Spotted ctenopoma - FishBase
(nb) Ctenopoma acutirostre - Leopardbuskfisk, Afrikansk klatrefisk - akvaforum.no
Prosjekt 2-13

Prosjekt 2-13 er et musikkalbum utgitt av Christer André Cederberg i 2000 under navnet Stille opprør


== Sporliste ==
«Be Discrete»
«Floating»
«J-P (Seas)»
«Vemod»
«Seas II»
«Angst»
«_ _ _ _ _»
«Jeg ser»
Barkald stasjon

Barkald stasjon er en nedlagt jernbanestasjon på Rørosbanen ved Barkald i Alvdal kommune i Innlandet. Stasjonen ble åpnet den 1. juli 1878 som en stasjon betjent for ekspedering av tog, reisende og gods. I desember 1933 fikk Barkald status som stoppested betjent for ekspedering av tog og reisende, og i november 1985 fikk stasjonen status som holdeplass. Barkald fikk ny status i midten av juni 2002 da den ble omdefinert til holdeplass uten persontrafikk, og ble deretter nedlagt.
Stasjonsbygningen er tegnet av Peter Andreas Blix og er av Opphus-typen i likhet med flere andre stasjoner på Rørosbanen. Bygningen ble revet i 2019.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 104–105. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Roar Stenersen (2002). Rørosbaneboka. s. 237–238. ISBN 82-90286-24-4. 
Aasmund Dahl, red. (1988). Bygningsregistrering: Rørosbanen, Hamar distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 267–2272. 


== Eksterne lenker ==
(no) Barkald stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Rørosbanen (Hmr.)
Nordosterdalsmuseet.no – Barkald stasjon, ei glømt perle på Rørosbanen – Informasjon om stasjonen hos Nordøsterdalsmuseet. (8. februar 2008)
Mesosa nebulosa

Mesosa nebulosa er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne arten er bare kjent fra et par lokaliteter i nærheten av Oslo i Norge.


== Utseende ==
En middelsstor (9–15 mm), bred og kraftig trebukk, spraglete brunaktig. Den kan ligne på Pogonocherus-artene, men er mye større. Antennene er kraftige og tydelig lengre enn kroppen. Hodet er rektangulært sett ovenfra, mye bredere enn langt med en fure i midten. Pronotum er bredere enn langt med litt rundede sider, brunt med noen utydelige, lysere lengdestriper dannet av fine, lyse hår. Dekkvingene er middels lange, noe bredere enn pronotum ved roten, grunnfargen er brun overstrødd med små, svarte flekker og et bredt, lysgrått tverrbånd i midten. Vingene er parallellsidige foran, langt avrundede bak. Beina er korte og kraftige, vekselvis brune og grå.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved, hovedsakelig av hassel, men også bøk, eik, bjørk etc. Denne arten lever ofte sammen med trebukken Anaglyptus mysticus, noen ganger også Rutpela maculata. I motsetning til de andre Mesosa-artene lever den inne i veden, ikke like under barken. Larveutviklingen tar 2-3 år. De voksne billene kan finnes på døde stammer i mai-juni.


== Utbredelse ==
Arten finnes i Europa østover til Kaukasus, og i Nord-Afrika. I Norge er den bare kjent fra noen få funn i Vestfold og Telemark.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  – ca. 315 arter i Europa
Stammen Mesosini
Mesosa nebulosa (Fabricius, 1781)


== Referanser ==


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Mesosa nebulosa


== Eksterne lenker ==
(en) Mesosa nebulosa i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Mesosa nebulosa hos Artsdatabanken 
(sv) Mesosa nebulosa hos Dyntaxa 
(en) Mesosa nebulosa hos Fauna Europaea 
(en) Mesosa nebulosa hos NCBI 
(en) Kategori:Mesosa nebulosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Mesosa nebulosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Mesosa nebulosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Arild Moen

Arild Moen (født 29. mai 1963, død 11. september 2019) var en norsk musiker og tidligere kulturdirektør i Vestfold fylkeskommune.
Moen hadde sin utdannelse fra Norges musikkhøgskole (1986–1991). Der studerte han trompet på musikkpedagogisk linje. Han var i fem år elev av Ole Edvard Antonsen, og har spilt profesjonelt i storband – blant annet Oslo Groove Company og Odd R. Antonsens storband og i flere av de norske militærkorpsene. Han avtjente verneplikten i Hans Majestet Kongens 3. Gardekompani i 1987.
Moen hadde i perioden 1989-1991 et engasjement i Marinemusikken i Horten mens han studerte ved musikkhøgskolen. Han har siden endt utdannelse jobbet som musikk- og kulturskolerektor i Hyllestad kommune i Sogn og Fjordane 1991-1993 og i Holmestrand kulturskole i Vestfold 1995-1998. Ved begge disse skolene var han første rektor. Han har vært avdelingskonsulent ved Norges musikkhøgskole 1993–1995, musikkprodusent i Vestfold fylkeskommune 1998–2000, samt administrasjonssjef og kultur- og idrettssjef samme sted frem til 2007. I perioden 2007-2009 var han generalsekretær i Norges Musikkorps Forbund.
Moen bodde på Nøtterøy. Han døde 11. september 2019.


== Referanser ==