jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anopleta

Anopleta er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Den ble tidligere regnet som en undergruppe av den store slekten Atheta. Det er beskrevet  arter, tre av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små (gjerne rundt 3 millimeter), brunlige kortvinger. Forføttene har fire ledd, mellom- og bakføttene fem. Som hos mange andre grupper av Athetini må man vanligvis undersøke kjønnsorganene for å bestemme artene med sikkerhet.


== Levevis ==
Disse små billene lever i skog. De kan finnes på skogbunnen eller i tilkytning til sopp.


== Systematisk inndeling / norske arter ==
Slekten ble inntil nylig regnet som en underslekt av den meget artsrike slekten Atheta.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Athetini Casey, 1910
Slekten Anopleta Mulsant & Rey, 1874
Anopleta corvina (Thomson, 1856)
Anopleta sodermani (Bernhauer, 1931)
Anopleta depressicollis (Fauvel, 1872)
Anopleta janssoni (Bernhauer, 1923) – funnet i Sverige og Finland, ikke i Norge


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Anopleta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Anopleta hos Artsdatabanken 
Anopleta – detaljert informasjon på Wikispecies
Lonnie Zamora

Lonnie Zamora (født 7. september 1933  i Magdalena i New Mexico, død 2. november 2009 av et hjerteinfarkt) var en amerikansk politimann fra New Mexico som rapporterte om å ha fått øye på en UFO, den 24. april 1964, i nærheten av Socorro i New Mexico. 
Zamoras historie om en UFO fikk stor dekning i massemedia, og den er ofte blitt betraktet som en av de mest dokumenterte, men likevel mest forvirrende UFO-rapporter noensinne. Zamora hadde forklart at han var alene i sin tjenestebil og forfulgt en bil i fart sør for byen Socorro i New Mexico den 24. april 1964, og klokken var cira 17:45, da han «hørte et brøl og fikk øye på en flamme på himmelen til sørvest for ham". Han trodde at det var et lokalt dynamitt-skur som hadde eksplodert, avbrøt Zamora biljakten og gikk for å undersøke flammen på himmelen.Flere uavhengige vitner rapporterte enten eggformede gjenstander eller en blålig flamme på himmelen på omtrent samme tid og i det samme området Zamora. Noen av dem bare minutter fra der Zamora fikk øye på flammen på himmelen. Blant de andre vitnene til denne situasjonen var en familie på fem turister fra Colorado som så  et ovalt objekt som nærmet seg byen Socorro i en svært lav høyde.


== Litteratur ==
Brad Steiger, Project Blue Book, 1976, Ballantine Books, ISBN 0-345-26091-0 (contains Air Force's account with maps, Zamora's account, reports of J. Allen Hynek)
Vigneux-sur-Seine

Vigneux-sur-Seine er en kommune i departementet Essonne i regionen Île-de-France, og er en av de sørlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 17,6 km fra sentrum av Paris. Innbyggerne i kommunen kalles for Vigneusiens.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Vigneux-sur-Seine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vigneux-sur-Seine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Kunståret 1458

Kunståret 1458 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1458.


== Hendelser ==


== Malerier ==
1455-1460: Francesco del Cossa – Polyhymnia. Muse for hellig poesi, hellige hymner, elokvens, jordbruk og pantomime


== Fødsler ==
ca. 1458: Pietro di Francesco degli Orioli – italiensk billedhugger (død 1496)
ca. 1458: Antonio Lombardo – italiensk billedhugger (død 1516)
ca. 1457: Filippino Lippi, italiensk maler i høyrenessansen i Toscana (død 1504)
ca. 1456: Bartolomeo Suardi – italiensk maler og arkitekt (død 1530)
ca. 1455: Giovanni Ambrogio de Predis – italiensk maler i renessansen fra Milano (død 1508)
ca. 1455: Peter Vischer den eldre – tysk billedhugger (død 1529)
1455-1460: Adam Kraft – tysk  billedhugger og mester bygger i seingotikken (død 1509)
1450-1460: Jan Joest – nederlandsk maler (død 1519)
ca. 1460: Cristoforo Solari – italiensk billedhugger og arkitekt (død 1527)
ca. 1460: Gerard David – tidlig nederlandsk maleri kjent for sin briljante bruk av farger (død 1523)
ca. 1460: Juan de Flandes – tidlig nederlandsk maleri som arbeidet i Spania (død 1519)
ca. 1460: Pellegrino Aretusi – italiensk maler som spesialiserte seg på fresker (død 1523)
ca. 1460: Giovanni Donato da Montorfano – italiensk maler (død 1502/1503)
ca. 1460: Nicolò Brancaleon – italiensk maler hvis kunst klart influerte kunsten i Etiopia (død 1526)
ca. 1460: Tilman Riemenschneider – tysk billedhugger og treskjærer (død 1531)
ca. 1460: Hans Holbein den eldre – tysk maler (død 1524)
ca. 1460: Benedetto Briosco – italiensk renessansebilledhugger og arkitekt som arbeidet i Lombardia (død 1514)
ca. 1460: Bernardo Zenale – italiensk maler og arkitekt (død 1526)


== Dødsfall ==
ca. 1456: Rossello di Jacopo Franchi – italiensk maler (født ca. 1377)
Grigny (Essonne)

Grigny er en kommune i departementet Essonne i regionen Île-de-France, og er en av de sørlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 21,8 km fra sentrum av Paris. Innbyggerne i kommunen kalles for Grignois.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Grigny (Essonne)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Grigny (Essonne) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Johann Rist

Johann Rist (født 8. mars 1607, død 31. august 1667) var en tysk dikter. 


== Liv ==
Han ble født i Hamburg som sønn av en luthersk prest. Han gikk på skole på Johanneum i Hamburg og gymnaset Illustre i Bremen før han studerte teologi ved universitetet i Rinteln. Han ble der påvirket av Josua Stegman og begynte å interessere seg for salmediktning. Da han dro fra Rinteln ble han lærer for sønnene til en kjøpmann i Hamburg og fulgte dem til Universität Rostock, hvor han selv også studerte hebraisk, matematikk og medisin. I løpet av hans tid i Rostock tømte nesten trettiårskrigen universitetet for studenter og Rist var syk i flere uker med pest.
I 1633 ble han huslærer hos Landschreiber Heinrich Sager i Heide. To år senere ble han utnevnt til pastor i landsbyen Wedel ved Elben, hvor han ble frem til sin død i 1667. Samme år giftet han seg med Elisabeth Stapel som han fikk fem barn sammen med. Hun døde i 1662, og i 1664 giftet han seg med Anna Hagedorn.


== Virke ==
Rist ble først kjent i litteraturverdenen med dramaet Perseus (1634) som han skrev i Heide, og i de påfølgende årene skrev han en serie dramaer der Das friedewünschende Teutschland (1647) og Das friedejauchzende Teutschland (1653) er de mest interessante. Rist ble snart en sentral figur i en krets av mindre poeter, og han fikk mye ros. Keiser Ferdinand III adlet ham og gav han tittelen Hofpfalzgraf. Han grunnla, og fikk med seg flere poeter, i dikterforbundet Elbschwanenordens. Han var også med i flere andre dikterforbund.
Det er som salmedikter Rist er mest kjent i dag. Flere av hans salmer er fremdeles i bruk, blant annet i Norsk Salmebok. Samlinger av hans dikt ble samlet under titlene Musa Teutonica (1634) og Himmlische Lieder (1643).


== Verker ==
Die alleredelste Belustigung (1666)
Die alleredelste Erfindung (1667)
Das alleredelste Leben (1663)
Das alleredelste Nass der gantzen Welt (1663)
Das Friedewünschende Teuschland (1649)
Sabbathische Seelenlust. Lüneburg: J. og H. Stern 1651
Neue Musikalische Fest-Andachten: Lüneburg: J. og H. Stern 1655
Neue Musikalische Katechismus-Andachten. Lüneburg: J. og H. Stern: 1656
Himmlische Lieder. Lüneburg: J. og H. Stern 1641
Neue Musikalische Kreutz- Trost- Lob und DankSchule. Lüneburg: J. og H. Stern 1659


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mye informasjon om Rist hos kommunen Wedel i forbindelse med «Rist året» i 2007.
Johann Rist hos bach-cantatas.com
Hydrosmecta

Hydrosmecta er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet  arter, tre av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små (ca. 2 millimeter), slanke, mørke kortvinger. Hodet er rundet, fasettøynene ganske små, antennene forholdsvis lange og tynne. Pronotum er litt bredere enn langt, dekkvingene noe lengre og bredere enn pronotum. Beina er middels lange, forføttene fire-leddete, mellom- og bakføttene fem-leddete.


== Levevis ==
Som andre kortvinger er de rovdyr som lever av andre små leddyr. I alle fall noen av disse artene lever på sandete eller grusete elvebredder, sjeldnere ved stillestående vann.


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Athetini Casey, 1910
Slekten Hydrosmecta Thomson, 1858
Hydrosmecta longula (Heer, 1839)
Hydrosmecta delicatula (Sharp, 1869)
Hydrosmecta subitilissima (Kraatz, 1854)
Hydrosmecta tenella (Mannerheim, 1830) – funnet i Finland, ikke i Norge


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Hydrosmecta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Hydrosmecta i Encyclopedia of Life 
(en) Hydrosmecta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hydrosmecta hos Artsdatabanken 
(sv) Hydrosmecta hos Dyntaxa 
(en) Hydrosmecta hos ITIS 
(en) Hydrosmecta hos NCBI 
(en) Kategori:Hydrosmecta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hydrosmecta – detaljert informasjon på Wikispecies
Kunståret 1459

Kunståret 1459 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1459.


== Hendelser ==


== Malerier ==
1455-1460: Francesco del Cossa – Polyhymnia. Muse for hellig poesi, hellige hymner, elokvens, jordbruk og pantomime


== Fødsler ==
ca. 1459: Lorenzo di Credi – italiensk maler og billedhugger (død 1537)
1459/1460: Cima da Conegliano – italiensk maler i renessansen (død 1517/1518)
ca. 1459:: Wu Wei – kinesisk  landskapsmaler under Ming-dynastiet (død 1508)
1459/1460: Benedetto Buglioni – italiensk skulptør som arbeide med glasert terrakotta (død 1521)
ca. 1458: Pietro di Francesco degli Orioli – italiensk billedhugger (død 1496)
ca. 1458: Antonio Lombardo – italiensk billedhugger (død 1516)
ca. 1457: Filippino Lippi, italiensk maler i høyrenessansen i Toscana (død 1504)
ca. 1456: Bartolomeo Suardi – italiensk maler og arkitekt (død 1530)
1455-1460: Adam Kraft – tysk  billedhugger og mester bygger i seingotikken (død 1509)
1450-1460: Jan Joest – nederlandsk maler (død 1519)
ca. 1460: Cristoforo Solari – italiensk billedhugger og arkitekt (død 1527)
ca. 1460: Gerard David – tidlig nederlandsk maleri kjent for sin briljante bruk av farger (død 1523)
ca. 1460: Juan de Flandes – tidlig nederlandsk maleri som arbeidet i Spania (død 1519)
ca. 1460: Pellegrino Aretusi – italiensk maler som spesialiserte seg på fresker (død 1523)
ca. 1460: Giovanni Donato da Montorfano – italiensk maler (død 1502/1503)
ca. 1460: Nicolò Brancaleon – italiensk maler hvis kunst klart influerte kunsten i Etiopia (død 1526)
ca. 1460: Tilman Riemenschneider – tysk billedhugger og treskjærer (død 1531)
ca. 1460: Hans Holbein den eldre – tysk maler (død 1524)
ca. 1460: Benedetto Briosco – italiensk renessansebilledhugger og arkitekt som arbeidet i Lombardia (død 1514)
ca. 1460: Bernardo Zenale – italiensk maler og arkitekt (død 1526)


== Dødsfall ==
ca. 1456: Rossello di Jacopo Franchi – italiensk maler (født ca. 1377)
Leafcutter John

Leafcutter John er pseudonymet til John Burton, en britisk-basert musiker og artist. 
Han studerte ved Norwich School of Art mellom 1996 og 1998, og deretter flyttet Burton til London, og etter et år startet han en karriere som performance-kunstner. Etter det begynte han å fokusere på andre musikalske arbeider. Som Leafcutter John, har Burton spilt på flere festivaler i Europa, Nord-Afrika, og i Australia. Fra kringkastingbyrået BBC ble han tildelt en Jazz Award for Rising Stars i 2004. Leafcutter John er også en dyktig remixer, og han har arbeidet med flere prosjekter som DJ.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Leafcutter John – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leafcutter John på Internet Movie Database 
(en) Leafcutter John på Discogs 
(en) Leafcutter John på MusicBrainz 
(en) Leafcutter John på SoundCloud 
(en) Leafcutter John på Songkick
Dinarda

Dinarda er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet  arter, tre av dem er funnet i Norge. De lever sammen med maur.


== Utseende ==
Middelsstore (3-5,5 millimeter), brune kortvinger. Kroppsformen er temmelig bred. Antennene er korte og kraftige, hodet mye bredere enn langt, firkantet, med ganske små fasettøyne. Pronotum er stort og bredt (tydelig bredere enn dekkvingene), med rundede sider og tilbaketrukne bakhjørner. Dekkvingene har også tydelig uttrukne bakhjørner. Bakkroppen er temmelig bred, beina slanke og middels lange.


== Levevis ==
Disse billene lever i tuer av røde skogsmaur (Formica spp.). Billene kan være ganske tallrike i angrepne tuer. Det er uvisst hva de spiser og i hvilken grad de skader maurene de lever sammen med.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Oxypodini Thomson, 1859
Slekten Dinarda Samouelle, 1819
Dinarda africana Bernhauer, 1917
Dinarda dentata (Gravenhorst, 1806)
Dinarda hangensii Wasmann, 1889
Dinarda lompei Assing, 2002
Dinarda maerkelii Kiesenwetter, 1843
Dinarda pygmaea Wasmann, 1894


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Dinarda i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Dinarda hos Artsdatabanken 
(sv) Dinarda hos Dyntaxa 
(en) Dinarda hos NCBI 
(en) Kategori:Dinarda – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dinarda – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Dinarda dentata (foto: Pavel Krásensky) [1]
Karneval (album)

Karneval er et musikkalbum med Dag Spantell og Torry Enghs, utgitt i 1974. Dette er samarbeidets eneste plate.


== Sporliste ==
«Karneval»
«Du er som sendt fra himmelen»
«Totning»
«Hjemme hos meg selv»
«Hvor ble det av deg»
«Ta meg med»
«Aj, aj, aj»
«Hey Baby»
«Fille-Frans»
«Det er dans på brygga»
«Streif av sol»
«Kari, vær stille»
«Pappas gamle grammofon»
Skallamann

Skallamann er en filmatisk musikalkomedie innspilt i Tromsø, med regi av Maria Bock og produksjon av Tomas Evjen.
Handlingen er sentrert omkring 17 år gamle Jonas (Frank Kjosås) som kommer hjem til sine foreldre, og forteller at han har kysset en skallet mann (Ole Giæver). Pappa (Randolf Walderhaug) vil gjerne akseptere, men moren (Marit Andreassen) viser motstand, og derved bryter samtalen ut i sangnummer med flere og flere farverike personer involvert.


== Eksterne lenker ==
(en) Skallamann på Internet Movie Database 
(da) Skallamann i Danmark Nationale Filminstitut 
Nordnorsk Filmsenter Arkivert 26. januar 2011 hos Wayback Machine.
Skallamann gets 800,000 NOK
Skallamann søker statister på itromso.no
James Marr

James William Slessor Marr (født 1902 i Aberdeenshire, død 30. april 1965) var en skotsk marinbiolog og polarutforsker.Marr og Norman Mooney var to guttespeidere som ble plukket ut av Ernest Shackleton for å delta på Shackleton-Rowett-ekspedisjonen til Antarktis i 1921 med skipet «Quest». Han skrev senere boken Into The Frozen South (1923) om sine opplevelser fra ekspedisjonen.
Fra 1929 til 1931 deltok på British Australian and New Zealand Antarctic Research Expedition (BANZARE) med Douglas Mawson. Han utdannet seg til marinbiolog og deltok i Discovery Investigations med spesialfelt antarktisk krill.
Løytnant Marr ledet Operasjon Tabarin under andre verdenskrig. Det var en britisk militærtekspedisjon med formål å etablere permanente baser i Antarktis.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oxford Biography Index
Aberdeen University
Arnold Jeannesson

Arnold Jeannesson (født 15. januar 1986 i Challans) er en profesjonell fransk landeveissyklist som sykler for Fortuneo-Vital Concept. Han er en tidligere terreng- og sykkelcross-syklist.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arnold Jeannesson – ProCyclingStats 
(en) Arnold Jeannesson – Cycling Archives 
(en) Arnold Jeannesson – Cycling Quotient 
(en) Arnold Jeannesson – CycleBase 
(en) Arnold Jeannesson – TheSports.org 
Offisielt nettsted 
(en) Arnold Jeannesson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Georg Wenker

Georg Wenker (født 25. januar 1852 i Düsseldorf, død 17. juli 1911 i Marburg) var en tysk lingvist og pioner innenfor språkgeografien.


== Liv og virke ==
I 1877 grunnla han forskningsinstitusjonen og dialektatlaset Deutscher Sprachatlas i Marburg. Utgangspunktet var den store graden av språklig variasjon han fant i sitt hjemområde i Rhinland. I årene 1877-1887 ble dialektene i det daværende tyske keiserriket kartlagt. Innen 1939 var hele det tyskspråklige området i Sentral-Europa dekket.
Undersøkelsesmetoden Wenker valgte, var indirekte: Spørreskjemaer ble sendt til 50.000 steder i hele det tyskspråklige området. Målgruppen var gymnasiaster. Skjemaene ble utfylt av lærerne. Spørreskjemaene inneholdt 40 setninger på høytysk som skulle oversettes til dialekt. Disse var slik konstruert at de skulle fange opp flest mulige dialektale fenomener.
Wenker, som var en meget habil lingvist, ble anordnet av den prøyssiske stat til å tegne kart til sin død.


== Verker ==
Sprach-Atlas von Nord- und Mitteldeutschland. Auf Grund von systematisch mit Hülfe der Volksschullehrer gesammeltem Material aus circa 30000 Orten. Abtheilung I, Lieferung 1. (6 Karten und Textheft). Straßburg/London 1881.
Deutscher Sprachatlas. Auf Grund des von G. Wenker begründeten Sprachatlas des Deutschen Reichs in vereinfachter Form begonnen von F. Wrede, fortgesetzt von W. Mitzka und B. Martin. Marburg 1927-56.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alfred Lameli: Was Wenker noch zu sagen hatte... Die unbekannten Teile des 'Sprachatlas des deutschen Reichs'. Zeitschrift für Dialektologie und Linguistik 75/3 (2008), S. 255–281.
Werner Heinrich Veith: Wenker, Georg (1852–1911). Encyclopedia of Language & Linguistics, Second Edition, 13 (2006), S. 550–551.


== Eksterne lenker ==
Infoside på Digitaler Wenker-Atlas
Sjefela

Sjefela (hebraisk: הַשְּפֵלָה, «Lavlandet», også שְׁפֵלַת יְהוּדָה, Shephelat Yehuda, «Judealavlandet») er et lavland i sørlige-sentrale Israel som strekker seg over 10–15 km bredde mellom Hebron-fjellet og slettene ved kysten. Sjefela var en av regionene som var gitt Judas stamme da det lovede land ble fordelt blant israelittene. Dets grenser er klart markert og omfatter mye kupert terreng. Høydedragene er lave sammenlignet med fjellene i øst, men langt høyere enn sletten som går ut mot kysten. I dag er Sjefela hovedsakelig et jordbruksområde med mange gårder.


== Bibelske referanser ==
Sjefela er nevnt i den hebraiske Bibelen som beskrivelse av et geografisk sted, og et sted hvor det har stått mange slag. I løpet av Bar Kokhba-opprøret ble de uthulte åsene knyttet sammen for å utgjøre et innviklet bunkersystem i bekjempelsen av romerne.


== Geografi ==
Et av de vesentlige karaktertrekk er at åsene er dannet av mergeldekket mykt kritt, i motsetning til Judeafjellene som er dannet av hard kritt og dolomitt. Dalene og de lavereliggende strøkene inneholder jordsmonn med høy andel av sand, foruten også lange trakter med fruktbare områder. Sesongmessige sumper kan utvikle seg i løpet av regnsesongen. Den sørlige delen er geologisk gjort av løss mens nord for Ashkelon består den av leire.
Sjefela ligger 120 til 450 meter over havnivået. Området er fruktbart med middelhavstemperatur til steppeklima.
En rekke daler som går øst-vest deler Sjefela opp i distrikter. Fra nord til sør er de: Ajjalondalen, Sorekdalen, Eladalen, Guvrindalen, Lakishdalen, og Adorayimdalen. De byene som i oldtiden ble etablert her voktet bosetningen i innlandet og tok fordel av handelstrafikken som passerte langs denne ruten. Ajjalon var den fremste tilgangskorridoren til Jerusalem langs oppstigningen gjennom byen Bet-Horon.


== Arkeologi ==
De arkeologiske undersøkelsene som har blitt gjort i Sjefela har funnet spor av bosetning tilbake til sen bronsealder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shephelat Judea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Langfur, Stephen: The Shephelah
Ivarsflottunnelen

Ivarsflottunnelen er en veitunnel på riksvei 13 i Suldal kommune i Rogaland. Den er 1014 meter lang og ble åpnet i 2004. Tunnelen avløste et svært rasfarlig veiparti, som inkluderte de to hånddrevne tunnelene Ivarsflaten I (61 m) og Ivarsflaten II (12 m) fra 1953.


== Se også ==
Hylstunnelen
Suldalsporten tunnelVeitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Den evangelisk-lutherske landskirke i Schleswig-Holstein

Den evangelisk-lutherske landskirke i Schleswig-Holstein var en landskirke som ble grunnlagt i kongedømmet Preussen i 1867 forut for opprettelsen av det tyske keiserrike i 1871. Dette var kirken i den prøyssiske provinsen Schleswig-Holstein, som endret sin territoriale status i 1936.
I 1948 var kirken en av de grunnleggende medlemmer av den evangeliske kirke i Tyskland, og tilhørte den forente evangelisk-lutherske kirke i Tyskland.
Den 1. januar 1977 ble kirken forent med den evangelisk-lutherske kirke i Lübeck, den evangelisk-lutherske kirke i staten Hamburg, den evangelisk-lutherske landskirke i Eutin og kirkekretsen Harburg i den evangelisk-lutherske landskirke i Hannover til den nordelbiske evangelisk-lutherske kirke.


== Generalsuperintendenter og biskoper i Schleswig ==
1864–1885: Gen. Supt. Bertel Petersen Godt
1886–1917: Gen. Supt. Theodor Kaftan
1917–1925: Gen. Supt. Peter Friedrich Petersen
1925–1933: Biskop Eduard Völkel
1933–1945: Landsbiskop Adalbert Paulsen
1947–1967: Biskop Reinhard Wester
1967–1978: Biskop Alfred Petersen


== Generalsuperintendenter og biskoper i Holstein ==
1855–1871: Biskop Wilhelm Heinrich Koopmann
1871–1891: Gen. Supt. Andreas Detlef Jensen
1891–1899: Gen. Supt. Justus Ruperti
1900–1912: Gen. Supt. D. Ernst Wallroth
1912–1917: Gen. Supt. Peter Friedrich Petersen
1917–1933: Adolf Mordhorst først Gen. Supt., fra 1924 Biskop
1933–1945: Landsbiskop Adalbert Paulsen
1946–1964: Biskop D. Wilhelm Halfmann
1964–1981: Biskop Dr. Friedrich Hübner, fra 1977 Biskop av Holstein-Lübeck