jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Taixu

Taixu (forenklet kinesisk: 太虚; tradisjonell kinesisk: 太虛; pinyin: Tàixū; Wade–Giles: T'ai Hsü), født 8. januar 1890 i Haining i provinsen Zhejiang i Kina, død 12. mars 1947 i Shanghai) var en buddhistisk modernist, aktivist og tenker som gikk inn for reform og fornyelse av kinesisk buddhisme. Han kjennes som den ærverdige Taixu.


== Liv og virke ==
Taixus borgerlige navn var Lu Peilin (呂沛林, Lǚ Pèilín). Da han var 16 ble han ordinert til Linjiskolen innen Chan-buddhismen i Xiao Jiǔhuá-tempelet (小九華寺/小九华寺) i Suzhou. Ikke lenge etter ble han gitt dharmanavnet Taixu, som betyr «stor tomhet». I 1909 dro han til Nanjing og ble med i sutraskjæringselskapet grunnlagt av lekbuddhisten Yang Renshan.
Som følge av sine studier av politiske skrifter og artikler av Kang Youwei, Liang Qichao, Tan Sitong og Zhang Taiyan ble Taixu opptatt av buddhismens reform. I 1911, mens han var i Guangzhou, rok han kontakt med revolusjonære som ville styrke Qing-dynastiet, og deltok i noen av deres hemmelige planleggingsmøter. 
Etter at Qing-styret hadde falt grunnla Taixu Foreningen for buddhismens fremme (佛教協進會/佛教协进会 Fójiào xiéjìn hùi), som imidlertid gikk i oppløsning grunnet motstand fra konservative buddhistwe. Taixu gikk inn i religiøs tilbaketrukkenhet (閉關/闭关 bìguān) på Putuo Shan i tre år fra oktober 1914.
Frem til sin død virket Taixu så for fornyelsen av buddhismen i Kina.
Han døde i 1947 i at Jadebuddhaens tempel (玉佛寺. Yùfó sì) i Shanghai.


== Bibliografi ==
Taixu, "Science and Buddhism." Lectures in Buddhism. Paris, 1928
Taixu, Taixu dashi quanshu. (The Complete Works of the Venerable Master Taixu), 20 vols. Taipei, 1956.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pittman, Don A. Toward a Modern Chinese Buddhism: Taixu's Reforms. Hawai'i UP. Honolulu, 2001.
Welch, Homles. The Buddhist Revival in China. Havard UP. Cambridge, 1968.


== Eksterne lenker ==
The Short Record of Master Taixu Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine.
Taixu: To Renew Buddhism and Save the Modern World
Taixu Biography
An Interfaith Dialogue[1]
Rune Indrøy

Rune Indrøy er fra februar 2019 konserndirektør for kommunikasjon i BKK. Han kom til stillingen fra jobben som direktør for myndighetskontakt ved Universitetet i Bergen. Indrøy sluttet i TV 2 i 2015, etter 23 år i kanalen. Han var da kommunikasjonsdirektør. 
Indrøy ble ansatt i TV 2 i juni 1992. Han ble forfremmet til informasjonsdirektør i juni 2000.


== Referanser ==
Piz Gloria

Piz Gloria er en roterende panoramarestaurant på toppen av fjellet Schilthorn nær Mürren i Berner Oberland i Sveits. Restauranten ligger 2 970 moh. og er Europas første roterende restaurant.


== Arkitektur ==
Adgang til Piz Gloria skjer med taubanen Schilthornbahn fra Lauterbrunnental. Tuabenstasjonen og restauranten er tegnet av arkitekten Konrad Wolf fra Bern.
På grunn av de vanskelige topografiske og klimatiske forholdene, ble delene til bygningen i stor grad prefabrikkert. De ytre veggene med de store glasspartiene er bygget med aluminiumsdekket treverk.
Rotasjonsmekanismen er solcelledrevet og roterer 360 grader på omtrent en time. Restauranten har en kapasitet på 400 gjester.


== Navnets opprinnelse ==
Restaurantens navn Piz Gloria stammer fra filmen James Bond i hemmelig tjeneste fra 1969. I filmen bruker skurken, Ernst Stavro Blofeld, Piz Gloria som skjulested. I filmen ligger Piz Gloria nært St. Moritz, der retoromansk snakkes og hvor «Piz» betyr fjelltopp (spiss). Selv om restauranten ligger i Berner Oberland, der retoromansk ikke snakkes, har den beholdt navnet.
Filmens produksjonsteam fant opprinnelig restauranten delvis bygget, og avtalte at de skulle bidra finansielt til utbyggingen mot at de fikk eksklusive rettigheter til å spille inn filmen der. Bygningen spiller en viktig rolle i filmen.
Etter filmen ble utgitt, beholdt restauranten navnet Piz Gloria, og anerkjenner i dag filmens betydelige bidrag til restaurantens kommersielle anerkjennelse ved å blant annet ha en James Bond-utstilling i restaurantens nedre etasje. 


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Piz Gloria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
James Bond Lifestyles site om Piz Gloria
Smalvik

Smalvik er et fiktivt tettsted som er konstruert som modellsamfunn for Sivilforsvaret til bruk under kurs og i såkalte «bordøvelser» (Taktisk Øvelse Uten Tropper – TØUT). «Smalvik» brukes både innad i Sivilforsvaret, og for å bedre samhandling mellom rednings- og kriseinstanser. Det er bygd opp en fysisk modell av Smalvik som et øvingsbord som står på Sivilforsvarets kompetansesenter (SFK) Starum leir, Østre Toten.
Øvingsbordet ble bygd rundt år 2000, og dekker 14,4 m². Det er bygd i målestokken 1:87, som er en vanlig målestokk for modelljernbaner, og tilsvarer da litt over 10 hektar med bebyggelse, bysentrum, industriområde, badevann, samt noe utmark.  


== Bordøvelser ==
Etater og organisasjoner som har brukt øvingsbordet er politiet, brannvesenet, helsevesenet, Sivilforsvaret, Heimevernet, Frivillige Organisasjoners Redningsfaglige Forum, Industrivernet og kommunale kriseteam.
Bordøvelser uten mannskap er effektivt for å øve befalsnivå, ved at man lett kan simulere realistiske situasjoner og at ventetiden går ned slik at flere momenter kan øves innen samme tidsrom. Øvelsene har gjerne fokus på samvirke på skadestedet slik at de ulike aktørene skal bli bedre til å koordinere hverandres ressurser.


== Nærmere om Smalvik ==
Smalvik er et lite tettsted i den fiktive kommunen Allvik. Stedet ligger ca 2 mil øst for Allvik, som er kommunens sentrum. Sør for Smalvik sentrum renner elven Songa, som fra tid til annen oversvømmer det lille tettstedet. Togulykker hender stadig, gjerne inne på industriområdet, og befolkningen må ofte evakueres, spesielt eldresenteret.
Smalvik har veiforbindelse mot vest gjennom Grindafjordstunnelen (800 m), og har jernbanetrafikk fra industriområdet gjennom nordre del av bygda. Det finnes ingen jernbanestasjon i Smalvik.
I Smalvik sentrum er de fleste butikkene samlet i Kvadraturen. I tillegg ligger Burger King, Cubus og Jernia litt nord for sentrum, mellom brannstasjonen og Smalvik industripark. Smalvik industripark, nordvest for Smalvik sentrum, huser bygdas hjørnesteinsbedrift Med-Tek og Tollpost-lageret, samt Smalvik sag & høvleri, og Knut's lakk og karosseri.
Smalvik har egen brannstasjon og lensmann. Nærmeste sykehus ligger i kommunesenteret Allvik. Sivilforsvarets fredsinnsatsgruppe, FIG Allvik, holder til på brannstasjonen.


== Referanser ==
Anders Malm

Anders Malm (født 14. august 1980) er en norsk forfatter. Han debuterte i 2009 med novellesamlingen Våkenetter.Malm har studert litteraturvitenskap, estetikk og idéhistorie ved Universitetet i Oslo, og gått Aschehougs forfatterskole.


== Bibliografi ==
Svermen, roman, Flamme Forlag (2019)
Krysset, roman, Flamme Forlag (2016)
Massemenneske, roman, Aschehoug (2012)
Våkenetter, fortellinger, Aschehoug (2009)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Anders Malm i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider Arkivert 13. juni 2018 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Krysset - Flamme forlag
Borsigwalde

Borsigwalde er en ortsteil i Berlins bydel Reinickendorf, etablert i 2012. Tidligere var Borsigwalde et strøk (Ortschaft) i Wittenau. Borsigwalde er oppkalt etter industrivirksomheten Borsig som i 1837 ble etablert i området.
Borsigwalde blir i vest og nord avgrenset av Tegel og i sørvest av Reinickendorf. I øst danner kanalen Nordgraben en geografisk grense til Wittenaus historiske sentrum. 


== Bildegalleri ==

		
		


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Berlin-Borsigwalde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Friluftsakademiet

Friluftsakademiet, eller Friluftsakademiet på Modum, var en uformell malerskole dannet høsten 1883 på initiativ av Frits Thaulow.
Thaulow samlet en gruppe unge kunstnere for å perfeksjonere naturalismen i de godt egnede omgivelser i Modum med Haugfossen og Simoa som naturlig hovedmotiv. De bodde på Madame Reiffs pensjonat ved Haugfosstråkka.
Det sentrale mål var den naturalistiske sannhet, stemning, lys og luft, alt skulle avbildes som det var. De søkte mot det nye og brukte oljemaling og limfarver, tempera og pastell. De hadde ingen formell lærer, men utviklet seg gjennom gjensidig tilbakemelding.
Mange av norsk kunsthistories kjente figurer deltok i Friluftsakademiet i lengre eller kortere perioder. Mellom disse finner man i tillegg til Frits Thaulow:  Edvard Munch, Kalle Løchen, Gustav Wentzel, Karl Jensen-Hjell og Jørgen Sørensen.
Friluftsakademiet er aktualisert med en utstilling på Blaafarveværket i 2013 samt kulturstien Haugfossen Rundt.


== Referanser ==
Kråkespråk

Kråkespråket eller kråkemål er en type skjulespråk. Det dannes i språket ved at endelsen i ordet, slutter på rbe og noen flere.


== Referanser ==
Friidrett under Sommer-OL 1908 – 800 meter menn

800 meter for menn var en av løpøvelsene i friidrett under Sommer-OL 1908 i London. Trettiåtte deltakere fra elleve nasjoner deltok på 800 meter som ble avviklet 20. og 21. juli 1908.


== Rekorder ==
Gjeldende rekorder før lekene i 1908:

(*) uoffisielt 880 yard (= 804,68 meter)
(**) Banen var 536,45 meter i omkrets.
Mel Sheppard satte i finalen ny olympisk- og uoffisiell verdensrekord med tiden 1.52,8.


== Resultater ==


=== Semifinaler ===
20. juli 1908 ble det avviklet åtte semifinaler, vinneren fra hvert heat gikk videre til finalen.
Semifinale 1

Semifinale 2

Semifinale 3

SemiFinale 4

Semifinale 5

Semifinale 6

Semifinale 7

Semifinale 8


=== Finale ===


== Kilder ==
Cook, Theodore Andrea (1908). The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association. 
De Wael, Herman (2001). «Athletics 1908». Herman's Full Olympians.  Arkivert 27. september 2006 hos Wayback Machine.
Wudarski, Pawel (1999). «Wyniki Igrzysk Olimpijskich». Arkivert fra originalen 14. juni 2006. Besøkt 25. juli 2006.  Arkivert 16. februar 2009 hos Wayback Machine.
Hondurasbukten

Hondurasbukten (spansk: Golfo de Honduras) er en bukt i Det karibiske hav mellom Belize, Guatemala og Honduras. Fra nord til sør strekker bukten seg cirka 200 km fra Dangriga i Belize til La Ceiba i Honduras. 
Indre del av Hondurasbukten er avgrenset av Belize barriererev, som danner den sørlige delen av den 900 km lange Mesoamerikanske barriererevsystem, som er det nest største korallrevsystem i verden. Belize barriererev inkluderer flere mindre øyer under navnet Pelican Cays.
Hondurasbukten har et rikt dyreliv. Buktens nærhet til mangrove, sjøgress, korallrev og en kombinasjon av ulike næringsstoffer skaper et rikt miljø som beskytter marine organismer.Orkanen Hattie hadde i 1961 sin bane over Hondurasbukten før den traff land og skadet bygninger i Belize.


== Referanser ==
Friidrett under Sommer-OL 1908 – 1 500 meter menn

1500 meter for menn var en av løpøvelsene i friidrett under Sommer-OL 1908 i London. Førtifire deltakere fra femten nasjoner deltok på 800 meter som ble avviklet 13. og 14. juli 1908.


== Rekorder ==
Gjeldende rekorder før lekene i 1908:

(*) uoffisielt
(**) Banen vat 536,45 meter i omkrets.
Mel Sheppard satte ny olympisk rekord i den andre semifinalen med 4.05,0 og i den tredje semifinalen forbedret Norman Hallows rekorden til 4.03,4. I finalen tangere Mel Sheppard den nye olympiske rekorden.


== Resultater ==


=== Semifinaler ===
13. juli 1908 ble det avviklet åtte semifinaler, kun vinneren av hvert heat gikk videre til finalen.
Semifinale 1

Semifinale 2

Semifinale 3

Semifinale 4

Semifinale 5

Semifinale 6

Semifinale 7

Semifinale 8


=== Finale ===
14. juli 1908


== Kilder ==
Cook, Theodore Andrea (1908). The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association. 
De Wael, Herman (2001). «Athletics 1908». Herman's Full Olympians.  Arkivert 27. september 2006 hos Wayback Machine.
Wudarski, Pawel (1999). «Wyniki Igrzysk Olimpijskich». Besøkt 30. juli 2006.  Arkivert 16. februar 2009 hos Wayback Machine.
Jevgenij Onegin

Jevgenij Onegin (russisk: Евгений Онегин; også utgitt på norsk under Eugen Onegin og Eugene Onegin) er en verseroman i åtte kapitler skrevet av Aleksandr Pusjkin og publisert samlet i 1833.Handlingen utspiller seg i Russland i 1820-årene. Et bærende budskap er at kjærlighet og stolthet er to uforenelige størrelser.
Verseromanen regnes som et av den russiske litteraturs mesterverker. Med denne innvarslet Pusjkin den store realistisk-poetiske romans epoke. For første gang dukker det opp en type mennesker som det fantes tusener av også i det virkelige samfunn – fremfor alt er dandyskikkelsen Eugen Onegin prototype for det overflødige menneske (Лишний человек, Lisjnij tsjelovek), et motiv som ble en gjenganger i russisk litteratur. Realismen speiler seg også i de mer enn ett hundre bifigurer.
Eugen Onegin består nesten helt og holdent av 389 strofer som alle følger et strikt jambisk tetrameter, iblant omtalt som Onegin-strofen. Likesom sonetten har hver strofe 14 jambiske rader, men rimmønsteret er alltid det samme: AbAbCCddEffEgg, der versalene betegner et kvinnelig rim og gemenene et mannlig. Betoningene ligger alltid på de jevne stavelsene – andre, fjerde, sjette, åttende. Radene med kvinnelige rim har ni stavelser, de med mannlige har åtte.
Romanen har blitt bearbeidet for mange andre medier; slik som Pjotr Tsjajkovskijs opera Eugen Onegin (1878) og Vasilij Gontsjarovs stumfilm Jevgenij Onegin (1911). En norsk oversettelse ved Olav Rytter utkom i 1966.


== Se også ==
Eugen Onegin (opera)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Aleksandr Pushkin, London 1964, Princeton 1975, Eugene Onegin a novel in verse. Translated from Russian with a commentary by Vladimir Nabokov  ISBN 0-691-01905-3
Alexander Pushkin, Penguin 1979 Eugene Onegin a novel in verse.  Translated by Charles Johnston, Introduction and notes by Michael Basker, with a preface by John Bayley (Revised Edition) ISBN 0-14-044803-9
Alexandr Pushkin, Basic Books; New Ed edition, Eugene Onegin: A Novel in Verse Oversatt av Douglas Hofstadter ISBN 0-465-02094-1
Jurij Lotman: Пушкин. Биография писателя. Статьи и заметки. Online: [1].
A.A. Beliy, «Génie ou neige», "Voprosy literaturi", n. 1, Moskva 2008, s. 115.


== Eksterne lenker ==
(en) Eugene Onegin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Giuseppe Scarlatti

Giuseppe Scarlatti (født 1718 eller 18. juni 1723 i Napoli, død 17. august 1777 i Wien) var en italiensk-østerriksk komponist, hovedsakelig av seria- og buffaoperaer. 


== Liv og virke ==
Etter eget utsagn var Scarlatti barnebarn av Alessandro Scarlatti og dermed nevø av Alessandros sønn Domenico, men opplysningen har ikke latt seg bekrefte. Andre kilder oppgir at han var sønn av Francesco Scarlatti (1666 – etter 1741), en bror av Alessandro Scarlatti og dermed nevø av Allessandro. Alternativt var han sønn av en Tommaso Scarlatti (1669 eller 1672 – 1760).Gjennom årene oppholdt Scarlatti seg i forskjellige byer og skrev for stedenes teatre: fra 1739 til 1741 i Roma, fra 1752 til 1754 i Firenze, Pisa, Lucca og Torino, fra 1752 til 1754 og igjen fra 1756 til 1759 i Venezia, og i korte perioder i Milano og Barcelona. I 1760 slo han seg ned i Wien som komponist og klaverlærer. Her ble han venn med Christoph Willibald Gluck.
Scarlatti skrev over 30 operaer, hovedsakelig med serialibretti av Pietro Metastasio og buffalibretti av Carlo Goldoni. 
Komposisjonsstilen er tradisjonell, basert på en modell Alessandro Scarlatti etablerte flere tiår tidligere og som innebærer enkle og vakre melodier der orkesteret stor sett begrenser seg til å ledsage vokalistene. Selv om Giuseppe Scarlatti ikke var spesielt innovativ, var han like fullt dyktig i sin tids stil og gjør spesielt i sine komiske operaer inntrykk med friske og likandes melodier. Scarlattis operaer blir i dag knapt oppført.
Scarlatti skrev også cembalosonater og tre kantater.

ForvekslingsfareKomponisten Domenico Giuseppe Scarlatti fulle navn førte til seinere forvekslinger: enkelte arier fra Giuseppes opera Merope (Roma 1740) og Arminio in Germania (Firenze 1741) ble feilaktig tilskrevet Domenico. Da Giuseppe i 1754/55 oppholdt seg i Napoli ble det fortalt at Domenico var vendt hjem.


== Verk i utvalg ==
L'isola disabitata, Venezia 1757, Libretto av Carlo Goldoni; også 1760 i Genève oppført under tittelen La Cinese smarrita
Gli stravaganti, Wien 1765, Libretto av Alcindo Isaurense; også 1768 i Wien oppført under tittelen La moglie padrona


== Litteratur ==
(de) Max Dietz: «Scarlatti, Josef». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 30, Duncker & Humblot, Leipzig 1890, s. 479.
Ulisse Prota-Giurleo: ‘I congiunti di Alessandro Scarlatti’, Celebrazione del terzo centenario della nascita di Alessandro Scarlatti. 1960
Stanley Sadie (red): The New Grove: Italian Baroque Masters, Macmillan, 1984. 376 sider. ISBN 0 333 38236 6, artiklene Donald J. Groutog Edwin Hanley: «Alessandro Scarlatti» og Joel Sheveloff og Malcom Boyd: «Domenico Scarlatti»


== Referanser og noter ==


== Eksterne lenker ==
(de) Liste over sceneverk av Giuseppe Scarlatti på grunnlag av MGG på Operone
Operaverk med oppføringsdatoer av Giuseppe Scarlatti i DFG-Opernprojekt
(it) Søk etter operaer av Giuseppe Scarlatti (oppslagsord i søkefeltet Autore: «Scarlatti Giuseppe») i Corago-databasen ved Universitetet i Bologna
(en) Fritt tilgjengelige noter av Giuseppe Scarlatti i International Music Score Library Project
Eugen Onegin (opera)

Eugene Onegin (russisk: Евгений Онегин, Jevgenij Onegin), Op. 24, er en opera («lyriske scener») i 3 akter (eller 7 scener), komponert ca. 1878 av Pjotr Tsjajkovskij.
Librettoen er organisert av komponisten selv. Den ligger nært opptil Pusjkins verseroman Eugen Onegin (1825–1832), og har beholdt mye av tekstens poesi. Hans venn Konstantin Sjilovskij bidro med Triquets vers i akt 2, scene 1, mens Tsjajkovskij selv arrangerte teksten for Lenskijs arioso i akt 1, scene 1, og bortimot hele prins Gremins arie i akt 3, scene 1. Operaen ble skrevet rundt 1878 og hadde premiere i Moskva den 29. mars 1879. Det er flere innspillinger av den, og den blir jevnlig satt opp.
Fortellingen omhandler Eugen Onegin og bygger på fortellingen Eugene Onegin av Alexander Pushkin. Det dreier seg om en egoistisk person, som vil komme til å angre på sin blaserte avvisning av en ung kvinnes kjærlighet og sin ubetenksomme oppfordring til en fatal duell med sin beste venn.
Hovedroller: Eugen Onegin (baryton), Tatjana (sopran), hennes søster Olga (alt) og dennes forlovede Lenskij (tenor).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Noter til Eugene Onegin hos International Music Score Library Project
Libretto på russisk
Libretto oversatt til tysk Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
Møller Bil Motorsport

Møller Bil Motorsport er et norsk racinglag som deltar i det tyske langdistansemesterskapet VLN, som arrangerer alle sine løp på Nürburgring Nordschleife. 
Laget startet i 2008 og har deltatt med en Audi TT. Sjåfører er Håkon Schjærin, Atle Gulbrandsen og Kenneth Østvold. Laget har vunnet flere løp i klassen for biler med turbomotorer over 2,0 liter.
Forhandlerkjeden Møller Bil bruker laget aktivt til motivasjon og opplæring for både ansatte og samarbeidspartnere. Lagets mekanikere kommer fra ulike Møller Bil-verksteder i Norge.


== Eksterne lenker ==
Nettsted
Håkon Schjærin

Håkon Schjærin fra Flisa er en norsk racerfører.
Schjærin startet sin karriere i svensk langdistanseracing før han begynte å kjøre i det tyske langdistansemesterskapet VLN, som arrangerer alle sin løp på Nürburgring Nordschleife i 1995. I 2000 vant han sin klasse i 24-timersløpet på Nürburgring, blant annet sammen med Roger Sandberg.Siden 2008 har han kjørt for Møller Bil Motorsport, blant annet sammen med Atle Gulbrandsen og Kenneth Østvold.


== Referanser ==
Kenneth Østvold

Kenneth Østvold fra Ottestad er en norsk racerfører.
Østvold begynte sin karriere i gokart, hvor han blant annet ble norsk mester i klassen KZ2. Siden 2011 har han deltatt i det tyske langdistansemesterskapet VLN, som arrangerer alle sine løp på Nürburgring Nordschleife, for Møller Bil Motorsport. Der deler han bil med Håkon Schjærin og Atle Gulbrandsen.


== Referanser ==
Katty Piejos

Katty Tolla Piejos (født 21. august 1981 i La Trinité, Martinique) er en fransk profesjonell håndballspiller som spiller høyre kant for Metz Handball, hvor hun har blitt liga- og cupmester 5 år på rad i perioden 2005-2009.
Hun har også vært en del av det franske håndballandslaget siden 2006, der hun har oppnådd bronse i Håndball-EM 2006 og sølv i Håndball-VM 2009.


== Eksterne lenker ==
(en) Katty Piejos – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Jiang Zhuyun

Jiang Zhuyun (kinesisk: 江竹筠, født 20. august 1920 i Zigong i Kina, død 14. november 1949 i Chongqing) var en kinesisk kommunistisk revolusjonsmartyr.Hun er inspirasjonen for skikkelsen Søster Jiang i den halvdokumentariske romanen Røde knaus (1961) og for operaen Jiang jie (江姐, «søster Jiang», 1964), skjønt hun i operaen er gitt navnet Jiang Xueqin.


== Referanser ==
Francesco Scarlatti

Francesco Scarlatti  (1666 – ca. 1741) var en italiensk barokk-komponist og musiker.
Scarlatti var bror av den langt mer kjente Alessandro Scarlatti og levde hele livet i skyggen av ham og nevøen Domenico.
Scarlatti studerte ved konservatoriet i Napoli. Hans første ansettelse var som fiolinist ved det kongelige kapell i Napoli.  I 1690 giftet han seg med Rosalinda Albano. Hun døde i 1706 etter å ha født fem barn.Scarlatti reiste senere rundt i Europa. Han var i London i 1719, kanskje på invitasjon av sin venn Händel som han hadde møtt i Italia noen år før, men lite er kjent om dette oppholdet. I 1724 bodde Scarlatti i Dublin.
I 1741 avlyste han en konsert på grunn av dårlig helse, etter det finnes det ingen flere kilder om ham.Scarlatti skrev blant annet messer og tonesettinger av salmetekster fra Bibelen.


== Referanser ==
Marianne Bonde

Marianne Bonde Pedersen (født 25. juni 1984 i Skjern) er en dansk håndballspiller som spiller strek for Frederiksberg IF.


== Eksterne lenker ==
(en) Marianne Bonde – Olympedia 
(en) Marianne Bonde – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marianne Bonde – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
Marianne Bonde på hbold.dk
Landslagstroppen, DHF
Marianne Bonde hos EHF Arkivert 22. desember 2013 hos Wayback Machine.
Rosten skole

Rosten skole er en grunnskole i bydelen Tiller i Trondheim kommune. Den ble bygget i 1987 som en barne- og ungdomsskole. Skolen hadde høsten 2014 elever på trinn 1-5, samt 8-10. I de kommende årene vil skolen bygges opp til å bli en fullverdig 1-10 skole. Ved skolestart høsten 2014 hadde skolen 249 elever og 38 ansatte. Rektor siden høsten 2020 er Siv Indseth. 


== Eksterne lenker ==
Skolens nettsider
Vietnamesisk mat

Vietnamesisk mat er mat som tilberedes og spises i Vietnam. Hva som er vietnamesisk mat varierer sterkt. På kysten er fisk vanlig, mens kjøttretter er mer vanlig i innlandet. Buddhismen har ført til at landet også har lang tradisjon for vegetarisk mat, mens gjennomsnittsvietnameseren spiser mye kjøtt, og ser ikke-animalske matvarer som et tegn på fattigdom. Det er også betydelige forskjeller mellom de nordlige og sørlige delene av landet.
Det vietnamesiske kjøkken kan deles i tre regioner: Nord-, Sentral- og Sør-Vietnam. Den nordlige regionen er vietnamesisk kjerneland og noen av de mest kjente rettene kommer herfra, som f.eks nudelsuppen Phở som serveres overalt, og mer eksotiske kjøtt, som hundekjøtt, spises mer i nord. I det sentrale Vietnam er maten mer krydret og et måltid består ofte av flere sideretter. Maten i den sørlige delen av landet er mer inspirert av ytre påvirkninger på grunn av den lange perioden under fransk styre og tidligere også en stor kinesisk minoritet.


== Kjente retter ==
Phở]
Bánh cuốn
Vårrull (chả giò)
Bánh chưng
Bún bò Huế
Hủ tiếu
Balut
Bánh mì