jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ragnar Paulsen

Ragnar Paulsen (født 8. juli 1921, død 18. august 1998) var en norsk fotballspiller for Viking FK (79 A-kamper) og fikk sølv i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1947.  Ragnar var bror til Viking-spillerne Odd Paulsen og Inge Paulsen, som også var Frankrikeproff. Han var bestefar til Brede Paulsen Hangeland.


== Referanser ==
Fabiana de Oliveira

Fabiana Alvim de Oliveira (født 7. mars 1980 i Rio de Janeiro) er en brasiliansk volleyballspiller som deltok i  de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London.
Hun ble olympisk mester i volleyball under OL 2008 i Beijing. Det brasilianske kvinnelandslaget vant turneringen foran USA og Kina. 
Fire år senere, under OL 2012 i London vant hun en ny olympisk gullmedalje i volleyball. Brasil vant kvartfinalen med 3-2 over Russland, og i semifinalen vant de med 3-0 over Japan. Finalen mot USA endte 3-1 til Brasil. 
Hun vant også gull i de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico. Brasil vant volleyballturneringen for damer foran Cuba og USA.  


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing – Gull i volleyball, kvinner  Brasil
 2012  London – Gull i volleyball, kvinner  Brasil


== Eksterne lenker ==
(en) Fabiana de Oliveira – Olympedia 
(en) Fabiana de Oliveira – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pt) Fabiana de Oliveira – Brasils olympiske komité 
(en) Fabiana de Oliveira – World of Volley
Fernanda Garay

Fernanda Garay Rodrigues (født 10. mai 1986 i Porto Alegre) er en brasiliansk volleyballspiller som deltok i  de olympiske leker  2012 i London.
Hun ble olympisk mester i volleyball under OL 2012 i London. Det brasilianske kvinnelandslaget vant turneringen foran USA og Japan. Brasil vant kvartfinalen med 3-2 over Russland, og i semifinalen vant de med 3-0 over Japan. Finalen mot USA endte 3-1 til Brasil. 
Hun vant også gull i de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico. Brasil vant volleyballturneringen for damer foran Cuba og USA.  


== OL-medaljer ==
 2012  London – Gull i volleyball, kvinner  Brasil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fernanda Garay – Olympics.com 
(en) Fernanda Garay – Olympic.org 
(en) Fernanda Garay – Olympedia 
(en) Fernanda Garay – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pt) Fernanda Garay – Brasils olympiske komité 
(en) Fernanda Garay – European Volleyball Confederation 
(en) Fernanda Garay – World of Volley
Holsjordet

Holsjordet på Lillehammer, består av 85 boenheter. De er to juridiske sameier med et felles styre. På Holsjordet er det god plass med felles lekeområder, og andre aktivitetsområder.
Holsjordet 1 ble bygget høsten/vinteren 1993. Våren 1994 sto 56 boenheter ferdige for innflytting. Sommeren 1995 ble utbygging av 29 boenheter begynt på Holsjordet 2.


== Eksterne lenker ==
Holsjordet
Trasop skole

Trasop skole er en barneskole (1. til 7. trinn) i bydel Østensjø i Oslo. Skolen ble innviet 24. februar i 1958. 


== Historie ==
Etter etableringen i 1958 ble skolen tilført nye bygg i 1961 og 1963. Skolen ble fort for liten selv med utbyggingene, og det ble satt opp midlertidige skolebrakker i skolegården. Brakkene ble stående i 30 år. 
I 1981 ble skolen slått sammen med Godlia skole og ble en barne- og ungdomsskole med navnet Trasop/Godlia skole. I 1990 kom elever fra Østensjø til ungdomstrinnet ved skolen, etter at Skøyenåsen skole var lagt ned. Skøyenåsen ble igjen åpnet som ungdomsskole i 1996, og Trasop/Godlia skole ble da en ren barneskole. 
Høsten 1997 ble det skoleplikt for seksåringer som konsekvens av den såkalte seksårsreformen. Dette førte til økt elevtall, og i 1998 ble Trasop/Godlia skole delt opp igjen, og Godlia skole og Trasop skole ble drevet videre som to selvstendige skoler. 
Utover 2000-tallet ble det gjennomført en rekke rehabiliteringer av skolebyggene til Trasop skole.


== Rektorer ==
2000–2018: Elisabeth Fremmergård
2019–: Nina Liholm


== Kjente elever ==
Benedicte Adrian (født 1963)
Linn Skåber (født 1970)
Liv Gulbrandsen (født 1974), politiker, skuespiller og litteraturformidler
Tshawe Baqwa (født 1980), norsk rapper og programleder
Erlend Mørch (født 1994), skuespiller, tekstforfatter og journalist
Sander Øverjordet (født 1996), norsk håndballspiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 15. juni 2020.
Hekla Stålstrenga

Hekla Stålstrenga er et norsk band som spiller folkemusikk/folkrock basert på nordnorsk tradisjonsmusikk. Hekla Stålstrenga består av Ragnhild Furebotten (fele og låtskriver), Tore Bruvoll (gitarer og låtskriver), Anne Nymo Trulsen (sang, trøorgel og låtskriver), Trond-Viggo Solås (bass) og Ole-Jakob Larsen (trommer). 
Bandet er resultatet av samarbeidet mellom felespiller Ragnhild Furebotten og gitarist Tore Bruvoll. De startet samarbeidet i 2005 og ga albumet Hekla Stålstrenga i 2008 mens de fortsatt var en duo. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2008 i klassen folkemusikk/gammaldans. I 2011 ble albumet Makramé gitt ut under navnet Hekla Stålstrenga. Albumet ble nominert til Spellemannprisen 2011 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk og var i tillegg inne på VG-lista. De vant Folkelarmprisen 2014 i klassen årets folkemusiker. De er blitt nominert til Spellemannprisen 2013 for Dyrandé til Spellemannprisen 2016 for Ventetid og til Spellemannprisen 2019 for Elske og ære, alle i klassen viser.


== Diskografi ==
AlbumHekla Stålstrenga (ta:lik, 2008) under navnet Ragnhild Furebotten & Tore Bruvoll
Makramé (ta:lik, 2011)
Dyrandé (ta:lik, 2013)
Hjertebank - Live med NOSO (ta:lik, 2014)
Ventetid (ta:lik, 2016)
Velkommen Inn (ta:lik, 2017)
Elske og ære (ta:lik, 2019)
Skravla gård (ta:lik, 2021)SinglerFolketonen (ta:lik, 2012)
Båtbygger Jo (ta:lik, 2013)
Vise ved Vintersolkverv (ta:lik, 2013)
Barn som spør (ta:lik, 2015)
Vinter (ta:lik, 2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hekla Stålstrenga på Discogs 
(en) Hekla Stålstrenga på MusicBrainz 
(en) Hekla Stålstrenga på Last.fm
Den canadiske medaljen for fredsbevarende tjeneste

Den canadiske medaljen for fredsbevarende tjeneste (engelsk: Canadian Peacekeeping Service Medal, fransk: Médaille canadienne du maintien de la paix) er en canadisk medalje innstiftet i 1988 til påskjønnelse av deltagelse i FNs fredsbevarende styrker. Medaljen ble bestemt innført i forbindelse med at FNs fredsbevarende styrker i 1988 ble tildelt Nobels fredspris, men ble ikke satt i produksjon. I 1996 vedtok Canadas parlament at medaljen skulle deles ut. Den tildeles også for deltagelse i annen fredsbevarende tjeneste enn den som direkte utføres av FN-styrker. 


== Utforming ==
Den canadiske medaljen for fredsbevarende tjeneste er i sølvfarget metall og er 36 mm i diameter. På avers har den tre FN-soldater, et motiv som er hentet fra Fredsbevaringsmonumentet i Ottawa. En due i flukt finnes over soldatene, som er flankert av lønneblad på hver side ved medaljekanten. Langs kanten står innskriften «PEACEKEEPING» i en bue øverst og «SERVICE DE LA PAIX» i en bue nederst. På reversen finnes et lønneblad med dronning Elisabeth IIs monogram. Motivet omgis av laurbærkvister. Nederst langs kanten står innskriften «CANADA».Medaljen har et rektangulært oppheng som medaljebåndet løper gjennom. Opphenget har et lønneblad, motivet fra Canadas flagg. Medaljebåndet har en bred lys blå midtstripe flankert av striper i hvitt. Lyst blått er hovedfargen i FNs flagg og gjenfinnes i medaljebåndene for FN-medaljen. Utenfor dette er det striper i rødt og grønt. Hvitt symboliserer fred og grønt tjeneste. Rødt og hvitt er Canadas farger siden 1921.Bruce W. Beatty har utformet medaljen.


== Tildeling ==
Den canadiske medaljen for fredsbevarende tjeneste tildeles for 30 dagers tjeneste. Også tjeneste i andre FN-innsatser enn FN-styrker, politioperasjoner og operasjoner ledet av andre internasjonale organisasjoner som NATO, Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, Organisasjonen av amerikanske stater, International Commission for Supervision and Control i Indokina, Multinational Force and Observers i Midtøsten, European Community Monitor Mission i det tidligere Jugoslavia, Den høye representant for Bosnia-Hercegovina, INTERFET i Øst-Timor og ulike andre observatørgrupper. Deltagelse i Koreakrigen, Gulfkrigen, ISAF i Afghanistan og flere NATO-operasjoner kvalifiserer ikke til medaljen. Medaljen kan tildeles posthumt og overlates da til nærmeste pårørende.Omkring 125 000 canadiere kvalifiserer til medaljen og inntil juni 2010 var den utdelt til 74 221 mottagere.


== Referanser ==
Nådens veg

Nådens veg eller Nådevegen (norrønt: Liknarbraut) er et kristent dikt skrevet på Island enten omkring 1250-1275 eller på 1300-tallet. I form og innhold er diktet en lovsang til korset – et «krosskvede», skrevet i versmålet dróttkvætt.

Diktet er i tre deler: Innledningen (vers 1-12) skildrer den unge, anonyme forfattens intensjon, og inneholder en bønn om Guds nåde og om inspirasjon fra det høye. Stevbolken (vers 13-29) skildrer lidelseshistorien, med et stev som gjentas symmetrisk som siste halvdel av vers 13, 17, 21, 25 og 29: «Kristi kross kan gjeva / kraft til manneborni / Herlegdomen heidrar / høgste kongen all stad.» (Røkkes gjendiktning). Den siste delen (vers 30-52) er en lovprisning av korset og Kristus, med en serie kenninger, omskrivinger og sammenligninger.
Diktet blir vurdert som en ny fase i den norrøne kristne litteraturen: «Liknarbraut minder, her og der, om de ældre religiøse kvad. Men laanene som kan findes, tjener bare til at fremhæve arbeidets sikre indre selvstændighet; Kristus-anskuelsen er klarere end før, inderligheten større, kraften friere, – svindet i rækken av kenningar har gjort strofen ryddigere, Liknarbraut forbereder Lilja». «Når Liknarbraut virker dypere, personligere, med mer inntrengende makt enn f.eks. det eldre Harmsol er det stilen som i alt vesentlig skaper forskjellen; [den] er ledigere, lettere, uttrykksfullere. [...] Det er nok kenningar i Liknarbraut, også intetsigende kenningar av den gamle art. Men flere er de som er erobret av det religiøse følelsesliv (ingen gir plass for den gamle mytologi).»Finnur Jónsson har pekt på hvordan dikteren bruker Alltinget som lignelse for dommedag: «En højst ejendommelig, islandsk vending findes i Liknarbraut (v. 26), hvor det hedder: 'enhver sværdtings-vånd [mand] på jorden skal skynde sig til altinget [ɔ: den sidste dom] til møde med gud'. Vi finder her den samme ævne som i homilierne til at finde de udtryk og billeder, som bedst forstodes af tilhørere og læsere og derfor bedst kunde præge sig i hukommelsen; allevegne finder vi den umiddelbare anskuelighed og forståelighed i sprogets mest gennemsigtige solglans.»  Røkkes gjendiktning bruker her «Fort má alle fara / fram or grav til altings, rákar der den rette / rádgjevar gode.», mens Orglands gjendiktning omskriver dette til «ottefull skal kvar då / skunda seg frå gravi / til stemnemót med Han som / for oss tek siste avgjerd.»
Teksten er bevart i det samme manuskriptet som 1100-tallsdiktet Harmsól.
Diktet er oversatt til norsk to ganger. Først av Olav Røkke med tittelen Nådevegen i antologien Norrøne kristenkvæde 1928, sist av Ivar Orgland i boka Nådens veg, 1994. Orglands gjendiktning ble i 2000 grunnlag for et korverk med musikk av Wolfgang Plagge, innspilt av Ensemble 96 i 2002.


== Referanser ==
Albin Egger-Lienz

Albin Egger-Lienz (født 29. januar 1868, død 4. november 1926 i St. Justina-Rentsch i Bolzano i Italia ) var en østerriksk maler. Som kunstner hadde han en forkjærlighet for landlige sjangerscener og historiemaleri. Han regnes som en av landskapet Tirols viktigste malere.
Albin Egger-Lienz ble født i Dölsach-Stribach i nærheten av Lienz i Tirol i Østerrike. 
Han fikk opplæring av faren som var kirkemaler, men studerte seinere historiemaleri ved kunstakademiet i München under innflytelse av landsmannen Franz Defregger og den franske maleren Jean-François Millet. I 1899 flyttet han til Wien. Etter 1900 utviklet Egger-Lienz sin formelle kunststil i en ekspressiv, monumental retning påvirket av den sveitsiske symbolisten og jugendmaleren Ferdinand Hodler. 1911-1912 var han professor ved kunstskolen i Weimar og tjente seinere som krigsmaler under den første verdenskrig. I 1918 takket han nei til et professorat ved akademiet i Wien og slo seg ned i Sør-Tirol.
Av verkene hans kan nevnes den gripende krigsskildringa «Korset» (i Innsbruck) og «Kong Etzels inntog i Wien» (i Wien). «Bordbønnen» og «Middagsmåltidet» er typisk for den forenklede, folkelige kunsten han utviklet seinere i karrieren. Han er representert i Leopold Museum i Wien.


== Eksempler på malerier ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Albin Egger-Lienz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Albin Egger-Lienz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Harmsol

Harmsól er et kristent dikt skrevet på Island på 1100-tallet av «munken Gamle» i Þykkvabær kloster, en mann som vi ellers ikke vet annet om enn at han også skal ha diktet en drápa om døperen Johannes som nevnes i den islandske Jóns-soga . Tema for diktet er «den såre tregen [angeren], den ytste domen, og vona om nåde.»
Den dag i dag virker kvadet levende; det er adlet av skaldens trang til 'hjertets renhet' og gjennemglødet av hans hvilesøkende Krist-tro

Harmsol er eit dikt som når høgt med sin ekte og inderlege tone

Teksten er bevart i det samme manuskriptet som 1200-tallsdiktet Liknarbraut: AM 757a. 
Diktet har 65 vers, og «Kilderne til digtet er rimeligvis de almindelige prædikener og teologiske lærebøger, som benyttedes i middelalderen.» Diktet er «et angerdigt og fremhæver, efter en påkaldelse af guds hjælp og støtte, hvor nødvendigt det er at angre, opregner forskellige begåede synder og forklarer guds nåde i sendelsen af sin enbårne søn; herpå beskrives Kristi korsfæstelse og død, opstandelse og himmelfart, samt dommedagen. Digteren råder til at forlige sig med gud, da livet er kort og dødsstunden uvis, og fremdrager bibelske eksempler på angrende syndere; til slutning påkaldes gud, jomfru Marie og hellige mænd.» «Liksom dei gamle skaldane brukar diktaren ofte «kjenningar», godkjende nemningar, eit slag bilete, for mange av dei ting han fører fram i kvadet, slike som himmelen og jordi, Gud og mannen. I staden for Gud er soleis ofte nytte nemningar for kongen, og menneski er likna i hop med herfolk.»Diktet er oversatt til norsk to ganger. Først av Kr. Audne med tittelen Sorgarsoli i antologien Norrøne kristenkvæde 1928, sist av Ivar Orgland i boka Harmsól, 1991. Deler av Orglands gjendiktning er brukt i korverk av Wolfgang Plagge, innspilt av Nidaros domkor i 2010.


== Referanser ==
Kastrup Værk

Kastrup Værk var en fajansefabrikk i Kastrup på Amager ved København. 
Fabrikken ble grunnlagt omkring 1750 av den tyske stenhuggersvenn Jacob Fortling. Som én av flere fikk han tillatelse til å bryte kalksten på øya Saltholm. Han oppførte en rekke bygninger, deriblant et teglverk, en kalkovn, fajansefabrikk og en hovedgård. Fortling døde i 1761, og hans enke solgte verket i 1763 til Jacob Stentzler og Jes Didrichsen, som førte fabrikken videre i 14 år til 1777 under firmanavnet Didrichsen og Compagnie. Siden skiftet verket eiere mange ganger, og ble i en kort periode på 1800-tallet anvendt til bryggeri.


== I dag ==
Entreprenørkonsernet Skanska hadde per 2006 store utviklingsplaner for området, der konsernet over en periode på femti år ville anlegge et kontor- og boligområde med et samlet areal på 90 000 kvm. Kastrup Værks gamle hovedbygning Bryggergården skulle utgjøre navet i dette bygningskonglomeratet. Kastrup Havn skiftet parallelt med at disse planene ble kjent, navn til Scanport.De fleste bygningene etter fajansefabrikken eksisterer fremdeles. De ble renovert i årene 2006–2008 og ble omgjort til leiligheter og kontorer. 
Kastrup Værk er fredet; fredningen omfatter seks bygninger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kastrup Værk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder fra Kastrup Værk
Fredsskatt

Fredsskatt er en form for økonomisk militærnekting. Den er ikke en tilleggsskatt, men en omdirigering av en del av personsbeskatningen til fredeligere formål etter eget valg.Alle norske skattebetalere betaler i dag for statens militærvesen ved at en viss andel av skatten går til militære formål. Ved en fredsskattordning vil de som ønsker det få rett til å overføre denne andelen av skattenskatten til et fredsfond for fredsskapende tiltak og konflikthåndtering. Å innføre en fredsskattordning dreier seg derfor om å gi borgerne rett til økonomisk militærnekt.
Tilhengerne av å innføre fredsskatt hevder at denne saken handler i bunn og grunn om tanke-, tros- og samvittighetsfrihet, og at dette er grunnleggende menneskerettigheter militærnektere i dag ikke får nyte fullt ut. Ønsket om en fredsskatt springer ut fra at noen tvinges til å gå på akkord med egen samvittighet ved at man som skattebetaler forpliktes til å bidra til krig og militarisme. For militærnektere og andre med samvittighetskvaler er det ikke noe meningsfullt skille mellom det å drepe i krig og det å betale for at andre skal gjøre det. Moderne krigføring er mye mer avhengig av finansiering enn av personressurser. Derfor innebærer dagens finansiering av militærmakt over skatteseddelen også at mange menneskers skattebyrde er uforenlig med deres alvorlige overbevisning og samvittighet.
I år 2000 ble et privat lovforslag lagt fram (det er fremdeles ikke ferdigbehandlet) om å opprette muligheten for fredsskatt.Fredsskattalliansen ble inngått i mai 2007 mellom syv fredsorganisasjoner. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fredsskatalliansens hjemmeside
Den internasjonale organisasjonen Conscience and Peace Tax International (CPTI)
Frode Granhus

Frode Granhus (født 13. mars 1965, død 15. september 2017 i Leknes) var en norsk forfatter.
Granhus debuterte i 2003 med kriminalromanen Hevneren. Granhus jobbet som rådgiver i NAV, og bodde på Leknes i Lofoten.


== Bibliografi ==
Hevneren – kriminalroman (2003)
Be en bønn for Sikas – kriminalroman (2006)
Malstrømmen – kriminalroman (2010)
Stormen – kriminalroman (2012)
Djevelanger – kriminalroman (2014)
Kistemakeren – kriminalroman (2015)
Forliset – kriminalroman (2017)
Forsvinningen – kriminalroman (2018)


== Priser ==
Vestvågøy kommunes kulturpris (tildelt post mortem) 2017


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Frode Granhus i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
http://www.schibstedforlag.no/no/Kategorier/Authors/Frode-Granhus/ Arkivert 14. april 2016 hos Wayback Machine.
Chronica maiora

Chronica maiora («Viktige eller større krøniker») er et betydningsfullt illuminert (illustrert) manuskript fra middelalderen bestående av krøniker, tegnet og skrevet av Matthew Paris (død 1259) ved klosteret ved St Albans i England. Det er hans fremste historiske verk.
To bind (MSS 16 + 26) oppbevares ved Universitetet i Cambridge mens et tredje er innbundet sammen med Historia Anglorum og finnes ved British Library. Sistnevnte er en forkortet utgave også gjort av Matthew Paris. De to første bindene, hvorav Corpus 26 (også kjent som MS A) har teksten fra Skapelsen og fram til slutten av året 1188 mens Corpus 16 (også kjent som MS B) har teksten fra 1189 til 1253. Det tredje bindet, MS Royal 14 C.VII (også kjent som MS R) har resten av verket, årene 1254-1259.Chronica maiora bygger på et verk gjort av en tidligere historiker ved St Albans, Roger av Wendover (død 1236) hvis verk Flores historiarum (Historiens blomster) som strekker seg fra den tiden som er dekket av Beda den ærverdige (død 735) og fram til 1234 (eller kanskje juni 1235). Matthew Paris' verk dekker årene 1235 til 1259. De tre manuskriptene utgjør et monumentalt verk som forberedt og ledet av Matthew, og mye av teksten, særlig krønikene for 1213, er skrevet med hans egen hånd.Som tegner synes han å ha vært en begavet amatør som lærte å tegne senere i livet, antagelig etter 1236, og hans omdømme som en kunstner kom på 1240-tallet, da hans ferdighet som tegner raskt utviklet seg og modnet. Åpenbart har ideen om å illustrere krønikene primært vært fremmet for å etterkomme hans litterære behov. Hans innovative rikdom i tegningene døde med ham, selv om kunsthistorikerne har sett hans innflytelse på senere manuskripter. Det er rundt hundre margtegninger, en del fragmentariske kart og en reisebeskrivelse, helsides tegninger av kong Vilhelm I av England og en elefant med vokter. Blant de mange illustrerte seksjonene viser reisebeskrivelsen for en reise fra London til Det hellige land i Corpus 16  en særlig skarp evne til å presentere informasjon i skjematisk form. De mange margtegningene utgjør betydelige elementer av presentasjonen, slik som vraket av Det hvite skip (Corpus 26), og kampen mellom Saladin og Guy av Lusignan (Corpus 26). Han foretrakk en noe gammelmodig rundhet i sine figurer i motsetning til den tynne kantetheten som preger de fleste av hans samtidige. Fargeleggingen hans framhevet grønn og blå.


== Referanser ==
Caesars Palace Grand Prix

Caesars Palace Grand Prix var et Formel 1-løp som ble kjørt i 1981 og 1982.
Da Watkins Glen forsvant fra Formel 1-kalenderen etter 1980, ble det for 1981-sesongen satt inn et løp i Las Vegas, Nevada. Det nye løpet avsluttet sesongen, men det var ikke populært blant førerne, hovedsakelig på grunn av ørkenheten. Det har også blitt beskrevet som en av de verste banene det har blitt kjørt Formel 1-løp på. Banen ble anlagt på parkeringsplassen til hotellet Caesars Palace, og til en midlertidig bane å være var den overraskende godt konstruert: Bred nok til forbikjøring, gode avkjøringssoner fylt med sand, og med et meget jevnt dekke. 
Banen gikk imidlertid i retning mot klokka, noe som medførte en sterk belastning på nakken til førerne, som var vant til europeiske baner som hovedsakelig går med klokka. Det største problemet var imidlertid heten, og da Nelson Piquet sikret sitt første verdensmesterskap ved å ta femteplassen i løpet i 1981 klarte han bare såvidt å fullføre løpet, og det gikk femten minutter før han kom seg fra utmattelsen etterpå. Løpet i 1982, som ble vunnet av Michele Alboreto i en Tyrrell, ble slutten på Formel 1-racing i Las Vegas, ettersom løpene bare hadde klart å trekke svært få tilskuere.
Etter at Formel 1 trakk seg ut ble løpet antatt av CART for 1983- og 1984-sesongene. Banen ble modifisert slik at sving 1, 6 og 10 ble knyttet sammen til en sammenhengende langside, slik at banen ble en flat 1,8 kilometer langs skjev ovalbane. De to løpene ble kjørt over 178 runder, en distanse på 322 kilometer (200,25 miles). Til løpet i 1984 ble utgangen av den siste svingen utvidet, noe som økte hastigheten med rundt 11 km/t i forhold til året før.


== Vinnere av Caesars Palace Grand Prix ==
Formel 1:

CART:


== Se også ==
Liste over Formel 1-løp
USAs Grand Prix


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Video-reportasje fra CART-løpet i 1983
Video-reportasje fra CART-løpet i 1984