jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Niesky

Niesky er en by i Landkreis Görlitz i Oberlausitz i Fristaten Sachsen, Tyskland. Byen har 10 286 innbyggere (31. desember 2008), og grenser til kommunene Rietschen, Hähnichen, Horka, Kodersdorf, Waldhufen, Quitzdorf am See og Kreba-Neudorf.
Niesky var hovedsete i Kreis Niesky fra 1948 til 1990, og i Landkreis Niesky fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 16. juni 1996 var den også hovedsetet i Niederschlesischer Oberlausitzkreis, da Görlitz overtok som kretsby. 


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Niesky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Niesky – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Großenhain

Großenhain (tidligere kjent som Hayn) er en større kretsby ved Großen Röder i Landkreis Meißen i Fristaten Sachsen, Tyskland. Byen har 19 977 innbyggere (31. desember 2008), og grenser til kommunene Merzdorf, Gröden, Hirschfeld, Weißig am Raschütz, Lampertswalde, Ebersbach, Priestewitz, Nünchritz, Glaubitz, Wülknitz og Röderaue.
Großenhain var hovedsete i Kreis Großenhain fra 1952 til 1990, og i Landkreis Großenhain fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den også hovedsetet i Landkreis Riesa-Großenhain. 
Under en hagekonkurranse i 2002 ble byen kjent som «den grønne byen».


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Großenhain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bhowani Junction

Bhowani Junction er en roman fra 1952 skrevet av John Masters, og senere filmatisert i 1956.
Handlingen foregår under avviklingen av det britiske kolonistyret i India, og er kjent for sin portrettering av det angloindiske samfunn i India, som var nært forbundet med det indiske jernbane-systemet.


== Handling ==
Boken er satt i 1946 og 1947, kort tid før India fikk sin uavhengighet fra Stobritannia. Victoria er en Angloindisk kvinne, datter av en jernbane-ansatt. Patrick Taylor, også en anglo-indier, anser seg selv som kjæresten hennes. Men følelsene hennes overfor ham er mer ambivalente. Når Victoria forsøker å forsvare seg fra en britisk hæroffiser som forsøker å voldta henne, dreper Victoria ham.
Victoria blir overtalt til ikke å rapportere om hendelsen, blant annet av en sikh ved navn Ranjit, som håper å gifte seg med henne og - hvis familie og venner hjelper Victoria med å unngå å bli tatt for mordet. Victoria bestemmer seg for å forlove seg med Ranjit, i forsøk på å bli bedre assimilert i det indiske samfunnet – ettersom britisk styre tydeligvis er på vei ut av India.
Kort tid senere møter Victoria en annen britisk offiser, Rodney Savage (sjef for en Gurkha-bataljon) som tilhører en britisk familie som i flere generasjoner har tjenestegjort i India. Victoria misliker opprinnelig Savage, og anser ham som alt for hard og grusom. Men hun blir til slutt både hans kjæreste, og hans uoffisielle adjutant i de siste hektiske dagene av britisk kontroll over India. Men etter hvert innser Victoria at hun aldri kan virkelig unnslippe hennes eget opphav.
Zittau

Zittau (tsjekkisk: Žitava, polsk: Żytawa, sorbisk: Žitawa, av slavisk for dyrket rug) er en større kretsby i Landkreis Görlitz, i den sørøstlige delen av Oberlausitz i Fristaten Sachsen, langs trelandsgrensen Tyskland-Polen-Tsjekkia.
Byen har 28 906 innbyggere (31. desember 2008), og grenser i sør til Oybin, i sørvest til Olbersdorf og Bertsdorf-Hörnitz, i nordvest til Mittelherwigsdorf og i nord til byen Ostritz.
Zittau var hovedsete i Kreis Zittau fra 1952 til 1990, og i Landkreis Zittau fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den også hovedsetet i Landkreis Löbau-Zittau. 


== Geografi ==


=== Bykjernen ===
Bykjernen Zittau ligger i kulturlandskapet Zittau og Oderwitz bekkenet ved foten av Zittauer Gebirge i 230-285 meters høyde over havet. I nordvest grenser den mot Oberlausitzer Bergland. I sørøst går bekkenlandskapet over i dalen til elven Lausitzer Neiße (Lužická Nisa) i Tsjekkia. I øst hever de høye åsene seg som tilhører Isergebirge. Elven Mandau flyter gjennom byen på vei til Lausitzer Neiße, der den munner ut. Grensen mot Polen danner bykjernens østlige grense, hvor også Zittau-bekkenet tømmes. Langs byens sørvestlige grense ligger innsjøen Olbersdorfer See.
Bykjernen er inndelt i fem bydeler:

Sentrum: Den historiske bykjernen innenfor den «grønne ringen», hvor de fleste severdigheter befinner seg
Zittau nord: Nord for banestrekningen Bischofswerda-Zittau i retning Dresden, og Neißetalbanen i retning Görlitz.
Zittau øst: Øst for sentrum, avgrenset av Bahnhofstraße, Hochwaldstraße og elven Mandau; omfatter Weinauparken og industrianlegget med samme navn
Zittau sør: Sør for elven Mandau
Zittau vest: Vest for sentrum; omfatter parkanlegget Westpark, og har siden 1999 vært innbefattet i den nasjonale hagebrukutstillingen Landesgartenschau


=== Kommunesammenslåinger ===
Utenfor bykjernen består Zittau av åtte distrikter, som tidligere har vært selvstendige kommuner:

Frem til 1945 var Großporitsch (polsk: Porajów) en del av Zittau. Dette stedet tilhører idag den polske kommunen Bogatynia, kalt Reichenau før 1945.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tino Fröde: Zittau entdecken … Ein Begleiter durch die Stadt, Oberlausitzer Verlag Frank Nürnberger, Spitzkunnersdorf 2005
Detlef Krell: Zittau mit Links. Ein Begleiter durch Stadt, Gebirge und Umgebung, Neisse Verlag, Zittau 2000
Volker Dudeck, Jos Tomlow: Der Zittauer Ring- Kunstwerk Stadt. Phantasievoller Städtebau des 19. Jahrhunderts, Verlag Gunter Oettel, ISBN 3-932693-54-X
Tino Fröde: Privilegien und Statuten der Oberlausitzer Sechsstädte – Ein Streifzug durch die Organisation des städtischen Lebens in Zittau, Bautzen, Görlitz, Löbau, Kamenz und Lauban in der frühen Neuzeit, Oberlausitzer Verlag, Spitzkunnersdorf, 2008, ISBN 978-3-933827-88-3
Pietschmann, Thorsten: Zittau. Acht Jahrhunderte Architektur und Kunst, Zittau 2005, ISBN 3-929744-13-9


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Zittau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Shaoxingvin

Shaoxingvin (tradisjonell kinesisk: 紹興酒, forenklet kinesisk: 绍兴酒) er en av de mest kjente variantene av huangjiu, det vil si av tradisjonell kinesisk fermentert risvin. Den er mørk av farge, og stammer fra Shaoxing i provinsen Zhejiang i det østlige Kina. Den benyttes både som drikke og ved mattilberedelse innen det kinesiske kjøkken. Vinen er velkjent ikke bare i Fastlands-Kina men også på Taiwan og rundt om i Sørøstasia.
Shaoxingvinen har vært i produksjon siden den kinesiske keisertiden. Det tilberedes store mender, og den lagres i klassiske shaoxingvinkrukker over lang tid før den selges. Den skipes internasjonalt i flasker. For den mest eldede vin oppgis årgang  (chennian, 陳年).
Shaoxingvin benyttes gjerne til marinering av kjøttretter.


== Eksterne lenker ==
Shaoxingvin
Shaoxingvinserie fra The Iron Chevsky wine blog
Huangjiu

Huangjiu (kinesisk: 黄酒, «gul vin») er en tradisjonelt svært betydelig gruppe av kinesiske udestillerte viner, vanligvis basert på ris. Alkoholgehalten ligger som regel like under 20 prosent. Huangjiu drikkes som regel oppvarmet, men kan også drikkes kaldt.
Den mest kjente vinen av denne typen i dag er den fra Shaoxing og omegn i provinsen Zhejiang, såkalt Shaoxingjiu. Dyrere varianter av Huangjiu er årgangsviner lagret i titalls år. Disse lagrede viner knytter som regel an til en eldre tradisjon som gikk ut på at man skulle grave ned en krukke god vin i marken ved en datters fødsel, og så grave den opp og drikke den ved hennes bryllup.
Billigere varianter av huangjiu benyttes som matlagingsvin og selges også ofte under navnet Jiafanjiu (加饭酒, «tilsette-mat-vin»).
Huangjiu produseres også i Taiwan.


== Noter ==
Beväringsvals från Backamo

«Beväringsvals från Backamo», også kalt «Tjo! Uppå Backamo», er en svensk sang fra 1912 med melodi av David Hellström og tekst av Göran Svenning. Den skildrer en eksersis på den militære øvingsplassen Backamo utenfor Lyngskile i Uddevalla kommune.
Sangen ble spilt inn på plate for første gang i 1913. 23. september samme år spilte Gustav Fonandern med orkester den inn på 78-platen Concert Record Gramophone 582076. Blant tidlige kjente utøvere av sangen kan en ikke minst nevne Ernst Rolf. Rolf med orkester spilte den inn på 78-platen Odeon R 148 924. Rolf med piano spilte inn sangen 20. juni 1914. Den ble utgitt på 78-platen Actuelle H 48435 i desember 1922.Calle Jaerdes orkester, sang: Åke Grönberg, spilte inn «Beväringsvals från Backamo» på 78-platen Polydor 49551 i juni 1942.I modernere tid har den blitt spilt inn av Thore Skogman på EP-platen Tjo! Uppå Backamo... (Beväringsvals från Backamo) (Odeon GEOS 196) i 1960-årene.Sangen har også blitt anvendt i filmene Bohus Bataljon  (1949) og Så vit som en snö (2001).


== Norske versjoner ==
Herberth og Karole har skrevet norske tekster. I Herberths versjon bærer den tittelen «Dra til sjøss». I Karoles versjon heter den «Militærmanøver'n».


=== Innspillinger ===
Sangen ble et lite gjennombrudd for trioen.


== Referanser ==
Zhejiangkjøkkenet

Zhejiangkjøkkenet (kinesisk: 浙菜 eller 浙江菜) er en av Kinas åtte kulinariske tradisjoner. Det har sin hjemstavn i provinsen Zhejiang i Kina.  
Kjøkkene har i det minste tre distinkte retninger, som kommer fra hver sin by i provinsen:  Hangzhoustilen karakteriseres av stor og variert bruk av bambusskudd, Shaoxingstilen spesialiserer seg på fugl og ferskvannsfisk, mens Ningbostilen spesialiserer seg på sjømat, med stor vekt på ferske og salte retter.
Noen regner også med Wenzhoustilen som en fjerde variant; den er kjent for sjømat, fugl og kjøtt. 


== Noen typiske retter ==
Dongpo rou (東坡肉, Dōngpō ròu): Stekt svinemage stuet i soyasaus og vin.
Jiaohua ji (叫花鸡, Jiàohuā jī), «tiggerens kjøkken».
Xi Hu cu yu (西湖醋鱼, Xīhú cùyú) «Vestsjøfisk i eddik».


== Annet ==
Kjøkkenet kan også skilte med landets mest berømte grønne te, «Dragekildens te» (longjing cha).
Faxe

Faxe (tidligere stavet Fakse) er en by i Faxe kommune i Region Sjælland på Sydsjælland i Danmark. Byen har 3 828 (2013) innbyggere. Øst for byen ligger Faxe Kalkbrud og nord for byen ligger Galgebakken. Etter sammenleggingen med Haslev kommune- og Rønnede kommuner til den større Faxe kommune i 2007, tok man igjen stavemåten «Faxe». Byen hører til Faxe Sogn og ligger i Region Sjælland.
Byen er mest kjent for Faxe Bryggeri, som nå er en del av bryggerikonsernet Royal Unibrew. Faxe Bryggeri er et relativt stort bryggeri som produserer en rekke øltyper, leskedrikker og energidrikker.
I utkanten av byen ligger et stort kalkbrudd (1 km2), Faxebrudd, som eies og driftes eid av foretaket Faxe Kalk. Faxe Steinbrudd har hatt egen smalsporet jernbane, men det ble nedlagt for mange år siden. Foretaket Haribo Lakrids A/S ble grunnlagt i Faxe i 1935.


== Bynavnet ==
Navnet Faxe, Fakse (Faxæ, Faza) er norrønt og betyr hesteman. Navnet henspiller muligens på at byen ligger på et høydedrag.
I mange år ble bokstaven x ansett som unaturlig på dansk, og faks-trolldommen ble håndhevet i stedet for den gammelnorske Faxe. Når det gjelder bindestreker, er x-en fortsatt delt inn i ks (Fak-se).


== Historie ==
Byen er nevnt i skriftlige kilder fra 1280.
Ifølge én teori stammer høvdingesønnen Rollo fra Faxeområdet. 


== Historiske bygninger ==
Blant byens eldste bygninger er Faxe kirke, som er fra 1440. I 1577 brant kirke og prestegård ned, men de ble begge bygget opp igjen. I Faxe ligger også Danmarks eldste folkeskole, som er et bindingsverkshus fra 1633.


== Infrastruktur ==
En smalsporet jernbane mellom Faxe Kalkbrud og Faxe Ladeplads ble åpnet allerede i 1864. I 1879 åpnet Østbanen, som gikk mellom Køge over Hårlev til Faxe, Faxe Ladeplads og Rødvig. I 1880 ble de to banene knyttet sammen. Det eneste gjenværende toget fra den smalsporede jernbanestrekningen mellom Faxebruddet og havnen i Faxe Ladeplads, er nå plassert i Faxe miniby.
Vannverket ble opprettet i 1900.


== Næringsliv ==
Haribo Lakrids A/S ("Haribo Lakrids A/S") grunnlagt i 1935 i Faxe.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==
Pirna

Pirna er en større kretsby og sentrum for administrasjonen i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge og forvaltningsfellesskapet Pirna i Fristaten Sachsen, Direktionsbezirk Dresden. Byen har 39 132 innbyggere (31. desember 2008).
Pirna var hovedsete i Kreis Pirna fra 1952 til 1990, og i Landkreis Pirna fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den hovedsetet i Landkreis Sächsische Schweiz, og siden 1. august 2008 kretshovedstaden i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge. 
Pirna befinner seg ved begynnelsen av elvedalen Elbtalkessel, som begynner i nord ved elven Wesenitz og strekker seg sør til elven Gottleuba som munner ut i Elben. Den ligger i de tektoniske platenes møtested mellom Erzgebirge og de vestlige Sudetene, som strekker seg videre vestover inn i elvedalen Elbtalkessel. 
Pirna er omgitt av det geografiske området Westlausitzer Hügel- und Bergland i nord, Lausitz forkastningen i sør ved foten av Osterzgebirge. Øst for Pirna krysser Elbe Elbsandsteingebirge i en dal som går i retning byen. Pirna blir derfor ofte kalt for «veien til Sächsische Schweiz».


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pirna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pirna – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Rasmus Straume

Rasmus Straume (født Rasmus Oskar Strømme 14. mai 1877 i Ørsta, død 10. juli 1957) var en norsk lærer og kunstmaler fra Hovdebygda. Han arbeidet som lærer før han begynte sin utdannelse som kunstmaler, slik hans tvillingbror – Karl Straume – hadde gjort før ham. I 1920 flyttet han til Rødberg i dagens Lindesnes kommune. Han var en svært aktiv maler, og holdt en rekke utstillinger helt fram til 1950-tallet. Motivene var hentet fra distriktene rundt Mandal, Setesdal og Vestlandet. De mest populære maleriene er de med bymotiver fra Mandal. I tillegg malte han en rekke portrettmalerier og presteportretter til flere kirker.


== Referanser ==
Cato Augensen

Cato Augensen (født 9. juli 1900 i Horten, død 10. august 1992 i Sør-Audnedal) var en norsk maler. Han var portrettmaler og tegner, og ha spesielt kjent for sine kulltegninger, både portretter og landskaper. Augensen var også musiker, og studerte cellospill i Paris og for Trygve Lindeman ved Musikkonservatoriet i Oslo.


== Referanser ==
Jernbane i Turkmenistan

Jernbanen i Turkmenistan består av 2 980 km med skinnegang (per 2009), og de fleste jernbanelinjene ligger nær den nordlige og sørlige grensen. Nesten all jernbane i landet er bredsporet (1 520 mm), en arv fra sovjettiden. Tejen–Serakhs–Mashhad-banen, som ble bygget av Turkmenistan og Iran i 1996, har blitt en viktig forbindelse mellom jernbanenettverkene i Sentral-Asia, Russland og Europa, samt Sør-Asia og Den persiske gulf. I februar 2006 begynte siste fase i utbyggingen av den transkarakumske jernbanen, en direkte forbindelse mellom hovedstaden Asjkhabad og Daşoguz som vil halvere reisetiden mellom den sørlige og nordlige grensen. Urbane transportsystemer blir oppgradert i Asjkhabad, Daşoguz og Mary.


== Jernbaneforbindelser til naboland ==
Turkmenistan har jernbaneforbindelse til følgende land:

Samme sporvidde – 1 520 mm
 Kasakhstan - finnes forbindelse via Usbekistan, trafikk stanset på ubestemt tid (tidligere Sovjetunionens jernbane)
 Usbekistan - finnes forbindelse, men stengt på ubestemt tid (tidligere Sovjetunionens jernbane)
 Afghanistan - finnes en veldig kort forbindelse til Towraghondi, men ingen passasjertrafikk.
Det kaspiske hav – uregelmessig ferje, kun for passasjertrafikk
Sporbrudd – 1 520 mm / 1 435 mm
 Iran - kun for godstrafikk


== Se også ==
Liste over jernbanestasjoner i Turkmenistan
Transport i Turkmenistan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Transport in Turkmenistan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) FN-kart over Turkmenistans infrastruktur
(en) Jernbane i Turkmenistan
Bakkwa

Bakkwa (tradisjonell kinesisk: 肉乾, forenklet kinesisk: 肉干, Hokkien POJ bah-koaⁿ = «tørket kjøtt») eller rougan er et saltsøtt kjøttprodukt kjent fra det kinesiske kjøkken. Det produseres i flate tynne flak, som regel fra svin. Det antas at bakkwa har sin bakgrunn blant hoklofolket, opprinnelig i Fujian. Tilberedelsen har vært så å si uforandret i århundrer, men teknikken er blitt gradvis forbedret.Selv om det vanligvis er svinekjøtt som benyttes, kan man også benytte oksekjøtt eller fårekjøtt. Man tilbereder med krydder, sukker, salt og soyasaus, så tørkes den ved rundt 50 til 60 °C (122 til 140 °F) til en endelig vannaktivitet på mellom 0,60 og 0j69.I Malaysia, Singapore og Filippinene er bakkwa eller ba gua den mest benyttede betegnelsen. På kantonesisk sier man gjerne yuhk gōn, anglisert long yok, mens det ellers i Kina og på Taiwan helst heter rougan. Rougan er særlig populær som en snack i Macao, Malaysia, Singapore, Taiwan og på Filippinene.


== Referanser ==
Nicolai Wilhelm Gedde

Nicolai Wilhelm Gedde (født 27. desember 1779 i Fredrikstad, død 31. mai 1833) var offiser først i den  dansk-norske hær, senere i norsk tjeneste. Han var sønn av generalmajor Hans Christopher Gedde. Som arkitekt virket han i Trondhjem, og er i dag mest kjent for å ha bygget Trøndelag teater.
25. februar 1811 ble han gift med Juliane Frederikke Margrethe Kleist (2. desember 1781 – 22. mai 1861), datter av kammerherre Frederik Kleist og Margrethe f. Schubart. Med henne fikk han 4 barn.


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
Nicolai Wilhelm Gedde i Norsk kunstnerleksikon
(no) Nicolai Wilhelm Gedde i Store norske leksikon
Vegard Breen

Vegard Breen (født 8. februar 1990 på Maura i Nannestad i Akershus) er en norsk tidligere syklist.
Breen ble norgesmester i 2008, og ble nummer 2 i Jr. EM i tempo samme år. I 2008 ble han nummer 2 sammenlagt i Trofeo Karlsberg som tidligere ble kalt verdenscup for juniorer. Vegard Breen tok karrierens største seier i juni 2013 da han vant etapperittet Ronde de l'Oise sammenlagt. Sesongen 2008 gikk han til Team Glåmdal. Da Team Glåmdal ble nedlagt etter sesongen i 2009 skiftet Breen lag til Team Joker Bianchi. 
Etter seieren i Ronde de l'Oise i 2013, signerte han en kontrakt med profflaget Lotto-Belisol. Han tok 19.-plass på den 21. etappen i Vuelta a España. Etter skadeproblemer mistet han kontrakten med Lotto-Belisol etter 2015-sesongen, men fikk kontrakt med Fortuneo-Vital Concept i 2016. I 2017 syklet han igjen for det norske laget som da het Joker Icopal. Breen  valgte å avslutte sykkelkarrieren etter sykkel-VM i Bergen i 2017.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vegard Breen – ProCyclingStats 

(en) Vegard Breen – Cycling Archives 
(en) Vegard Breen – Cycling Quotient
Otto Frederik Vaupell

Otto Frederik Vaupell (født 12. desember 1823 i Kolding, død 10. april 1899) var en dansk offiser og militærhistoriker, og bror til botanikeren Christian Theodor Vaupell. Vaupell deltok som offiser i de slesvigske krigene 1848–50 og 1864. Etter disse erfaringene, påbegynte han et omfattende militærhistorisk forfatterskap. Der er satt opp en minnesten over ham på Koldinghus med innskriften: "Sit løfte har han holdt".


== Utdrag av forfatterskapet ==
Den danske Hærs Historie til Nutiden og den norske Hærs Historie indtil 1814, Kbh. 1872-76
Skildringer af Ryes, Schleppegrells og Helgesens Liv, Kristiania, 1875
Kampen for Sønderjylland, Krigene 1848-1850 og 1864, Kbh. 1888-89
Den nordiske Syvaarskrig 1563-1570, Kbh. 1891
Krigsaarene 1848-50, Kbh. 1898


== Referanser ==


== Kilder ==
Den store danske
Carlos Lannes

Carlos Lannes (født 22. februar 1979) er en langrennsløper fra Argentina som begynte å konkurrere i FIS-renn i 2004. Da deltok han i flere løp i Candanchu i Spania, både sprint, klassisk og fristil. Året etter deltok han i Alpen Cup og i nasjonalt mesterskap i Spania. I alt er han registrert med over 40 løp i FIS sin statistikk. 


== OL ==
Under OL 2010 i Vancouver ble han nr. 82 på 15 km fristil med tiden 41:34.0, nesten åtte minutter etter vinneren Dario Cologna. 


== VM ==
Han deltok også i VM 2009 i Liberec 2009 hvor han ble nr. 111 av 132 som fullførte 1,6 km skisprint. Han deltok også i 30 km jaktstart menn der, men ble tatt igjen med en runde og tatt ut av løpet.


== Triatlon ==
I 2006 deltok han i Sjusjøen ITU Winter Triathlon World Championships. Han var den siste som fullførte der, men i et tilsvarende løp samme år i Ushuaia ble han nummer fire. 


== Eksterne lenker ==
(en) Carlos Lannes – Olympedia 
(en) Carlos Lannes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Carlos Lannes – FIS (langrenn) 
Carlos Lannes på www.vancouver2010.com
bilder av Carlos Lannes på zimbio.com
Carlos Lannes i Winter Triathlon
Ambes kraftverk

Ambes kraftverk (fransk: EDF Centrale d'Ambès) er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Ambes i Frankrike. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 000 MW. Brenselstypen er naturgass og tungolje. Operatør er EDF.
Det er et også et mindre kraftverk i tilknytning til dette, operert av Yara France i tilknytning til gjødselproduksjon i byen.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
European fossil fuel power station database SEI, New York (1996), besøkt 27. februar 2010.
Militant-tendensen

Militant-tendensen (engelsk: Militant tendency, opprinnelig Revolutionary Socialist League) var en trotskistisk og entristisk gruppe innenfor det engelske sosialdemokratiske Labour Party. Gruppen var organisert rundt avisen Militant som først ble publisert i 1964. Gruppen beskrev sin politikk ideologisk basert på Marx, Lenin og Trotskij.I 1982 slo en kommisjon i Labour fast at Militant var i strid med paragraf II tredje ledd av partiets program, og erklærte gruppen som uegnet å være tilknyttet Labour. I 1983 ble fem medlemmer av redaksjonen i avisen Militant utvist fra partiet. På denne tiden hevdet gruppen at de innvendig hadde rundt 4 300 medlemmer, et tall som åpenbart var altfor sjenerøst.Militant spilte en ledende rolle i Liverpools byråd mellom 1983 og 1987 da 47 kommunestyremedlemmer ble utvist og bøtelagt. Fra 1983 førte en rekke grep fra Labours eksekutivkomité, ledet av Neil Kinnock, til at framstående medlemmer av gruppen ble utvist fra partiet, noe som også til sist innebar at Militant tapte sine to parlamentsmedlemmer. Det avsluttet Militants innflytelse og tilstedeværelse innenfor Labour.
I 1991 besluttet Militant med stort flertall å oppgi entrismepolitikken i Labour. Ted Grant, en gang gruppens viktigste medlem, ble utvist og hans mindretall og utbrytergruppe, nå kjent som Socialist Appeal, fortsatte den samme strategien. Flertallet endret sitt navn til Militant Labour, og deretter i 1997 til Sosialistpartiet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Crick, Michael (1986): The March of Militant, rev. utg., Faber & Faber, ISBN 0571146430


== Eksterne lenker ==
«Militant», det offisielle nettstedet for Militant-gruppen
«The Rise of Militant», den offisielle historien
Cilegon gasskraftverk

Cilegon gasskraftverk er et varmekraftverk i Cilegon 90 km vest for jakarta, i provinsen Banten på Java i Indonesia. Det har en installert produksjonskapasitet på 740 MW fordelt på 2 dampgeneratorer, én dampturbin og 2 gassturbiner. Gassturbinene er på 270 MW hver. Anlegget fyres med naturgass gjennom kogenerasjon.  Det har de siste år slitt med ujevn gassforsyning.
Brenseltypen er naturgass og dieselolje. Utbyggingen skjedde 2004–2007. Operatør er PT Indonesia Power (PT PLN). Utstyret ble levert hovedsakelig av Mitsubishi. Anlegget gir kraft til de mange stål- og petrokjemianleggene i Vilegon og Banten, som er et av Indonesias tyngste sentra for denne typen industri.


== Eksterne lenker ==
Cilegon Gas Turbine Combined-Cycle (GTCC) Power Plant, Indonesia – Power Technology (2004), besøkt 27. februar 2010.
Power Generation Industry in indonesia – statlig nyhetsbrev juli 2008.