jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Knut Røe

Knut Røe (født 8. februar 1949) er en norsk journalist, tidligere NRK-medarbeider og kommunikasjonsrådgiver. 
Han jobbet i NRK i 24 år som reporter, redaksjonssjef og kanalsjef. Han huskes av mange som programleder i telefonprogrammet Hei, har du noe å spørre om? fra 1975 til 1984. Han var også reporter i Dagsnytt og Utenriksredaksjonen. Gjennom 96 episoder ledet han den Prix Italia-nominerte serien «Naturprogram for små og store» i samarbeid med zoologen Per Hafslund, amatørzoologen Karsten Edvardsen og tekniker John Andreas Hansen. I tillegg opptrådte han i den humoristiske rollen som folkelivsgranskeren I. Lundar og forskeren Orvar Tuv i nattradioen på 1980-tallet sammen med Lars Helge Myklebust. I 1987 ble han leder av P2s Osloredaksjon, og fra 1989 til 1993 var han programsjef og kanalsjef i P2. Da NRK ble trekanalradio, var han sentral i planleggingen og ble assisterende sjef i P1 fra starten i 1993 til 1997. 
I perioden 1995 til 1997 var han vararepresentant i Pressens Faglige Utvalg (PFU), oppnevnt av Norsk Redaktørforening. Han har utgitt flere bøker, blant annet lærebøker i journalistikk. I 1997 grunnla han konsulentselskapet Røe Kommunikasjon som skiftet navn til Strømsnes Røe i 2017.
Redaksjonsleder for tv-programmet FBI ville ikke sende medarbeidere på kurs hos Røe Kommunikasjon da han mente det var betenkelig at intervjuer og intervjuobjekt kan være trent av samme person.


== Pris ==
Hirschfeldtprisen 1984 for telefonprogrammet Hei!. «Hirschfeldprisen for fremragende innsats for økt forståelse og samfølelse mellom samfunnsgrupper» var forløper for Den store journalistprisen.


== Bibliografi ==
De viktigste bøkene:

Bare spør! (1985)
Radio (1988)                                                               
Intervjuet i Radio og TV (1994)                                   
Håndbok i programetikk (1997)                           
Medienorge 1999 (medforfatter) (1999)         
Støttespillerne (2002)                                                 
Røde Ritas regime (medforfatter) (2016)         


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Strømsmes Røe
11. etappe av Giro d’Italia 2010

11. etappe av Giro d'Italia 2010 ble kjørt den 19. mai 2010. Med sine 264 kilometer var etappen den lengste i årets Giro og det skulle vise seg å bli en av de mest utrolige etappene i Giro d'Italias historie. Etter 20 kilometer lot hovedfeltet 56 ryttere gå i brudd, blant disse sterke etapperyttere som  Carlos Sastre, David Arroyo, Bradley Wiggins og lederen av ungdomskonkurransen Richie Porte. Hverken Liquigas eller Astana tok initiativ til å kjøre inn bruddet som på det meste hadde en ledelse på 17 minutter og 50 sekunder, en enorm ledelse å gi fra seg til en så stor utbrytergruppe. Storkanoner som Aleksandr Vinokurov, Ivan Basso og Cadel Evans satt låst i gruppen bak bruddet, og da Astana endelig innså alvoret og satte opp tempoet måtte flere ryttere slippe, noe som førte til at utbrytergruppen bestod av flere ryttere enn gruppen med den rosa ledertrøyen. Caisse d'Epargne, Team Sky, Saxo Bank og Cervélo hadde flere ryttere i bruddet og sammen sørget de for å holde et så høyt tempo at gruppen bak fikk store problemer med å redusere forspranget frem. Til slutt ble situasjonen så desperat i bakre gruppe at kapteinene Ivan Basso, Aleksandr Vinokurov, Damiano Cunego og Stefano Garzelli måtte legge seg fremst i feltet for å prøve å hente inn verdifulle minutter og sekunder på konkurrentene i front. 
Inn mot mål prøvde Linus Gerdeman å rykke i fra, men han stivnet i den siste stigningen og Jevgenij Petrov så sitt snitt til å tråkke seg opp til og forbi tyskeren og til slutt sikre Katjusja deres første etappeseier i året Giro. Rytterne som lå først i sammendraget før etappen kom i mål 12 minutter og 45 sekunder etter Petrov, noe som førte til en helt ny sammenlagtliste. Av de rytterne som la på topp 10 før etappen var kun Richie Porte igjen. Unggutten kunne ikle seg den rosa trøya i tillegg til den hvite ungdomstrøya. Både Wiggins og Sastre passerte sine argeste konkurrenter i sammendraget og meldte seg på igjen i kampen om sammenlagtseieren i Giroen.Tyler Farrar satt i en gruppe med 41 ryttere som kom i mål rundt 7 minutter over tidsgrensen. Disse fikk fortsette rittet, men måtte akseptere å bli trukket poeng i poengkonkurransen i henhold til UCIs nye regler. Farrar mistet 25 poeng, men beholdt den røde trøyen, 7 poeng foran Cadel Evans.


== Manglende ryttere ==
004  Jeff Louder (BMC) brøt.
005  Mauro Santambrogio (BMC) brøt.
027  René Mandri (ALM) brøt.
035  Alberto Loddo (AND) brøt.
043  Enrico Gasparotto (AST) brøt.
047  Valentin Iglinskij (AST) brøt.
049  Aleksandr Djatsjenko (AST) brøt.
109  Martin Pedersen (FOT) brøt.
143  Adam Blythe (OLO) brøt.
185  Adam Hansen (THR) brøt.
206  Thomas Rohregger (MRM) brøt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Resultater på gazzetta.it
Craftsbury

Craftsbury er en by med om lag 1100 innbyggere som ligger i Orleans County i den amerikanske delstaten Vermont.


== Historie ==
Byen ble grunnlagt 6. november 1780 og er oppkalt etter Ebenezer Crafts – en av de første nybyggerne i området.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Official Town Website for Craftsbury Vermont
Maløyene

Maløyene er tre holmer i Grimstad kommunes skjærgård; Store Maløya, Lille Maløya og Kalvøya, som nå er nærmest landfast med Store Maløya.Maløyene er for det meste lagt ut til friområde, og det er gode muligheter til fortøyning av båt, adgang til mindre strandområder og toaletter. 


== Referanser ==
Bo Vilson

Bo Gustaf Arvid Vilson (født 16. september 1910 i Stockholm, død 7. desember 1949 i Utterby i Torsby kommun) var en svensk maler, tegner, illustratør og arbeidet også med billedhugging og kunsthåndverk. Han var arbeidet under pseudonymet Bovil. Familien flyttet til Utterby i 1943. De etterfølgende 6 årene var veldig aktive og man bygde blant annet opp familiens hjem etter Bo Vilsons tegninger.
Vilson var som kunstner autodidakt. Han har laget mange tegninger med eventyrmotiv, blant annet til Tusen og en natt. Under pseudonymet Bovil tegnet han serien Harald Handfaste for avisen Året Runt. Han anses i dag å være en av de beste tegneserietegnere på sin tid.


== Referanser ==
Hampholmen

Hampholmen, også kjent som Store Hampholmen, er en holme som ligger i Grimstad kommunes skjærgård. Den er ca. 66,4 dekar, og høyeste punkt er 17,2 moh. Holmen er ubebodd. Dette er desidert en av de mest populære stedene for de som er ute i båt om sommeren. 
Holmen ligger bare et steinkast fra Maløyene som også er veldig populære å være på i skjærgården. Nordøst for den ligger Lille Hampholmen.


== Referanser ==
Rytterdistrikt

Rytterdistriktene var en organisering av rytteriet i Danmark etter at dette ble nasjonalt i 1670. Utskrivingen til rytterdistriktene ble foretatt innen det omfattende krongodset som var samlet etter reformasjonen. Rytterdistriktene ble oppløst eller solgt i perioden 1727–1774.


== Bakgrunn og utvikling ==
Kort tid etter Christian Vs tronbestigelse i 1670 ble det iverksatt en nye hærreform.  
Det  ble lagt ut 30 000 tønner hartkorn til opprettelse av et kavaleri hvor hver ryttergård skulle stille en fullt utstyrt rytter med hest og sørge for hans underhold. Ryttergodset var normalt på rundt 8 tønner hartkorn, men i de tilfellene hvor gårdene var små, var det alminnelig at flere gårder var sammen om forpliktelsen. Det var nøye fastlagt hva rytteren skulle motta i fødevarer og rede penger. Til gjengjeld for forpliktelsen var bonden fri for skatter og hoveri. I mange tilfeller var det bøndene selv eller deres sønner som kom i tjeneste.På Sjælland fikk et rytterregiment på 8 kompanier i Slagelse på Antvorskov slott anvist i alt 1 089 gårder med til sammen 8 712 tønner hartkorn, hvorav de fleste lå i Vestsjælland og Hornsherred, enkelte på Sydsjælland. Et jysk nasjonalt rytteriregiment fikk tilhold i Holstebro. Hvert rytterregiment var på 1 000 mann, i tillegg til et mindre regiment i den kongelige delen av hertugdømmene - Slesvig og Holstein. 
I 1680 gikk man over til et nytt prinsipp hvor det ble bestemt at rytter og bonde var to forskjellige enheter og det ble fastlagt at rytteren skulle ha 6 fag hus med skorsten, sengested, underdyne, overdyne, hodepute og blågarnslakner samt "nødtørftig ildebrændsel".


== Rytterhus ==
Mange steder ble det oppført selvstendige rytterhus. Rytterbonden fikk tildelt de nødvendige materialer slik at han kunne føre det opp. Men allerede i 1715–1719 ble mange rytterhus overflødige og ble festet bort til husmenn.


== Rytterskoler ==
I forbindelse med rytterdistriktene ble det opprettet rytterskoler som var en forløper for det offentlige skolevesenet og i mange tilfelle ble det også etablert en viltbane til kongejaktene.


== Rytterdistrikter ==
Årstallene i parentes angir når ryttedistriktet ble oppløst eller solgt.

Antvorskov Rytterdistrikt (1774)
Dronningborg Rytterdistrikt (1764–65)
Falster Rytterdistrikt (1766)
Fredriksborg Rytterdistrikt (1774)
Fyns Rytterdistrikt (1764–65)
Koldinghus Rytterdistrikt (1764–65)
Kronborg Rytterdistrikt (1774)
København Rytterdistrikt (1774)
Lolland Rytterdistrikt (1727)
Skanderborg Rytterdistrikt (1767)
Tryggevælde Rytterdistrikt (1730-66)
Vordingborg Rytterdistrikt (1774)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Karl-Erik Frandsen: "1536-ca. 1720", i: Claus Bjørn (red.): Det danske landbrugs historie; bind 2: 1536-1810; Landbohistorisk Selskab, Odense 1988; ISBN 87-7526-074-3
Holger Munk: Rytterbonden. En landbrugs- og kulturhistorisk studie fra Vordingborg Rytterdistrikt 1718-1768, I: Gaard, jord og besætning; Det danske Forlag, København 1955
Bjarne Stoklund: Huset og Skoven. Et sjællandsk husmandshus og dets beboere gennem 300 år; Wormanium 1980; ISBN 87-85160-69-5
Tegneserieåret 1949

Tegneserieåret 1949 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 1949.


== Hendelser ==
1. mars – Første nummer av Anders And & Co. (Donald Duck & Co) kommer ut i Danmark.
I Sverige ble tegneseriebladene Stålmannen og Min Melodi grunnlagt.
Mort Walkers Billy debuterer i USAs dagsaviser i serien Spider.


== Prisvinner ==
Reuben Award Cartoonist of the year: Alex Raymond, Rip Kirby


== Utgivelser ==
Første utgaven av Girls' Love Stories med datoen august-september, publisert av DC Comics.


== Fødsler ==
Alderen på levende personer født i 1949 er enten: 73 eller 74 år.


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1949 in comics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fjellørret

Fjellørret eller fjellaure (Salmo trutta alpinus) er trolig en genetisk variant av vanlig ørret, som gjennom lang tid har tilpasset seg livet i fjellstrøk. Noen mener også at fjellørret kan være en egen underart av ørret. På Hardangervidda ble det den 26. juli 2009 fanget en fjellørret på stang som veide 7,6 kg.


== Finprikkørret ==
Finprikkørret er en lokal sjelden variant av fjellørret som er truet av utryddelse. Den er kun utbredt øverst i Numedalsvassdraget, i et lite område på Hardangervidda. Det er dessuten påvist finprikkørret i Iran og Atlasfjellene i Marokko.
Gjennom genetiske studier er det påvist at denne varianten har et arveanlegg som dominerer i østlige ørretbestander rundt Kaspihavet, Middelhavet og Svartehavet Dette arveanlegget er ellers bare å finne i nordvesteuropeiske ørretbestander i høyereliggende områder som er avskåret fra sjøørretbestander. Man antar derfor at en østlig type ørret har kolonisert de nordvestlige delene av Europa tidlig etter istiden, og at andre ørrettyper har kommet til siden. Arkeologiske utgravninger på Hardangervidda viser at det fantes ørret der alt for 5000-6000 år siden.Det ble satt igang et prosjekt for kultivering av finprikkørret i Norge. Dette omfatter også kalking av vannene. Fra dette ble det satt ut fisk i Svartavatnet og Svartavasstjørni i 1991 og 1995. Fra 1998 ble det satt igang stamfiske med tanke på å styrke bestanden i Svartavassområdet. I 1999 ble det også satt ut fisk i Dragøyfjorden.


== Referanser ==
Bekkeørret

Bekkeørret eller bekkeaure (Salmo trutta fario) er trolig en genetisk variant av vanlig ørret, som gjennom lang tid har tilpasset seg livet i bekker og tjern. Noen mener også at bekkeørret kan være en egen underart av ørret. Vestafjells kalles også bekkeørret mange steder for krede.
Bendiksenprisen

Arne Bendiksens talentpris, best kjent under navnet Bendiksenprisen, er en norsk musikkpris som gis av Kulturdepartementet og administreres og deles ut av artistorganisasjonen GramArt. Prisen ble opprettet i 2009 i anledning GramArts 20-årsjubileum og ble delt ut første gang 20. mai 2010.
Ifølge GramArts hjemmesider, skal prisen bidra til talentutvikling innen norsk populærmusikk og «være et bidrag til en artist som allerede har kommet et stykke på vei i sin karriere, som enten har minst en kommersiell utgivelse eller har konsertvirksomhet av et visst omfang å vise til.» Vinneren mottar et beløp på 100 000 kroner. Prisen er kalt opp etter Arne Bendiksen. Første og andre pris ble delt ut av kulturminister Anniken Huitfeldt.


== Tildelinger ==

2010: Rapgruppen Karpe Diem. Øvrige nominerte var Susanne Sundfør, Marit Larsen, Shining og Donkeyboy.
2011: Ida Jenshus. Øvrige nominerte var Lars Vaular, Thom Hell, Kvelertak og Montée.
2012: Stein Torleif Bjella. Øvrige nominerte var Katzenjammer, Jarle Bernhoft, LidoLido og Donkeyboy.
2013: Monica Heldal. Øvrige nominerte var LidoLido, Arve Henriksen, Frida Amundsen og Violet Road.
2014: Highasakite. Øvrige nominerte var Gabrielle, Oslo Ess, Bendik Brænne og Frida Ånnevik
2015: Spidergawd. Øvrige nominerte var Aurora, Cashmere Cat, Ine Hoem og OnklP & De Fjerne Slektningene.
2016: Bow To Each Other. Øvrige nominerte var Anders Jektvik, Bendik, Ingebjørg Bratland og No. 4.
2017: Honningbarna. Øvrige nominerte var: Frida Ånnevik, Daniel Kvammen, Torgeir Waldemar og Årabrot.
2018: Ola Kvernberg. Øvrige nominerte var: Susanne Sundfør, Ulver, Sassy 009 og Erlend Ropstad.
2019: Ivan Ave. Øvrige nominerte var: Boy Pablo, GURLS, Thea Hjelmeland og Pom Poko.
2020: Emilie Nicolas. Øvrige nominerte var: Valkyrien Allstars, Fieh, Kristian Kristensen og Jakob Ogawa
2021: Bokassa. Øvrige nominerte var: SKAAR, Musti, Bendik Baksaas og Bendik
2022: Fieh. Øvrige nominerte var: Gabrielle, Bendik Giske, Isák og Vuyo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon av prisen hos GramArt
Jon Vea

Jon Vea (født 5. desember 1947) er en norsk diplomat og tidligere direktør i Næringslivets Hovedorganisasjon. Han var Norges ambassadør i Angola, Gabon, Republikken Kongo, São Tomé og Príncipe og Ekvatorial-Guinea.
Vea studerte statsvitenskap, historie, tysk og miljø ved Universitetet i Oslo og ble i 1974 cand.philol. 
I 1975 ble han tatt opp i utenrikstjenesten. Vea var stasjonert i India (1977–1980) og i Sverige (1980–1983). Fra 1986 til 1987 arbeidet han i arbeidsgiverorganisasjon Norsk Industri. Etter å ha vendt tilbake til Utenriksdepartementet arbeidet Vea med spørsmål knyttet til norsk medlemskap i EU og med energispørsmål. I årene 1987 til 1990 arbeidet han som informasjonsdirektør i Norges Eksportråd. Deretter arbeidet Vea igjen et par år i utenrikstjenesten, der han til 1992 var industriråd ved Norges delegasjon til EU. Vea har vært styremedlem i Norges Varemesse (1987–1990), Norges Turistråd (1988–1990), Norsk Designråd (1988–1990) og Norges Eksportråd (1999–2004).
I 1992 ble Vea internasjonal direktør i Næringslivets Hovedorganisasjon, en stilling han hadde til 2005. Han ble da prosjektleder for NHO-prosjektet «Norge i verden», som tok for seg næringslivets utfordringer fra globalisering. Vea var fra 2005 også leder for det departementsoppnevnte Omdømmeutvalget, som hadde i oppgave «å utarbeide forslag til en verdibasert posisjon for å profilere Norge i utlandet, drøfte organisering og finansiering av omdømmearbeidet, samt identifisere konkrete tiltak.»Vea har senere vært direktør for NHOs Europakontor i Brussel. Han ble i 2008 utnevnt til Norges ambassadør i Angola. Fra 2009 var han også ambassadør i Gabon og Republikken Kongo og fra 2010 i São Tomé og Príncipe og Ekvatorial-Guinea. Fra 2012 er Vea seniorrådgiver i næringslivsseksjonen i Utenriksdepartementet.I 2009 ble Vea utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.


== Referanser ==
Det gule palé

Det gule palé, også kalt Bargums palé eller slavehandlerens paléer en bygning i Amaliegade 18 i København. 
Paléet ble bygget i årene 1759–64 og var tegnet av arkitekt Nicolas-Henri Jardin for storkjøpmannen Frederik Bargum. Bygningen anses som den første neoklassisistiske bygningen i København.I 1810 overtok Frederik VI paléet, som heretter skulle tjene som gjestebolig for kongefamiliens slektninger. I 1837 flyttet prins Christian (den senere Christian IX) inn i paléet, hvor han bodde med familien inntil 1865 da de fikk residens på Amalienborg slott. Prins Valdemar var den siste kongelige som hadde Det gule palé som bolig. Han bodde der inntil sin død i 1939.Paléet eies i dag av staten og inneholder Hofmarskallatet. Bygningen er fredet.


== Referanser ==
Li Lili

Li Lili (kinesisk: 黎莉莉, pinyin: Lí Lìlì, født 2. juni 1915 i Beijing i Kina. død 7. august 2005 samme sted) var en kinesisk skuespillerinne.
Hennes navn ved fødselen var Qian Zhenzhen (钱蓁蓁, Qián Zhēnzhēn), og hun kom fra en fattig familie. I 1927 dro hun til Shanghai, sentrum for den kinesiske filmindustri i 1920-årene og 1930-årene. Deer ble hun med i Bright Moonlight Song and Dance Troupe.
I 1931 ble hun skuespillerinne og spilte blant annet i seks filmer regissert av Sun Yu, i noen av dem sammen med skuespillerinnen Ruan Lingyu. Hun fremstod som sportslig og moderne. En av hennes viktigste filmer var Tian Lun (1935), regissert av Fei Mu og Luo Mingyou. 
Etter at Shanghai ble okkupert av japanerne pendlet hun mellom Chongqing og Hongkong for å spille i nye filmer. I 1946 dro hun for en kort periode til USA, der hun studerte skuespillerkunst ved The Catholic University of America i Washington, DC, språk og sang i New York City og make-up ved University of California. Hun observerte også filmproduksjon i Hollywood. 
Året etter kom hun hjem, og ble snart etter skuespillerinne ved filmstudiene i Beijing. I 1955 begynte hun studier ved Beijing filmakademi. Senere skulle hun undervise der.
Hennes sønn, Luo Dan, gifftet seg med datteren til marskalk Ye Jianying; Ye ble Kinas statsoverhode på sent 1970-tall.Under kulturrevolusjonen ble Li og hennes ektemann angitt og fordømt, og utsatt for tortur på orde fra Maos hustru Jiang Qing. Li hadde spilt inn filmer med henne tisligere, og stilt Jiang i skyggen kunstnerisk, i filmer som for eksempel Blod på ulvefjellet (1936). Li fortalte senere sin familie at hun hadde nektet å angi noen andre. Men Luo, ektemannen, ble drept.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Li Lili på Internet Movie Database 
(en) Li Lili hos The Movie Database 
Minneside med mange fotografier
Deinopidae

Deinopidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae. Disse edderkoppene utmerker seg særlig ved sin spesielle byttefangst-strategi: de spinner en "håv" eller kastenett som de spenner ut mellom forbeina og bruker til å fange bytte.


== Utseende ==
Store, svært langstrakte og langbeinte edderkopper. De har åtte øyne, men de to fremre er så mye større enn de andre at det lett synes som om de har bare to. Ansiktet er ganske flatt. Kroppen er ganske tynn, noen ganger pinnesmal.


== Levevis ==

Deinopidae er nattaktive jegere med en unik jaktatferd. Med de to store, midtre øynene ser de godt om natten. De spinner et lite nett av såkalt cribellat silke, som er svært fintrådet og krusete. På grunn av dette kan nettet strekkes til 2-3 ganger den bredden det har nor det er slakt. Fangstnettet festes ikke til vegetasjonen, men spennes ut mellom de to lange forbeina. Edderkoppen henger gjerne ned fra vegetasjonen slik at den kan nå ned til bakken med frambeina. Om et passende byttedyr passerer på bakken under, strekker den ut fangstnettet mellom frambeina og skyter disse frem slik at byttedyret vikler seg inn i nettet. Familien blir av og til kalt gladiatoredderkopper på grunn av likheten med antikkens nett-kastende gladiatorer.


== Utbredelse ==
Familien er utbredt i store deler av verden, men mangler i mesteparten av Nord-Amerika, i Europa og i Asia unntatt lengst i sør.


== Systematisk inndeling ==

Klasse edderkoppdyr, Arachnida
Orden edderkopper, Araneae
Underorden Opisthothelae
Gruppe araneomorfe edderkopper, Araneomorphae
Gruppe Neocribellata
Gruppe Entelegynae
Gruppe Orbicularia
Overfamilie Uloboroidea
Familie Deinopidae C.L. Koch, 1850
Slekten Avella O. P-Cambridge, 1877 (Australia)
Avellopsis capensis Purcell, 1904 (Sør-Afrika)
Slekten Deinopis Macleay, 1839 (vidt utbredt)
Slekten Menneus Simon, 1876 (Afrika)


== Eksterne lenker ==
(en) Deinopidae i Encyclopedia of Life 
(en) Deinopidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Deinopidae hos Fossilworks 
(en) Deinopidae hos ITIS 
(en) Deinopidae hos NCBI 
(en) Kategori:Deinopidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Deinopidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av en art fra Brasil med utspent nett
Nærbilde av Deinopis spinosus
Kunståret 1949

Kunståret 1949 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1949.


== Hendelser ==
7. juli – Den svenske tekstilkunstneren Astrid Sampe blir utnevnt til kunstindustriell æresmedlem av Royal Society of Arts i London.
Grunnleggelse COBRA (avant-garde bevegelse)


== Verk ==
Brenda Chamberlain – The Fisherman's Return (National Museum of Wales)
Salvador Dalí – The Madonna of Port Lligat (original versjon) (Haggerty Museum of Art, Milwaukee, Wisconsin)
Tadeusz Kantor – Man with Umbrella
Robert Motherwell – Five in the Afternoon
Barnett Newman – Abraham
Vladimir Tretchikoff – The Dying Swan
Boris Vladimirski – Roses for Stalin


== Utstillinger ==


== Priser ==
Archibald Prize: Arthur Murch – Bonar Dunlop
Caldecott-medaljen: Bertha Hader og Elmer Hader for The Big Snow
Eckersbergmedaljen:
Agnete Jørgensen, billedhugger
August Keil, billedhugger
Egon Mathiesen, maler
Wynneprisen: George Lawrence for Two Rivers


== Fødsler ==
16. januar – Ellinor Flor, norsk tekstilkunstner.
18. januar – Philippe Starck, fransk designer
11. februar – Jan Stenmark, svensk tegneserietegner og illustratør
9. april
Tony Cragg, britisk skulptør som arbeider i Tyskland
Stephen Hickman, amerikansk illustratør, skulptør og forfatter
19. april – Paloma Picasso, fransk-spansk designer og forretningskvinne
7. mai - Deborah Butterfield, amerikansk skulptør
12. mai – Ross Bleckner, amerikansk maler
15. mai – Miroslav Župančić, kroatisk skulptør
27. mai – Harald Nordberg, norsk illustratør og forfatter
26. juni – Sissel Gjersum, norsk illustrtør og designer.
30. juli – Anders F. Kaardahl, norsk tegner og illustratør
6. juli – Tibor Kalman, ungarsk-amerikansk grafisk designer (død 1999)
3. august – PO Netterblad, svensk kunstner.
15. august – Richard Deacon, britisk skulptør
22. august – Andrzej Ploski, polskfødt svensk kunstner.
27. august – Istvan Kantor, ungarsk performansekunstner
29. oktober – Anne Tryti, norsk billedkunstner og illustratør
20. november - Ulf Lundell, svensk rockemusiker, forfatter, bildekunstner og poet.
10. desember – Arnold Bunge, svensk kunstner.
David Elliott, britisk kunsthistoriker, museumsmann og tidigere sjef for Moderna Museet i Stockholm
Eva Eriksson, svensk kunstner, illustratør og forfatter
Thomas Asplund, svensk illustratør, formgiver og kunstner
Ulf Frödin, svensk tegner og illustratør


== Dødsfall ==
6. mars – Storm P., dansk tegner og skuespiller (født 1882)
17. mars - Aleksandra Ekster, russisk-ukrainsk maler og designer, Art Deco pioner (født 1882)
3. mai - Mariano Fortuny, spansk motedesigner (født 1871)
8. august - Joaquín Torres García, maler fra Uruguay (født 1874)
7. september - José Clemente Orozco, meksikansk kunstner (født 1883)
3. november - Solomon R. Guggenheim, amerikansk kunstsamler (født 1861)
6. november - Ellen Trotzig, svensk kunstner (født 1878)
7. desember – Bo Vilson, svensk maler, tegner, illustratør og kunsthåndverker (født 1910)
Henri Manguin, fransk maler (født 1874)


== Eksterne lenker ==
(en) 1949 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons