jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
David Hartley (filosof)

David Hartley (født 21. juni 1705, død 28. august 1757) var en engelsk filosof og grunnlegger av en skole i assosiasjonspsykologi.
David Hartley ble født i juni 1705 i nærheten av Halifax, Yorkshire. Hans mor døde tre måneder etter fødselen. Hans far, en anglikansk prest, døde da David var bare femten. Han ble utdannet ved Bradford Grammar School og Jesus College, Cambridge, hvor samfunnet han ble medlem i 1727. Opprinnelig ment for kirken, ble han avskrekket fra å ta imot bestillinger av visse betenkeligheter med hensyn til å signere trettini artikler, og tok opp studiet av medisin. Likevel forble han medlem av den engelske kirke, og hadde et fortrolig fot med de mest anerkjente geistlige på hans tid. Han betraktet det hans plikt å adlyde kirkelige og sivile myndigheter. Doktrinen som han sterkest protesterte var som evig straff.


== Referanser ==
Esther Williams

Esther Jane Williams (født 8. august 1921, død 6. juni 2013) var en amerikansk konkurransesvømmer og filmstjerne. 
Williams vant flere konkurranser som medlem av svømmelaget i Los Angeles Athletic Club. Hun var egentlig ment å delta under Sommer-OL i 1940, men denne ble kansellert på grunn av utbruddet av den andre verdenskrig. Mellom 1945 og 1949 hadde Williams spilt i minst én film som står oppført blant de 20 mest innbringende filmene i løpet av ett år. I 1952 dukket Williams opp i hennes eneste biografiske rolle som den australske svømmeren Annette Kellerman i Den moderne havfrue.
Williams spilte i en håndfull mislykkede spillefilmer, etterfulgt av flere ekstremt populære TV-opptredener. Etter at hun sluttet som skuespiller i 1960, ble Williams en forretningskvinne, og hun var kommentator for idretten synkronsvømming under OL i 1984 som foregikk i Los Angeles. Williams bodde sammen med sin fjerde ektemann, Edward Bell, i Beverly Hills.


== Filmografi (utvalg) ==

1942 – Andy Hardys dobbeltliv

1948 – Så danser vi igjen

1949 – Neptuns datter

1950 – Chris går i vannet

1952 – Den moderne havfrue

1953 – Sjø, sang og sommer

1955 – Ungkar i fellen

1956 – Farlig stevnemøte

1958 – Romantikk i Middelhavet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Esther Williams – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Esther Williams – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Esther Williams – Swimming Hall of Fame 
(en) Esther Williams på Internet Movie Database 
(sv) Esther Williams i Svensk Filmdatabas 
(da) Esther Williams på Filmdatabasen 
(fr) Esther Williams på Allociné 
(en) Esther Williams på AllMovie 
(en) Esther Williams hos The Movie Database
Rent-A-Wreck

Rent-A-Wreck er et bilutleiefirma som primært er kjent for å leie ut brukte biler til lavere priser enn vanlig i bransjen. De er også kjent for å leie ut biler til yngre sjåfører som andre bilutleiefirmaer nødig leier ut til. Den gjennomsnittlige Rent-A-Wreck bil er tre til fem år gammel og har ofte mer enn 100 000 km. bak seg. 
Selskapet ble grunnlagt i 1968 i Los Angeles, California av David Schwartz, en ung forretningsmann som drev en bruktbil-forretning. Rent-A-Wreck begynte som et pionerprosjekt ved å leie ut biler i nabolaget for lavere satser enn de nærmeste konkurrenter. Takket være god mediadekning, spesielt i New York Times, Wall Street Journal og på et fjensynsshow fanget Rent-A-Wreck interesse, og innen 1973 hadde selskapet solgt rettigheter til å bruke navn og logo til sin første franchise-tager. Rent-A-Wreck har ca. 200 utleiekontorer i USA og Skandinavia. I Norge ble Rent-A-Wreck etablert i 1973 og har nå utleievirksomhet på 30 steder. 
Rent-A-Wreck har vokst til å inkludere franchiserte virksomheter over praktisk talt hele USA og i Skandinavia og Island. En typisk Rent-A-Wreck virksomhet holder til noe utenfor etablerte forretningsstrøk. 
Selskapets motto er: Ikke la deg lure av navnet.


== Eksterne lenker ==
Rent-A-Wrecks hjemmeside
Rent-A-Wreck i Skandinavia
Rent-A-Wrecks historie Arkivert 25. april 2010 hos Wayback Machine.
Anker STI

Anker STI (juridisk navn: Stiftelsen Anker Studentbolig og Hotel) er en boligstiftelse i Oslo. Stiftelsen holder til i Storgata 55 på Ankerløkka og det tidligere Ankertorget (derav navnet). Konsernsjef for stiftelsen er fra oktober 2020, Svein Hov Skjelle.
Stiftelsen har som formål å tilby boliger til studenter og lærlinger i Oslo. Stiftelsen har per 2021 ca 1700 studentboliger.
I tillegg til studentboligene har stiftelsen også Anker Hotel, Anker Hostel, og Anker Næring. Disse forretningsområdenes overskudd subsidierer studentboligene.


== Historie ==
Stiftelsen Anker STI ble opprettet i 1970 av et samarbeid mellom LO Oslo og NHO Oslo. Formålet var å eie og drive boliganlegg for lærlinger og elever ved yrkesutdannende skoler, samt studenter ved høyskoler og universiteter. I 1975 åpnet stiftelsen studentboliger på Ankertorget, under prosjektet Yrkesskolenes hybelhus. Det ble vurdert at drift av et hotell kunne bidra til økt inntjening for drift og utvidelse av stiftelsens prosjekter. I 1985 ble Anker Hotel etablert. 
2000-tallet kom med en rekke nyetableringer for Anker. I 2003 åpnet nærmere 300 nye studentboliger og Anker Hostel. Lokalene på Ankertorget ble utvidet fra 33 000 m2 til 55 000 m2, og åpnet samtidig for lokaler til næringsliv rettet mot nyetableringer og leietakere med behov for noe rimeligere lokaler. I 2009 ble det etablert 74 nye studentboliger i Trondheimsveien 37 og Wilsesgate 3 A og B. Året etter ble Anker Hotel utvidet med 100 nye rom og egen konferanseavdeling. 
I 2012 etablerte Anker seg i Drammen med kjøp av eiendommene Strømsø Torg 7 og Torgeir Vraas Plass 13. Disse ble solgt ut av konsernet i 2016. I 2013 ble Bergenegården i Københavngata 10 kjøpt og åpnet for 284 nye studentboliger, samt leilighetshotellet Anker Apartment. I 2018 ble Freiabygget i  
Gøteborggata 8B kjøpt og gjort om til 133 nye studentboliger, og i 2019 åpnet ytterligere 386 nye studentboliger i Sandakerveien 76.


== Konsernsjefer ==
2020: Svein Hov Skjelle
2019-2020: Stein Mathiesen
-2019: Per Carlenius


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ivar Skårset

Ivar Skårset (født 11. oktober 1887, død 11. november 1962) var lektor ved Elverum Lærerskole, musiker, sanger (solist), komponist, tekstforfatter og korpedagog. Hans virke for utdanning av kordirigenter var av stor betydning.Ivar Skårset kom til Elverum i 1911 som lærerskolestudent og tilbrakte resten av sitt liv der. Fra 1913 og frem til og med 1950 var han ansatt som musikklærer ved Elverum Lærerhøyskole. Han har 200 komposisjoner bak seg, de fleste er tonesetting til eksisterende dikt. 
20. november 1955 ble en konsert holdt med feiring av Ivar Skårseths 50 års virke som korleder. 
Ivar Skårset dirigerte sitt første kor på Fåberg i Oppland i 1905, Åsnes og Hof Orkesterforening i 1926, og Elverum Mannskor fra 1927 og frem til 1957.


== Komposisjoner ==
Elverumssangen
Gamle Norge
Hymne, tekst av Helga Bekker
Jubileumskantate ved Elverum Lærerskoles 40-årsjubileum
Kantate "Dalen" for kor, solo og orkester, til varemesse i Elverum
Kantate ved Elverum kirkes 200-årsjubileum
Mazurka, tekst av Einar Skjæraasen
Min unge sang, tekst av Halldis Moren Vesaas
Rørossangen
Trysilsangen, tekst av Per Strandvold
Under broderskapets merke, tekst?, registrert under Trondhjem Arbeiderpartis sangbok
Åsnessangen
Vingelssangen
Fantasi over et tema laget av Ivar Skårset, Rotsporing 1, for cello og pianoNotearkiv med hans komposisjoner finnes i Hedmark musikkarkivs samlinger.


== Referanser ==
Jean Rouaud

Jean Rouaud (født 13. desember 1952) er en fransk forfatter.
Han ble født i Campbon, Loire. Han har en bachelor i vitenskap og studerte humaniora ved Université de Nantes. Etter å ha fått en mastergrad, hadde han en rekke midlertidige jobber, for eksempel ved sentralbord eller som selger av medisinske leksika.I 1990 ble Rouaud belønnet med Prix Goncourt for romanen Ærens mark (Les Champs d'Honneur). Denne romanen utgjør en romansyklus basert på hans egen familiehistorie og visse aspekter av hans eget liv.


== Bibliografi ==
Han har bak seg et tjuetalls franske utgivelser, men norsk er følgende oversatt:

1992 – Ærens mark, Aschehoug. ISBN 82-03-16637-7
1995 – Store menn, Aschehoug. ISBN 82-03-20072-9
1998 – Tåkeverdenen, Aschehoug. ISBN 82-03-20279-9


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jean Rouauds nettsted
Shandaken Tunnel

Shandaken Tunnel er en underjordisk tunnel i østre New York, og en del av New York Citys vannforsyningssystem. Den ble bygget mellom 1917 og 1924. Akvedukten starter i Gilboa i New York fra Schoharie-reservoaret, som ligger i fylkene Schoharie, Delaware og Greene. Vannet renner sørover mot Esopus Creek i Ulster County. Det munner til slutt ut i et menneskelaget basseng i Allaben i New York, innenfor byen Shandaken, der det renner ut i Esopus Creek.
Tunnelen er over 29 km lang og frakter vann gjennom Greene County og Ulster County. Vannet renner gjennom tunnelen ved hjelp av tyngdekraften; det har en helning på 83 cm/km. Den er 3,5 meter høy og 3,1 meter bred. Det er sju sjakter langs tunnelen som fungerer som luftventiler, og disse har til oppgave å forsyne vannet med oksygen og slippe ut urenheter. 


== Eksterne lenker ==
Video av et reservoar og Shandaken Tunnel fra 1920-årene
Bagnell-demningen

Bagnell-demningen, også kjent som Osage-demningen, er en demning som regulerer Ozarksjøen, og gir kraft til Osage vannkraftverk i Osage River, beliggende i Miller County, midt i delstaten Missouri i USA. Reservoaret Ozarksjøen (Lake of the Ozarks) var med sine 223 km² den største kunstige innsjøen i USA da anlegget ble bygget under depresjonen 1929-31. Reservoaret er også delstatens uten sammenlikning største innsjø.
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 208 MW, fordelt på åtte turbiner. 


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
Harry Truman vannkraftverk

Harry Truman vannkraftverk er et vannkraftverk (pumpekraftverk) i Benton County, i delstaten Missouri i USA. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 186 MW, fordelt på seks turbiner.


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
Table Rock-demningen

Table Rock-demningen  er en demning med et vannkraftverk (elvekraftverk) i Taney County, i delstaten Missouri i USA, om lag 65 km rett sør for byen Springfield. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 200 MW, fordelt på fire turbiner. Anlegget ble bygget ut 1954–1958.
Demningen er 1 958 meter lang, hvorav betongdelen 488 meter. Største damhøyde er 77 meter. Hensikten med demningen var opprinnelig flomkontroll. Oppdemmingen skaper det 174–212 km² store, kunstige reservoaret Table Rock-sjøen (Table Rock Lake)  i White River, helt sør i delstaten. Volumet er inntil 940 mill m³ (0,94 km³).


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
US Army Corps of Engineers – informasjon om innsjøen og anlegget.
Frederik August av Holstein-Gottorp

Frederik August av Holstein-Gottorp (født 20. september 1711, død 6. juli 1785) var fyrstbiskop av Lübeck, opphøyd til hertug av Oldenburg av keiser Josef II i 1774. Sønn av Christian August av Slesvig-Holsten-Gottorp og Albertine Friederike av Baden-Durlach. Bror av Adolf Fredrik av Sverige.
Gift 21. november 1752 med Friedrike av Hessen-Kassel.


== Barn ==
Peter Fredrik Wilhelm av Oldenburg, d. 1823
Wilhelm av Oldenburg
Louise av Oldenburg
Hedvig Elisabet Charlotta av Oldenburg, gift med Karl II av Sverige og dronning av Sverige og Norge.


== Referanser ==
Libby-demningen

Libby-demningen  er en demning med et vannkraftverk (elvekraftverk) i Kootenai River, beliggende i Lincoln County, delstaten Montana i USA. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 525 MW, fordelt på fem turbiner. 
Demningen regulerer det kunstige reservoaret Koocanusa-sjøen, som er 140 km lang og starter i Britisk Columbia, Canada.


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
Noxon Rapids-demningen

Noxon Rapids-demningen  er en demning med et vannkraftverk (elvekraftverk) i Clark Fork River, beliggende i Sanders County, delstaten Montana i USA, ikke langt fra grensen til Idaho. Lengre nede i samme elv er den demmet opp av Cabinet Gorge-demningen. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 510 MW, fordelt på fem turbiner. 
Anlegget stod ferdig i 1960. Demningen er 1 780 m lang og regulerer et kunstig reservoar.


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
Hungry Horse-demningen

Hungry Horse-demningen  er en demning med et vannkraftverk (pumpekraftverk) like ovenfor Columbia Falls  i Flathead River, en sideelv til Clark Fork River. Anlegget ligger i Flathead County, delstaten Montana i USA. 

 
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 428 MW, fordelt på fire turbiner med et fall på 149 meter. Det stod ferdig i 1960. Demningen er 172 m høy og regulerer et kunstig reservoar – Hungry Horse Reservoir på 96 km² – ovenfor det langt større reservoaret Flatheadsjøen (Flathead Lake).


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
US Bureau of Reclamation - informasjon om anlegget.
Kerr-demningen

Må ikke forveksles med John H. Kerr-demningen i Virginia. Kerr-demningen  er en demning med et vannkraftverk (pumpekraftverk) nedenfor enfor Columbia Falls  i Flathead River, en sideelv til Clark Fork River. Anlegget ligger i Flathead County, delstaten Montana i USA. 
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 208 MW, fordelt på tre turbiner. Det stod ferdig i 1939. Demningen er 848 m lang og 164 m høy, og regulerer og hever med 3,0 meter den ellers naturlige Flatheadsjøen (Flathead Lake) – som er hele 510 km² stor. Innsjøen er delstatens største.


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
Peru under Sommer-OL 2004

Peru under Sommer-OL 2004. Tolv sportsutøvere, sju menn og fem kvinner fra Peru deltok i ti sporter under 2004 i Athen. De vant ikke noen medalje. Skytteren Francisco Boza var Perus flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 8. oktober 2013 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Yellowtail-demningen

Yellowtail-demningen  er en demning med et vannkraftverk (pumpekraftverk) I Bighorn Canyon i Bighorn River. Anlegget ligger i Big Horn County, i sørlige deler av delstaten Montana i USA. Dammen ligger 75 km sørøst for byen Billings.
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 250 MW, fordelt på 4 turbiner. Årlig produksjon er omlah 10 GWh. Det stod ferdig i 1965. Demningen er 160 m høy og 451 m lang, og regulerer den store innsjøen Big Horn Reservoir som delvis ligger i Wyoming.  Reservoarets volum er 1.761 mill m³ (1,76 km³).


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
US Bureau of Reclamation - informasjon om innsjøen og demningen.
Surinam under Sommer-OL 2000

Surinam deltok under Sommer-OL 2000. Fire sportsutøvere, to menn og to kvinner fra Surinam deltok i to sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Dette var niende gangen Surinam deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.


== Medaljer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«SURINAME». IOC - Official website of the Olympic Movement. 28. august 2016. Besøkt 28. august 2016.
Surinam under Sommer-OL 2004

Surinam deltok under Sommer-OL 2004. Fire sportsutøvere, to menn og to kvinner fra Surinam deltok i tre sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Dette var tiende gangen Surinam deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.


== Medaljer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«SURINAME». IOC - Official website of the Olympic Movement. 28. august 2016. Besøkt 28. august 2016.
Seychellene under Sommer-OL 2000

Seychellene under Sommer-OL 2000. Ni sportsutøvere, seks menn og tre kvinner fra Seychellene deltok i fem sporter, friidrett, judo, seiling, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gangen som Seychellene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.


== Medaljer ==
Seychellene under Sommer-OL 2004

Seychellene under Sommer-OL 2004. Ni sportsutøvere, sju menn og to kvinner fra Seychellene deltok i sju sporter, boksing, friidrett, judo, padling, seiling, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var femte gangen som Seychellene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.


== Medaljer ==
Kokopelli

Kokopelli er en indiansk fruktbarhetsgud oftest utformet som en pukkelrygget fløytespiller med fjær. Han fremstilles som en luring og representerer også musikkens sjel. Guden er knyttet til indiansk kultur i det sørvestlige USA, og spesielt for Hopifolket. I likhet med de fleste fruktbarhetsguder står Kokopelli også for fødsel og avlinger. I noen tilfeller kan kokopelli være utformet med insektlignende antenner fra hodet eller med et overdimensjonert fallos.


== Sagn ==
Ifølge sagn blant Hopifolket bærer Kokopelli et ufødt barn på ryggen sin og gir det til kvinner (dette gjør at yngre kvinner er redde for ham). Han tar gjerne selv del i ritualer rundt giftemål, og det finnes bilder av Kokopelli med en gemal, en kvinne kalt Kokopelmana (Kokopellis kone) av Hopifolket. Ikke uvanlig for overtro og myter knyttes også Kokopelli til månen, og det sies at han sees ved fullmåne. 
Kokopelli er også gud for reproduksjon av småvilt og storvilt, og blir derfor også tegnet sammen med dyr, blant annet bukker og hjort. I forbindelse med ansvaret for agrikultur eer det sagt at han føytespill jager bort vinter og fremkaller våren. Flere indianske folk, som . Many tribes, blant annet Zuni forbant Kokopelli også med regn. På flere bilder er Kokopelli tegnet sammen med annen fløytespiller, Paiyatamu, spesielt i forbindelde med høsting av mais. Noen stammer mener at Kokopelli bærer frø, korn og småbarn på ryggen sin.I senere tid har ulike versjoner av Kokopelli fått verdi som et bredere symbol for hele det sørvestlige USA. Bilder brukes på T-skjorter, capser og nøkkelringer. En sykkelsti mellom Grand Junction, Colorado, og Moab, Utah, er kjent som Kokopelli stien.


== Bakgrunn og utvikling ==

Tilbeding av Kokopelli har røtter tilbake til det gamle Pueblofolket. Den tidligste kjente bildet av han finnes på keramikk datert til et tidspunkt mellom rom 750 and AD 850.
Kokopelli er siden blitt en av de mest kjente figurer i sørvest. Det er også funnet en lignende pukkelrygget fløytespillende i områder rundt Mississippi.


== Alternative navn ==
Kokopele
Kokopelli-mana eller Kokopelmana (Hopi for Kokopellis kone)
Kokopeltiyo
Kokopilau
Neopkwai'i (Pueblofolket)
Ololowishkya (Zuni)
La Kokopel


== Referanser ==

Slifer, Dennis, and Duffield, James (1994). Kokopelli: Flute Player Images in Rock Art. Santa Fe, New Mexico: Ancient City Press.
Young, John V. (1990). Kokopelli: Casanova of the Cliff Dwellers: The Hunchbacked Flute Player. Palmer Lake, Colorado: Filter Press. ISBN 0-86541-026-7.


== Eksterne lenker ==
(en) Kokopelli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Britz-Süd undergrunnsstasjon

Britz-Süd undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Britz-Süd er på linjen U7.
Fra stasjonen åpnet 28. september 1963 og frem til utvidelsen av U7 til Zwikckauer Damm sto ferdig i 1970 var Britz-Süd sørlig endestasjon for U7.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Britz-Süd (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Parchimer Allee undergrunnsstasjon

Parchimer Allee undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Parchimer Allee er på linjen U7. Stasjonen ligger i Britz under krysset mellom Parchimer Allee og Fritz-Reuter-Allee.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Parchimer Allee (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Blaschkoallee undergrunnsstasjon

Blaschkoallee undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Blaschkoallee betjener linjen U7. Stasjonen ligger i Britz under Blaschallee som har gitt stasjonen sitt navn.
Stasjonen var den første stasjonen på den sørlige utvidelsen av U7 etter krigen.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Blaschkoallee (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Grenzallee undergrunnsstasjon

Grenzallee undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Grenzallee er på linjen U7. 
Stasjonen åpnet 21. desember 1930 og var frem til U7 ble utvidet i 1963 sørlig endestasjon for U7. Stasjonen var en av de siste stasjonene arkitekten Alfred Grenander arbeidet med.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Grenzallee (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Karl-Marx-Straße undergrunnsstasjon

Karl-Marx-Straße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Karl-Marx-Straße er på linjen U7. Stasjonen ligger i Neukölln under krysset mellom Karl-Marx-Straße og Saltykowstraße. 
Stasjonen åpnet 11. april 1926 under navnet Bergstraße. Frem til U7 ble utvidet til Grenzallee undergrunnsstasjon i 1930 var den sørlig endestasjon for U7. I 1946 ble navnet på gaten stasjonen ligger under forandret fra Bergstraße til dagens navn og derfor ble stasjonen også omdøpt.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Karl-Marx-Straße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rathaus Neukölln undergrunnsstasjon

Rathaus Neukölln undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Rathaus Neukölln er på linjen U7. Stasjonen ligger i Neukölln under Karl-Marx-Straße og ved siden av Neuköllner Rathaus som stasjonen har navnet sitt fra.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Rathaus Neukölln (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Südstern undergrunnsstasjon

Südstern undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Südstern er på linjen U7. 
Stasjonen åpnet 14. desember 1924 under navnet Hasenheide som er en nærliggende gate. I 1933 ble torget stasjonen ligger under, og stasjonen, omdøpt Kaiser-Friedrich-Platz. Seks år senere ble torget og stasjonen omdøpt Gardepionierplatz. I 1947 fikk torget og stasjonen sitt nåværende navn.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Südstern (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gneisenaustraße undergrunnsstasjon

Gneisenaustraße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Gneisenaustraße er på linjen U7. Stasjonen ligger i Kreuzberg under gaten med samme navn.
Stasjonen åpnet 19. april 1924 og var sørlig endestasjon for U7-linjen i et halvt år frem til utvidelsen til Hasenheide (nåværende Südstern undergrunnsstasjon) sto ferdig.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Gneisenaustraße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Altstadt Spandau undergrunnsstasjon

Altstadt Spandau undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Altstadt Spandau er på linjen U7. Stasjonen ligger i den eldste delen av Spandau og navnet betyr Spandaus gamleby på norsk.
Stasjonen åpnet 1. oktober 1984 som del av den nordvestlige utvidelsen av U7. Siden linjen går under Havel rett øst for stasjonen befinner den seg 14 meter under bakkenivå, noe som er dypere enn de fleste stasjonene på Berlins undergrunnsbane.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Altstadt Spandau (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Haselhorst undergrunnsstasjon

Haselhorst undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Haselhorst er på linjen U7. Stasjonen ligger i Haselhorst i Spandau og ligger under krysset mellom Nonnendammallee og Ferdinand-Friedensburg-Platz.
Stasjonen åpnet 1. oktober 1984 som del av den nordvestlige utvidelsen av U7.  


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Haselhorst (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons