jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Haider Nawzad

Haider Nawzad (født 20. april 1983) er en irakisk roer. Han representerte Irak under Sommer-OL 2008 i Beijing, der han ble nummer 14 i dobbelsculler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Haider Nawzad – Olympedia 
(en) Haider Nawzad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Haider Nawzad – FISA
Waseelah Saad

Waseelah Saad (født 25. november 1989) er en jemensk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte Jemen under Sommer-OL 2008, der hun ble utslått i de innledende rundene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Waseelah Saad – Olympedia 
(en) Waseelah Saad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Waseelah Saad – World Athletics
Nashwan Al-Harazi

Nashwan Al-Harazi (født 29. november 1986) er en jemensk turner som konkurrerer i mangekamp. Han representerte Jemen under Sommer-OL 2008 i Beijing, der han ble nummer 81.


== Eksterne lenker ==
(en) Nashwan Al-Harazi – Olympedia 
(en) Nashwan Al-Harazi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nashwan Al-Harazi – FIG
Domenico Erdmann

Domenico Juul Erdmann (født 1879 i Bergen, død 5. oktober 1940) var en norsk maler, formgiver og restaureringskonsulent. 


== Studier og arbeid ==

Fra 1896 var han elev av Oscar Matthiesen i København. Erdmann fulgte Matthiesen til Berlin og München og besøkte også Frankrike og Italia. Her lærte han freskoteknikk, dekorativt maleri og kirkerestaurering. Etter hjemkomsten i Norge i 1903 var han medarbeider hos Eilif Peterssen ved dekoreringen av Ullern kirke 1908–09. Erdmann studerte kirkerestaurering i Danmark i 1912 og ble i 1919 restaureringskonsulent.


== Bok ==
Hans erfaringer fra restaureringsarbeidet i mange norske kirker, f.eks. Stavern kirke, Røldal stavkirke, Skjeberg kirke, Fluberg kirke, Drøbak kirke, samt Herregården i Larvik, og Krigsskolen i Oslo har han skrevet om i boken Norsk dekorativ maling fra reformasjonen til romantikken, som ble utgitt i 1940.


== Bibliografi på Bokhylla ==
Domenico Erdmann (1926). Fredriksverns kirke og kirkegaard. Fredriksvern. 
Domenico Erdmann (1940). Norsk dekorativ maling fra reformasjonen til romantikken. Oslo: Dybwad. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Domenico Erdmann i Norsk kunstnerleksikon
Ernst Larsson

Ernst Larsson (født 9. juli 1912, død 21. mai 1980) var en norsk idrettsutøver fra Hammerfest.  Han var aktiv innen en rekke idrettsdisipliner. 
Larsson debuterte som 15 åring på fotballklubben Sparks B-lag i 1927. Året etter spilte han seg inn på A-laget og han spilte videre på IL Steins A-lag etter sammenslåingen av de 2 klubbene FK Spark og Hammerfest Turn og Idrettsforening i 1935. Han spilte også en periode i en av datidens beste fotballklubber i Norge, Larvik Turn. Hans posisjon var centerhalf. Han spilte også på det nord-norske landsdelslaget i fotball.  Larsson spilte sin siste aktive A-kamp for IL Stein i 1958, i en alder av 46 år. Kampen var mot Norges ungdomslandslag (tilsvarende dagens U-21) som var på turne i Nord-Norge. U-laget vant alle sine kamper i Nord-Norge unntatt denne kampen mot Steins A-lag, Stein vant 2-1. 
Larsson var i tillegg aktiv innenfor blant annet ski, turn, friidrett, bandy og ishockey. Han startet Hammerfest Bandyklubb.  Han spilte også her på det nord-norske bandylandsdelslaget.
I Sitt yrkesaktive liv etablerte han kafe og restaurant Ernst i 1947. Ernst utviklet seg i 50-60-70 årene til å bli blant landsdelens mest kjente danserestauranter og ble et begrep i Nord-Norge. I tillegg drev han sportsforretningen Ernst Larsson sport i Strandgata, hvor han blant annet hadde eget sykkelverksted og monterte egne sykler under navnet "Super". Han var også den første kommisjonær i Hammerfest for Norsk Tipping da dette ble innført i 1948.
Han var også en dyktig musiker og hadde eget orkester og underholdt gjestene sine på sin restaurant i mange år. Hans instrument var saksofon.
28. desember 1957 ble han utnevnt til æresmedlem av Idrettslaget Stein.
Den 17. juli 1989, på Hammerfest bys 200-årsdag, ble en bauta av han avduket ved stadionanlegget i Hammerfest. 


== Kilder ==
Øyfolk 1999, Årbok for lokalhistorie og kultur i Hammerfest.
Critters – de biter!

Critters – de biter! er en amerikansk science fiction- og skrekkfilmkomedie fra 1986 regissert av Stephen Herek. De ledende rollene spilles av Scott Grimes, Dee Wallace-Stone, M. Emmet Walsh og Billy Green Bush.
Den fikk tre oppfølgere som ble utgitt i perioden 1988 til 1992. Film nummer to fikk en viss oppmerksomhet, mens de to siste nærmest er å regne som obskuriteter.


== Handling ==
Skapninger fra verdensrommet kommer til jordkloden etter å ha flyktet fra et fengsel på en fjern planet. Med to futuristiske dusørjegere i hælene lander de i en liten by i Kansas hvor de blodtørstige skapningene går amok blant innbyggerne i den lille byen. Familien Brown rammes særlig hardt.


== Om filmen ==
AnmelderneCritters fikk blandet mottakelse av filmkritikerne og har oppnådd 53 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den tre av fire stjerner og skrev: «What makes "Critters" more than a ripoff are its humor and its sense of style. This is a movie made by people who must have had fun making it».Filmen ble en moderat suksess på amerikanske kinoer, hvor den innbrakte 13 millioner dollar. Den hadde et produksjonsbudsjett på ca 2 millioner dollar.


== Rollebesetning ==
Scott Grimes : Brad Brown
Dee Wallace-Stone : Helen Brown
Nadine Van der Velde : April Brown
Billy Green Bush : Jay Brown
M. Emmet Walsh : Politisjef Harvey
Terrence Mann : Johnny Steele/Ug
Don Keith Opper : Charlie McFadden
Ethan Phillips : Officer Jeff Barnes
Billy Zane : Steve Elliot
Lin Shaye : Sally
Michael Lee Gogan : Zanti
Roger Hampton : Jake
Jeremy Lawrence : Prediger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Critters – de biter! på Internet Movie Database 
(no) Critters – de biter! hos Filmfront 
(sv) Critters – de biter! i Svensk Filmdatabas 
(fr) Critters – de biter! på Allociné 
(nl) Critters – de biter! på MovieMeter 
(en) Critters – de biter! på AllMovie 
(en) Critters – de biter! på Turner Classic Movies 
(en) Critters – de biter! på Rotten Tomatoes 
(en) Critters – de biter! på Metacritic 
(en) Critters – de biter! på Box Office Mojo
Tordenskjolds gate (Kristiansand)

Tordenskjolds gate (1-85, 2-90) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp fra Vestre Strandgate til Otra hvor den går over i Egsveien og Elvegata. 60 eiendommer er matrikulert til gaten. 
Når Peter Wessel har fått en gate i Kristiansand oppkalt etter seg, har det sammenheng med flere opphold i byen for å få reparert skip på verftene, blent annet ved Christansands galeiværft som ble anlagt ved Hampa på slutten av 1600-tallet. Løvendals Galei under Tordenskjolds kommando var til omfattende reparasjon etter kamp i 1714. Skipet hadde «7 Mand døde og 21 saarede og ... var ilde tilredt. Ved Reparationen paa det herværende Galeiværft viste det sig, at Galeien havde faaet 16 Kugler i Skroget, 7 om Bagbord, 5 om Styrbord, 3 agter ind og 1 i Stævnen; Forstangen var borte, Stormasten, Storstangen og hele Riggen var sønderskudt».Tidligere hadde den navnet Hospitalsgaten etter Christiansands Hospital med adresse til nr 52 og som senere ble supplert med det såkalte Dollhuset. Hospitalet ble bygd i 1709 og strøk ikke med i bybrannen i 1734. Det er derfor en av de eldste bygningene i Kristiansand.
Neste sykehus ble bygd i nr 67. Det nåværende Fylkeshuset i nr 65 var tidligere sentralsykehus og huset deretter Høyskolen i Agder. Skulpturen Taraxacum fra 1984 av Finn-Henrik Bodvin er plassert foran Fylkeshuset.
Ekserserhuset med adresse Tordenskjolds gate 64 er oppført i 1807-1808 med gymnastikksal for byens garnison, senere også brukt av Kristiansand katedralskole. Tordenskjoldsgate skole er nr 49.
Stener Heyerdahls park, den tidligere fattigkirkegården, også kalt Hospitalskirkegården som var i bruk frem til 1825, ligger til Tordenskjolds gate, inntil hospitalet hvor Heyerdahl virket fra 1850.


== Referanser ==
Drammen Roklubb

Drammen Roklubb ble stiftet i 1878 og har gjennom årene hatt flere roere på olympisk nivå. Roklubben ligger plassert rett nedenfor Øvre Sund i Drammen ved siden av Parken og i enden av Ypsilon.


== Historie ==
Roklubben ble stiftet 7. mai 1878, da under navnet Drammen Roklub. På grunn av økonomiske vansker og utløpt leiekontrakt av båthus, lå klubben nede fram til 1924. Siden da har det vært jevn aktivitet i roklubben. Drammen Roklub og Drammens Kvinnelige Roklubb, stiftet 6. september 1945, ble 4. desember 1987 slått sammen til en klubb under navnet Drammen Roklubb.


== Olympiske roere ==
Arne Bergodd
Rolf Andreassen
Pål Sandli
Kristine Bjerknes
Fredrik Bekken
Morten Gundro Adamsen


== Annet ==
I 1994 fikk Drammen Roklubb nytt klubbhus som inneholder: utleiedel, treningsrom, båthall, oppholdsrom, styrerom og garderober.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Haron Lagat

Haron Lagat (født 15. august 1983) er en kenyansk langdistanseløper og hinderløper. I 2009 vant han Manchester Road Race. Under Bislett Games 2011 var han fartsholder, også kalt «hare», på 3000 meter hinder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Haron Lagat – World Athletics 
(en) Haron Lagat – Diamond League 
(en) Haron Lagat – Track and Field Statistics
Kristin Sundsteigen

Kristin Sundsteigen (20. september 1988) er en norsk friidrettsutøver som spesialiserer seg på kulestøt. Hun er oppvokst Kvinnherad, der hun representerte IL Trio, før hun representerte Stord IL frem til 2010, da hun meldte overgang til IL Tyrving. 
Sundsteigen vant NM i 2009 og 2010. Hennes bestenotering med 15,41 meter fra mai 2013 plasserte henne blant de ti beste kulestøterne gjennom tidene i Norge.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Personlige rekorder ==
Dette er en liste over bestenoteringer der resultatene er blant Norges 50 beste gjennom alle tider per 1. januar 2011 (plassering under ranking). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kristin Sundsteigen – World Athletics 
(en) Kristin Sundsteigen – Diamond League
Mannen som døde to ganger

Mannen som døde to ganger (originaltittel: F/X) er en amerikansk actionthriller fra 1986 med Bryan Brown i hovedrollen. Sentrale biroller spilles av Brian Dennehy, Diane Venora og Jerry Orbach. Regi er ved Robert Mandel. Filmen er også kjent under tittelen Murder by Illusion.
Den ble i 1991 etterfulgt av F/X II - Hvem myrder hvem. Filmene var opphav til den kanadiske TV-serien F/X: The Series, som gikk fra 1996 til 1998.


== Handling ==
Mannen som døde to ganger handler om F/X-geniet Rollie Tyler (ekspert på spesialeffekter i film). En dag blir han tilbudt en uvanlig jobb av FBI. Han får i oppdrag å arrangere et falskt drap på en "avhoppet" mafialeder. Oppdraget går som planlagt, men innser etter en stund at han er blitt lurt og at hans liv er i fare.


== Om filmen ==
AnmelderenMannen som døde to ganger ble forholdsvis godt mottatt av filmkritikerne og har oppnådd 85% på Rotten Tomatoes (juni 2011). Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den tre og en halv av fire stjerner og skrev: «Every year should bring a few good thrillers, to balance out all the failed and shallow attempts. The irony of "F/X," which is a very good thriller indeed, is that it avoids the pitfall of so many thrillers; it doesn't degenerate into a mindless display of special effects».Den fikk terningkast fem av Dagbladets anmelder. Aftenpostens anmelder gav den forholdsvis god omtale.
PopularitetDen ble en moderat publikumssuksess i USA, hvor den innbrakte $20,6 millioner.
PriserDen ble nominert i kategorien beste film ved The Edgar Allan Poe Awards.


== Rollebesetning ==
Bryan Brown ... Roland "Rollie" Tyler
Brian Dennehy ... Lt. Leo McCarthy
Diane Venora ... Ellen
Cliff De Young ... Lipton
Mason Adams ... Col. Edward Mason
Jerry Orbach ... Nicholas DeFranco
Joe Grifasi ... Mickey
Trey Wilson ... Lt. Murdoch
Tom Noonan ... Varrick
M'el Dowd ... Miss Joyce Lehman
Roscoe Orman ... Capt. Wallenger
Martha Gehman ... Andy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mannen som døde to ganger på Internet Movie Database 
(sv) Mannen som døde to ganger i Svensk Filmdatabas 
(da) Mannen som døde to ganger i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Mannen som døde to ganger på Allociné 
(nl) Mannen som døde to ganger på MovieMeter 
(en) Mannen som døde to ganger på AllMovie 
(en) Mannen som døde to ganger på Turner Classic Movies 
(en) Mannen som døde to ganger på Rotten Tomatoes 
(en) Mannen som døde to ganger på Metacritic 
(en) Mannen som døde to ganger på Box Office Mojo
No Retreat, No Surrender

No Retreat, No Surrender er en amerikansk action- og kampsportfilm fra 1986 med Kurt McKinney, Jean-Claude Van Damme, Timothy D. Baker og Kim Tai Chung i de ledende rollene. Regi er ved Corey Yuen. 
Dette var den første store filmrollen til Jean-Claude Van Damme.
Den fikk to oppfølgere som hadde lite annet en tittelen tilfelles med den første. Ingen av de som medvirker i en første filmen medvirker i oppfølgerne.


== Handling ==
Jason Stillwell er en ung karatestudent som trener i sin fars dojo i Los Angeles. En kveld, like etter trening, blir skolen oppsøkt av medlemmer av et forbrytersyndikat som ønsker å inkorporere skolen sin egen kjeder av skoler. Syndikatet har som mål å ta over alle karateskolene i L.A. Da Jasons far nekter blir han angrepet og skadet av syndikatets kampsportmester – russeren Ivan Kraschinsky. 
Familien flytter så til Seattle der Jason får tilpassingsproblemer. En kveld opplever han imidlertid noe helt utenom det vanlige. Han får besøk av gjenferdet til sitt store idol, kampsportlegenden Bruce Lee. Han får grundig opplæring av mesteren og blir etterhvert så god at han kan utfordre forbrytersyndikatets brutale kampsportmester – Ivan Kraschinsky. Det blir så arrangert en kamp mellom den nye skolen og forbrytersyndikatets mester.


== Om filmen ==


=== Anmelderne ===
No Retreat, No Surrender fikk blandet mottakelse av anmelderne. Flere mente den hadde hentet elementer fra Rocky og Karate kid.


=== Popularitet ===
Den innbrakte 4,7 millioner dollar på amerikanske kinoer og litt over 1 million dollar i Tyskland. Produksjonskostnadene var på ca $400 000.


=== I Norge ===
Filmen ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble lansert på video i 1986 av In Video. Den ble relansert rundt 1990 av Egmont Film.


== Rollebesetning ==
Kurt McKinney ... Jason Stillwell
Jean-Claude van Damme ... Ivan Kraschinsky
J. W. Fails ... R. J. Madison
Kathie Sileno ... Kelly Reilly
Tai Chung Kim ... Bruce Lees gjenferd
Kent Lipham ... Scott
Ron Pohnel ... Ian Reilly
Dale Jacoby ... Dean Ramsay
Peter “Sugarfoot” Cunningham ... Frank Peters
Timothy D. Baker ... Tom Stillwell, Jasons far
Gloria Marziano ... Mrs. Stillwell
Paul Oswell ... Trevor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) No Retreat, No Surrender på Internet Movie Database 
(no) No Retreat, No Surrender hos Filmfront 
(sv) No Retreat, No Surrender i Svensk Filmdatabas 
(da) No Retreat, No Surrender i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) No Retreat, No Surrender på Allociné 
(nl) No Retreat, No Surrender på MovieMeter 
(en) No Retreat, No Surrender på AllMovie 
(en) No Retreat, No Surrender på Turner Classic Movies 
(en) No Retreat, No Surrender på Rotten Tomatoes 
(en) No Retreat, No Surrender på Box Office Mojo
Greg Nixon

Greg Nixon (født 12. september 1981) er en amerikansk sprinter, som spesialiserer seg på 400 meter. Hans fremste medaljer til nå er gull på 4 x 400 meter stafett ved VM i friidrett innendørs 2008 og 2010.


== Karriere ==
Nixon spilte opprinnelig amerikansk fotball, men markerte seg allerede i 2007, hans debutsesong på friidrettsbanen, da han vant gull på 400 meter ved USA-mesterskapet innendørs med ny personlig rekord på 46,75. Like bra gikk det ikke utendørs, her kom han på 6.-plass i semifinalen, og nådde ikke finalen. I juli deltok han også på det amerikanske stafettlaget som fikk sølv ved Panamerikanske leker, bak Bahamas. De andre på laget var Jamaal Torrance, Laron Bennett og David Neville.
I 2008-sesongen vant han sitt første VM-gull. Sammen med James Davis, Jamaal Torrance og Kelly Willie var han med og vinne gull på 4 x 400 m stafett ved VM i friidrett innendørs 2008. Han deltok også individuelt, men ble slått ut i kvalifiseringsheatet. Ved OL-kvalifiseringen i juni kom han på 7.-plass i semifinalen, med tiden 45,64, etter at han hadde løpt på 45,20 i kvalifiseringsheatet. Dette var også ny personlig rekord. 
Ved VM i friidrett innendørs 2010 vant han igjen gull på 4 x 400 meter stafett, denne gang sammen Jamaal Torrance, Tavaris Tate og Bershawn Jackson.
Ved Diamond League-stevnet i Shanghai i mai 2011 kom han på andreplass på 400 meter, med tiden 45,40, kun slått av Calvin Smith.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Greg Nixon – World Athletics 
(en) Greg Nixon – Diamond League 
(en) Greg Nixon – USATF 
(en) Greg Nixon – Track and Field Statistics 
Profil hos USAT&F
Guadeloupes herrelandslag i fotball

Guadeloupes herrelandslag i fotball representerer det franske oversjøiske departementet Guadeloupe. Siden Guadeloupe er en del av Frankrike, er det ikke medlem av FIFA, og kan heller ikke delta i Verdensmesterskapet i fotball eller andre turneringer som arrangeres av FIFA. Guadaloupe er imidlertid medlem av CONCACAF og Den karibiske fotballunionen, og deltar i turneringer som arrangeres av disse forbunda, blant annet CONCACAF Gold Cup og Det karibiske mesterskapet.
Guadeloupes største meritter er andreplass i Det karibiske mesterskapet i 2007, og semifinale i deres første opptreden i CONCACAF Gold Cup, også i 2007. Til Gold Cup har laget kvalifisert seg i alt tre ganger.
Grenadas herrelandslag i fotball

Grenadas herrelandslag i fotball representerer det karibiske landet Grenada. Det er medlem av CONCACAF. Landet har aldri kvalifisert seg til Verdensmesterskapet. Deres største meritt er andreplass i Det karibiske mesterskapet i 1989 og 2008. Landet kvalifiserte seg til CONCACAF Gold Cup i 2009 og 2011, og ble begge gangene slått ut i gruppespillet.


== Eksterne lenker ==
Grenada Arkivert 10. oktober 2011 hos Wayback Machine. hos FIFA.com
Grenadas fotballforbunds hjemmeside
Kirani James Athletic Stadium

Kirani James Athletic Stadium, tidligere Grenada National Stadium er en flerbruksstadion i St. George's på Grenada. Den brukes mest til fotballkamper, men også til friidrettsstevner. Stadionet har en kapasitet på 10 000 tilskuere.
Vasilij Mzjavanadze

Vasilij Mzjavanadze (født 20. september 1902, død 5. september 1988) var førstesekretær for kommunistpartiet i Georgia i Sovjetunionen.
Mzjavanadze arbeidet i Den røde armé som politisk kommissær under andre verdenskrig. Etter krigen ble han utnevnt til nestleder for politiske saker i Kiev militære distriktet i Ukraina i administrasjonen til den ukrainske kommunistpartiets leder, og senere sovjetiske leder, Nikita Khrusjtsjov. Georgia var på denne tiden styrt av Lavrentij Berija, som hadde vært den første sekretæren for det georgiske kommunistpartiet fra 1931 til 1938. 
Da Nikita Khrusjtsjov ble generalsekretær for Sovjetunionen i 1957, ble Mzjavanadze utnevnt til kandidat uten stemmerett av det sovjetiske Politbyrået. Mzjavanadze ble fullverdig medlem med stemmerett i 1966. Mzjavanadze ble etter hvert selve symbolet på et korrupt, ineffektiv styresett. Han ble anklaget for senke statlige midler og drive ulovlig fabrikker for hans egen vinnings skyld. Blant annet organiserte han en fabrikk som produserte våpen på oppdrag fra tsjetsjenske separatist-grupperinger og andre kriminelle og mafia-medlemmer. 
Hans kone Tamara, kalt dronning Tamara etter en berømt georgiske dronning fra middelalderen, ble kjent for sin dyre smak når det gjaldt smykker og antikviteter. Hans kone ble flere ganger ha blitt sett med en diamantring som var forsvunnet fra et museum og var ettersøkt av Interpol. Ringen skal ha vært en gave fra en lokal mafiaboss. I 1972 ble Mzhavanadze offentlig anklaget for korrupsjon og han ble fordømt av statskontrollerte medier. 
Han trakk seg fra stillingen som førstesekretær den 28. september 1972, og han ble deretter erstattet av den ambisiøse innenriksministeren, Eduard Sevardnadze. Kort tid etter at Sjevardnadse overtok  ledelsen i Georgia, gikk han aktivt til verks for å rydde opp i republikkens problemer. Sjevardnadse sparket 40 000 statlige parti- og statstjenestemenn, og arresterte 30 000 andre. Den 18. desember 1972 ble Mzjavanadze sparket fra hans stilling i Politbyrået og han trakk seg tilbake til Georgia i vanære. Han døde i september 1988, da han var 86 år gammel.


== Referanser ==
RusAir Flight 243

RusAir Flight 9605 (også kalt RusAir Flight 243) var en flyulykke der et RusAir-fly av typen Tupolev Tu-134 krasjet rett før landing på Petrozavodsk Airport i Russland nær midnatt den 21. juni 2011. Rett etter ulykken var antallet omkomne 44, og skadde 8. En av de skadde, en 10 år gammel gutt, døde på sykehus av skadene neste dag, og ytterligere to personer døde av skadene fire dager senere.En etterforskningskomité skal forsøke å avklare årsakene til ulykken. Foreløpige undersøkelser tydelig på en kombinasjon av dårlig vær og menneskelig svikt. Luftfartskommisjonen МАК uttalte tidlig at de utelukket teknisk feil.


== Omkomne og skadde ==
Blant de omkomne var fem russiske atomeksperter involvert i Irans atomprogram.


== Følger ==
Etter ulykken ble det vedtatt å fase ut flytypen Tu-134. På det tidspunktet fantes det 179 slike fly i landet, men bare 90 av dem var i drift. Det ble også vedtatt at alle fly over 5 700 kg, eller med flere enn 9 seter, skal pålegges å ha et system som varsler avstand til bakken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
RusAir
Aegir Havbruk

Aegir Havbruk AS er en norsk bedrift som har spesialisert seg på havbeite med hummer. 
Selskapet ble stiftet i 2001 og har kontoradresse i Stavanger, mens hovedvirksomheten ligger på Farøy i Farsund. Virksomheten i Farsund omfatter et hummerklekkeri og et havbeiteområde som sammen er tilknyttet en ingeniør-, forsknings- og utviklingsavdeling. Daglig leder er T. Kjetil Frøyland. Aegir Havbruk har utviklet og patentert et system for utsetting av hummeryngel i naturen, kalt Lobster Settling System.


== Eksterne lenker ==
Aegir Havbruk
Ingun Bjørnsgaard

Ingun Bjørnsgaard (født 30. april 1962) er en norsk koreograf. Bjørnsgaard er utdannet ved Statens Balletthøgskole og Martha Graham School of Contemporary Dance i New York. 
Med sine forestillinger har hun høstet anerkjennelse både hos et norsk og et internasjonalt publikum. 
Parallelt med at hun har utviklet sin koreografiske egenart gjennom Ingun Bjørnsgaard Prosjekt, har hun også arbeidet som
gjestekoreograf ved ensembler som Kungliga Baletten Stockholm, Skånes Dansteater, Nasjonalballetten, Komische Oper Berlin, Bremen Tanztheater og Carte Blanche, Bergen. 
Bjørnsgaard har mottatt en rekke priser, bl.a. Kritikerprisen i 1995 og i 2010 samt The Ludwig Forum Innovationspreis for The solitary shame announced by a piano i 1998.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(no) Ingun Bjørnsgaard hos Nationaltheatret
Liste over kriger Bolivia har deltatt i

Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Bolivia har vært delaktig i.