jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eivind Viken

Eivind Viken også kalt Peeten (født 1916 i Haus, død 9. oktober 1999 i Melbourne) var en norsk soldat under andre verdenskrig. Han er kjent for sin innsats som radioagent i det okkuperte Norge.


== Andre verdenskrig ==
Viken deltok som frivillig på finsk side i vinterkrigen. Da det tyske angrepet på Norge kom 9. april 1940 var Viken på veg hjem. Han meldte seg til tjeneste og kjempet ved Kongsvinger og Midtskogen gård. Etter felttoget i Norge kom han seg via Sverige, Finland, Sovjetunionen og Tyrkia til Iran der han fant skipsleilighet til Storbritannia via Sør-Afrika. Han fikk tjeneste som agent for den britiske etterretningstjenesten Secret Intelligence Service. På grunn av avbrutt skolegang kunne han ikke skrive og måtte derfor få skriveopplæring i England. Viken ble gjentatte ganger satt over Nordsjøen med oppdrag å etablere radiosendere som rapporterte om tyske skipsbevegelser langs vestlandskysten. Rapporter om tysk skipstrafikk var av betydning for britisk og alliert krigsinnsats.
En av stasjonen, med kodenavnet «PI II», ble satt opp på Staveneset i april 1942, og ble drevet av Viken og Ole Snefjellå og med Chester og Petrine Saltskår som lokale hjelpere. Stasjonen ble regnet blant de mest vellykkede på dette stadium i krigen. Den var nær ved å bli avslørt av tyskerne og radioagentene og deres hjelpere måtte i mai 1942 evakueres under dramatiske omstendigheter i en ekspedisjon med Catalinaflyet «Vingtor» ført av Finn Lambrechts. Viken opererte senere stasjonene «Erica» og «Delia» ved Florø, stasjonen «Risor» i Solund og seinere på Selsøy i Austrheim og stasjonen «Barbro» ytterst i Fensfjorden.


== Etter krigen ==
Etter verdenskrigen utvandret Viken til Australia, der han bosatte seg ved Melbourne. Etter hans død ble urnen med asken satt ned på Mjeldheim kirkegård i Bergen. I 1995 ble det ved Unneland skole satt opp en minnestein med Vikens portrettrelieff.


== Utmerkelser ==
Viken ble høyt dekorert for sin innsats. Han mottok St. Olavsmedaljen med ekegren, Deltagermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje. St. Olavsmedaljen med ekegren ble tildelt Viken "For personlig innsats for Norge under krigen ved å ha vist mot og dristighet under utförelse av hemmelig militær virksomhet". Av britene ble han tildelt Distinguished Service Cross og King's Medal for Courage in the Cause of Freedom, sistnevnte med følgende grunn «For his bravery and most valuable services to the Allied cause whilst engaged in special operations against enemy forces during the Second World War». For innsatsen i vinterkrigen ble han tildelt Vinterkrigens minnemedalje med spenne Kenttäarmeija.Utmerkelsene under er vist i den rekkefølge Viken brukte og er preget av emigrasjonen fra Norge ved at de britiske dekorasjoner er rangert først.


== Referanser ==
Lyskamm

Lyskamm eller Liskamm er et fjell i Wallis-Alpene på grensen mellom Italia og Sveits, med en høyde på 4 527 meter over havet. Fjellet består av en fem kilometer lang rygg med to topper. Den sørlige siden i Italia er ru og reiser seg noen hundre meter over isbreen Ghiacciaio del Lis, mens nordsiden i Sveits er en imponerende 1 100 meter høy isvegg som stiger opp fra Gornergletscher.
Den vanligste ruten til toppen er fra Felikjoch i vest til Listjoch i øst, eller omvendt. Toppen lengst mot øst, som også er den høyeste, ble først besteget i 1861 av et lag på 14 mann, hvorav åtte var engelske og seks fra Sveits, ledet av J.F. Hardy opp østryggen.


== Eksterne lenker ==
(en) Lyskamm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lyskamm på SummitPost
Lyske

I menneskelig anatomi er lyske overgangen mellom underliv og lår. Innvendig i lysken ligger lyskekanalen, en åpning i bukmuskulaturen. Lyskebrokk er utposing av bukhinnen gjennom lyskekanalen.
I lysken ligger store vener (vena femoralis, vena saphena magna) og pulsårer (arteria femoralis) nær overflaten.
Lyskestrekk er strekk i en av de store lårmusklene.
Jean-Pascal Delamuraz

Jean-Pascal Delamuraz (født 1. april 1936 i Vevey i Vaud i Sveits, død 4. oktober 1998 i Lausanne) var en sveitsisk politiker og medlem av Forbundsrådet mellom 1983 og 1998. 
Delamuraz studerte statsvitenskap i 1960 ved Universitetet i Lausanne. Samme år ble han utnevnt til visedirektør for Den sveitsiske nasjonale utstillingen (Expo 64). Delamuraz var medlem av bystyret i Lausanne i ti år mellom 1960 og 1970. I 1970 ble Delamuraz valgt inn i kommunestyret hvor han hadde ansvar for byens offentlige arbeider. Delamuraz ble valgt inn som medlem av Det sveitsiske forbundsrådet den 7. desember 1983, og han forlot embetet etter femten år den 30. mars 1998. 
Delamuraz var tilknyttet Det frie demokratiske partiet. Delamuraz begynte bilaterale forhandlinger som førte til vedtaket av syv avtaler mellom Sveits og EU. Under hans tid i embetet hadde Delamuraz ansvaret for flere forskjellige politiske institutter, avdelinger og departementer blant annet for det sveitsiske økonomidepartementet. Delamuraz satt også president i den sveitsiske konføderasjonen i to perioder fra 1989 og fra 1996. Delamuraz ble utnevnt til ærespresident i Nouveau mouvement européen suisse (NOMES). Delamuraz døde kun noen få måneder etter hans avgang som medlem av Forbundsrådet. Ved hans død etterlot Delamuraz seg enken Catherine Delamuraz, en sønn og en datter.


== Referanser ==
Matningsdal Idrettslag

Matningsdal Idrettslag er et idrettslag i Hå kommune på Høg-Jæren i Rogaland. Herrenes A-lag i fotball spiller i 5. divisjon (2011), og damenes A-lag i 5. divisjon. I tillegg til fotball har idrettslaget også et skilag og en turgruppe.
Matningsdal IL ble stiftet i 2004.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Matningsdal IL
Lysva (sideelv til Kama)

Lysva (russisk: Лысьва) er en elv i Perm kraj i Russland. Den er en av sideelvene til Kama i Volgas nedbørfelt, og munner ut i Kama ved Solikamsk. Navnet betyr «Furuelven», eller «elven som renner gjennom furuskog». Lysva er 72 kilometer lang og har et nedbørfelt på 332 km².


== Referanser ==
Lysá hora

Lysá hora er det høyeste fjellet i De moravisk-schlesiske Beskidene i Tsjekkia, med en høyde på 1 323 meter over havet. Fjellet blir regnet som et av de fuktigste områdene i landet, med en årlig nedbørsnormal på over 1 500 mm. I omgivelsene rundt Lysá hora vokser det hovedsakelig barskog.


== Etymologi ==
Hora betyr fjell på tsjekkisk, fra urslavisk *gora, og på polsk kalles det Łysa Góra, mens den lokale dialekten er Gigula. Navnet kan oversettes med «skallet fjell». Stedet er nevnt første gang i nedskrevne dokumenter fra 1261 som Lissa huera.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lysá hora (Moravskoslezské Beskydy) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Edouard Bovet

Édouard Bovet (født 1797 i Fleurier, Neuchâtel i Sveits, død 1849) var en sveitsisk urmaker og grunnlegger av urselskapet Bovet.Fødselen av Edouard Bovet, sønn av Jean Frédéric Bovet, ble registrert hos myndighetene i 1797. Fire sønner og en datter ble født de påfølgende årene.
Etter endt læretid som urmaker flyttet Edouard Bovet og to av hans brødre i 1814 til London, som på denne tiden var et sentrum innen montering av ur og handel med klokker. Bovet etablerte i 1818 sin egen virksomhet i London i samarbeid med sine brødre. Denne virksomheten, som produserte luksusklokker i Sveits for eksport til Kina, ble en stor suksess. To generasjoner senere drev firmaet et blomstrende sveitsisk-kinesiske kommersielt foretak. 
I 1855 ble Bovet-firmaet tildelt en gullmedalje under verdensutstillingen i Paris. Virksomhetens navn ble solgt flere ganger og ble relansert i 1994.
Bovet var tilbake i hjembyen i 1830 sammen med sin fire år gamle halvt kinesiske sønn Edouard-Georges. På denne tiden var det vanlig for europeiske kjøpmenn i Kina å ta en midlertidig kone under opphold i Kina. Eventuelle barn som ble født i dette ekteskapet måtte faren akseptere fullt ansvar for. 
Bovet døde i 1849, 52 år gammel.


== Referanser ==
Lyzja

Lyzja (russisk: Лыжа) er en elv i Republikken Komi i Russland, og en av sideelvene til Petsjora fra venstre. Den er 223 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 6 620 km². Lyzja munner ut i Petsjora ved landsbyen Ust-Lyzja.
Lyzja renner gjennom et øde område i regionen Petsjorskaja grjada. Elvens bredder er tildels svært myrlendt, og elven renner sakte og har svært mange kurver. Flere små sideelver renner ut i Lyzja fra åsene langs Petsjora-ryggen. De største sideelvene er Vadma fra venstre og Sigavej fra høyre. Lyzja fryser til i månedsskiftet oktober/november, og blir isfri igjen i april/mai.


== Referanser ==
Lzja

Lzja (russisk: Лжа; latvisk: Ludza) er en elv i Latvia og i Pskov oblast i Russland, og en av sideelvene til Utroja fra høyre. Elven er 156 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 1 570 km². Elven har en middelvannføring på 10,5 m³/s, målt 9 kilometer fra munningen.Lzjas største sideelv er Innitsa, fra høyre.
Lzja springer ut i Latvia fra den lille innsjøen Lielays-Ludzas, som ligger ved Madonas. Elven renner nordover gjennom et myrlendt landskap, og etter 25 kilometer krysser den grensen og går inn i Russland. Elven renner relativt raskt gjennom skogkledde og myrlendte bredder. Lzja munner ut i Utroja ved en jernbanestasjon langs jernbanen mellom Ostrov og Rēzekne.


== Referanser ==
Ladon

Ladon (gresk: Λάδωνας, Ládonas) er en elv på halvøya Peloponnes i Hellas. Den springer ut fra Arkadia, vest for Tripoli, og er av sideelvene til Alfeios, som munner ut i det joniske hav.


== Elveløp ==
Ladon begynner i de vestlige skråningene av fjellet Aroania i nærheten av landsbyen Kastria i Arkadia. Den flyter sørover, mottar sin venstre sideelv Aroanios, flyter langs Kleitoria og dreier sørvest ved grensen av Arkadia. Den flyter gjennom den kunstige innsjøen Ladon, og vender sørover igjen ved Dimitra. Den flyter deretter inn i Alfeios rundt 3 km sørøst for landsbyen Tripotamia.


== Mytologi ==
Elver i Hellas ble personifiserte i gresk mytologi. En av Ladons døtre var Dafne, som Apollon fulgte etter. Hun ba om hjelp fra elveguden Peneos, og han forvandlet henne til et laurbærtre. En annen av Ladons døtre, nymfen Metope, ble maken til elveguden Asopos.
Elver hadde rensende effekt i gresk mytologi. Da Poseidon begikk overgrep mot Demeter, vasket hun vekk fornærmelsene i vannene til elven Ladon. Denne elven er også en av de som ble nevnt av poeten Hesiod i hans Theogonien; de var «alle sønner av Okeanos og majestetiske Tethys».


== Referanser ==
Láhpoluoppal

Láhpoluoppal er en bygd i Kautokeino kommune i Finnmark. Stedet ligger ved sørenden av innsjøen Láhpojávri på Finnmarksvidda, fire mil nordøst for Kautokeino sentrum, og ni mil sørvest for Karasjok sentrum. Riksvei 92 går gjennom bygda.
I Láhpoluoppal ligger Láhpoluoppal skole, Láhpoluoppal fjellstue og Láhpoluoppal kapell frå 1967.
Lakmos

Lakmos eller Lakma (gresk: Λάκμος) er et fjell i den østlige delen av Ioannina og den vestlige delen av Trikala i Hellas. Fjellet er en del av fjellkjeden Pindos, og har en høyde på 2295 meter over havet. Fjellets høyeste punkt heter Tsoukaréla (Τσουκαρέλα). Fjellet er om lag 30 km langt og 15-20 km bredt. Elven Arakhthos renner i vest, Metsovítikos i nord, og Akheloos kilde ligger i øst. I sør renner Kalarrytikos, og Melissourjitikos i sørvest.
Fra toppen kan man se de østlige områdene av Ioannina helt til dalen langs Vjosë, byen Ioannina og Pamvotidasjøen. Man kan også se de vestlige områdene av Pineiosdalen.


== Nærmeste tettsteder ==
Anthousa, øst
Anatoliki, sørvest
Krapsi, sørvest
Megalo Peristeri, nordvest


== Eksterne lenker ==
Gresk fjellflora Arkivert 17. mai 2008 hos Wayback Machine.
Lakmos på GTP
Idiosynkrasi

Idiosynkrasi (gresk ιδιοσυγκρασία idiosynkrasia, satt sammen av idio, 'egen', syn, 'sammen' og krasia, 'blanding'
) er et fremmedord som betyr 'særhet' eller 'ekstrem overfølsomhet' eller 'motvilje'. Betegner vanligvis noe som er svært spesielt eller enestående, uten noe å sammenligne med.


== Innen psykologi og annet ==
Idiosynkrasi kan betegne 'særegen natur, egenskap eller karakter', eller mer presist 'noe som er særegent for en enkelt person eller gruppe, og som forhindrer denne personen eller gruppen i å bli beskrevet gjennom en regel eller ved hjelp av en kategori'. I psykologi er ordet nettopp begrep for en atferdsform eller egenskap ved en person som særmerker personen i forhold til andre mennesker. Idiosynkrasi kan mer populært også beskrives som 'en persons motvilje overfor en person, et begrep eller en ting', eller i adjektivs form 'å være sær' eller 'oppføre seg sært', det vil si være vrang eller motvillig.


== Innen medisin ==
Innen legevitenskapen er idiosynkrasi en abnorm reaksjon overfor visse stoffer – stort sett synonymt med allergi.


== Se også ==
Eksentrisitet
Hypersensitivitet


== Referanser ==
Sonal og meridional

Sonal og meridional er to uttrykk som brukes for å skildre retninger på en klode. Sonal betyr «langs en breddegradssirkel» eller «i øst-vest-retningen», mens meridional betyr «langs en meridian» eller «i nord-sør-retninga». 
Disse uttrykkene er ofte brukt i meteorologi og geofysikk for å skildre globale fenomen, som «meridional luftstrøm» eller «sonal temperatur». 
For vektorfelt (som vindstyrke) blir den sonale komponenten (eller x-koordinaten) skrevet som u, mens den meridionale komponenten (eller y-koordinaten) blir skrevet som v. 
Uttrykket meridional, av og til forkortet til «Mer.», blir benyttet i historisk astronomi for å vise sørlig retning på en klode, i lag med septentrional («Sep.») for nordlig, oriental («Ori.») for østlig og oksidental («Occ.») for vestlig.


== Se også ==
Meridional strøm
Sonal strøm
Meridian


== Referanser ==
Julius Jaenzon

Joel Julius Jaenzon (født 8. juli 1885 i Göteborg i Sverige, død 17. februar 1961 i Stockholm i Sverige), var en svensk filmfotograf og regissør.
Jaenzon utdannet seg til portrettfotograf og kom i kontakt med film i 1905. Han filmet den første norske fiksjonsfilmen Fiskerlivets farer og arbeidet en periode i USA. 
I 1910 ble han ansatt som laboratoriesjef og fotograf på Svenska Biografteatern (senere Svensk Filmindustri). Han kom til å bli den første betydningsfulle filmfotografen i svensk film med ansvaret for foto i over 100 filmer. Han samarbeidet mest med regissørene Victor Sjøstrøm og Mauritz Stiller. Jaenzon var sjeffotograf for Sjöströms Kjørekarlen (1920). Han var broren til filmfotografen Henrik Jaenzon. 
I en del filmer blir  Julius Jaenzons kreditert under navnet «J. Julius».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Julius Jaenzon på Internet Movie Database 
(sv) Julius Jaenzon i Svensk Filmdatabas 
(da) Julius Jaenzon på Filmdatabasen 
(da) Julius Jaenzon på Filmdatabasen 
(fr) Julius Jaenzon på Allociné 
(en) Julius Jaenzon på AllMovie 
(en) Julius Jaenzon hos The Movie Database
Watto

Watto er en fiksjonskarakter fra Star Wars-universet. Han er med i filmene Star Wars Episode I: Den skjulte trussel og Star Wars Episode II: Klonene angriper. Han er datagenerert og stemmen er spilt inn av Andy Secombe. Watto er sur og grådig, og er av folkeslaget Toydarian. Han bor på planeten Tatooine i byen Mos Espa. Shmi Skywalker og Anakin Skywalker er slavene til Watto.  


== Beskyldninger om antisemitisme ==
Det har vært foreslått at denne karakteren er støtende siden han ligner en stereotypisk jøde: grådig, krokete nese og litt mørk i huden. Fremstillingen av Watto har også innslag av anti-arabiske stereotypier ifølge noen kommentatorer. Brooker beskriver Wattos aksent som italiensk-amerikansk, andre beskriver aksenten som inspirert av jiddisch eller arabisk. «Den grådige jøden» er en seiglivet stereotypi skriver Paul Sturtevant i Washington Post. Ifølge Sturtevant er slike stereotypier vanlige i populærkulturen og forekommer blant annet i The Hobbit og i Star Trek. I Attack of the Clones har Watto en lue som minner om en jødisk kippah. The Independents kommentator skrev at Watto så ut til å komme rett fra nazistenes antisemittiske lager.Figuren Jar Jar Binks har blitt beskrevet som en karibisk eller afro-amerikanske karikatur og mulig rasistisk (racially offensive).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Watto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Larissos

Larissos eller Larisos (gresk: Λάρισσος), eldre navn Riolitiko, er en elv som renner vest i prefekturet Akhaia i Hellas.
Den springer ut fra fjellet Skollis, og passerer Mataragka, Riolos, Kagkadi, Apiedona og Lappa. Larissos munner ut i Patrasbukta i det joniske hav.
I antikken markerte elven grensen mellom Akhaia og Elis. I narheten av elven ligger de antikke byene Dyme og Larissa, og elven har også gitt navn til den tidligere kommunen Larissos. Ifølge gresk mytologi drakk Herakles av vannet i elven, og brukte også vann fra elven for å vaske de egeiske stallene.
Otto R. Norland

Otto Realf Norland (født 24. februar 1930 i Oslo) er en norsk-britisk tidligere bankdirektør.
Han har examen artium fra 1948 og studentfagkurs fra Tønsberg Handelsgymnasium fra 1949. Han er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen fra 1953 og har dessuten eksamen fra Institute of Bankers i London fra 1956. Norland var ansatt i Hambros Bank i London fra 1953, etterhvert som avdelingssjef for shippingavdelingen fra 1961, banksjef fra 1963, direktør fra 1964 og administrerende direktør fra 1970.Norland har hatt en rekke verv, deriblant som styremedlem og kasserer i Studentersamfunnet i Bergen 1951–1952, diverse verv ved Institute of Bankers, styremedlem i Den norske sjømannskirken i London fra 1961, styremedlem i Norwegian Export Centre Ltd. fra 1964, styremedlem i Norwegian-British Chamber of Commerce fra 1963, styremedlem i Den Norske Klub i London 1967–1969, styremedlem i Alcoa Ltd. fra 1969 og styremedlem i Det Norske Veritas fra 1971. Medlem i Bibliofilklubben fra 2001.
Han er sønn av redaktør og Høyre-politiker Realph Norland og bror av redaktør Andreas Norland.


== Referanser ==
Thor Thommesen (1873–1947)

Dr. Thor Thommesen (født 17. august 1873, død 2. februar 1947) var en norsk kjemiker, direktør og skipsreder fra Arendal.


== Utdannelse ==
Han var eldste sønn til Jens T. Thommesen og Gunhild Birgithe (Gitta) Jensen (1845–1937). Han tok artium i Latin i Arendal i 1882, og i perioden 1893 til 1895 studerte han kjemi ved den tekniske høyskolen i Berlin, og senere ved Technische Universität Berlin og deretter ved Université de Fribourg i Sveits, hvor han tok doktorgraden i kjemi (dr. philos) 25. januar 1898.


== Arbeid ==
Etter at faren døde i 1897 reiste han hjem til Norge, hvor han arbeidet i familieselskapet Handelshuset Thommesen – Smith, først i T. Thommesen & Søn, så ble han sjef for de to nystartede aksjeselskapene Smith & Thommesen AS og AS Rygene Træmassefabrikker. De to siste er senere slått sammen til Rygene - Smith & Thommesen. Thor Thommesen drev firmaene sammen med broren Olaf Thommesen og Mads Henrik Smith. I 1916 besto styret av Olaf Thommesen, Mads Henrik Smith og Nicolai B. Herlofson. Suppleanter (vara) til styre var Julius Stephansen og Julius M. Smith. Den første kvinnen i styret var Gunhild Birgithe Thommesen (Gitta) som var styremedlem fra 1923, da Olaf Thommesen døde, til 1926, da Thor Thommesens sønn, Jens T. Thommesen trådte inn i styret.


== Ekteskap og barn ==
Thor Thommesen giftet seg 29. september 1900 med kjøpmann- og skipsrederdatter Birgithe (Bibi) Christensen (1877–1941). De bodde i Kirkegaten 5, men hadde sommerbolig på Hisøy. Sammen fikk de barna: Jens Thomas (f. 1902), Gudrun (f. 1905) og Hanne (f. 1909).


== Medlemskap, verv og interesser ==
Thommesen hadde mange interesser, og var medlem av:

Arendal bystyre (1902–1922)
Arendal formannskap (1905–1922)
Reguleringskommisjonen (1911–1917)
Arendal havnestyre (1917–1922)
Direksjonen for Arendal Sparebank (1903–1908)
Arendal Træplantningsselskab
Arendals Vasdrags Fællesfløtnings Forening (formann)
Brugseierforeningen (viseformann)
Norges Industriforbund (hovedstyret)
Norges Trælastforbund (styret)
Arendal Turnforening (styret og æresmedlem)I tillegg var han interessert i blomsterdyrking, fotografering og motorsport.


== Referanser ==


== Kilder ==
Aalholm, Olav Anton & Vevstad, Andreas: Handelshuset Thommesen-Smith, Rygene Træmassefabrikker, 1983
Jakob Stämpfli

Jakob Stämpfli (født 23. februar 1820, død 15. mai 1879) var en politiker fra Sveits som var medlem av den sveitsiske Forbundsrådet mellom 1854 og 1863.
Jakob Stämpfli ble valgt inn som medlem av det sveitsiske Forbundsrådet den 6. desember 1854 og han forlot denne posisjonen den 31. desember 1863, etter over ni år i dette embetet. Stämpfli var tilknyttet det politiske Det frie demokratiske partiet i Sveits. Under Stämpfli sin tid i embetet ble Stämpfli tildelt ansvaret for flere politiske avdelinger, institutter og departementer. Noen av disse avdelingene er:

Justisdepartementet og politidepartementet (1855)
Politisk Avdeling som president for den sveitsiske konføderasjonen (1856)
Avdeling for økonomi (1857 – 1858)
Politisk Avdeling som president for den sveitsiske konføderasjonen (1859)
Militære Institutt (1860 – 1861)
Politisk Avdeling som president for den sveitsiske konføderasjonen (1862)


== Referanser ==
Annemarie Huber-Hotz

Annemarie Huber-Hotz (født 16. august 1948 i Baar, Zug i Sveits, død 1. august 2019 i Schwarzsee) var en sveitsisk politiker som satt som forbundskansler i Sveits mellom 2000 og 2007. Hun var den første kvinne i dette embetet.Huber-Hotz studerte ved grunn- og videregående skole i Baar og deretter begynte hun ved gymnasium i Zug. Huber-Holst studerte deretter sosiologi, etnologi og statsvitenskap ved universitetene i Bern, Uppsala i Sverige og ved Graduate Institute of International Studies i Genève samtidig som hun deltok i flere forskjellige faglige aktiviteter. Huber-Holst foretok avanserte studier ved ETH i Zürich i arealplanlegging. 

Fra 1978 til 1981 arbeidet Huber-Hotz i pressetjenesten ved generalsekretariatet for det sveitsiske parlamentet. Mellom 1981 og 1992 arbeidet hun for sekretariatet ved den sveitsiske Council of States. I 1989 begynte hun som direktør for den sveitsiske vitenskapelige parlamentariske tjenesten, en posisjon som hun holdt frem til 1992 da hun begynte som generalsekretær i sveitsiske parlamentet. Huber-Hotz ble nominert til den sveitsiske forbundskansler i 2009 etter fire runder med stemmegivning og hun tiltrådte i denne posisjonen året etter. Hun snakket flytende tysk, engelsk, fransk og svensk.


== Referanser ==
Over Atlanterhavet og gjennem Amerika

Over Atlanterhavet og gjennem Amerika er en norsk dokumentar-stumfilm fra 1926. Filmen var laget av Gustav Lunds selskap Bio-Film Compagni, som på den tiden lagde reise filmer.  
Filmen har en varighet på ca. 93 minutter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Over Atlanterhavet og gjennem Amerika på Internet Movie Database 
(no) Over Atlanterhavet og gjennem Amerika i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Over Atlanterhavet og gjennem Amerika hos Filmfront
Johannes Baumann

Johannes Baumann (født 27. november 1874, død 8. september 1953) var en sveitsisk politiker som ble valgt inn som medlem av det sveitsiske Forbundsrådet i 1934. 
Baumann ble valgt inn som medlem av det sveitsiske Forbundsrådet den 22. mars 1934 og han forlot denne posisjonen den 31. desember 1940, etter seks år i dette embetet. Baumann var tilknyttet Det frie demokratiske partiet i hele sin politiske karriere. I Baumanns periode som medlem av det sveitsiske Forbundsrådet tiden holdt han også flere andre, politiske posisjoner, blant annet i det sveitsiske Justisdepartementet og politidepartementet og han satt som president for den sveitsiske konføderasjonen i 1938.


== Referanser ==
Giuseppe Motta

Giuseppe Motta (født 29. desember 1871 i Airolo, død 23. januar 1940 i Bern) var en sveitsisk politiker for det kristendemokratiske folkeparti. Han var regjeringsmedlem og forbundspresident, landets statsoverhode. 
Motta var medlem av det sveitsiske Forbundsrådet fra 1911 og til sin død i 1940. I denne perioden var han fem ganger forbundspresident.


== Referanser ==