jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Joel-Peter Witkin

Joel-Peter Witkin (født 13. september 1939 i Brooklyn i New York) er en amerikansk fotograf bosatt i Albuquerque, New Mexico.
Witkin arbeidet fra 1961 til 1964 som krigsfotograf i Vietnam. I 1967 bestemte han seg for å jobbe som freelance-fotograf og ble City Walls Inc.s  offisielle fotograf. Senere studerte han skulptur ved The Cooper Union for the Advancement of Science and Art hvor han fikk sin Bachelor of Arts i 1974. Etter dette fikk han et stipend ved Columbia University, og avsluttet sine studier med å studere foto ved University of New Mexico i Albuquerque som førte fram til universitetets fremste kunstgrad, Master of Fine Arts. Det var her han utviklet sin unike stil, som førte frem til hans gjennombrudd på 80-tallet.
Som kunstner er Witkin tiltrukket av det absurde i likhet med andre fotografer som Lee Krims og  Diane Arbus, og han blir regnet som en av fotografikunstens mest kontroversielle aktører, med sine bilder av lik, kvinnelig kentaur, nakne dverger og mennesker med amputerte lemmer. Witkin finner sine fotoobjekter og samarbeidspartnere ved medisinske fakulteter, likhus og psykiatriske institusjoner verden over. Han refererer stadig i sine bilder til verker av kjente kunstnere som Picasso, Balthus, Goya, Velásquez og Miro.
Witkin starter sine ideer med å skissere på papir og perfeksjonerer hver eneste detalj før han går i studio. Etter fotograferingen bruker han forskjellige teknikker for å oppnå sin unike stil, slik som rissing og skraping i negativet og dagevis i mørkerom med forskjellige kjemikalier.
I 2009 besøkte han Norge som gjest under den internasjonale fotofestivalen Nordic Light.


== Utstillinger ==
Seperatutstillinger

2002 The Mystery of Presence, Ricco/Maresca Gallery, New York, USA
2002 The Mystery of Presence, Baudoin Lebon, Paris, Frankrike
2003 Joel Peter Witkin, Galeria Juana de Aizpuru, Madrid, Spania
2003 Joel Peter Witkin, Círculo de Bellas Artes, Madrid, Spania
2004 Heiliger Sebastian. A Splendid Readiness for Death, Kunsthalle, Wien, Østerrike
2004 Retrospectiva 1976 – 2003, Galería Clave, Murcia, Spania
2004 Photographie – Oeuvres récentes, Baudoin Lebon, Paris, Frankrike
2004 Heart Beats Dust, Ricco/Maresca Gallery, New York, USA
2005 Joel Peter Witkin, Moscow House of Photography, Moskva, Russland
2005 Hearts beats dust, Fahey/Klein Gallery, Los Angeles, USA
2005 Compassionate Beauty, Catherine Edelman Gallery, Chigaco, USA
2006 Joel Peter Witkin, Gary Tatintsian Gallery, Moskva, Russland
2006 Vintage, Hasted Hunt, New York, USA
2006 Joel Peter Witkin, Keith de Lellis Gallery, New York, USA
2006 carte blanche, Cité internationale des Arts, Paris, Frankrike
2007 Retrospettiva, Palazzo Mediceo di Seravezza, Seravezza, Italia
2007 Joel Peter Witkin, Galleria Ca' di Fra', milano, Italia
2007 Antoine Wiertz, Maison de la Culture de la Province de Namur, Namur, Belgia
2007 Human Kind, Baudoin Lebon, Paris, Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på Jewish Virtual Library
edelmangallery.com
Nordic Light om Witkin
Tore Hoel

Tore Eilif Hoel (født 30. september 1956 i Øksnes kommune, død  24. juli 2009) var en norsk forfatter, litteraturkritiker, forlegger og lektor. 
Han vokste opp på gården Skauvoll på Senja i Troms. Han var cand. philol. fra Universitetet i Tromsø, lektor i den videregående skolen i flere år, siden litteraturkritiker og mottok i 1988 Nordland fylkes forfatterstipend. Han grunnla Nordnorsk forlag og har skrevet flere skjønnlitterære og faglitterære verk, i tillegg til å ha skrevet avhandlinger og bøker om forfatteren Trygve Gulbranssen. Hoel var også medlem av Norsk litteraturkritikerlag, Norsk Faglitterær Forfatterforening og Nordnorsk Forfatterlag.


== Bibliografi ==


=== Diktsamlinger ===
Licentia poetica, Skalden Forlag, 1981
Realitetenes mørke enkelhet – en skygge av Guds tvil?, Nordnorsk Forlag, 2000


=== Folkeminnesamling ===
Havmannen, J. Andersens trykkeri, 1983


=== Noveller ===
Jul i Nord – Julebok for Nord-Norge, Nordnorsk Forlag, 2007 (Redaktør)


=== Faglitteratur ===
Trygve Gulbranssen og kritikken, Aschehoug, 1994
Manns plikt. En biografisk dokumentar om Trygve Gulbranssen, Aschehoug, 1997 (Del av boken Manns plikt/Veslas egen beretning som ble skrevet med Ragna Gulbranssen)
Fra Harold Bloom til tusenårsriket – artikler om litteratur, Nordnorsk Forlag, 2000


== Referanser ==


== Kilder ==
Nordnorsk forlag om Tore Hoel
Nordnorsk forlag om Tore Hoel ved en av hans utgivelserTore Hoel, Ragna Gulbranssen (1997). Manns plikt/Veslas egen beretning. Oslo: Aschehoug. 


== Eksterne lenker ==
Nordnorsk Forlag
Trygve Gulbranssens offisielle hjemmeside
Asialekene 2006

Asialekene 2006 ble avholdt i Doha i Qatar 1.–15. desember 2006.
Dette var de 16. lekene, eller XV Asiade. Hovedarena var Khalifa internasjonale stadion. Vel 13 000 deltakere fra de 45 medlemmene i Asias olympiske råd var påmeldt til lekene.


== Medaljer ==


== Program ==


== Eksterne lenker ==
Asialekene 2006
Bastiat-prisen

Bastiat-prisen (engelsk: Bastiat Prize) er en journalistikk-pris som utgis årlig av International Policy Network. Bastiat-prisen anerkjenner journalister som publiserer arbeid som «forklarer, fremmer og forsvarer prinsippene til ett fritt samfunn Utmerkelsen kommer med en utbetaling på USD 15 000.Prisen ble grunnlagt i 2002, og er oppkalt efter filosofen og økonomen Frédéric Bastiat fra det 19. århundret. Bastiats briljante bruk av satire og allegorier gjorde at han kunne relatere komplekse økonomiske emner til et generelt publikum. For å leve opp til hans arv, dømmes bidrag i forhold til intellektuelt innhold, hvor overbevisende språket er og i hvilke typer publikasjoner de opptrer.
Dommere har blant annet vært Margaret Thatcher, James Buchanan og Milton Friedman.


== Prisvinnere ==
2014: Robert Graboyes
2013: Lane Filler og Ross Clark
2012: Anne Jolis
2011: Tom Easton og Virginia Postrel
2010: James Delingpole og Bret Stephens
2009: John Hasnas, Shikha Dalmia og Daniel Hannan
2008: Barton Hinkle.
2007: Amit Varma.
2006: Tim Harford og Jamie Whyte.
2005: Mary Anastasia O'Grady.
2004: Robert Guest.
2003: Brian Carney.
2002: Sauvik Chakraverti og Amity Shlaes.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bastiat Prize
Smedstusvingen (Oslo)

Smedstusvingen (1-9, 2A-2F) er en vei på Holtet i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Erlandstuveien til Høgdefaret.
Veien grenser direkte mot Ekebergparken, Ballsletta og Ekebergskogen, og utgjør den nordlige grensen for boligstrøket Holtet hageby. Den er oppkalt etter plassen Smedstua.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Smedstusvingen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 519. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Valentina Vezzali

Maria Valentina Vezzali (født 14. februar 1974 i Jesi) er en italiensk fekter som har vunnet fem OL-gull i florett. 
Hun er den første fekteren i OL-historien som har vunnet individuelt gull i florett i tre OL på rad  – Sydney 2000, Athens 2004 og Beijing 2008. Hun har i tillegg vunnet elleve VM-gull, fem i individuelle konkurranser (1999, 2001, 2003, 2005, 2007) og ytterligere seks i lagkonkurranser (1995, 1997, 1998, 2001, 2004, 2009) samt fire sølvmedaljer (to individuelle, 1994 og 2006, og to med det italienske laget, i de samme årene) og to bronsemedaljer (individuelle, 1995 og 1998).
I EM-sammenheng har hun vunnet åtte gullmedaljer, tre sølvmedaljer og to bronsemedaljer.
Vezzali var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.


== Se også ==
Oversikt over olympiske gullvinnere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Valentina Vezzali – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Valentina Vezzali på Internet Movie Database 
(de) Valentina Vezzali – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Valentina Vezzali – Olympics.com 
(en) Valentina Vezzali – Olympic.org 
(en) Valentina Vezzali – Olympedia 
(en) Valentina Vezzali – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Valentina Vezzali – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Valentina Vezzali – Italias olympiske komité 
(en) Valentina Vezzali – FIE 
(en) Valentina Vezzali – TheSports.org 
Valentina Vezzali på Twitter 
Valentina Vezzali på Facebook
Årungselva

Årungselva renner fra innsjøen Årungen i Viken nordover til utløp i sjøen ved Nesset i Bunnefjorden.
Som de fleste andre elver har også Årungselva i tidligere tider vært utnyttet til næringsformål. Fra tidlig på 1800-tallet lå det tre møller langs elva: Øvre Mølle, Mellommølla og Nymølla. 
Det finnes rester av en akvedukt, solid dimensjonert og delvis utsprengt i fjellsiden. Denne ledet vann til et høvleri som ble bygget i ca.1890 ved Fossen. Og det hadde vært sagbruk der lenge før den tid. 
Froen gård demmet opp elva for å skaffe nok vann til turbinen ved Fossen. Akvedukten ledet vannet ned til turbinen. Demningen brøt sammen under flommen i 1947. 
Det lå et teglverk her som har levert teglstein til bl.a. Slottet i Oslo. Det brant ned i 1937.Vannkvaliteten i Årungen er dårlig, så også i Årungselva. Likevel er det hele 13 fiskeslag her. Abbor, gjedde og mort er de vanligste. Men elva er også en viktig gyteelv for sjøørret i Oslofjorden. Bestanden er betegnet som «redusert».


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Referanser ==
Klemens kirke

Klemens kirke, eller Sankt Clemens Kirke, er en kirke i Klemensker på Bornholm oppført i kløvet granitt. Den ble bygget i tidsrommet 7. juni 1881 til 2. desember 1882 og arkitekt var Ludvig Knudsen. Kirken avløste middelalderkirken Sct. Clemens kirke som ble revet i forbindelse med byggingen av den nye kirken. 
Kirken ble restaurert i 1960.


== Eksterne lenker ==
Kirkens historie hos ClemensKirke.dk
Ludvig Knudsen hos Weilbachs kunstnerleksikonGalleri
Ingeborg Marianne Svabø

Ingeborg Marianne Svabø (født 1797, død 1861) var ei gjestgiverkone og jordmor fra Sygnefest i Gulen.
Faren hennes, Johannes Gloppe, flyttet til Gulen fra Solund for å ta over gjestgiverstedet på Sygnefest. Her vokste Ingeborg Marianne opp. Hun giftet seg med Peder Davidson Svabø, som hadde flyttet til Sygnefest fra Indre Kroken i Luster. På hjemstedet hadde han drevet landhandel. Johannes Gloppe ble drept i 1822, og Svabø tok over gjestgiverstedet etter dette.


== Jordmor ==
Sognepresten i Eivindvik var på denne tiden prost Niels Griis Alstrup Dahl. I 1825 søkte han Nordre Bergenhuus Amt om at Ingeborg måtte få tilskudd til å ta jordmorutdannelse i Oslo for senere å jobbe som jordmor i Eivindvik prestegjeld. På den tiden omfattet det den nåværende Gulen kommune, og store deler av Solund og Hyllestad på nordsida av Sognefjorden. På tross av motstand fra amtmannen, fikk Ingeborg opplæring og ble ansatt som jordmor i 1828. Med det ble hun den første jordmora i ytre Sogn. På den tiden var jordmortjenesten nymotens i Norge, og ble ofte møtt med skepsis fordi det brøt med de gamle fødselsskikkene.
Peder Svabø skal ha vært brutal og drikkfeldig, og i 1834 måtte han selge gjestgiverstedet Sygnefest til bergenseren Lars Antoniussen. I 1839 ble Svabø dømt til tukthus i 10 år for å ha mishandlet kona. Ingeborg gjorde tjeneste videre som jordmor frem til 1844.
Etter at straffa til Peder Svabø var sonet, ble de boende i et lite hus på Sygnefest av penger fra fattigstyret.
Ingeborg Svabø døde i Gulen i 1861.


== Eksterne lenker ==
Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Handels- og gjestgiverstedet Sygnefest.
Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Ingeborg Marianne Svabø.
Uruguay under Sommer-OL 2000

Uruguay under Sommer-OL 2000. Femten sportsutøvere, tolv menn og tre kvinner fra Uruguay deltok i sju sporter, friidrett, judo, sykling, seiling, svømming, hestesport og skyting under Sommer-OL 2000 i Sydney. De kom på en delt 64.-plass med en sølvmedalje. Mónica Falcioni var landets flaggbærer under åpningsseremonien. 


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
Robert Mapplethorpe

Robert Mapplethorpe (født 4. november 1946, død 9. mars 1989) var en amerikansk fotograf.


== Biografi ==
Mapplethorpe studerte til en Master in Fine Arts ved Pratt Institute i Brooklyn, men avsluttet studiene sine i 1969 uten å fullføre mastergraden.
Hans første bilder tok han med et Polaroidkamera. På midten av 70-tallet kjøpte han seg et Hasselblad mellomformatkamera og begynte å ta bilder av venner og bekjente. Hans omgangskrets besto av kunstnere, musikere og komponister som Andy Warhol, Peter Gabriel og Patti Smith. 
Mapplethorpes første studio lå i 24 Bond Street på Manhattan. Dette stedet beholdt han som sitt mørkerom etter at han fikk 500 000 dollar fra kunstkurator Sam Wagstaff, som Mapplethorpe brukte til å kjøpe seg en toppleilighet som fungerte både som bolig og studio.
Mapplethorpe døde 42 år gammel av komplikasjoner fra aids.
Et år før sin død stiftet han Robert Mapplethorpe Foundation, Inc. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Robert Mapplethorpe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robert Mapplethorpe på Internet Movie Database 
(da) Robert Mapplethorpe på Scope 
(en) Robert Mapplethorpe på AllMovie 
(en) Robert Mapplethorpe hos The Movie Database 
(en) Robert Mapplethorpe på Discogs 
(en) Robert Mapplethorpe på MusicBrainz 
(en) Robert Mapplethorpe hos American National Biography
Levva livet – 25-års jubileum

Levva livet – 25-års jubileum er et musikkalbum med Åge Aleksandersen og Sambandet, utgitt i 2009.


== Sporliste ==
«Sangen om første gangen» (ny versjon)
«Gi mæ en sommer» (ny versjon)
«Lys og varme»
«Dains me dæ»
«Rio de janeiro»
«Min dag» (straumlaus)
«Rosalita»
«Danserinnen»
«Levva livet»
«To skritt frem» (demo)
«Arild» (akustisk live i studio)
Medley: «Norge mitt Norge» (live)
«Solregn»
«Norge mitt Norge»
«Stanga hauet i veggen»
«Kom bli med mæ no i natt»


== Eksterne lenker ==
(en) Levva livet – 25-års jubileum på Discogs 
(en) Levva livet – 25-års jubileum på MusicBrainz
Rømua

Rømua er en elv på Romerike i Viken, mellom Glomma- og Leiravassdragene. Elva har utspring i småbekker øst for Dal ved grensen mellom Eidsvoll, Nes og Ullensaker kommuner. Den danner et stykke grense mellom Nes og Ullensaker, og renner videre gjennom Ullensaker og Lillestrøm kommuner. Elva munner ut i Glomma like nedenfor Bingsfoss. Nedbørsfeltet er på 211 km², og nesten halvparten av dette er jordbruksareal. Det er ingen innsjøer av betydning langs elva, og den blir derfor følsom for flom ved mye nedbør.
Det har på det meste vært minst 14 kornmøller i Ullensaker, flere av disse langs Rømua. Mølla ved Holt brant ned i 1889, og i 1920 var det bare fire møller igjen, to av disse ved Rømua: Kauserud og Ingier. Maling av korn opphørte her omkring 1970.Elva er betydelig forurenset fra jordbruket, og vannkvaliteten er dårlig. Det er således moderat med fisk i elva, og krepsen har dødd ut. Men nedre del av elva er likevel viktig som gyteområde for gjørs fra Øyeren. Denne arten var oppført som sterkt truet på Norsk Rødliste i 2006 på grunn av svært begrenset utbredelse, men er nå i 2010 klassifisert som «livskraftig» (LC).


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Referanser ==


== Kilder ==
Fylkesmannen i Oslo og Akershus, Miljøstatus Rømua
Synnlikletten

Synnlikletten er et fjell i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det ligger øst for Risnefjorden, to kilometer sørøst for Asseim og tre kilometer nordøst for Instefjord. Største høyde er 683 meter over havet. Det er bratte fjellsider mot Risnefjorden i vest og Asseimdalen i nord, mens det i sør og øst er slakere hellinger. Øst for fjellet ligger Skiddalsvatnet, som er utspring for Oppedalselva.


== Referanser ==
Grønlifjellet

Grønlifjellet er et fjell i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det ligger rundt 3 kilometer øst for Risnefjorden og 2 kilometer øst for Synnlikletten. Største høyde er 695 meter over havet. Det er bratte fjellsider mot Fossedalen i øst og mot Grønlivatnet i nord, mens det i sør og vest er slakere hellinger. I nordøst ligger fjellet Setane, som er adskilt fra Grønlifjellet med et kort skar. Mellom Grønlifjellet og Synnlikletten ligger Skiddalsvatnet, som er utspring for Oppedalselva.


== Referanser ==
Gnathostomulider

Gnathostomulider er en gruppe av virvelløse, marklignende dyr som lever i vann. Omkring åtti arter er kjent.
Disse organismene har en langstrakt ormeaktig kropp. De har flimmerhår som kan slå både bakover og forover. Tarmen ender blindt. De er hermafroditter.
De ble oppdaga og beskrevet i 1956.


== Eksterne lenker ==
(en) kjevemunner – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) kjevemunner i Encyclopedia of Life 
(en) kjevemunner i Global Biodiversity Information Facility 
(no) kjevemunner hos Artsdatabanken 
(sv) kjevemunner hos Dyntaxa 
(en) kjevemunner hos Fossilworks 
(en) kjevemunner hos ITIS 
(en) kjevemunner hos NCBI 
(en) Kategori:Gnathostomulida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gnathostomulida – detaljert informasjon på Wikispecies
Krassere

Krassere (Acanthocephala) er en gruppe av virvelløse, marklignende dyr som er parasitter. Man kjenner til omkring 1100 arter. De er vanligst i tropene.
De har en langstrakt og tykk kropp. De mangler tarmkanal og tar opp næring på hele kroppens overflate. Foran har de en sugesnabel.
Krassere parasitterer ofte tarmkanalen hos fugler og fisker. Eggene komer ut med vertens ekskrementer og må bli spist av en mellomvert for å komme videre. Mellomverter er for eksempel krepsdyr og insekter.
Nyere genetiske analyser har vist at de stammer fra, og bør regnes som, sterkt modifiserte hjuldyr.


== Eksterne lenker ==
(en) Krassere – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Krassere i Encyclopedia of Life 
(en) Krassere i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Krassere hos Dyntaxa 
(en) Krassere hos Fauna Europaea 
(en) Krassere hos Fossilworks 
(en) Krassere hos ITIS 
(en) Krassere hos NCBI 
(en) Kategori:Acanthocephala – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acanthocephala – detaljert informasjon på Wikispecies
Bribris ortografi

Bribris ortografi ble utvikla ved Universidad de Costa Rica på slutten av 1900-tallet. Ettersom nesten alle bribrier også snakker spansk, er alfabetet for bribri i stor grad basert på det spanske alfabetet.
Lydene er i denne artikkelen representert med symboler fra det internasjonale fonetiske alfabetet.


== Fonemer i bribri ==
Bribri har følgende vokalfonemer:

Konsonantfoneme er de følgende:

I tillegg har språket følgende allofoner som også representeres med egne bokstaver: [m], [n], [ɲ], [ɾ] og [r].


== Alfabet ==


=== Vokaler ===


==== Orale vokaler ====


==== Nasale vokaler ====
Representasjonen av de nasale vokalene er det ennå ikke enighet om. Tidligere ble nasaliteten markert med understrek eller med kvist, og i det siste har man også begynt å bruke tilde.


=== Konsonanter ===


=== Toner ===
Tonene markeres med diakritiske tegn over vokalene. Systemet er motsatt av det som brukes i det internasjonale fonetiske alfabetet og i mange andre språk.
Priapulider

Priapulider er en liten rekke av sjølevende, marker. Navnet kommer fra gresk πριάπος, priāpos + den latinske diminutiven -ul-, og de kalles av og til penisormer og noen ganger pølseormer (skjønt det siste navnet har vært brukt på flere ubeslektede grupper. Det vitenskapelige navnet henviser til gruppens utkrengbare snabler, som av utseende ikke er ulike en penis.


== Bygning og levevis ==
Størrelsen varierer mellom 5 mm til 20 cm lange. De er særkjønnede. Forplantningen er lite kjent. Larvene gjennomgår flere utviklingsstadier. De voksne dyrene lever på gjørmebunn på forholdsvis grunt vann ned til 90 meters dyp. De minste artene lever av å grave seg gjennom gjørma og spise gjørme og fordøye spiselige partikler, mens de større artene er rovdyr som fanger mark o.l. En del av artene har en svært høy toleranse for anoksiske miljøer og høy konsentrasjon av hydrogensulfid.


== Slektskap ==
Priapulider, sammen med echiurer og sipunkulider ble tidliger egruppert sammen i gruppen Gephyrea, og alle tre gruppene kalles av og til pølseormer. Både morfologiske og genetiske undersøkelser viser at priapulidene hører til Ecdysozoa, en gruppe som omfatter dyr om skifter ham, slik som leddyr og rundormer. Blant ecdysozoene er deres nærmeste slektninger kinorhyncher og Loricifera. Tilsammen blir de tre rekkene noen ganger gruppert som Scalidophora, en gruppe som alle har utkrengbare snabler dekket med små, skarpe pigger. De lever av langsome invertebrater, slik som flerbørstemarker.


== Fossile og nålevende arter ==
Fossiler av priapulider er kjent tilbake til kambrium. De var trolig viktige rovdyr i den kambriske perioden. Priapulider som med sikkerhet hører til krongruppen er først kjent fra karbon. Omntrent 20 arter av priapulider er kjent i dag. Tre arter fins langs norskekysten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Priapulider – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Priapulider i Encyclopedia of Life 
(en) Priapulider i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Priapulider hos Artsdatabanken 
(sv) Priapulider hos Dyntaxa 
(en) Priapulider hos Fossilworks 
(en) Priapulider hos ITIS 
(en) Priapulider hos NCBI 
(en) Kategori:Priapulida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Priapulida – detaljert informasjon på Wikispecies
Prins August

Oscar Nicolaus August (født 24. august 1831, død 4. mars 1873) var prins av Norge og Sverige og hertug av Dalarna. Han var det yngste barnet til Oscar I og Josefine av Leuchtenberg.
Han tok utdannelse i Uppsala. Senere var han aktiv i det militære og ble generalløytnant.Han ble 16. april 1864 gift med Teresia av Sachsen-Altenburg (1836–1914). De hadde ingen barn.


== Referanser ==
Entoprocter

Entoprokter eller kamptozoer er en gruppe av virvelløse, sjølevende filterspisere. De lever fastsittende på sjøbunnen.
Entoprokter mangler helt en sekundær kroppshule og er små dyr, fra 0,1 til 7 millimeter. Voksne individer har fasong som et vinglass med lang stamme. De skaper en vannstrøm ved hjelp av en krans med tentakler som sitter langs «kanten». Både munn og anus sitter inne i tentakkelkransen, hvilket er opphav til navnet til gruppen.
De ble før regnet som slektninger av mosdyr, som også er filterspisere med en krans av tentakler, men med anus utenfor kransen. Mosdyr har imidlertid en ekte sekundær kroppshule og hule tentakler, i motsetning til entoproctenes massive. Små filterspisere som entoprocter og mosdyr er dårlig kjente og blir ofte utelatt i fylogenetiske analyser, og nøyaktig hvem entoproktene er beslektet med er usikkert.Omrkring 20 arter fins i norske farvann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) begerormer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) begerormer i Encyclopedia of Life 
(no) begerormer hos Artsdatabanken 
(sv) begerormer hos Dyntaxa 
(en) begerormer hos Fauna Europaea 
(en) begerormer hos Fossilworks 
(en) begerormer hos ITIS 
(en) begerormer hos NCBI 
(en) Kategori:Entoprocta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Entoprocta – detaljert informasjon på Wikispecies
Alessandria della Rocca

Alessandria della Rocca (siciliansk: Lisciànnira di la Rocca) er en comune og en liten jordbruksby som befinner seg vest i det sentrale Sicilia i den nordlige delen av provinsen Agrigento, i Italia. Mange av byens innbyggere emigrerte til USA, spesielt til Tampa, Florida, på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alessandria della Rocca – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rotua (Nannestad)

Rotua er en mindre sideelv til Leira i Nannestad kommune, Akershus. Den springer ut fra Råsjøen 436 moh, og renner østover gjennom Bjertnessjøen og munner ut i Leira litt nord for Homledalen, ca 136 moh. Det samlede fallet er altså 300 meter, og nedbørsfeltet er på 67 km². Da Bjertnessjøen er drikkevannskilde for Ullensaker og Nannestad, blir vannføringen i Rotua til tider ganske liten.


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Kilder ==
NVE dokument 16 2005 Flomberegning for Leira, side 7