jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Troyes AC

Espérance Sportive Troyes Aube Champagne, også kjent som Troyes AC er en fransk fotballklubb fra byen Troyes i Grand Est, som ligger i den nordøstlige delen av Frankrike. Klubben ble grunnlagt i 1986 og lagets draktfarger er helblå, mens bortedraktene er hvite med blå detaljer. Troyes AC spiller sine hjemmekamper på Stade de l'Aube.
Byens første fotballklubb ble grunnlagt som Troy Union Sportive Adrienne i 1900, og i 1931 ble den fusjonert med AS Savinienne og skiftet navn til AS Troyes-Savinienne (ASTS). Troyes AC har per dags dato ikke vunnet hverken det franske seriemesterskapet eller det franske cupmesterskapet, men har til gjengjeld vunnet UEFA Intertoto Cup i 2001, som også er klubbens eneste større trofé. De deltok også under UEFA-cupen 2001/02, hvor de røk ut i andre runde mot den engelske klubben Leeds United AFC.


== Spillerstall ==
Oppdatert 1. februar 2023.


=== Utlånte spillere ===


== Kjente spillere med tilknytting til klubben ==
 Marcel Artelesa
 Fabio Celestini
 Bafétimbi Gomis
 Patrice Loko
 Blaise Matuidi
 Ilija Petković
 Jérôme Rothen
 Rincón
 Rafik Saïfi
 Karim Ziani
 Djibril Sidibé


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) ES Troyes AC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Eldøya

Eldøya (tidligere også skrevet Elløe og Eløen) er den ene av de to øyene rett vest for tettstedet Larkollen i Moss kommune i Viken. Sammen med øya Kollen danner Eldøya et beskyttet farvann innenfor, og dette gjorde i tidlig seilskutetid Larkollen til en mye søkt uthavn. Fra denne såkalte «Larkollhavna» var det gode seilingsmuligheter både til og fra nord, sør, sørvest og nordvest. Ikke minst militært sett var dette verdifullt i en tid da fartøyene ikke hadde så store muligheter for seilas i motvind som de senere skarpseilerne fikk.
Idag er det bare feriehus igjen på Eldøya, men frem til midten av 1800-tallet, da uthavnen etter hvert mistet sin betydning, var det mange fastboende der ute. Næringsveier var fiske og virksomhet knyttet til de tallrike skipsbesøk.
I Bygdebok for Rygge, bind 1, (s. 553-556) kan vi således lese om Eldøya: «en Øe liggendis udi salte Søen», har fra gammel tid tilhørt Værne Kloster, som brukte den til sommerhavn for kreaturer. Som bruksnr. 15 står det for året 1643 oppført en skyld på 1 tønne torsk. I 1711 fantes det 2 hus her, og oppsitterne Peder Hansen og Jørgen Svendsen hadde 2-3 kuer, livnærte seg av fiskeri og øltapperi til sjøfolk, og ble av den grunn saksøkt av gjestgiveren på Larkollen. I 1801 bodde det seks familier på Eldøya, i 1875 var det kun én igjen. I 1905 ble Eldøya utskilt fra Værne Kloster med Valentin August Sibbern (1843-1918) som eier.Da den faste bosetningen opphørte, ble flere av bygningene plukket fra hverandre og flyttet inn til fastlandet. Flere av husene i Larkollen i dag er således gamle Eldøy-bygninger.
Eldøya har helt spesielle naturkvaliteter, med særegen flora og fauna. Berggrunnen, som først og fremst stikker seg frem på den sørøstlige og sørvestre del av øya, består av rød sandstein-konglomerat av opprinnelig vulkansk herkomst. Ikke minst mellom det høyeste punktet 22 moh. i sørvest og sjøen nedenfor er det dannet ganske eksotiske klipper av dette geologiske materialet
Her, høyest på øya, finner man to spesielt interessante punkter: En gravrøys – riktignok utkastet - fra bronsealderen, og like ved en varde. Denne varden kan indirekte ha gitt Eldøya dens navn, fordi man antar den har tjent som fyrvarde for skipsfarten fra gammel tid. Blusset fra varden ville i mørket vise trygg vei mot Larkollhavna for skip som stevnet inn fra sør.
Hele øya ligger innenfor Eldøya-Sletter landskapsvernområde, som ble opprettet i 1997 for å bevare natur- og kulturlandskapet i området, med spesielt interessant kvartærgeologi og botanikk. Det er i utgangspunktet fri ferdsel på øya, unntatt området ved hyttebebyggelsen langs stranden i øst. Den nordvestre delen av øya er i tillegg vernet som Eldøya naturreservat, og i sjøfuglenes hekketid er det absolutt ferdselsforbud i dette reservatområdet. Derimot er det ingen begrensninger på Sandtangen helt nordøst på øya. Den er et lite badeparadis, med grei adkomst for mindre båter.


== Referanser ==
Neogurelca

Neogurelca er en slekt av sommerfugler som hører til familien svermere (Sphingidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (vingespenn 35-50 millimeter), svært tettbygde svermere. Kroppen er kort og trinn, vingene forholdsvis små. Kroppen og forvingen er brune, bakvingen gul. Forvingens bakhjørne (tornus) er markert tilbaketrukket.


== Levevis ==
De voksne svermerne er mest aktive i skumringen. Larvene lever på planter i maurefamilien (Rubiaceae).


== Utbredelse ==
Slekten har et uvanlig utbredelsesmønster i og med at fire arter er utbredt i tempererte deler av Asia, de to siste i Mexico.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Macroglossinae
Slektsgruppen Macroglossini Harris, 1839
Gruppen Macroglossina Harris, 1839
Slekten Neogurelca Hogenes & Treadaway, 1993
Neogurelca himachala (Butler, 1876)
Neogurelca hyas (Walker, 1856)
Neogurelca masuriensis (Butler, 1875)
Neogurelca montana (Rothschild & Jordan, 1915)
Neogurelca mulleri (Clark, 1923)
Neogurelca sonorensis (Clark, 1919)


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 22.10. 2012.
Sphingidae of the Eastern Palaearctic - Neogurelca hyas [1]
Sphingidae of the Eastern Palaearctic - Neogurelca masuriensis [2]
Sphingidae of the Eastern Palaearctic - Neogurelca montana [3]
Sphingidae of the Eastern Palaearctic - Neogurelca himachala sangaica [4]


== Eksterne lenker ==
(en) Neogurelca i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Neogurelca hos NCBI 
(en) Kategori:Neogurelca – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Neogurelca – detaljert informasjon på Wikispecies
Aleuron

Aleuron er en slekt av svermere.


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn 48-85 millimeter), kraftige, brunlige svermere. Forvingen er gjerne litt flikete, bakvingen brun som forvingen, men uten tegninger.
Larven har et langt horn på bakerste bakkroppsledd når den klekkes, men dette er gjerne redusert til en liten vorte hos utvokste larver.


== Levevis ==
Larvene lever på planter i familien Dilleniaceae.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom- og det nordlige Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Ditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Macroglossinae
Slektsgruppen Dilophonotini
Slekten Aleuron Boisduval, 1870
Aleuron carinata (Walker 1856)
Aleuron chloroptera (Perty 1833)
Aleuron cymographum Rothschild & Jordan 1903
Aleuron iphis (Walker 1856)
Aleuron neglectum Rothschild & Jordan 1903
Aleuron prominens (Walker 1856)
Aleuron ypanemae (Boisduval 1875)
		
		
		


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 2.10. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Aleuron i Encyclopedia of Life 
(en) Aleuron i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aleuron hos NCBI 
(en) Kategori:Aleuron – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aleuron – detaljert informasjon på Wikispecies 
Oehlke, B. (2011) Tribus Dilophonotini. Med bilder av de fleste av artene og biologisk informasjon [1]
Radikal Guru (musikkprodusent)

Mateusz Miller, også kjent som Radikal Guru, er en dub- og dubstep-musikkprodusent og DJ fra Polen. Hans unike stil er en kombinasjon av dubstep, roots-reggae og UK dub. Han ble populær i 2008 etter å ha gitt ut en rekke singler og remixer på det britiske plateselskapet Dubbed Out Records.
Han begynte å utvikle produksjonsferdighetene sine da han fortsatt var ung. Han eksperimenterte mye med trip hop, jungle og «asian underground». 
I 2005 flyttet han til Cork i Irland hvor han gjorde ferdig sin første demo, The East-West Connection. Han fikk mer oppmerksomhet da han begynte å spille DJ-mixer på klubben World Bass Culture i Irland og andre arrangementer. I løpet av den tiden utviklet han produksjonsteknikkene sine og ble inspirert av soundsystem-kulturen, og han begynte å eksperimentere med dub- og dubstep-musikk.
Han fikk internatjonal oppmerksomhet etter at han skrev kontrakt med Dubbed Out Records, og fikk flere bestselgere på topplistene. Musikken hans blir spilt av mange DJ-er i mange klubber og på radiostasjoner i Europa og USA. Han ble også spilt på blant andre BBCs Asian Network, Sub FM, Risne FM.
I de siste årene har Radikal Guru vært på turne i europeiske land og i Sør-Afrika, samt på store festivaler og nattklubber. I 2009 skrev han seg på det polske plateselskapet Moonshine Recordings. Han ga ut noen singler og albumet The Rootsteppa.


== Diskografi ==


=== Album and singler ===
East West Connection (2005)
Strong Dub / New Decade (2008)
Conspiracy / Subba Dub (2008)
Kingston Town / Rudeboy Skank (2009)
Ahmed / Dub Down Babylon (2009)
Kali / This Applies feat. Clan Finn / Champion Sound (2010)
Rootsteppa Sampler (2011)
The Rootsteppa Album (2011)


== Kilder ==
http://www.radikalguru.com/
Whakatane

Whakatane er en by som ligger på østkysten av nordøya i New Zealand. Byen ligger 100 km sørvest for Tauranga og 85 km øst for Rotorua i regionen som heter Bay of Plenty.
Det er 17 000 innbyggere totalt og distriktet er totalt 4 442,07 km2. 


=== Historie ===
Whakatane har navnet sitt fra mataatuakanoene fra Hawaiki. Ifølge legender sies det at maoriene kom med kanoene sine i år 1200. Mennene forlot kanoen og kvinnene og kanoen begynte å drive bort ut på sjøen. Selv om kvinnene ikke hadde lov til å padle, bestemte datteren av lederen seg for å padle mot land. Datteren, som het Wairaka, hadde mot nok til å ta ledelsen over kanoen og de andre kvinnene gjorde som henne. De padlet mot land og reddet trolig livet. En bronsestatue av Wairaka står oppreist på en stein ved elveutløpet i Whakatane. Elven, Whatakane River, går gjennom byen og ut mot havet.


=== Geografi ===
Whakatane har et variert terreng. Fra hav og strender, en travel by, til jungel og skog. Det er et rikt båt- og fiskeliv og et yrende liv ved kai. I byen er det et typisk westernutseende på fasadene. Det er gode muligheter for shopping og cafeliv. Det er i byen de fleste av innbyggerne bor, utenom de som driver med landbruk.
I jungelen er det et yrende dyreliv. Det er gode turmuligheter og mange bruker jungelen til utflukter. Whatakane, og New Zealand, har et unikt og innholdsrikt dyreliv med dyr og fugler man bare finner på denne øya. 
Whakatane har en sterk turiststrøm, og en av de største turistseverdighetene, er øya White Island. Øya kan ses fra byen og er en aktiv vulkan bare 50 km fra Whakatane. Det går daglig båter fra kaia i Whakatane til White Island som inkluderer guide. Øya er også kjent for sitt store fuglemangfold. 
7 km over åsen, ligger den kjente og populære stranden Ohope Beach. Her er det et yrende surfeliv og gode muligheter for å bade og surfe.


=== Politikk ===
Ordføreren i Whatakane heter Tony Bonne og varaordføreren heter Judy Turner.


=== Økonomi ===
Hovednæringen i byen er landbruk, forretningsvirksomhet, engrossalg, helsetjeneste og offentlig virksomhet.


=== Demografi ===
Det er 57,9% (menn) og 59,3% (kvinner) europeere og 41,6% (menn) og 42,2% (kvinner) maorier av innbyggerne i Whakatane. Resten av prosentene er andre etniske grupper som asiater og afrikanere.


=== Språk ===
Utenom engelsk som muntlig språk, er maorisk det mest brukte språket. Det blir brukt av 17,4 % av innbyggerne. 78,2% av innbyggerne i Whatakane snakker mer enn ett språk.


== Litteratur ==
Dorai, Francis. (2004). Insight Guide, New Zealand. Apa Publications GmbH & Co. 


== Eksterne lenker ==
(en) Whakatāne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Statistikk over Whatakanes demografi
Oversikt over Whatakanes økonomi
Lengdegrad og breddegrad for Whatakane
Watcharaphon Vongsa

Watcharaphon Vongsa (født 15. oktober 1990) er en thailandsk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 


== Karriere ==
Vongsa fikk gull i klassen BC2 ved Asian Para Games 2010, der han slo Jeong So-Yeong 6-2 i finalen. Samme år deltok han ved VM i boccia 2010, der Thailand fikk sølv i lagkonkurransen i klassen BC1-2. Individuelt kom han på 5.-plass i klassen BC2. Året etter kom han på 14.-plass ved Verdenscupen i boccia 2011. Her kom Thailand på 4.-plass i lagkonkurransen. 
Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London vant han én gullmedalje; i lagkonkurransen fikk han gull i klassen BC1-2, sammen Witsanu Huadpradit, Mongkol Jitsa-Ngiem og Pattaya Tadtong. Han deltok også individuelt, i klassen BC2. Der ble han slått ut i åttendedelsfinalen, der han tapte 2-7 for Jeong-Min Sohn. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil hos IPC
London 2012 - Pattaya Tadtong
London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Håen kraftverk

Håen Kraftverk er et vannkraftverk i Gaulavassdraget i Melhus kommune i Trøndelag. 
Det eies og drives av TrønderEnergi. I 1999 ble kraftverket fullstendig fornyet.
Kraftverket utnytter et fall på rundt 215 meter i elva Sokna mellom innsjøen Håen og Sokna kraftverks magasin. 
Installert effekt er 30 MW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 150 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
TrønderEnergi om Håen kraftverk
Útila

Útila (Isla de Útila) er den tredje minste øya av Honduras' Bay Islands, etter øyene Roatán og Guanaja som er ligger på den sydlige enden av Mesoamerican Reef som er sagt å være verdens nest lengste rev etter Great Barrier Reef nær Australia.
Østre side av Útila er avkortet av en tynn ferniss av vulkanske steiner. Her ligger også Pumpkin Hill med sine 74 meter som er øyas høyeste punkt.
Øya har vært kjent siden Cristopher Columbus's fjerde reise, og har gjennom årene hatt økende turisme, spesielt fra dykkere som kommer for å gå på en av Útila's mange dykkeskoler.
Brettevilles gate (Oslo)

Brettevilles gate (5-33, 18-24) er en vei på Sandaker i bydel Sagene i Oslo. Den går fra Grefsenveien like ved Nordpolen og til Kyrre Grepps gate.
Gaten fikk navn i 1879 etter tidligere statsråd og ordfører Christian Zetlitz Bretteville.
Vestre del går langs det store Folkvang-kvartalet (på sørsiden), og østre del med nr. 18-24 går gjennom Nordre Åsen.


== Kilder ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Sama kraftstasjon

Sama kraftstasjon er et vannkraftverk i Gaulavassdraget i Melhus kommune i Trøndelag. Det eies og drives av TrønderEnergi.
Kraftverket utnytter et fall på rundt 50 meter i elva Sama mellom Samsjøen og Håen i Lundesoknavassdraget, et delvassdrag av Gaulavassdraget. 
Installert effekt er 7,9 MW. Årsproduksjon er 23 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
TrønderEnergi om Sama kraftstasjon
Gran Premio Bruno Beghelli

Gran Premio Bruno Beghelli er et italiensk endagsritt i landeveissykling som arrangeres hvert år i oktober. Rittet har blitt arrangert siden 1996. Rittet er av UCI klassifisert med 1.1 og er en del av UCI Europe Tour. 


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Sokna kraftverk

Sokna Kraftverk er et vannkraftverk i Gaulavassdraget i Melhus kommune i Trøndelag som eies og drives av TrønderEnergi. 
Det ble tatt i bruk 1964 gjennom teknisk og økonomisk samarbeid mellom Sør-Trøndelag Elektrisitetsverk og NSB, som henter kjørestrøm til Dovrebanen fra kraftverket.
Kraftverket utnytter et fall på rundt 181 meter i elva Sokna. 
Installert effekt er 30 MW. Årsproduksjon er 155 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
TrønderEnergi om Sokna kraftverk
Rubintopas

Rubintopas (Chrysolampis mosquitus) er en liten monotypisk kolibri i slekten Chrysolampis, som tilhører gruppen Polytminae.


== Beskrivelse ==
Rubintopas blir cirka 8–9,5 cm lang og veier omkring 3,5–5 g. Arten viser stor variasjon i farger på fjærdrakten. Det sorte nebbet er halvlangt og rett, øynene er mørkebrune og føttene er gråsorte. I dårlige lysforhold vises fargene i fjærdrakten som kjedelige farger som brun og sort. Men i de rette lysforholdene kan det briljante fargespillet av fjærdrakten bli sett.Den voksne hannen har en mørk grønn/brun øvre fjærdrakt med en rubinrød krone og nakke. Halsen og brystet har en gyllen smaragdgrønn farge. Hannens nedre fjærdrakt er brun, mens vingene er mørk grå. Halen er kastanje-farget og har en svart tipp.
Hunnen har hovedsakelig en bronse-grønn øvre fjærdrakt og er blek grå under. Hun har en mørk hakestripe. Halen er kastanjefarget med hvite tips.


== Utbredelse ==
Rubintopasen hekker fra det sørlige Panama og sørover gjennom de i søramerikanske landene Venezuela, Colombia og Guyanas til nord-, øst- og det sentrale Brasil og Nord-Bolivia. 
Arten trives i savannelignende vegetasjon (blant annet på caatingaen) og finnes ellers i åpent landskap, hager og på dyrket mark, opp til 1 700 moh, men den mest tallrik under 500 moh.


== Atferd ==
Rubintopas drikker nektar fra et bredt utvalg av fargerike, duftende små blomster i trær, busker, og kaktuser. De søker blomster med høyest mulig sukkerinnhold og er spesielt glade i blomstene på treet Albizia saman og trær i slekten Ixora. De drikker også sukkervann fra lokale fuglebrett og fanger både edderkopper og insekter. En hekkende hunn kan ta opptil 2 000 insekter i døgnet. Insektene er viktige kilder til protein og er et spesielt viktig tilskudd i hekketiden.Hunnen bygger reir og forsvarer reirplassen aggressivt mot andre fugler, også hannen, og store insekter, som humler og møll.Sangen hos denne arten oppleves som et høyt, skrikende «tsii tsii tsii».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rubintopas i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rubintopas hos Artsdatabanken 
(en) Rubintopas hos ITIS 
(en) Rubintopas hos NCBI 
(en) Kategori:Chrysolampis mosquitus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Chrysolampis mosquitus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chrysolampis mosquitus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Ruby-topaz Hummingbirds. BeautryofBirds.com
Svartelva kraftverk

Svartelva Kraftverk er et vannkraftverk i Indre Fosen kommune i Trøndelag.
Det eies og drives av TrønderEnergi. Første aggregat ble tatt i bruk desember 1959, det andre fire uker senere den 10. januar.
Kraftverket utnytter et fall på rundt 110 meter mellom Storvatnet i Rissa/Leksvik og Skauga. 
Installert effekt er 14 MW. Årsproduksjon er 50 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
TrønderEnergi om Svartelva kraftverk
Fleskeball

Fleskeball er en norsk tradisjonsrett ved kysten som består av to komponenter; hvit matfisk og ribbeside. Fisken som brukes i denne retten er som regel hyse, lyr eller sei, ev. gjerne en kombinasjon av de to førstenevnte. Hyse og lyr er de to mest brukte fiskesortene, dette pga. av at annen fisk vil trenge tilsetninger for binde seg sammen etter oppmaling, noe som ikke er nødvendig ved bruk av hyse og lyr da fisken binder seg godt sammen igjen og kan brukes i puddinger og fiskeballer.
Når selve fiskeballmassen er laget, skjæres et kvadratisk fleskestykke ut som blir pakket inn i fiskemassen. Fra gammelt av skulle en slik fleskeball veie mellom 150–200 gram, noe som var en anstendig porsjon når man hadde gjester. Det kvadratiske fleskestykket er tegnet på gode husmorferdigheter. 
Fleskeball var en kjent middagsrett ved kysten da fisk preget mye av kostholdet, og grisekjøtt var relativt billig. Men siden det var lite av kjøtt ble dette variasjonskost mot ren fisk.
Rødt korn

Rødt korn (kinesisk: 红高粱家族, pinyin: Hóng gāoliang jiāzú, direkte oversatt er tittelen: «Rød durra-klanen») er en roman fra 1987 av den kinesiske nobelprisvinneren Mo Yan. 
Romanens fem deler skildrer begivenheter i fylket Gaomi i provinsen Shandong fra 1923 til 1976, gjennom en rekke urolige tiår, med bandittkulturen som blomstret i krigsherretiden og årene under den japanske okkupasjonen, med innblikk i bøndenes harde levekår. Skildringene er ukonvensjonelle - for eksempel er det ikke vanlig at de japanske soldaters lidelser inngår i kinesiske forfatteres behandling av den annen sino-japanske krig, heller ikke at det skildres usympatiske sider ved de kommunistiske opprørsstyrkenes fremferd. Ikke desto mindre er det skildringer i romanen som lovpriser det kinesiske kommunistiske parti.
Bokens fem fortellinger er «Rødt korn», «Dyprødt brennevin», «Hundeliv», «Durrabegravelse» og «Underlig død».
Gaomi er forfatterens Mo Yans hjemfylke - de fleste av hans romaner har handlingen lagt til dette fylket. 
De to første historiene ble filmatisert i 1987 med samme tittel. Denne filmen fikk internasjonale filmpriser og gav skuespillerinnen Gong Li, skuespilleren Jiang Wen og regissøren Zhang Yimou internasjonalt gjennombrudd. Filmen vant Gullbjørnen på Filmfestivalen i Berlin i 1988. 
Romanen er tildels lagt opp som en kinesisk klanshistorie. Omkring slektens saga spinnes et sett av myter og legender, og midt i beskrivelsen av den brutale volden skildres gripende sorg, forløsende glede og skjønnhet.
Boken er oversatt til norsk som «Rødt korn» av Bodil Engen og utgitt i 1995. Den ble utgitt på nytt i 2012, kort tid etter at forfatteren ble tildelt Nobelprisen i litteratur. 


=== Utgivelse på norsk ===
Rødt korn (1995) ISBN 82-03-20018-4 (skannet bok i bokhylla.no)
Store bryster og brede hofter

Store bryster og brede hofter (kinesisk: 丰乳肥臀, Fēngrǔ féitún) er en kinesisk roman fra 1996, skrevet av den kinesiske nobelprisforfatter Mo Yan. 
Den skildrer livet til jenta/kvinnen Shangguan Lu og hennes familie gjennom bokseropprøret, japansk okkupasjon, borgerkrig, Maos maktovertakelse og kulturrevolusjonen.
Under bokseropprøret lå hun som baby gjemt i et kar med mel mens foreldrene myrdes av tyske styrker fra åttenasjonsalliansen. Nittitre år senere har hun overlevd den japanske okkupasjonen, borgerkrigen, Maos opprør og hele kulturrevolusjonen. Den eneste sønnen hennes, han som er totalt avhengig av morens brystmelk, er den som tar seg av henne.
Romanen er en satirisk visjon over Kina i det tjuende århundret. 
Romanen ble oversatt til norsk av Brit Sæthre og utgitt i 2011.