jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Schnitlergården

Schnitlergården er et våningshus ved Sverres gate nr 15 på Kalvskinnet i Trondheim som på slutten av 1720-årene ble tatt i bruk av oberstløytnant Peter Schnitler. Gården stod ferdig bygget i 1729, og sammen med kona Sophia Meitzner og sine felles barn flyttet Schnitler inn. 
Ekteparet Schnitler ble boende i bygget i flere år, men i 1754 bygde det nyoppstartede Trondhjems Sukkerraffinaderi Sukkerhuset på naboeiendommen. Dette selskapet kjøpte gården den 10. oktober 1752 av sønnen Lorentz Schnitler, som var misjonær under Thomas von Westen. Sukkerhuset og Schnitlergården fikk da en form for sammenkobling. I 1856 kjøpte Erich Christian Dahl både Sukkerhuset og Schnitlergården.
I 1856 etablerte Dahl E. C. Dahls Bryggeri og brukte Schnitlergården som bryggeriets direktørbolig og kontorbygg. Den siste beboeren var bryggeridirektør Jørgen B. Lysholm (1796–1843). Bygget fungerte deretter som administrasjonslokaler for universitetsledelsen og Vitenskapsmuseet før E. C. Dahls Eiendom AS tok over som eier på midten av 1980-tallet. Bygget ble da benyttet av sentraladministrasjonen til Høgskolen i Sør-Trøndelag (HIST).
Schnitlergården er en langstrakt toetasjers trebygning med saltak og har stående rødmalt panel med hvitmalte bygningsdetaljer. Bygget har midtgang med likverdige rom til begge sider. Gården lå landlig til etter ferdigstillelsen, men området rundt ble utbygd i takt med at byen vokste i det neste århundre.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 469. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Christiansen, Per R. (2009). Hus med hedersmerke – historiske bygninger i Trondheim. Trondheim: Tapir Akademisk forlag. s. 70–71. ISBN 978-82-519-2475-7. 
Støren, Wilhelm K. (1983). Sted og navn i Trondheim. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 280. ISBN 82-7028-471-8. 


== Eksterne lenker ==
E.C. Dahls Eiendom – Schnitlergården
Strindahistorielag.no – Wikioppføring «Schnitlergården»
Digitaltmuseum.no – Bildesøk «Schnitlergården»
Catharine Hermine Kølle

Catharina Hermine Kølle (født 29. februar 1788 på Snarøya, død 27. august 1859 i Bergen) var en norsk vandrer, reiseskribent og maler, mest kjent for sine beretninger fra mange fotturer i landet og til Europa, såvel som over 250 akvareller som hun malte fra reisene.  Hun flyttet med faren Christian Kølle (lærer, prest og språkforsker, 1736–1814) og familien til Kopervik i 1803 og til Ulvik i 1807. Herfra reiste hun i 1826 til København, med seilskute fra Bergen. Men, mest gikk hun til fots, til Christiania (1854, 1856), Trondheim (1835, 1845 og 1850), Stockholm, Hamburg (1847), via Wien til Venezia (1841, 455 mil). Hennes siste tur gikk til Genova i 1858, året før hun døde av kreft. Hun var allerede syk og brukte tog på deler av turen.
I 1841 gikk hun for eksempel hjemmefra 5. april. Hennes omhyggelig førte reisejournal forteller at at hun var et par-tre uker i Hamburg, Berlin og Wien, og noen dager i Leipzig, Dresden, Praha, Linz og Salzburg. Hun snudde i Venezia, og på hjemveien stoppet hun blant annet i Verona, Innsbruch, München, Augsburg, Nürnberg og København. Hun var hjemme igjen 6. oktober.

Ved Universitetet i Bergen finnes i dag mange av hennes skrifter og akvareller. Historisk Museum hadde en utstilling i 1988.  Etter at Stenersens forlag i 1991 utga sin noe oppdiktede biografi om Kølle like før Pax forlag utkom med en forsker-basert biografi, ble det krangel mellom forlagene.  Hennes dagbøker fra ferdene ble borte etter en jubileumsutstilling i 1996.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jan E. Hansen (1991). Catharina Kølle, vår første vandrerske. Stenersens forlag.  [Illustrert av Ulf Aas, 102 sider]
Ryall, Anka (1991). En kvinnelig oppdagelsesreisende i det unge Norge: Catharine Hermine Kølle. Oslo: Pax. ISBN 82-530-1524-0.
Lars Olsen Godøe

Lars Olsen Godøe (døpt 5. januar 1775 i Borgund kyrkje, født i Røsvik på Vigra, konfirmert 31. oktober 1790, død 10. september 1818) var los og stortingsrepresentant. Han var Romsdals amts 4. representant  til det første overordentlige Storting i 1814.
Han var medlem av deputasjonen som møtte Christian Frederik 10. oktober 1814. Var los på Vigra i folketellingen 1801.  Kjøpte gårdsbruket Strandklaua på Godøya 1806 og gifta seg 1807 med Synneve Hansdatter Godø.
Godøe omkom sammen med fem andre loser på en reise fra Trondheim i 1818. Etterlot seg døtrene Hilde Olave, Helene og Larine. Tallak Lindstøls biografi er feil med hensyn til fødested.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet, 1814-1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K digital utgave side 292
Biografisk informasjon om    Lars Olsen Godøe   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)
Johan S. J. Molnes: Vigraslekter gjennom 500 år. 1987
Ragnar Øvrelid: Borgund og Giske band 3 s. 483, 1964.
Kirkebøker for Borgund og for Haram, folketellingene 1801 og 1815.


== Eksterne lenker ==
(no) Lars Olsen Godøe hos Norsk senter for forskningsdata
Erik Olsen Nord

Erik Olsen Nord (født 16. oktober 1780 på Eid i Nordfjord, død 18. september 1858 i Ålesund) var handelsmann, urmaker, smed og stortingsmann.
Han var Nordre Bergenhus amts 4. representant  til det første overordentlige Storting i 1814. Han representerte også amtet i perioden 1833–1835.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet, samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø samt tillæg digital utgave side 643-644
Biografisk informasjon om    Erik Olsen Nord   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Erik Olsen Nord hos Norsk senter for forskningsdata
Ole Jacobsen Mehlum

Ole Jacobsen Mehlum (døpt 16. juli 1758 i Skaun, død 28. april 1826 i Bindal) var en norsk gårdbruker og lensmann. Han var født på Solås i Skaun og kjøpte i 1794 gården Rømme i Orkdal. Han var lensmann i Skaun og senere også i Orkdal, men måtte forlate stillingen i 1804, etter å ha kommet i økonomiske vansker. Noen år senere kom han til Namdalen. Mehlum var Nordre Trondhjems amts suppleant til det første overordentlige Storting i 1814. Han bygslet da gården Lundring i Nærøy. Han var senere gårdbruker på Årfor i Foldereid og på Vikestad på Bindalseidet, hvor han døde i 1826. Boet var da konkurs.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet, samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø samt tillæg digital utgave side 587
Biografisk informasjon om    Ole Jacobsen Mehlum   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Jacobsen Mehlum hos Norsk senter for forskningsdata
Synagogen i Oslo

Synagogen i Oslo er en synagoge i Bergstien 13 på St. Hanshaugen i Oslo. Den ble innviet i 1920 av Det Mosaiske Trossamfund (DMT), og er også menighetens hovedkontor.
Det rektangulære synagogerommet har plass til 340 personer. Til vanlig er disse fordelt på inntil 200 menn på grunnplanet og inntil 140 kvinner oppe på galleriet. I bønn står menigheten vendt mot Toraskapet, som inneholder torarullene. Toraskapet er plassert høyt oppe på rommets avrundede østvegg, med tilgang fra trapp på hver side. Herfra holdes prekenen. Under Toraskapet står et podium (bima) hvor man leser fra Tora og synger. Benker og annet utstyr i synagogerommet er skåret ut i eik.


== Historie ==
Norges største jødiske trossamfunn tidlig på 1900-tallet, Den israelittiske menighet, brøt ut av DMT og bygget sin egen synagoge, Synagogen i Calmeyers gate, etablert i 1921. Etter andre verdenskrig besluttet ledelsen i de to menighetene å legge all virksomhet til DMT og synagogen i Bergstien. Synagogen i Calmeyers gate forble i menighetens eie og sto ubrukt fram til begynnelsen av 1980-tallet, da den ble solgt til private interesser. Fra 2008 ble Jødisk Museum i Oslo etablert i lokalene til den gamle synagogen, selv om bygget er endret og har fått ny inngang.


=== Skuddene mot synagogen i 2006 ===
Natt til 17. september 2006 ble synagogen angrepet med skytevåpen. 13 skudd ble avfyrt med automatgevær mot bygget. Det var ingen personer i bygget da skuddene falt.Fire personer ble pågrepet for gjerningen. I mediene ble det omtalt som terrorsaken, og tre ble tiltalt etter paragraf 147 i straffeloven om terrorhandlinger. Blant disse var den norsk islamisten Arfan Qadeer Bhatti. Bhatti ble dømt for skyting mot synagogen, men frikjent for terroranklagene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
DMT: Historie: 1910-1920: Nye oppgaver - store løft]
Den epiolmekiske kulturen

Den epiolmekiske kulturen var et kulturområde i de sentrale delene av den nåværende mexicanske delstaten Veracruz i den sene førklassiske perioden i Mesoamerika, fra omkring 300 f.Kr. til omkring 250 e.Kr. Kulturen etterfulgte den olmekiske og kjennetegnes av sofistikerte elementer som den mesoamerikanske kalender og et skriftsystem som ikke er kjent fra olmekerne.De største epiolmekiske sentere var Tres Zapotes og deretter Cerro de las Mesas, selv om ingen av dem i størrelse og viktighet kunne måle seg med hverken de store olmekiske byene før dem og El Tajín. Andre viktige epiolmekiske byer var El Mesón, Lerdo de Tejada, La Mojarra, Bezuapan og Chuniapan de Abajo.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Diehl, Richard A. (2004). The Olmecs: America's First Civilization. Thames & Hudson, London, 28.november 2004. ISBN 0500021198, ISBN 9780500021194. 
Wilkerson, S. Jeffrey K. (1991). «Then They Were Sacrificed: The Ritual Ballgame of Northeastern Mesoamerica Through Time and Space».  I Vernon Scarborough, David R. Wilcox. The Mesoamerican Ballgame. Tucson, Arizona: University of Arizona Press. ISBN 0-8165-1360-0.
Catacantha

Catacantha er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
Nokså små (vingespenn ca. 50 millimeter) og spinkle, bredvingede, brunlige påfuglspinnere. Grunnfargen er brun eller gråaktig, av og til med et rosa skjær. Forvingen har en mørk skråstripe.


== Levevis ==
Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.


== Neslehår ==
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Hemileucinae – 25 slekter, Amerika
Slekten Catacantha Bouvier, 1930
Catacantha bahiginea Brechlin & Meister, 2012
Catacantha evitae Brechlin & Meister & van Schayck, 2010
Catacantha ferruginea (Draudt, 1929)
Catacantha juliae Brechlin & Meister & van Schayck, 2010
Catacantha latifasciata Bouvier, 1930
Catacantha nataliae Brechlin & Meister & van Schayck, 2010
Catacantha obliqua Bouvier, 1930
Catacantha oculata (Schaus, 1921) - noen ganger ført til en egen slekt, Perigopsis
Catacantha siriae Brechlin & Meister & van Schayck, 2010
Catacantha sofiae Brechlin & Meister & van Schayck, 2010
Catacantha stramentalis (Draudt, 1929)
Catacantha tabeae Brechlin & Meister & van Schayck, 2010


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 13.11. 2012.
Cahurel, A. Saturniidae de Guyane française: Hemileucinae [1]
Bilder av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Catacantha i Encyclopedia of Life 
(en) Catacantha i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Catacantha hos NCBI 
Catacantha – detaljert informasjon på Wikispecies
Wu Xinxiong

Wu Xinxiong (kinesisk: 吴新雄; pinyin: Wú Xīnxióng; født i 1949 i Jiangyin i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. I januar 2007 ble han utnevnt til guvernør for provinsen Jiangxi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wu Xinxiong hos China Vitae
Automerina

Automerina er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn ca. 60 millimeter), brunlige påfuglspinnere med øyeflekker på bakvingene, noen ganger også litt blekere øyeflekker på forvingen. Hannenes forvinger er smalere og noe sigdformet, hunnenes brede og rundede. Bakvingen er gjerne rødlig, oftest med to mørke tverrbånd langs ytterkanten.


== Levevis ==
Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.


== Neslehår ==
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Hemileucinae – 25 slekter, Amerika
Slekten Automerina Michener, 1949
Automerina auletes (Herrich-Schaeffer, 1854)
Automerina bahiletes Brechlin & Meister, 2011
Automerina beneluzi Lemaire, 2002
Automerina bolivaria Brechlin & Meister, 2011
Automerina carina Meister, Naumann & Brechlin, 2005
Automerina caudatula (R. Felder & Rogenhofer, 1874)
Automerina chiquisaltana Brechlin & Meister, 2011
Automerina cypria (Gmelin, 1790)
Automerina tatianae Brechlin, Käch & Meister, 2011
Automerina vala (Kirby, 1871)
Automerina valoides Brechlin & Meister, 2011
Automerina yungasteles Brechlin & Meister, 2011


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 13.11. 2012.
Cahurel, A. Saturniidae de Guyane française: Hemileucinae [1]
Bilder av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Automerina i Encyclopedia of Life 
(en) Automerina i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Automerina hos NCBI 
(en) Kategori:Automerina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Automerina – detaljert informasjon på Wikispecies 
Saturniidae Web - Automerina. Med bilder av de fleste artene [2]
Synagogen i Kaifeng

Synagogen i Kaifeng er en tidligere synagoge i Kina. Den var bygd i 1163, da Kaifeng var Jin-rikets hovedstad, og ble ødelagt av en flom i 1852. 
Synagogen var omgitt av en studiehall, et rituelt bad, et felleskjøkken, et kosherslakteri og en sukka. Synagogen var møtested for de såkalte kaifengjødene. Den var kjent som Renhetens og godhetens tempel. Synagogen ble i årenes løp gjentatte ganger ødelagt av brann og oversvømmelse, og restaurert flere ganger.
Etter flommen i 1852 ble synagogen på nytt delvis ødelagt, og denne gangen forble den liggende i ruiner. Toraruller og andre hebraiske tekster forsvant, ble kjøpt av biblioteker eller tatt av kristne misjonærer. Mange av synagogens øvrige gjenstander havnet i Kaifengs moské.
På den gamle synagogetomten er det nå (2012) et sykehus.


== Referanser ==
UCI WorldTour 2013

UCI WorldTour 2013 var tredjeutgaven av UCI WorldTour, oppfølgeren til UCI Verdenskalender, og besto av 28 endags- og etapperitt i Europa, Australia, Canada og Kina. Som i 2012 var nye Tour of Hangzhou på det opprinnelige programmet, men ble i februar avlyst for andre gang.


== Ritt ==


== Lag ==


=== UCI ProTeams ===
Lagene som er registrert som ProTeams har rett og plikt til å delta i alle WorldTour-ritt. 18 lag fikk tildelt ProTeam-lisens for 2013-sesongen. Alle som hadde ProTeam-lisens i 2012 fikk fornyet lisens, med unntak av Katjusja. Argos-Shimano som var profesjonelt kontinentallag i 2012-sesongen fikk den siste plassen. Katjusja anket saken sin til CAS, og fikk medhold slik at de fikk delta i alle WorldTour-ritt (med unntak av Tour Down Under som allerede var arrangert).


=== UCI Profesjonelle kontinentallag ===
I tillegg til ProTeams kan arrangørene invitere (vanligvis 2-8) profesjonelle kontinentallag. Disse kan ikke tjene poeng på rankingen.


== Ranking ==


=== Poengberegning ===
Det gis poeng for sammenlagtplassering og plassering på enkeltetapper. Lagene og nasjonene rangeres basert på poengene til deres fem beste ryttere. Kun ryttere på ProTeams kan ta poeng.


=== Individuelt ===


=== Lag ===


=== Nasjon ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Omagua

Omagua (også kalt umava, umana eller cambeba) er, eller snarere var, et urfolk ved elvene Marañón og Amazonas i Peru, og også i det vestligste grenseområdet i Brasil. De snakker omagua, en dialekt av et tupiansk språk, som ifølge SIL International i dag kun snakkes av mindre enn 100 mennesker langs Amazonas ved Iquitos i Peru.
Omaguaene var før Columbus en av de største folkegruppene i Amazonasbekkenet, med byer og organisert jordbruk.. Befolkningen ble imidlertid sterkt redusert som følge av epidemiene under den columbianske utveksling, og er i dag langt på vei absorbert i den generelle mestisbefolkningen.


== Referanser ==
Jívaro

Jívaro (på deres eget språk: untsuri suara) er et urfolk som lever i Ecuador og Peru, i regnskogen i Amazonas. Folket omfatter rundt 45 000 mennesker, som er oppdelt i stammene shuar (cirka 15 000) og achuar (cirka 3 000), hovedsakelig i Ecuador, samt aguaruna (cirka 27 000) og huambisa (cirka 5 000) i Peru. De praktiserer sjamanisme og er kjent for sin tidligere skikk med å krympe hodene til sine motstandere.


== Eksterne lenker ==
Jivaroene og krympede hoder
Om jivaroene og deres tradisjoner
Skålebøl

Skålebøl er ei bygd i Øksnes kommune i Nordland. Den ligger på sørsiden av Hamnfjorden på Langøya. 


== Eksterne lenker ==
Kuling.net: Skålebøl
Dirphiella

Dirphiella er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn 50-80 millimeter), spinkle og bredvingede, brunlige påfuglspinnere uten øyeflekker på vingene. Ellers varierer artene en del, forvingen kan være ensfarget eller ha svarte striper, bakvingen kan være hvit med mørk kant, eller begge vingepar kan være ganske bleke.


== Levevis ==
Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.


== Neslehår ==
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mexico og Guatemala.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Hemileucinae – 25 slekter, Amerika
Slekten Dirphiella Michener, 1949
Dirphiella albofasciata (Johnson & Michener, 1948)
Dirphiella niobe (Lemaire, 1978)
Dirphiella taylori (Donahue & Lemaire, 1975)
Dirphiella sp. - ubeskrevet art


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 13.11. 2012.
Cahurel, A. Saturniidae de Guyane française: Hemileucinae [1]
Bilder av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Dirphiella i Global Biodiversity Information Facility 
Dirphiella – detaljert informasjon på Wikispecies
Erythromeris

Erythromeris er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn ca. 80 millimeter), brunlige påfuglspinnere. Forvingen er brun med en mørk midtflekk (gjerne noe kantete), kan også ha to svarte tverrstriper. Bakvingen er brunrød med en øyeflekk med blå kjerne, og et mørkt tverrbånd utenfor denne.


== Levevis ==
Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.


== Neslehår ==
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Ecuador og Colombia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Hemileucinae – 25 slekter, Amerika
Slekten Erythromeris Lemaire, 1969
Erythromeris flexilineata (Dognin, 1911)
Erythromeris obscurior Lemaire, 1975
Erythromeris saturniata (Walker, 1865)


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 13.11. 2012.
Cahurel, A. Saturniidae de Guyane française: Hemileucinae [1]
Bilder av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Erythromeris i Encyclopedia of Life 
(en) Erythromeris i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Erythromeris hos NCBI 
(en) Kategori:Erythromeris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Erythromeris – detaljert informasjon på Wikispecies
Reinhold Trautmann

Reinhold Trautmann (født 16. januar 1883 i Königsberg, død 4. oktober 1951 i Jena) var en tysk baltist og slavist.
Trautmann underviste ved universitetene i Prag (Praha), Königsberg, Leipzig og Jena. Han er kjent for sine arbeider om baltoslavisk filologi og slavisk folkediktning. Fra 1940 og resten av livet var han medlem av det saksiske vitenskapsakademiet i Leipzig.
Han ble medlem av Nationalsozialistischer Lehrerbund i 1934 og i 1937 meldte han seg inn i NSDAP.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Professorkatalogen ved Universitetet i Leipzig
Wiktor Porzeziński

Jan Wiktor Porzeziński (født 4. august 1870 i Morsjansk i Russland, død 12. mars 1929 i Warszawa) var en polsk språkforsker og baltolog.
Porzeziński studerte ved det historisk-filologiske fakultetet ved universitetet i Moskva og tok doktorgraden med et arbeid om litauisk og latvisk i 1903. Han underviste ved universitetet i Moskva fra 1901 til 1921, og ved universitetene i Lublin og Warszawa fra 1922 til 1929. Blant elevene hans var Nikolaj Trubetskoj og Mikhail Peterson.
Porzeziński var en sterk tilhenger av teorien om en tidligere enhet (baltoslavisk) mellom de baltiske og de slaviske språkene.


== Bibliografi ==
Vozvratnai︠a︡ forma glagolov v litovskom i latyshskom i︠a︡zykakh, 1904
Einleitung in die Sprachwissenschaft, 1910
Kratkoe posobie k lekt︠s︡ii︠a︡m po istoricheskoĭ grammatike russkogo i︠a︡zyka : vvedenie i fonetika, 1920


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi i Store sovjetiske encyklopedi