jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kunståret 1867

Kunståret 1867 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1867.


== Hendelser ==
Verdensutstillingen i Paris


== Verk ==

George Henry Boughton – Pilgrims Going To Church.
Giuseppe Calì – Death of Dragut (Museum of Fine Arts, Valletta)
Edgar Degas – La famille Bellelli ferdigstilles (Musée d'Orsay, Paris).
Édouard Manet
Exécution de l'Empereur Maximilien du Mexique (Staatliche Kunsthalle, Mannheim)
L'Exposition universelle de 1867 ("The Universal Exhibition") (Nasjonalgalleriet, Oslo)
Vasilij Perov – The Drowned


== Priser ==
De neuhausenske priser:
maleri: Edvard Petersen
maleri: Vilhelm Rosenstand


== Fødsler ==
1. januar - Robert Tait McKenzie, amerikansk skulptør, speiderleder, idrettsstipendiat og kirurg (død 1938)
29. januar - Elisabeth Büchsel, tysk maler (død 1957)
8. februar - Michael Zeno Diemer, tysk maler (død 1939)
28. februar - Thomas Theodor Heine, tysk maler, tegner og satiriker (død 1948)
10. mars - Hector Guimard, fransk arkitekt, skulptør og formgiver (død 1942)
25. mars - Gutzon Borglum, amerikansk skulptør (død 1941)
10. april - George William Russell, irsk poet og maler (død 1935)
8. juli - Käthe Kollwitz, tysk tegner, grafiker og skulptør (død 1945)
23. juni - Robert Sterl, tysk maler (død 1932)
25. juli - Max Dauthendey, tysk dikter og maler (død 1918)
7. august - Emil Nolde, tysk ekspressionistisk maler (død 1956)
9. september - Ernst Oppler, tysk maler og etser (død 1929)
12. september - George Walter Caldwell, amerikansk lege, maler og forfatter (død 1946)
19. september - Arthur Rackham, engelsk illustratør (død 1939)
3. oktober - Pierre Bonnard, fransk maler (død 1947)
8. oktober - Gottlieb Elster, tysk billedhugger (død 1917)
19. oktober - Paul Hey, tysk illustratør og grafiker (død 1952)
11. november - Albert von Stockenström, svensk maler og skulptør (død 1954)
4. desember - Elvira Madigan, dansk sirkusartist (død 1889)


== Dødsfall ==
4. januar - Marianne Ehrenström - svensk forfatter, sanger, maler, pianist, kulturpersonlighet, og memoarforfatter (født 1773)
14. januar - Jean Auguste Dominique Ingres, fransk maler (født 1780)
28. februar - Jacques Raymond Brascassat, fransk maler (født 1804)
3. mars - J. L. Lund, dansk maler (født 1777)
5. mars - Carl Gustaf Qvarnström, svensk skulptør (født 1810)
6. mars - Peter von Cornelius, tysk maler (født 1784)
18. mai - Clarkson Frederick Stanfield, engelsk maler (født 1793)
25. november - Karl Ferdinand Sohn, tysk maler (født 1805)
4. desember - Sophie Fremiet, fransk maler (født 1797)
22. desember - Théodore Rousseau, fransk landskapsmaler (født 1812)
29. desember - Carlo Marochetti, fransk skulptør (født 1805)
James Pollard, britisk maler og gravør (født 1792)
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1867 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
André-Pierre Gignac

André-Pierre Gignac (født 5. desember 1985 i Martigues) er en fransk fotballspiller som siden 2015 har spilt i den mexicanske klubben Tigres de la UANL. Han er også en del av det franske landslaget. 
Gignac har spilt for tre andre klubber i sin karriere, som er Lorient, Pau og Toulouse fra Frankrike. 


== Landslaget ==
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Han ble tatt ut i Frankrikes EM-tropp til EM i Frankrike 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) André-Pierre Gignac – Olympedia 
(en) André-Pierre Gignac – FIFA 
(en) André-Pierre Gignac – UEFA 
(fr) André-Pierre Gignac – Ligue de Football Professionnel 
(fr) André-Pierre Gignac – LÉquipe 
(en) André-Pierre Gignac – Transfermarkt 
(en) André-Pierre Gignac – national-football-teams.com 
(en) André-Pierre Gignac – WorldFootball.net 
(en) André-Pierre Gignac – Soccerbase.com 
(en) André-Pierre Gignac – FootballDatabase.eu
Egbin gasskraftverk

Egbin gasskraftverk er et varmekraftverk ved Ikorodu utenfor Lagos i det sørvestre Nigeria. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 320 MW, fordelt på seks dampturbiner à 220 MW. Anlegget ble bygget ut fra 1980 med ferdigstillelse i 1986.
Brenselkilden er naturgass, og ustabile forsyninger fører til at reell utnyttet effekt bare er 100–600 MW.


== Eksterne lenker ==
Business Day: «Disruption of gas supply to Egbin lowers power supply », 14. august 2009
Afam kraftverk

Afam kraftverk er et varmekraftverk i Nigeria. Det har en installert produksjonskapasitet på drøye 500 MW.  Operatør er Shell. Brenselkilden er naturgass eller fyringsolje, og ustabile forsyninger fører til at reell utnyttet effekt bare er om lag 400 MW. I august 2009 var produksjonseffekten på 445 MW. 


== Eksterne lenker ==
Business Day: «Disruption of gas supply to Egbin lowers power supply », 14. august 2009.
Bionyt

BioNyt Videnskabens Verden er et dansk tidsskrift utgitt av Foreningen af Yngre Biologer – Biologisk Forum. 
BioNyt Videnskabens Verden er utgitt siden 1980, først under navnet BioNyt. 
BioNyt Videnskabens Verden er rettet mot videregående skoler – herav også mange i Norge – og konsentrerer seg om biologi, medisin og nyheter om naturvitenskap.
Bladet har ca. 4  utgaver hvert år, og distribueres til betalende abonnenter. 
BioNyt Videnskabens Verden driver også ei nettside, som oppdateres med nyheter og informasjon rettet mot bladets målgruppe. Der finnes det også en meget omfattende lenkesamling, samt en omfattende samling av spørsmål og svar.


== Eksterne lenker ==
Nettside
Blogg
Erling Fjellbirkeland

Erling Fjellbirkeland (født 21. februar 1911 i Fana, død 15. november 1986) var en norsk organisasjonsmann. Han var en av de mest sentrale personer i norsk utdannelses- og forskningspolitikk i etterkrigstiden.
Han studerte sosialøkonomi ved Universitetet i Oslo, og ble cand. oecon. i 1935. Han arbeidet deretter som statistiker hos Denofa, før han ble styrer ved Universitetets studentkontor i 1938. Han ble Studentsamskipnaden i Oslos første sjef i 1939, og hadde denne stillingen i 10 år, blant annet i de vanskelige krigsårene. Han stod bak planer om en storstilt utbygging av studentboliger i Oslo, og la forarbeidet til Statens Lånekasse. Han ble Lånekassens første sjef i perioden 1947–1950.Fjellbirkeland ble leder for det nyopprettede Norges Almenvitenskapelige Forskningsråd i 1949. Her var han leder frem til årsskiftet 1965/1966, da han overtok ledelsen av den nyopprettede Hovedkomiteen for norsk Forskning (senere Norsk Forskningspolitisk Råd). Fjellbirkeland hadde denne stillingen frem til han gikk av med pensjon i 1981.I Oslo var Fjellbirkeland studentby (nå del av Kringsjå studentby) oppkalt etter ham. Han var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.


== Referanser ==
Margarinfabrikken Norge

Margarinfabrikken Norge er et norsk aksjeselskap som ble stiftet i 1910, og som hadde fabrikkvirksomhet i Bodø, Tromsø og på Bjølsen i Oslo. Firmaet ble kjøpt opp av Norges Kooperative Landsforening (NKL) i 1911. 


== Fabrikkbygningen i Oslo ==

Fabrikkbygningen på Bjølsen (Stavangergata 42) ble bygget mellom 1926 og 1927 og satt i drift i 1929, noe som blant annet var starten på NKLs industrivirksomhet. Arkitekten bak bygningen er Thorvald Astrup. Bygningen er konstruert kraftig og har fem etasjer, med smale vertikale åpninger i fasaden mellom andre og fjerde etasje, noe som skaper en regelmessig søylestruktur. Første etasje har rundbuede vinduer, mens trappetårnet i femte etasje har en kuppel. Det har også vært en portbygning som tilbygg over to etasjer. Stavangergata 42 er oppført på byantikvarens gule liste, og hovedbygningen har vernestatus bevaringsverdig.
Margarinfabrikken Norge i Oslo ble solgt for 47 millioner kr i 2006 til Omsorgsbygg Oslo KF, som bygde om fabrikken til Norges største barnehage. Barnehagen åpnet offisielt høsten 2010 og huset da 16 avdelinger og 288 plasser (storbarnsekvivalenter). Byggets karakter gir muligheter til spennende temarom, blant annet klatrerom og vannlekerom. Barnehagens utearealer er et større utendørsanlegg for opphold, leke- og læringsaktiviteter for barnehagen.


== Bodø ==
I 1936 åpner Margarinfabrikken Norge i Bodø.


== Tromsø ==
I 2003 selges Margarinfabrikken Norge på Elverhøy i Tromsø.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Margarinfabrikken Norge». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Liste over Norges største selskaper 2009

Liste over Norges største selskaper 2009 viser rangering av selskap etter omsetning, med tilhørende årsresultat for regnskapsåret 2009 – utført av avisen Dagens Næringsliv. Tall i 1000 kroner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Jazz Kamikaze

JazzKamikaze (startet i 2005) er et København-basert band med medlemmer fra Danmark, Norge og Sverige.
Bandet kan ikke direkte settes i noen musikalsk bås. De spiller en blanding av be-bop, funk, fusion, rock og hiphop.
I Norge har de vært å høre på blant annet Kongsberg Jazzfestival og Molde jazzfestival.

Dette er unge musikere som byr på seg selv og sitt talent uten nevneverdige ryggsekker og tradisjoner, der Coltrane og Coldplay gjerne leker gjemsel med hverandre – og der Genesis og Radiohead lusker rundt i kulissene.


== Diskografi ==
Supersonic revolutions, (2010) – SevenSeas Music
The revolution's in your hands (EP), (2009) – SevenSeas Music
Emergin pilots (EP), (2008) – SevenSeas Music
Travelling at the speed of sound, (2007) – Stunt Records
Mission I, (2005) – Stunt Records


== Priser ==
Jazzkamikaze ble i 2005 vinner av Young Nordic Jazz Comets


== Medlemmer ==
 Morten Schantz (1980) - piano/vokal
 Daniel Heløy Davidsen (1978) - gitarer
 Marius Neset (1985) - saksofon
 Kristor Brødsgaard (1979) - bass
 Anton Eger (1980) - trommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) JazzKamikaze – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) JazzKamikaze på Discogs 
(en) JazzKamikaze på MusicBrainz 
(en) JazzKamikaze på Songkick 
(en) Jazz Kamikaze på MySpace
JazzKamikaze på Facebook
Special Team Six

Special Team Six (ST6) er en multinasjonal politistyrke som ble dannet etter Kosovokrigen. Enheten er en del av FNs politi. Dens hovedoppgave er ganske enkelt å være politi og håndtere farlige situasjoner forårsaket av etnisk vold mellom albanere og serbere i Kosovo. Høyrisiko-arrestasjoner er også en oppgave for ST6, samt sikkerhet for diplomater. Foruten dette omfatter oppgavene det som politi-spesialstyrker vanligvis er opplært til, så som for eksempel gisselsituasjoner. 


== Medlemmer ==
Alle medlemsland i FN kan bidra med personell til enheten. De må ha bakgrunn fra politi-spesialstyrker. Land som har eller har hatt personell i ST6 er:

 Tyskland: GSG 9 and SEK
 Østerrike: EKO Cobra
 Norge: Beredskapstroppen
 Sverige: Nationella insatsstyrkan
 Tsjekkia: Útvar rychlého nasazení


== Eksterne lenker ==
kosovo.pdf
Risikerer livet på hemmelig oppdrag (Oppdatert: 11.01.06 kl. 20:52  Publisert: 11.01.06 kl. 20:50)TROND EIDE
Special Team Six - Military Photos(01-12-2004)
*Request* UN Special Team 6 pics - Military Photos(04-06-2005)
Overspenningsvern

Overspenningsvern er en beskyttelse mot uventede endringer i en elektrisk spenning. 
Særlig plutselige og høye elektriske spenninger kan skade finere elektronisk utstyr (elektronikk), slike spenningsvariasjoner kan skyldes lynnedslag. Dersom det er sannsynlig at det kan oppstå skadelige overspenninger i et elektrisk anlegg, skal det monteres overspenningsvern i henhold til kravene gitt i FEL § 25 og i NEK 400-4-44 punkt 443 og 534.
I store deler av Norge er kraftnettet fortsatt IT-nett (isolated terra), hvor man i stedet for egen nøytral framføringsledning beskytter de tre kraftframføringslinjene med et overspenningsvern koblet til jord. Ved de lokale transformatorene er da nøytralpunktet (nullpunktet) hvor de tre (trefase) kraftlinjene møtes, beskyttet med overspenningsvern som fastslår forskjell mellom inn- og utgående spenning, samt nøytralpunktsavleder som kobler framføringsnettet til jord. På denne måten slipper man å framføre egen nøytral-ledning til forbrukerne.


== Typer ==
Overspenningsvern brukt i elektriske installasjoner kan inndeles i følgende tre hovedområder: 

Grovvern (Type 1) monteres i fordeleren bak overstrømsvernet slik at koblingsledningen mellom overstrømsvernet og hovedjordskinnen er sikret av overstrømsvernet (automatsikring/smeltesikring). Grovvernet skal beskytte installasjonen mot umiddelbare eller langsiktige skadevirkninger og gir ikke alltid tilstrekkelig beskyttelse av ømfintlig elektronisk utstyr.
Mellomvern (Type 2) brukes som hovedvern i områder med liten hyppighet av overspenninger, eller som mellomvern etter et hovedvern. Brukes til IT- og TN-nett.
Finvern (Type 3) monteres så nær som mulig det utstyret som skal beskyttes. Finvernet skal beskytte utstyr mot å bli ødelagt av overspenningspulser og brukes ofte i forbindelse med elektronisk utstyr. Finvern kalles også sekundærvern. Det skal alltid være forankoblet et mellomvern i anlegget før finvern kan benyttes.


== Bilder ==

		


== Se også ==
Motorvern
Queensland Museum

Queensland Museum er delstatsmuseum for den australske delstaten Queensland. Museet har fem avdelinger, to i Brisbane (South Brisbane og Woolloongabba) og delstatens regionale sentere Ipswich, Toowoomba og Townsville (ref). Museet mottar bevilgningene sine fra delstatsmyndighetene i Queensland.


== Historikk ==
Queensland Museum ble grunnlagt av Queensland Philosophical Socitiy 20. januar 1862. I den første tiden hadde museet flere midlertidige hjem i Brisbane, blant annet The Old Windmill (1862–1869), Parliament House (1869–1873) og General Post Office (1873–1879). Museets første profesjonelle kurator var Karl Theodor Staiger.
I 1879 sto en ny museumsbygning klar i William Street i Brisbane som var museets hjem frem til det flyttet inn i Exhibition Hall (nå kalt Old Museum) på Gregory Terrace i Brisbane forstaden Bowen Hills i 1899.
I 1986 flyttet museet til Queensland Cultural Centre på South Bank ved siden av Queensland Art Gallery.


== Utstillinger ==

En av utendørs utstillingene er Dinosaur Garden med fullskala modeller av Tyrannosaurus rex og Triceratops dinosaurene. Museet har også utstilt «Mephisto», det eneste originale eksemplaret av den tyske første verdenskrigs stridsvognen A7V. Stridsvognen ble erobret av australske styrker under det andre slaget ved Villers-Bretonneux under første verdenskrig. Den australske flypioneren Herbert Hinklers Avro Avian er også utstilt.


== Undermuseer ==
I 1987 besluttet museet at de trengte mer plass for å utstille sin samling av  hestedrosjer og kjerrer og åpnet Cobb & Co Museum i Toowoomba. Museum of Tropical Queensland er et undermuseum i Townsville.


== Eksterne lenker ==
Queensland Museum
Naro-1

Naro-1, er en sørkoreansk bærerakett, som tidligere het Korea Space Launch Vehicle (KSLV). Dette er landets første egenutviklede bærerakett som ble skutt opp første gang 25. august 2009. Bæreraketten er konstruert av landets romfartsmyndighet, KARI, sammen med Korean Air der russiske Khrunichev bidro til første trinn. Utskytningen skjedde fra landets nye utskytnings- og forskningsinstallasjon, Naro romfartssenter. Det offisielle navnet til den første KSLV-raketten, KSLV-I er Naro, som er det samme som regionen der romfartssenteret ligger.Oppskytningen ble mislykket ettersom en ikke klarte å frigjøre satellitten som bæreraketten hadde med seg fra raketten. Satellitten kom dermed i gal posisjon og ble ubrukelig. Også det andre oppskytningsforsøket 10. juni 2010 ble mislykket fordi bæreraketten eksploderte åtte minutter etter oppskytning.
Bæreraketten består av to trinn, med en startvekt på 140 tonn og en løftekapasitet på 100 kg.


== Oppskytninger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
KARI (Korea Aerospace Research Institute)
KSLV
Steinbjørn B. Jacobsen

Steinbjørn Berghamar Jacobsen (født 30. september 1937 i Sandvík, død 12. april 2012 i Tórshavn) var en færøysk lærer og forfatter. Han er særlig kjent for sine barnebøker, men skrev også dikt, noveller, romaner, skuespill og erindringer.
Han gikk realskole i Tvøroyri, og var så til sjøs ved Grønland og Island frem til 1958. Han gikk deretter ved Askov højskole, og arbeidet som lærer ved en rekke skoler i Danmark i begynnelsen av 1960-årene. Jacobsen tok så eksamen i syv fag, og var så lærer ved Sankt Frans skúli i Tórshavn 1965–1966, og lærer i Húsavík på Sandoy 1966–1970. Han var også kommunalsekretær i Húsavíkar kommuna 1966–1970. Rektor ved Føroya Fólkaháskúli 1970–1980, og etter en periode utenlands fikk han fast jobb ved Tórshavnar kommunuskúli i 1981. Han hadde også årskontrakt ved Fróðskaparsetur Føroya 1982–1983, og permisjon 1989–1991. Jacobsen pensjonerte seg i 1997.
Jacobsen var med på å stifte Folkefylkingen mot EEC (Fólkafylkingin móti EEC) i 1971. Han var også aktiv i Havnar Ungmannafelag, og var styremedlem i Føroya Rithøvundafelag 1967–1979. Han var redaktør i Varðin sammen med Gunnar Hoydal 1977–1981, og styremedlem i det nystiftede Móðurmálslærarafelagið 1981–1987.
Han ble tildelt M.A. Jacobsens Heiðursløn for barnelitteratur i 1977, sammen med Bárður Jákupsson. Jacobsen ble senere tildelt prisen individuelt for henholdsvis skjønnlitteratur og barnelitteratur i 1981 og 1985.


== Bibliografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Steinbjørn B. Jacobsen hos Rithøvundafelag Føroya
Steinbjørn B. Jacobsen hos Føroya Lærarafelag
Steinbjørn B. Jacobsen på snar.fo
SC 07 Bad Neuenahr

SC 07 Bad Neuenahr er en tysk fotballklubb fra byen Bad Neuenahr-Ahrweiler, sør for Bonn i Rheinland-Pfalz. Klubben er sterkt dominert av suksessen til kvinnefotballaget, som ligger på en tiendeplass på evighetstabellen etter avsluttet sesong 2009/10.


== Historie ==
Klubben ble stiftet i 1907, noe navnet henspiller på, og klubben er dermed en av de eldste fotballklubbene i delstaten. Herrelaget har aldri hatt noen suksess å snakke om, og finnes godt nede i divisjonssystemet under navnet Ahrweiler, da SC 07 Bad Neuenahr er juniorpartner i en sammenslåing mellom de to klubbene.
Kvinnelaget var også tidlig ute da de ble stiftet den 20. juni 1969, på et tidspunkt kvinnefotball var formelt forbudt av DFB, det tyske fotballforbundet. Laget ble fort regionens beste lag, og de kom med i det første tyske mesterskap i 1974. Imidlertid fikk de god motstand av Bonner SC og Bergisch Gladbach, og de kom ikke langt før de noe overraskende i 1978 vant hele mesterskapet. Dette er per avsluttet sesong lagets eneste seier.
Imidlertid var laget etablert i toppen, og i 1980, 1981 og 1983 ble det semifinale. Også i cupen gikk det bra, i den første cuprunden, i 1980-81, ble det semifinale. Den påfølgende cupen og cupen i 1983-84 endte også med semifinale for laget. I 1985-86-cupen ble det også en semifinale, men deretter stoppet det. TuS Ahrbach tok over dominansen fra regionen, og Bad Neuenahr ble mer tilbaketrukket. 
Da Bundesliga ble startet opp i 1990, var Bad Neuenahr med i første sesong, men rykket ned. Laget rykket opp igjen i 1993, men rykket igjen rett ned i 1994. Laget lå an til å bli et heislag, da de rykket opp neste år for å rykke ned igjen i 1995-1996-sesongen. Laget greide å kvalifisere seg til den forente Bundesliga. Med ett poengs margin lyktes laget å ikke rykke ned i første sesong. Det samme skjedde i sesongen etter, men i neste sesong overrasket laget med en sjetteplass, poengmessig nærmere førsteplassen enn nedrykk. Etter fire sesonger på den nedre halvdel kom laget kraftig tilbake i 2004-05-sesongen, da laget presterte en femteplass. De fulgte opp med en fjerdeplass sesongen etter, og vinglet mellom de to plassene helt til de i 2008-09-sesongen igjen var rett over nedrykksstreken. De fulgte opp med en sjetteplass sesongen etter.
I cupen fikk laget noen stygge resultater fram til de i 1998 kom til kvartfinalen. Deretter hadde Bad Neuenahr en god del hederlige tap, flere på straffer, mot blant annet mot storlagene 1. FFC Frankfurt og Turbine Potsdam.


== Litteratur ==
Grüne, Hardy (2001). Vereinslexikon. Kassel: AGON Sportverlag ISBN 3-89784-147-9


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) SC 07 Bad Neuenahr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Das deutsche Fußball-Archiv historiske tyske ligatabeller (på tysk)
Nikolaj Ryzjkov

Nikolaj Ivanovitsj Ryzjkov (russisk: Николай Иванович Рыжков, født 28. september 1928) er en tidligere sovjetisk tjenestemann og senere russisk politiker. 
Han var Sovjetunionens statsminister fra 27. september 1985 til 26. desember 1990, under Mikhail Gorbatsjov. Han ble innlagt på sykehus i desember 1990 med hjerteproblemer, og 26. desember vedtok Sovjetunionens høyesterett en lovendring som erstattet ministerrådet med ministerkabinettet. Den nye strukturen var ikke på plass før 14. januar 1991, da Valentin Pavlov overtok som statsminister av USSR. 
Da Ryzjkov var tilbake etter sykehusoppholdet stilte han som kommunistpartiets kandidat ved Presidentvalget i Russland 1991. Boris Jeltsin vant dette valget med god margin, Ryzjkov fikk under 17% av stemmene, og han trakk seg etter dette fra politikken. Han ble senere valgt inn i Dumaen i 1995.
I 2008 ble han gjort til Nasjonalhelt av Armenia.


== Referanser ==
Anema e core (sang)

«Anema e core» er en italiensk sang med melodi av Salvatore d'Espositio og tekst av Domenico Titomanlio.


== Den originale napolitanske versjonen ==
Den ble først introdusert  i 1950, fremført av tenoren Tito Schipa.
Tre sett med engelsk tekst har blitt skrevet til denne sangen.


== «Until» ==
Det første settet med engelsk tekst ble skrevet av Sylvia Dee og Sidney Lippman. Den best kjente innspillingen av denne sangen var med Dinah Shore og ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-4478 (78-plate)Den ble også spilt inn på plate av Dean Martin 19. november 1951 og utgitt av Capitol Records med katalognumrene 1938 (78-plate) og F-1938 (single).En innspilling av sangen ble gjort 16. desember 1951 av Johnny Desmond og utgitt av Coral Records med katalognummerDet var også instrumentalversjoner med Frankie Carle and His Orchestra samt the Freddy Martin Orchestra.


== «Anema e core»/«With All My Heart and Soul» ==
Et annet sett med engelsk tekst ble skrevet av Manny Curtis og Harry Akst. Denne versjonen ble noen ganger spilt inn på plate under den italienske tittelen og noen ganger under den engelske titelen: «With All My Heart and Soul».
I 1953 var den med i Broadway-musikalen John Murray' Anderson's  Almanac med ny tekst av Curtis og Akst.
Den største hitversjonen ble spilt inn av Eddie Fisher with Hugo Winterhalter's orchestra and chorus i Weston Hall, New York city, 11. februar 1954. Den ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-5675 (78-plate)og 47-5675 (single) (i USA). Den ble også utgitt på His Master' Voice EA 4167, på His Master's Voice (S) X 7981 og på His Master's Voice A.L. 3428 (sistnevnte i Norge).
Perry Como with Mitchell Ayres' and His Orchestra spilte inn sangen i Manhattan Center, New York City, 28. august 1954 og utgitt av RCA Victor Records 20-4269 (78-plate). Produsent var Charles Grean.Michael Bublé har gjort en innspilling av sangen nylig.
En innspilling, med Connie Francis, inneholder mesteparten av den italienske teksten med noen deler av Curtis' og Aksts tekst.


== «How Wonderful to Know» ==
Et annet sett med engelsk tekst ble skrevet av Kermit Goell. Den ble spilt inn på plate av Joan Regan, Cliff Richard, Caterina Valente og Andy Williams.


== «Srcem i dusom» ==
«Srcem i dusom», en versjon på serbokroatisk, ble spilt inn på plate i 1963 av den kroatiske jazz- og schlagersangeren Stjepan Dimi Stanic på etiketten PGP RTB.


== Norsk versjon ==
Georg Otto har skrevet en dansk tekst som den norske bygger på. Den norske tittelen er «Det skjønneste på jord».


=== Innspilling ===
Arild Berggren med Arne Bendiksens orkester. Arr.: Arne  Bendiksen. Utgitt på 78-platen Philips P 53028 H i 1955.


== Listeplasseringer ==
Eddie Fishers versjon kom på den amerikanske Billboard Best Sellers In Stores-listen 31. mars 1954 og lå der i 14 uker med nummer 19 som høyeste plassering.Sangen lå også på Cash Box magazine best selling records-listen samme år med nummer 12 som høyeste plassering.


== Referanser ==