jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
William Baffin

William Baffin (født 1584, død 23. januar 1622) var en engelsk sjøfarer og oppdager. Ingenting er kjent om hans tidlige liv. Gjetninger har gått ut på at han var født i London og kom fra små kår. Gradvis skal han ha kommet seg frem gjennom flid og iherdig arbeid.


== Liv og gjerning ==
Navnet hans nevnes første gangen i 1612, i forbindelser med en ekspedisjon som var på let etter en nordvestpassasje. Ekspedisjonen var under kaptein James Hall sin ledelse, Baffin fulgte med som sjefslos. Hall ble drept i kamp med lokale innbyggere på vestkysten av Grønland. De neste to årene var Baffin hyrt til tjeneste i hvalfangsten ved Spitsbergen, som på det tidspunktet ble kontrollert av Muscovy Company. Første året gjorde han tjeneste som los om border på flaggskipet i hvalflåten, «Tiger». Andre årene var han los om border på et av flåtens to oppdagerskip, «Thomasine».
I 1615 begynte han i selskapet, kompaniet som arbeidet med oppdagingen av Nordvestpassasjen. Han assisterte kaptein Robert Bylot som los på det lille skipet «Discovery», som på denne reisen undersøkte Hudsonsundet grundig. Presisjonen i Baffins observasjoner av tidevann og hans astronomiske observasjoner ble bekreftet av William Edward Parry, da hans ekspedisjon reiste gjennom de samme farvannene, to hundre år senere (1821).Året etter seilte Baffin nok en gang som los på «Discovery». På turen opp Davissundet oppdaget ekspedisjonen bukten som nå er oppkalt etter ham. Fra Baffinbukta seilte de inn i de ulike sundene som stråler ut fra denne, og som han gav navnene Lancastersundet, Smithsundet og Jonessundet, til ære for karene som finansierte sjøferden hans. På denne sjøreisen seilte han rundt 270 nautiske mil lenger nord enn forgjengeren John Davis. Baffin snudde ved om lag 77° 45' nordlig bredde, først 236 år senere reiste sjøfarere lenger nord for Nord-Amerika.Alt håp om å finne sjøveien til India i de farvannene syntes å være ute. Over tid skulle det ellers stilles spørsmål om Baffins oppdagelser. Tvilen om sannhetsgehalten skulle først bli ryddet av veien med gjenoppdagelse til James Clark Ross i 1818. Baffin gikk videre i tjeneste hos East India Company, og i 1617-19 foretok han en sjøreise til Surat i India. Etter tilbakekomsten ble han påskjønnet av selskapet for særlig verdifulle undersøkelser av Rødehavet og Persiabukta, undersøkelser han hadde gjort under sjøreisen.
Tidlig i 1620 seilte Baffin igjen mot Østen. I det engelsk-persiske overfallet mot Qeshm i Persiabukta, en innledende manøver til erobringen av Hormuz, ble han såret, og døde av skadene 23. januar 1622.
Ved siden av verdien av hans geografiske oppdagelser, blir Baffin husket for sine nøyaktige, vitenskapelige og magnetiske observasjoner, herunder avlesningen av lengdegrader i rom sjø gjennom observasjon av måneavstand.Både Baffinøya og Baffinbukta er oppkalt etter ham.


== Referanser ==
Anja Fichtel

Anja Fichtel-Mauritz (født 17. august 1968), tysk fekter som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.
Fichtel ble olympisk mester i fekting to ganger under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun vant både den individuelle og lagkonkurransen i florett for damer. Den individuelle florettkonkurransen vant hun foran sine landsmenn Sabine Bau og Zita Funkenhauser. De andre på laget som vant lagkonkurransen var Sabine Bau, Zita Funkenhauser, Anette Klug og Christiane Weber.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul -  Gull i fekting, florett damer  Vest-Tyskland
 1988  Seoul -  Gull i fekting, florett lag damer  Vest-Tyskland
 1992  Barcelona -  Sølv i fekting, florett lag damer  Tyskland
 1996  Atlanta -  Sølv i fekting, florett lag damer  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Anja Fichtel – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Anja Fichtel – Olympedia 
(en) Anja Fichtel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anja Fichtel – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Anja Fichtel – TheSports.org
Sabine Bau

Sabine Christiane Bau (født 19. juli 1969), tysk fekter som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona, 1996 i Atlanta og 2000 i Sydney.
Bau ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det Vest-Tyskland laget som vant lagkonkurransen i florett for damer foran Italia og Ungarn. De andre på laget var Anja Fichtel, Zita Funkenhauser, Anette Klug og Christiane Weber. I den individuelle florettkonkurransen kom hun på andreplass bak sin landsmann Anja Fichtel.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul -  Gull i fekting, florett lag damer  Vest-Tyskland
 1988  Seoul -  Sølv i fekting, florett damer  Vest-Tyskland
 1992  Barcelona -  Sølv i fekting, florett lag damer  Tyskland
 1996  Atlanta -  Sølv i fekting, florett lag damer  Tyskland
 2000  Sydney -  Bronse i fekting, florett lag damer  Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Sabine Bau – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sabine Bau – Olympedia 
(en) Sabine Bau – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sabine Bau – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Sabine Bau – FIE 
(en) Sabine Bau – TheSports.org
Verkland

Navnet Verkland er kjent to plasser i Norge. En gård i Malvik, rett østenfor Trondheim i Trøndelag, og ei grend i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Grenda i Gulen ligger øverst i dalen som fører opp fra østenden av Yndesdalsvatnet. Fv2 går gjennom bygda.
Matrikkelgården Verkland i Gulen er slektsgården til Wergeland-slekta. Det ble i juli 1975 reist en bauta på Verkland til minne om Henrik Wergeland.Basert på førsteleddet kan navnet ifølge Oluf Rygh bety «Land, hvorpaa der er lagt meget arbeide». I sin utgreiing under avdukinga av Wergeland-bautaen nevnte Hans Wergeland at hvis en ser navnet i sammenheng med to andre stednavn på gården, Smedsdalen og Ulsterhaugen («ulster» = «blåster» eller «trekk») kan førsteleddet «verk» ha sammenheng med utvinning av jern, noe som igjen kan tyde på at det i tidligere tider har vært drevet utvinning og bearbeiding av jern på Verkland.


== Referanser ==
Vettakollen

Vettakollen er en kolle, en ås og et område i bydelen Vestre Aker i Oslo. Åsen ligger vest for Sognsvann, og sørøst for Holmenkollen. Vettakollen var kollen til Grimelund gård, og navnet kommer av ordet vete som betyr varde. Selve toppen ligger i Nordmarka, med en høyde på 419 moh. Innbyggertallet i Vettakollenområdet er 2 756 mennesker.


== Geografi ==
Vettakollen var tidligere en del av Grimelund gård (gårdsnummer 35). Vettakollen og Holmenkollen skilles av Skådalsbekken og Skådalen. Toppen ligger 419 moh. Rundt Vettakollen er det også et boligstrøk, og det finnes også en egen T-bane-stasjon med navn Vettakollen. Også Gulleråsen stasjon, Gråkammen stasjon og Skådalen stasjon ligger nær Vettakollen og blir i noen tilfeller regnet som deler av Vettakollen. Innbyggertallet i Vettakollenområdet er 2 756 mennesker.


== Geologi ==
Mellom Vettakollen og Sognsvann ligger en rekke tidligere gruver og skjerp, både Vettakollen skjerp (kobber og jern), Gaustad gruve (jern) og Riis skjerp (jernmalm). Sistnevnte ved Båntjern fremstår bare som små groper i terrenget, mens Vettakollen og Gaustad gruve hadde betydelige dimensjoner, sistnevnte med en 60 meter lang stoll. Dette er grenseområdet mellom knollekalk og akeritt, og i kontaktsonen skjedde metamorfoser dypt nede i jordas indre hvor det ble avfelt sink, kobber og jern. Gruvene ble drevet fra 1540 og skiftevis til 1620 og videre en tid på 1700-tallet. Her går Ankerveien forbi og betjente gruvene. Øst for Sognsvann ligger også et mindre geologisk grensefelt med Sogn gruve.


== Navn ==
Navnet «Vettakollen» kommer av det gamle ordet «vete» (norrønt viti, 'tegn, merke, varde'), som er betegnelse på de vedstabler som tidligere ble reist på visse fjelltopper, oftest nær kysten, og som ble tent når fiender nærmet seg eller var kommet til landet. Bålet var et signal om at det skulle tennes lignende bål på andre topper, og om at alle våpenføre menn skulle samles for å verge landet.


== Annet ==
Musikkfestivalen Kollenfestivalen tar navnet sitt fra Vettakollen.


== Gamle bilder ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Grimelund gård
Vettakollen stasjon
Holmenkollbanen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vettakollens geologi
Vettakollen i Skiforeningens «markadatabase»
Amoraroma

Amoraroma er et musikkalbum med Kristin Skaare, utgitt i 1999. Dette er hennes første plate som soloartist.


== Sporliste ==
«Forspill» (Hagerup/Skaare)
«Kjærlighet» (Hagerup/Skaare)
«Bevegelse» (Hagerup/Skaare)
«Ventetid» (Hagerup/Skaare)
«Rolig mellomspill» (Hagerup/Skaare)
«Avskjed» (Hagerup/Skaare)
«Jeg lette» (Hagerup/Skaare)
«Morgen» (Hagerup/Skaare)
«Gjensyn» (Hagerup/Skaare)
«Et øyeblikk» (Hagerup/Skaare)
«Vår» (Hagerup/Skaare)
«Øyeblikket» (Hagerup/Skaare)
«En liten vise» (Hagerup/Skaare)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Kristin Skaare - sang, piano, harmonium, orgel, klokkespill, trekkspill, dobro, mandolin, synth, zither, arrangement, produsent, komponist
Geir Sundstøl - gitarer, orgel, banjo, pre-produsent, arrangement
Frode Alnæs - gitarer, arrangement
Audun Erlien - bass, bajo sexto, arrangement
Michael Blair - trommer, perkusjon, marimba, arrangement
Anders Engen - trommer og arrangement på Rolig mellomspill
Abd-ur-Rahmân Surizehi - benju og arrangement på Kjærlighet
Ole-Henrik Moe - sag og arrangement på Et øyeblikk


=== Øvrige medvirkende ===
Inger Hagerup - tekstforfatter
Ulf Holand - produsent, tekniker, miksing
Erik Hillestad - vokalprodusent
Jens Dreyer - pre-produsent
Truls Birkeland - pre-produsent
Jon Marius Aareskjold - tekniker
Alf Christian Hvidsteen - tekniker
Trond Hillestad - tekniker
Björn Engelmann - mastering
Kristin Sjøwall - fotograf
Terese Moe Leiner - coverdesign


== Eksterne lenker ==
Amoraroma
Magnus III av Mecklenburg-Schwerin

Magnus III av Mecklenburg-Schwerin, født 4. juli 1509 i Stargard, død 28. januar 1550 i Bützow, var en tysk prins, sønn av hertug Henrik III den fredelige, og hertuginne Ursula av Brandenburg.
Fra 1514 var hans hovmester og huslærer humanisten Konrad Pegel, fra 1524, ved Philipp Melanchtons innvirkning, Arnold Burenius. I 1516 ble han som mindreårig valgt til biskop av Schwerin, men først i 1532 ble han innsatt i embedet, og da som evangelisk administrator av bispedømmet Schwerin.
I 1543 giftet han seg på Kiel slott med prinsesse Elisabeth av Danmark, ekteskapet forble barnløst, men hun giftet seg igjen i 1556 med den nye administrator av bispedømmet Schwerin (fra 1550), sin første manns fetter, hertug Ulrik III av Mecklenburg-Güstrow (1527 Schwerin-1603 Güstrow), med hvem hun fikk en datter, prinsesse Sophie av Mecklenburg, som i ekteskap med kong Frederik II av Danmark og Norge ble mor til kong Christian IV (1577-1648) og til Ulrik av Danmark (1578–1624), født i Kolding og død i Rühn, hertug av Slesvig-Holsten (og oppkalt etter sin bestefar. Begges navn var egentlig Ulrich).
Han døde 40 år gammel, før sin far, og ble derfor aldri regjerende hertug av Mecklenburg-Schwerin. Han ble gravlagt i Bad Doberaner Münster.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Magnus III. von Mecklenburg-Schwerin på emecklenburg.de
Huslærer A. Burenius: https://lokalhistoriewiki.no/wiki/Burenius
Fodne ho svara stilt

Fodne ho svara stilt er et musikkalbum med Benedicte Maurseth, Åsne Valland Nordli, Berit Opheim og Kristin Skaare, utgitt i 2008.


== Sporliste ==
«Stavkyrkjestev» (Trad. etter Ola Lid: Tekst av Birgitte Grimstad
«Moltor og myrabær» (Trad. etter Aagot Tveit)
«Dei gode vener» (Trad. etter Geirr Tveitt)
«Folgafodne fortel ingjenting» (Trad. etter Johannes Utne og Marita Kvitno)
«Rjupo» (Geirr Tveitt)
«Huldreslåttar etter Eirik Medås» (Trad. etter Eirik Medås)
«Vetraver pao viddæ» (Trad. etter Endre Sæd)
«Siste farvel» (Trad. etter Ola Lid)
«Luren ljomar» (Trad. etter Endre Sæd og E.S. Sørfjorden)
«Langeleiklåt» (Trad.)
«Flyteljod» (Trad. etter Anna Skeie)
«Dan fagraste viso pao joræ» (Trad. etter Endre Sæd og Ola Lid)
«Byssa, byssa badne» (G.H./E.S. Sørfjorden)
«Eg ser meg ut so vida» (Geirr Tveitt)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Benedicte Maurseth - sang, hardingfele
Åsne Valland Nordli - sang
Berit Opheim - sang
Kristin Skaare - piano, harmonium, trekkspill, produsent


== Eksterne lenker ==
Geirr Tveitts folkemusikk på CD nrk.no, lesedato 4. februar 2016.
Lille Messias

Lille Messias er et musikkalbum med Åsne Valland Nordli og Kristin Skaare, utgitt i 2005. Albumet er tilegnet Åsne Valland Nordlis far Mikal Valland som døde 21. oktober 2005.


== Sporliste ==
«Vert ljos» (Trad./Anders Hovden)
«Himlen i min famn» (Hillestad/Häggkvist)
«O, helga natt» (Placide Cappeau/Augustin Kock/Adolphe Adam)
«Josef och Maria» (Trad./Cornelis Vreeswijk)
«Nalt-II-cerul si adanc» (Trad.)
«Lille Messias» (Møllehave/Linnet)
«Joleklokker over jorda» (Anders Hovden/Feleslått etter Petter Christian Rasmussen Strømsing)
«Nu vandrer fra hver en verden krog» (Jonas Dahl/Alf Fasmer Dahl)
«Nu tändes tusen juleljus» (Emmy Köhler/Joakim Thåström)
«Det hev ei rose sprunge» (Trad./Michael Praetorius/Friedrich Layriz/Peter Hognestad)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Åsne Valland Nordli - sang
Kristin Skaare - piano


=== Øvrige medvirkende ===
Sigbjørn Tveite - produsent, tekniker
Audun Strype - tekniker, miksing


== Eksterne lenker ==
Lille Messias
Robert Bylot

Robert Bylot var en britisk oppdager som levde i begynnelsen av det 17. århundre. I perioden 1610-16 var han med på fire sjøferder til Arktis. Han var av lavere stand, men maktet å avansere til skipskaptein i den kongelige britiske marinen.


== Sjøferdene ==
Bylot var førstestyrmann på Henry Hudson sitt skip Discovery på Hudsons 1610-11-ekspedisjoner til det som i dag er kjent som Hudsonbukta. Våren 1611 ønsket Hudson å holde frem med ekspedisjonen, mens mannskapet ville returnere hjem. Uenighet mellom kapteinen (Hudson) og medlemmer av mannskapet endte med at Bylot ble fratatt sin rang. Siden kom det til mytteri og Hudson, sønnen hans og flere sjømenn ble sett om bord i en åpen båt. Ved hjelp av sine evner som navigatør maktet Bylot å føre skipet trygt hjem fra Arktis. Etter hjemkomsten til England ble Bylot tiltalt for mytteri, men frikjent.
Bylot returnerte til Hudsonbukta i 1612 med Thomas Button. Ekspedisjonen overvintret ved munningen av Nelsonelva, og våren 1613 holdt de frem mot nord. Skipene kom så langt nord som 65° nordlig bredde, før dem la kursen hjem til England.
I 1615 ble Bylot hyrt av Muscovy Company til å finne Nordvestpassasjen som kaptein på Discovery. Under denne sjøreisa beviste Bylot at Hudsonsundet ikke kunne være skipsrute til Asia.
Muscovy Company hyrte Bylot også året etter, for å holde frem søket etter Nordvestpassasjen. På denne turen hadde han assistanse fra losen William Baffin. Bylot-Baffin-sjøferden kartla det som i dag heter Baffinbukta. Sjøferden oppdaget ellers både Smithsundet og Lancastersundet. Gjennom det siste skulle en tre hundreår senere finne Nordvestpassasjen. Bylot nådde helt nord til 77° 45' nord, så langt nord skulle ingen europeer nå før 236 år senere.
Kartografene i England festet ikke lit til Bylot og Baffins opptegnelser i Baffinbukta. Så sent som i 1812 viste kart over området bare til stiplede linjer; med kommentaren Baffinbukta etter W. Baffin i 1616, i dag ikke tiltrodd. Da John Ross kom til området i 1821, viste kartene etter Bylot-Baffinsjøferden seg å være mye nøyaktige.
Den britiske offentligheten gav all æren for oppdagelse til Baffin, Bylot ble rett og slett oversett. Historikeren Farley Mowat har åpnet for to forklaringer til dette. En grunn kan være at Bylot kom fra et lavere lag i det standsorienterte engelske samfunnet enn Baffin, andre grunnen kan være hans medvirkning i mytteriet under Hudsonekspedisjonen.
Bylotøya i kanadisk Arktis er oppkalt etter ham.
Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950

Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL) er et østerriksk leksikon som blir utgitt av Österreichische Akademie der Wissenschaften. Det omfatter per 2010 12 bind og 61 rekvisita med hittil mer enn 16 000 biografier, og suppleres med Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich, som behandler tidsrommet 1750–1850.


== Utgitte bind ==
Bind  1 (Aarau Friedrich–Gläser Franz), 1957 (2. uendret opplag 1993). ISBN 3-7001-1327-7
Bind  2 (Glaessner Arthur–Hübl Harald H.), 1959 (2. uendret opplag 1993). ISBN 3-7001-1328-5
Bind  3 (Hübl Heinrich–Knoller Richard), 1965 (2. uendret opplag 1993). ISBN 3-7001-1329-3
Bind  4 (Knolz Joseph J.–Lange Wilhelm), 1969 (2. uendret opplag 1993). ISBN 3-7001-2145-8
Bind  5 (Lange v. Burgenkron Emil–[Maier] Simon Martin), 1972 (2. uendret opplag 1993). ISBN 3-7001-2146-6
Bind  6 ([Maier] Stefan–Musger August), 1975. ISBN 3-7001-1332-3
Bind  7 (Musić August–Petra-Petrescu Nicolae), 1978. ISBN 3-7001-2142-3
Bind  8 (Petračić Franjo–Ražun Matej), 1983. ISBN 3-7001-0615-7
Bind  9 (Rázus Martin–Savić Šarko), 1988. ISBN 3-7001-1483-4
Bind 10 (Saviňek Slavko–Schobert Ernst), 1994 (2. uendret opplag 1999). ISBN 3-7001-2186-5
Bind 11 (Schoblik Friedrich–[Schwarz] Ludwig Franz), 1999. ISBN 3-7001-2803-7
Bind 12 ([Schwarz] Marie–Spannagel Rudolf), 2005. ISBN 3-7001-3580-7
Bind 13 (Spanner Anton Carl – Stulli Gioachino), 2010, ISBN 978-3-7001-6963-5
Bind 14 (Stulli Luca – Tůma Karel), 2015
Bind 15 (Tumlirz Karl – Warchalowski August), 2018


== Eksterne lenker ==
ÖBL Arkivert 25. november 2010 hos Wayback Machine.
ÖBL online
Tresammenføyninger

Tresammenføyninger brukes av håndverkere for å skjøte eller forbinde trestykker.  Forskjellige typer forbindelser er laget opp gjennom århundrene, for å løse de forskjellige utfordringene som oppstår når man jobber med konstruksjon i heltre.
Verktøy som brukes for å lage sammenføyninger er høvel, stemjern, fres og sag.  Delene deles grovt sett inn i to kategorier; sagede og formede.  De sagede er enten saget rettvinklet eller skråvinkel i en eller to retninger.  De formede delene er bearbeidet videre, med falser, hull eller utsparinger som for eksempel noter.Trevirkets egenskaper bestemmer også sammenføyningens utforming.  Treverk tar opp og avgir fuktighet fra omgivelsene.  Endringer i vanninnholdet gjør at trefibrene sveller og krymper.  Mesteparten av endringene i dimensjon foregår i bredderetningen sett i forhold til fibrenes innretning i emnet.  En svært liten endring går også i lengderetningen.  Forskjellige treslag samt årringene i emnet påvirker akkurat hvordan bevegelsene foregår.


== Liste over tradisjonelle sammenføyninger ==
Bladskjøt
Tappsammenføyning eller hull og tapp
Kamsink eller fingerskjøt
Svalehalesink eller svalehaleskjøt
Noting
Dømling (skjult sentrumstapp)
Kantskjøt
Svingskjøt
Lommehullssammenføyning


== Liste over moderne sammenføyninger ==
Lamellkjeks
Sammenføyninger med beslag


== Referanser ==


== Litteratur ==
Noll, Terrie: Sammenføyning av tre, Landbruksforlaget 2004, ISBN 82-529-2760-2
Scott, Ernest: Teknologisk forlag store snekkerbok, Damm, 2003, ISBN 82-496-0843-7
Maria Karastamati

Lina Jacques-Sébastien (født 10. desember 1984) er en gresk friidrettsutøver (sprinter), som spesialiserer seg på 60 meter og 100 meter.
Hennes internasjonale debut innen friidrett var ved EM i friidrett innendørs 2005 i Madrid. Her vant hun bronse på 60 meter, med tiden 7,25. Samme år satte hun personlig rekord på 100 meter, med tiden 11,03, noe som gjorde henne til den nest raskeste greske utøveren noensinne på denne distansen, kun slått av Katerina Thanou. Ved VM 2005 i Helsingfors ble hun slått ut i semifinalen. Hun vant gull ved U23-EM i friidrett 2005. 


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Karastamati – Olympedia 
(en) Maria Karastamati – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Maria Karastamati – World Athletics
Arnfast

Arnfast var en abbed i Ryd kloster på 1200-tallet og medlem av cistercienserordenen. Han ble senere utnevnt til biskop. 
Øm klosterhistorie sier at han var av fornem familie og en velstudert mann. I 1259 var han abbed i Ryd kloster ved Flensborg fjord. Samme år oppholdt han seg i Ribe under kong Christoffers plutselige død. Ryktet oppsto at Arnfast hadde skyld i kongens død, han sto i hvert fall på erkebiskopens side i kampen mot kongemakten. Enkedronningen skal ha gjort det hun kunne for å gripe Arnfast, så denne knapt turde vise seg.   
I 1260 ble han av erkebiskop Jakob Erlandsen utnevnt til biskop i Århus, men pave Urban IV gjorde beslutningen om, til fordel for den andre kandidaten Tyge. Det lyktes derfor ikke Arnfast å komme i besittelse av bispestolen. Han måtte vende tilbake ad abbatiam suam, altså til sitt kloster og sin abbedstilling, hvor han trolig forble til sin død. I 1263 hadde klosteret fått en ny abbed. 


== Eksterne lenker ==
Arnfast i Dansk Biografisk Leksikon
Lamellkjeks

Lamellkjeks er en moderne metode for å føye sammen treemner.  Metoden ble opprinnelig utviklet for å føye sammen platematerialer som spon og finér, men har også blitt tatt i bruk på heltre.Selve lamellkjejeksene er laget av presset bøk med diagonale fibre.  De finnes i tre standardstørrelse, som kan brukes til alle lamellfreser.  Størrelsene heter 0, 10 og 20.  Til sammenføyningen må det brukes vannbasert lim.  Hensikten er at kjeksen da vil ta opp fuktighet og svelle ut og fylle ut det utfreste sporet.


== Kjeks ==
Størrelse 20: 56/23/4 mm
Størrelse 10: 53/19/4 mm
Størrelse 0: 47/15/4 mm


== Referanser ==


== Litteratur ==
Noll, Terrie: Sammenføyning av tre, Landbruksforlaget 2004, ISBN 82-529-2760-2
Tårnby (Amager)

Tårnby er en københavnsk forstad med 40 045 innbyggere (2010).Tårnby ligger på Amager i Tårnby kommune, syv kilometer syd for København. I Tårnby kommune finner man også bydelen Kastrup, som før kommunalreformen i 1970 var en selvstendig kommune. Rett ved Tårnby torv og kirken ligger Tårnby stasjon som befinner seg på gammel prestegårdsjord,og blir betjent av regionaltog mellom Helsingør og Malmö.


== Historie ==
I middelalderen hørte Tårnby under Roskildebispen og i dennes jordebok fra 1370 får man den første samlede beskrivelsen av sognet. I 1416 gikk sognet over til kronen.
Tårnby kan imidlertid spore sin historie lenger tilbake. Alene Tårnby kirke kan dateres til 1100-tallet. 
Utgravninger i området omkring Tårnby torv i forbindelse med byggingen av motorveien og Øresundsbroen i 1993–94, støtter tesen om byens høye alder. Flere funn tyder på at det har vært bosetting på stedet så langt tilbake som før Kristi tid.


== Vennskapsbyer ==
 Skedsmo i Norge
 Alingsås i Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tårnby Stads- og lokalarkiv
Tårnbys hjemmeside
Amager på kryds og tværs
I Dalsbygd der bodde så fager en pike

«I dalsbygd der bodde så fager en pike», eller Dalbyvisa som den også kalles, er en skillingsvise skrevet av den danske skillingsviseforleggeren Julius Strandberg den 14. november i 1901 til folketonen «Der gives i verden bekymring og møye». På skillingstrykket fra Danmark heter visa «Piken der dansede sig ihjel, eller Den ubekendte». I trykkene brukes både Dalsbygd, Dalsby og Dalby, og visa var populær i Norge så sent som i 1920-årene. 
Alf Prøysen fikk to versjoner av visa sendt inn til sin spalte i Magasinet for alle, der visa ble trykt i nr. 30, 1956. Innsenderen mente at visa skulle stamme i fra Nordland, og at det skulle stå en kobberslange på graven, et tegn på utroskap. Men Strandberg selv skriver at «Visen skildrer ikke en virkelig hendelse. Dalby er et almindelig stedsnavn og den fremmede er ikke at oppfatte som en almindelig forbryder, der stadig er på fri fod. Hele visen er nemlig en moderne version af middelalderballaden Nøkkens svig, hvor nøkken omskabt til en ung, smukk ridder danser en jomfru til døde». Teksten som Prøysen fikk tilsendt er litt forvirret og skiller seg noe fra Strandbergs». 
Elin Prøysen har gjengitt originalen i sin bok «Sangene i våre hjerter» (Damm 2007).


== Alf Prøysens tekst ==


== Referanser ==


== Kilder ==
De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For alle, Oslo 1974
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Natacha Vouaux

Natacha Vouaux (født 23. januar 1985 i Creteil) er en fransk friidrettsutøver (sprinter).
Ved Junior-VM i friidrett 2004 fikk hun bronse på 4 x 100 meter stafett sammen Lina Jacques-Sébastien, Aurélie Kamga og Nelly Banco. De løp på 43,68, som var ny fransk juniorrekord. 
I 2007 deltok hun ved U23-EM i friidrett, og kom på 7.-plass i lengde, med 6,45 meter.


== Eksterne lenker ==
(en) Natacha Vouaux – World Athletics 
Profil på European Athletics