Elise Mathilde Heilmann

Elise Mathilde Henriksen Heilmann (født 1. juni 1866 på Nøtterøy, død 19. januar 1944 i Kristiansand) var Norges første politikvinne.


== Familiebakgrunn ==
Datter av Rasmus Sanne Henriksen (1841 – 1922) og hustru Lise Marie Larsdatter. Mathilde Henriksen var den nest eldste av tolv søsken. Hun giftet seg 7. juli 1917 med forretningsfører Nils Heilmann Rasmussen og tok fra da av etternavnet Heilmann.


== Liv og virke ==
Man vet lite om hennes liv før 1900. Men ved århundreskiftet dukker hun opp som forretningsdame i Bergen. Her oppsøkte hun på fritiden ”vildfarne og forkomne, faldne kvinder” og begynte å gi dem husly og mat. I en periode på to år var hun bestyrerinne for ”Kvindehjemmet på Grini” i vestre Bærum. Fra 1907 til 1910 bestyrte hun ”Indremissionens Redningshjem for Kvinder” i Bergen. 1. juli 1910 ble hun ansatt ved Kristiansand politikammer som Norges første kvinnelige politibetjent. Det nyopprettede arbeidsfelt brakte Mathilde Henriksen i direkte kontakt med de mest vanskeligstilte i samfunnet, blant dem også prostituerte kvinner. Ifølge instruksen skal hun ”ved inspektion paa gaden” se til at barn og kvinner ikke forulempes eller ”øver uorden”, men ”faar tilstrækkelig beskyttelse og veiledning”. Man konstaterer raskt at ”Mathilde Henriksen viser sig overmaade skikket til denne vanskelige stilling”. En stilling som hun for øvrig beholdt til hun ble pensjonert ved oppnådd aldersgrense i 1932. Hun fortsatte imidlertid å bistå politiet med viktige saker også i årene som fulgte.


== Rykter og dramatisk rettssak ==
Etter et par år i tjenesten begynte det å versere rykter om at Mathilde Henriksen førte et usedelig liv og hadde barn uten å være gift. I februar 1913 ble hun derfor, av politimesteren, suspendert fra sin stilling. Hun anla injuriesak mot opphavsmannen til ryktene, en kollega ved politikammeret i Kristiansand. Tiltalte nektet å la seg avhøre. Riksadvokaten beordret derfor sak reist ved Borgarting og Agder lagdømme, en sak som i det videre forløp ble viet stor oppmerksomhet i landets presse. Hele 60 vitner ble innkalt. Dommen falt i august 1913. Utfallet var til Mathilde Henriksens fordel: hun vant saken og ble umiddelbart gjeninnsatt i sin stilling. Politisekretæren, som var kilden til bakvaskelsene, fikk 1 ½ års fengselsstraff og måtte i tillegg betale en større skadeserstatning til Heilmann.


== Kvinnelig politi etter henne ==
Ved Mathilde Heilmanns avgang i 1932 foreslo politimesteren at stillingen skulle inndras til fordel for en mannlig politibetjent. Daværende politifullmektig, Rynning-Tønnessen senior, argumenterte med mannens fysiske overlegenhet og mente at ansettelse av en kvinnelig politibetjent ”er at pynte seg med en blomst i knaphullet når man ikke har sko på benene”.
Denne holdningen førte til en rekke protester fra kvinneorganisasjoner og humanitære foreninger. Politiet i Kristiansand måtte gi etter for opinionspresset. Men det skulle ta tid før det ble alminnelig akseptert at kvinner kunne trekke i politiuniform. I dag er situasjonen en helt annen. Det kvinnelige innslaget i Agder politidistrikt omfatter nå 65 stillinger (2010). Kvinnenettverket, ledet av Hjørdis Tingstad Solås, bærer navn etter pioneren og kaller seg ”Mathildes efterfølgere”.


== Anerkjennelse ==
Polititjenesten ga Mathilde Heilmann en unik anledning til å utøve sine sterke sosiale interesser. På 75-årsdagen i 1941 ble hun treffende karakterisert med disse ordene: ”Mange hjem i Kristiansand minnes henne med takknemlighet for hva hun betød for dem i en vanskelig situasjon. Ikke så å forstå at hun overalt var like elsket, hun kunne være streng, måtte nok også være det undertiden. Men bak et strengt ytre banket det et varmt hjerte”.
I ettertid har politiet ved to anledninger hedret Mathilde Heilmann for hennes pionérinnsats. Første gang i 2000, da politikorpset, under ledelse av politimester Ansten Klev, la ned krans på graven. Senest på Kristiansand kirkegård i 2010, hundre år etter ansettelsen. Politimester Kirsten Lindeberg minnet Mathilde Heilmann med disse ordene: ”Hennes drivkraft lå i å være til hjelp for andre, og hun utviste et sjeldent sosialt engasjement sett i forhold til sin tid. Hun må ha vært modig og uredd”.  


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Andersen: ”Norges første kvinnelige politibetjent – en pionér”, i Norsk Politihistorisk Selskap, Årsskrift 2003, s 49 – 60.
Odd Hølaas: Norge under Haakon VII, 1905 – 1945, Oslo: Cappelen 1945, s 123 og 364.
Nina M. Rambøl: "En skammelig historie", i Hjemmet, nr. 47/2010, s 112 – 114.


== Eksterne lenker ==
Et lydopptak (seks minutters varighet) av en sending 30. august 2005 i NRK
En kort artikkel om Mathilde Henriksen/Heilmann, ”100 år med kvinnelig politi”
Bilder, bl.a. fra bekransning av Mathildes grav på Kristiansand kirkegård år, 30. juni 2000
Norges første politikvinne: Riksarkivaren redegjør for omstendigheter rundt rettssaken i 1913