jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sikksakkhegre

Sikksakkhegre  (Zebrilus undulatus) er en monotypisk liten art i hegrefamilien (Ardeidae), og eneste art i slekten Zebrilus. Arten er endemisk for det nordlige Sør-Amerika.


== Biologi ==
Sikksakkhegre er en småvokst hegre som måler cirka 28–33 cm og veier omkring 123 g. Den har mørk brun og nærmest sort spettet fjærdrakt med islett av grått, men er litt lysere gulbrun spettet i buken. Nebbet er relativt kort og stilettformet. Øynene har lys gulbrun iris. Kort stjert og ganske korte, men relativt kraftige undere ekstremiteter. Kjønnene er like, men hannen har litt mer definerte spetter på undersiden.Arten er kjent for å vagle seg på spurvelignende vis, og den er mest vokal i grålysningen og like etter soldnedgang. Habitatet består av bekker og sakteflytende mindre elver, kroksjøer, dammer og sumpområder i tropisk regnskog, inkludert llanosen. Den er også registrert i mangrover. I Venezuela finner man fuglene opp til 800 moh, men ellers er den mest vanlig under 500 moh.Man vet svært lite om matvanene til denne arten, men den er observert når den tar fisk og flygende insekter. Den antas å være opportunistisk og mest aktiv på dagtid. Når den jakter fisk sitter den gjerne på en grein som strekker seg ut over vannflaten.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma (3 arter)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
A. agami, sikksakkhegre (monotypisk)
Botaurus (4 arter)
Ixobrychus (10 arter)
Gorsachius (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax (5 arter)
Nyctanassa (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sikksakkhegre i Encyclopedia of Life 
(en) Sikksakkhegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sikksakkhegre hos Artsdatabanken 
(en) Sikksakkhegre hos ITIS 
(en) Sikksakkhegre hos NCBI 
(en) Kategori:Zebrilus undulatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Zebrilus undulatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Arne Hjertsson

Arne Hjertsson (født 4. september 1918, død 2. juni 1987) var en svensk fotballspiller.
Hjertsson, som var spiss, kom til Malmö FF fra Malmö Södra BK i 1936, og debuterte i Allsvenskan 30. mai 1937 mot Landskrona BoIS. Han lyktes ikke å spille seg til fast plass på laget, og spilte derfor noen sesonger for Malmö SK. Våren 1943 var han tilbake i Malmö FF, og scoret 3. juni 1943 sju mål mot Halmstads BK, en kamp hvor han erstattet Gustaf Nilsson, som var skadet. Målrekorden ble senere tangert av Gunnar Nordahl.
Hjertsson spilte flere kamper i 1943-sesongen, men spilte kun sporadiske i 1944. Han tilhørte troppen som tok Malmö FFs første svenske mesterskapsgull i 1944. Hans spilte siste kamp for Malmö FF 29. mai 1944 mot AIK på Råsunda. Dette var eneste kamp han spilte sammen med brødrene Kjell Hjertsson og Sven Hjertsson. Arne Hjertsson avsluttet fotballkarrieren i IFK Malmö. Totalt spilte Hjertsson 19 kamper i Allsvenskan, og scoret sju mål.


== Referanser ==
Gråkinntigerhegre

Gråkinntigerhegre  (Tigrisoma mexicanum) er en fugl i hegrefamilien.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma, (egentlige tigerhegrer), (3 arter)
T. lineatum, rusttigerhegre
T. fasciatum, dvergtigerhegre
T. mexicanum, gråkinntigerhegre (monotypisk)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus, (storrørdrummer), (4 arter)
Ixobrychus, (smårørdrummer), (10 arter)
Gorsachius, (dvergnatthegrer), (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax, (typiske natthegrer), (5 arter)
Nyctanassa, (amerikanske natthegrer), (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola, (damhegrer), (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gråkinntigerhegre – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Gråkinntigerhegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Gråkinntigerhegre hos Artsdatabanken 
(en) Gråkinntigerhegre hos Fossilworks 
(en) Gråkinntigerhegre hos ITIS 
(en) Gråkinntigerhegre hos NCBI 
(en) Kategori:Tigrisoma mexicanum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tigrisoma mexicanum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tigrisoma mexicanum – detaljert informasjon på Wikispecies
Dvergtigerhegre

Dvergtigerhegre  (Tigrisoma fasciatum) er en fugl i hegrefamilien.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma, (egentlige tigerhegrer), (3 arter)
T. lineatum, rusttigerhegre
T. fasciatum, dvergtigerhegre
T. mexicanum, gråkinntigerhegre (monotypisk)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus, (storrørdrummer), (4 arter)
Ixobrychus, (smårørdrummer), (10 arter)
Gorsachius, (dvergnatthegrer), (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax, (typiske natthegrer), (5 arter)
Nyctanassa, (amerikanske natthegrer), (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola, (damhegrer), (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dvergtigerhegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Dvergtigerhegre hos Artsdatabanken 
(en) Dvergtigerhegre hos ITIS 
(en) Dvergtigerhegre hos NCBI 
(en) Kategori:Tigrisoma fasciatum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tigrisoma fasciatum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tigrisoma fasciatum – detaljert informasjon på Wikispecies
Rusttigerhegre

Rusttigerhegre  (Tigrisoma lineatum) er en fugl i hegrefamilien.


== Utbredelse ==
Arter finnes i: Argentina, Bolivia, Brasil, Colombia, Costa Rica, Ecuador, Fransk Guyana, Guatemala, Guyana, Honduras, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Surinam, Trinidad og Tobago, Uruguay og Venezuela.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma, (egentlige tigerhegrer), (3 arter)
T. lineatum, rusttigerhegre
T. fasciatum, dvergtigerhegre
T. mexicanum, gråkinntigerhegre (monotypisk)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus, (storrørdrummer), (4 arter)
Ixobrychus, (smårørdrummer), (10 arter)
Gorsachius, (dvergnatthegrer), (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax, (typiske natthegrer), (5 arter)
Nyctanassa, (amerikanske natthegrer), (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola, (damhegrer), (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rusttigerhegre – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Rusttigerhegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rusttigerhegre hos Artsdatabanken 
(en) Rusttigerhegre hos ITIS 
(en) Rusttigerhegre hos NCBI 
(en) Kategori:Tigrisoma lineatum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tigrisoma lineatum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tigrisoma lineatum – detaljert informasjon på Wikispecies
Dusktigerhegre

Dusktigerhegre  (Tigriornis leucolopha) er en monotypisk art i hegrefamilien (Ardeidae), og eneste art i slekten Tigriornis. Arten er endemisk for regnskogen i det ekvatoriale beltet i Vest-Afrika.


== Taksonomi ==
Dusktigerhegre har av og til blitt inkludert i slekten Tigrisoma, men her regnes den som en selvstendig art i sin egen monotypiske slekt Tigriornis.


== Biologi ==
Dusktigerhegrer blir cirka 56–81 cm. Fuglen karakteriseres av en hvit fjærkam på hodet. Kammen blir imidlertid som oftest skjult av andre hodefjær, om den ikke reises opp. Hodekrona er forøvrig nærmest sort, mens fjærdrakten er mørkebrun (nærmest sort). Kroppsfjæra har imidlertid lys kanttrim, som gir arten et spettet uttrykk. Nebbet er relativ langt og stilettformet. Undernebbet er gult, mens overnebbet er gråsort. Arten har en lys gul hudflekk rundt øynene, som har gul iris.
Dusktigerhegre er utbredt i det ekvatoriale beltet i Vest-Afrika, fra Senegal og østover til Kamerun, Gabon, Republikken Kongo, Den sentralafrikanske republikk, Den demokratiske republikken Kongo, og det nordlige Angola. Den er utbredt langs bekker og småelver, og sump (inkludert mangrovesump) og myrområder i tett primær- eller sekundærskog.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
T. leucolopha, dusktigerhegre (monotypisk)
Tigrisoma (3 arter)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus (4 arter)
Ixobrychus (10 arter)
Gorsachius (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax (5 arter)
Nyctanassa (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dusktigerhegre i Encyclopedia of Life 
(en) Dusktigerhegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Dusktigerhegre hos Artsdatabanken 
(en) Dusktigerhegre hos ITIS 
(en) Dusktigerhegre hos NCBI 
(en) Kategori:Tigriornis leucolopha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tigriornis leucolopha – detaljert informasjon på Wikispecies
Papuatigerhegre

Papuatigerhegre  (Zonerodius heliosylus) er en mellomstor basal art i hegrefamilien (Ardeidae), og eneste art i slekten Zonerodius. Den lever i lavlandet på Ny-Guinea, Salawati og Aruøyene. Arten er monotypisk.


== Biologi ==
Papuatigerhegre blir omkring 65–71 cm og har fått det norske navnet etter de karakteristiske tigerlignende fargene (brune og lys gulbrune striper) og tegningene på brystet og sidene av hodet. Ellers har den mørkebrune fjær med en smal trim av lyst på oversiden (som gir et spettet uttrykk) og er hvit i buken. Ved øyene har den et triangulært gult felt med bar hud, mens strupen er hvit og issen er mørk. Øynene har gul iris. Nebbet er relativ langt, stilettformet og mørkt (nærmest gråsort). De undere ekstremitetene er gulgrønne og halvlange. Hunnen er litt mindre enn hannen, men er ellers ganske lik.Lite ellers er kjent om arten, annet enn at populasjonen er distribuert over cirka 625 000 km² og teller færre enn 10 000 individer. Man antar at den hekker i mai–juni og at redene bygges omkring 12 m over bakken i trær. Dietten består av edelkreps og andre krepsdyr (inkluder krabber), mindre fisk, vannlevende biller, insekter, slanger og øgler. Den jakter føden i vannkanten, alene, mens den skjuler seg i siv og lignende vegetasjon.Man regner med at arten er mest vanlig i lavlandet, opp til 300 moh. I det sentrale høylandet på Ny-Guinea har den imidlertid blitt registeret i høyder opp til 1 430 moh. Habitatet består av elver og bekker, dammer og våtmarksområder omkranset av tett skog.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Z. heliosylus, papuatigerhegre (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma (3 arter)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus (4 arter)
Ixobrychus (10 arter)
Gorsachius (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax (5 arter)
Nyctanassa (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Papuatigerhegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Papuatigerhegre hos Artsdatabanken 
(en) Papuatigerhegre hos ITIS 
(en) Papuatigerhegre hos NCBI 
(en) Kategori:Zonerodius heliosylus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Zonerodius heliosylus – detaljert informasjon på Wikispecies
Kråkeparadisfugl

Kråkeparadisfugl  (Lycocorax pyrrhopterus) er en paradisfugl som er endemisk for Molukkene og hører til underfamilien Phonygamminae (paradiskråker og manucoder). Den er én av to arter med paradiskråker i slekten Lycocorax. To underarter anerkjennes.
Kråkeparadisfuglen blir omkring 42 cm lang; hannen veier cirka 242–370 g, hunnen cirka 218–316 g. Underarten L. p. morotensis er imidlertid tydelig større enn nominatformen.


== Inndeling ==
Inndelingen av følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende artsuttrykk.

Paradisaeidae, paradisfugler
Phonygamminae, (paradiskråker og manucoder)
Lycocorax (paradiskråker)
L. pyrrhopterus, kråkeparadisfugl (Molukkene)
L. p. morotensis, utbredt på Morotai og Rau i de nordre Molukkene
L. p. pyrrhopterus (nominatformen), utbredt på Halmahera, Kasiruta og Bacan
L. obiensis, (obikråkeparadisfugl) (Molukkene)Fram til ganske nylig regnet man med tre underarter, men L. p. obiensis har vist seg å være så distinkt at den nylig reklassifisert som en selvstendig art, under det vitenskapelige navnet L. obiensis (obikråkeparadisfugl). Arten er endemisk for øyene Bisa og Obi, sør for Halmahera.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kråkeparadisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kråkeparadisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Kråkeparadisfugl hos ITIS 
(en) Kråkeparadisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Lycocorax pyrrhopterus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lycocorax pyrrhopterus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lycocorax pyrrhopterus – detaljert informasjon på Wikispecies
Glansparadisfugl

Glansparadisfugl (Manucodia ater) er en paradisfugl som er utbredt i lavtliggende tropisk regnskog, sumpskog, monsunskog, mangroveskog og tettbevokst savanne og lignende rundt om på Ny-Guinea og noen av øyene utenfor. Arten trives fra havet og opp til høyder omkring 1 100 moh, men er sjeldnere å finne i de høyeste elevasjonene. Tre underarter aksepteres.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Paradisaeidae, paradisfugler
Phonygamminae, (paradiskråker og manucoder)
Manucodia (manucoder)
M. ater, glansparadisfugl (Ny-Guinea)
M. a. ater, Ny-Guinea fra Fuglehodeøya til Huongulfen, sør til Purarielven
M. a. subalter, de vestpapuanske øyene (Gebe, Waigeo, Gam, Batanta, Salawati, Misool), Aruøyene og Sørøsthalvøya
M. a. alter, Tagula i Louisiadene
M. jobiensis, purpurparadisfugl (Ny-Guinea)
M. chalybatus, krushalsparadisfugl (Ny-Guinea)
M. comrii, krøllparadisfugl (Ny-Guinea)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Glansparadisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Glansparadisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Glansparadisfugl hos ITIS 
(en) Glansparadisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Manucodia ater – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manucodia ater – detaljert informasjon på Wikispecies
Purpurparadisfugl

Purpurparadisfugl (Manucodia jobiensis) er en paradisfugl som er utbredt i lavtliggende tropisk regnskog og sumpskog rundt om på Ny-Guinea, fra havet og opp til høyder omkring 500 moh, sjelden opp til 750 moh. Arten er monotypisk og endemisk for øya.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Paradisaeidae, paradisfugler
Phonygamminae, (paradiskråker og manucoder)
Manucodia (manucoder)
M. ater, glansparadisfugl (Ny-Guinea)
M. jobiensis, purpurparadisfugl (Ny-Guinea)
M. chalybatus, krushalsparadisfugl (Ny-Guinea)
M. comrii, krøllparadisfugl (Ny-Guinea)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Purpurparadisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Purpurparadisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Purpurparadisfugl hos ITIS 
(en) Purpurparadisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Manucodia jobiensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manucodia jobiensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Krushalsparadisfugl

Krushalsparadisfugl (Manucodia chalybatus) er en paradisfugl som er utbredt i lavereliggende eviggrønn skog rundt om på Ny-Guinea, fra havet og opp til høyder omkring 1 700 moh, men den er mest vanlig omkring 500–600 moh. Arten er monotypisk og endemisk for øya.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Paradisaeidae, paradisfugler
Phonygamminae, (paradiskråker og manucoder)
Manucodia (manucoder)
M. ater, glansparadisfugl (Ny-Guinea)
M. jobiensis, purpurparadisfugl (Ny-Guinea)
M. chalybatus, krushalsparadisfugl (Ny-Guinea)
M. comrii, krøllparadisfugl (Ny-Guinea)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Krushalsparadisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Krushalsparadisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Krushalsparadisfugl hos ITIS 
(en) Krushalsparadisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Manucodia chalybatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Manucodia chalybatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manucodia chalybata – detaljert informasjon på Wikispecies
Krøllparadisfugl

Krøllparadisfugl (Manucodia comrii) er en paradisfugl som er utbredt på Trobriandøyene (Kiriwina og Kaileuna) og D'Entrecasteaux-øyene, like nord for sørøstspissen av Ny-Guinea. Arten trives i tropisk- og montan regnskog opp til minst 2 000 moh (Goodenoughøya). Arten er monotypisk og endemisk for Ny-Guinea.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

Paradisaeidae, paradisfugler
Phonygamminae, (paradiskråker og manucoder)
Manucodia (manucoder)
M. ater, glansparadisfugl (Ny-Guinea)
M. jobiensis, purpurparadisfugl (Ny-Guinea)
M. chalybatus, krushalsparadisfugl (Ny-Guinea)
M. comrii, krøllparadisfugl (Ny-Guinea)Populasjonen på Trobriandøyene blir av og til skilt ut som en egen underart; M. c. trobriandi, men den er lite differensiert og en slik deling mangler internasjonal aksept.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Krøllparadisfugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Krøllparadisfugl hos Artsdatabanken 
(en) Krøllparadisfugl hos ITIS 
(en) Krøllparadisfugl hos NCBI 
(en) Kategori:Manucodia comrii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Manucodia comrii – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manucodia comrii – detaljert informasjon på Wikispecies