jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kaiyuan Za Bao

Kaiyuan Za Bao, eller Kaiyuan Chao Pao eller Hoffbulletinen(forenklet kinesisk: 开元杂报; tradisjonell kinesisk: 開元雜報; pinyin: Kāiyuán Zá Bào) var en offisiell publikasjon som utkom i Kaiyuan-æraen i keiser Xuanzong av Tangs tid. Den var beregnet på keiserlige embedsmenn. Hver dag ble politiske nyheter og innenriksbegivenheter innhentet av redaksjonen, skriverne transkriberte, og publikasjonen ble sendt blant annet til provinsene. Den ble håndtrykket på silke og utkom mellom 713 og 734.


== Referanser ==
Canal 15 UCR

Canal 15 UCR er en costaricansk fjernsynskanal som tilhører Universidad de Costa Rica. Den ble grunnlagt 26. august 1982, og sender programmer relatert til utdanning, vitenskap og kultur. Den er tilgjengelig på kabel-tv i hele landet, og også med analog antenne i store deler av landet. Hovedkontoret ligger ved Ciudad Universitaria Rodrigo Facio i San Pedro i Montes de Oca.
Kanalen sender 14 timer i døgnet, og 55 prosent av programma er egenproduserte, mens ytterligere 6 prosent produseres i samarbeid med de andre statlige universiteta i landet. De resterende programma kjøpes inn av internasjonale fjernsynsselskaper.


== Bilder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Direktestrømming av Canal 15 UCR
Semanario Universidad

Semanario Universidad er ei ukeavis som gis ut av Universidad de Costa Rica i Costa Rica. Den ble grunnlagt i 1970, og siden 1995 fins den også i nettutgave. Hovedkvarteret er i Ciudad Universitaria Rodrigo Facio i San Pedro i Montes de Oca.
Avisas uttalte mål er å informere kritisk og uavhengig både på nasjonalt og internasjonalt plan for å garantere ytringsfrihet og et rettferdig samfunn. I 2008 ble den tildelt Jorge Vargas Gené-prisen for å forsvare ytringsfriheten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Semanario Universidads nettutgave Arkivert 16. juni 2017 hos Wayback Machine.
TYPO3

TYPO3 er et meget fleksibelt open source content management system (CMS) skrevet i PHP. Det ble startet i 1998 av Kasper Skårhøj. Det brukes av mange profesjonelle webutviklere til krevende oppgaver og nybegynnerterskelen kan derfor virke høy for utviklere. Mye arbeid er lagt ned for å gjøre det mest mulig brukervennlig for innholdsredaktører.
TYPO3 bruker MySQL som database og blir konstant videreutviklet, nå er det kommet til version 4.0. TYPO3 er som mange andre CMS-systemer også oppdelt i frontend og backend, henholdsvis bruker- og administratordelen. Sidstnevnte kan benyttes til å redigere innholdselementer på systemets frontend gjennom en alminnelig nettleser.


== Utvidelser ==
Der finnes over 2000 utvidelsesmoduler (extensions) til systemet, mange av dem med open source licens. Disse utvidelsene gjør det enkelt for web-utviklere å administrere og designe en mellomstort web-site. Blant utvidelsene er nyhetssystemer, shop-systemer, diskusjonsfora m.v. Alle utvidelsesmodulene er tilgjengelig via TYPO3 Extension Repository (TER).


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) TYPO3 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
TYPO3 Extension Repository
Coast Guard Investigative Service

Coast Guard Investigative Service (CGIS) er kriminalpolitiet i U.S. Coast Guard, den amerikanske kystvakten.
CGIS etterforsker kriminalitet der kystvakten har interesser. Avdelingens etterforskere består både av sivilt ansatte, soldater, offiserer og reservister. Etterforskerne har full politimyndighet og er bevæpnet med SIG Sauer P229R DAK pistol.
Avdelingen etterforsker både «intern» og «ekstern» kriminalitet som involverer kystvakten, herunder typiske militærpolitioppgaver slik som etterforskning av lovbrudd begått av kystvaktens egne soldater, og lovbrudd som angår kystvaktens generelle mandat, slik som overtredelser av sjøfarts- og miljølovgivning.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Coast Guard Investigative Service – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
U.S. Public Health Service Commissioned Corps

U.S. Public Health Service Commissioned Corps er et paramilitært offiserkorps i det amerikanske Helse- og omsorgsdepartementet. Korpset består av 6 500 offiserer med medisinsk utdannelse innen folkehelse. Korpsets offiserer har samme grader og bærer samme uniform som offiserer i Marinen, men med egne distinksjoner.Korpset ledes av USAs generalkirurg, som har viseadmirals grad. Korpset har sin historie tilbake til 1871, da helsedirektør John Maynard Woodworth omorganiserte sin medisinske stab etter militær struktur. I krigstid eller i nødstilfeller som involverer det nasjonale forsvaret proklamert av presidenten, kan han ved bekjentgjørelse erklære korpset å være en militær tjeneste.


== Personale ==
Korpset har 6 700 tjenestemenn med offisers grad i elleve yrkeskategorier:

Leger
Tannleger
Klinisk ernæringsfysiologer
Ingeniører
Miljøhelseeksperter
Sykepleier
Farmasøyter
Naturviter
Terapeuter (inkludert fysioterapi, ergoterapi, logopedi, respiratorisk)
Veterinærer
Health Service Officers omfatter over 50 paramedisinske yrken, blant annet tannpleier, sosialarbeider, statistiker, legeassistent.


== Grader og distinksjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Hybridmaling

Hybridmaling er maling der olje og vann er blandet sammen. Hybridmaling kan deles opp i to grupper: 

Maling der oljen er emulgert i vann
Maling der oljen er løst opp i vannDe fleste malingsprodusentene tilbyr i dag en eller annen form for hybridmaling.
Rønnaug

Rønnaug er et norsk kvinnenavn dannet som en dialektform av Rannveig. Navnet er relativt sjeldent i Norge og er svært lite brukt utenfor Norge.
Rønnaug har norsk navnedag 9. april.


== Etymologi ==
Rønnaug har opprinnelse som en østlandsk dialektform av Rannveig, som er sammensatt av to norrøne navneledd. Det først leddet kan være rann, «hus», eller regin, «råd», mens det andre navneleddet er veig, «kraft, styrke».


== Utbredelse ==
Den opprinnelige norrøne formen Ragnvæig eller Rannvæig er kjent brukt i tre runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnene var kjent, men antakelig ikke blant de mest brukte i Norden på den tiden. Rønnaug var et vanlig navn i Norge fra siste del av middelalderen. Over 50 forskjellige kvinner med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet hadde senere størst popularitet i Norge på slutten av 1800-tallet og igjen rundt 1930-tallet, men var da ikke blant de mest gitte navnene på norske jentebarn.

Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Rønnaug  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Rønnaug Alten (1910–2001), norsk skuespiller og regissør
Rønnaug Eliassen (1911–2014), norsk advokat
Rønnaug Vaa (f. 1947), norsk kunstner
Rønnaug Kleiva (f. 1951), norsk forfatter
Rønnaug Foss Alsvik (f. 1958), norsk sanger
Rønnaug Bakke (f. 1967), norsk sanger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Rønnaug
(en) Think Baby Names: Rønnaug
Dennis Wheatley

Dennis Yates Wheatley (født 8. januar 1897 i London, død 10. november 1977 samme sted) var en engelsk forfatter.Han skrev bøker i mange sjangre: science fiction, spenning og historiske romaner, men var først og fremst kjent for sine thrillere og spionromaner, hvilket i sin tid ga ham tittelen «prince of thrillers writers». Serien om Gregory Sallust regnes for å være Ian Flemings litterære inspirasjon til James Bond.I ettertid er det imidlertid sine okkulte romaner han huskes for. The Devil Rides Out, den andre boken i Duke De Richleau-serien («de moderne musketerer»), er omtalt som den mest suksessrike okkulte romanen etter Bram Stokers Dracula frem til 1960-tallet. Det er fra disse bøkene at de mest kjente klisjeene som assosieres med satanisme har sitt utspring; pentagrammer, svarte stearinlys, nakne jomfruer på altere, hemmelige ritualer i avsidesliggende slott og kappekledde medlemmer iført hette og maske m.m.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dennis Wheatley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dennis Wheatley på Internet Movie Database 
(en) Dennis Wheatley hos The Movie Database
Jerta

Jerta er et fjell i Øvre Dividal nasjonalpark, i Målselv kommune i Troms og Finnmark. Det har en høyde på 1 428 meter over havet. Jerta er lett tilgjengelig fra Dividalshytta og er en fin utsiktstopp som den høyeste toppen i området. Med vinterstengt vei fra Frihetsli blir transportetappen fra Frihetsli til Dividalshytta ca. 13 kilometer hver vei i tillegg. Om sommeren, derimot, kan man kjøre ca. seks kilometer lengre mot en bomavgift på 50 kr.


== Veibeskrivelse ==
De første seks kilometerne av turen mot sommerparkeringen går etter skogsvei, før de neste syv kilometerne opp til Dividalshytta går etter merket sti. Beregnet tidsbruk via Jerta til Dividalshytta er på ca. to og en halv time.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Morgensol barnehjem

Morgensol barnehjem var et kommunalt barnehjem på Laksevåg i Bergen, opprettet i 1914. Etter at Laksevåg kommune ble sammensluttet med Bergen kommune, overtok Bergen kommune driften av barnehjemmet. I 1981 ble driften overført til Hordaland fylkeskommune, og i 1988 skiftet institusjonen navn til Kringsjå barnehjem. I dag har institusjonen navnet Fosterhjemstjenester i Bergen, avdeling Kringsjå ressurssenter, med adresse Øvre Holen 33.


== Historie ==
Den 2. oktober 1914 behandlet Laksevåg Sognestyre et tilbud fra kjøpmannen Jacob Joh. Larsen «…om å skjenke en del av sin eiendom Kringsjå til kommunen til et barnhjem.» I henvendelsen het det at hjemmet skulle være «…for foreldreløse barn eller barn fra hjem som er således beskaffen at de ikke har det godt…». Sitatet er hentet fra en oppsummering om barnehjemmets historie, funnet i arkiv etter Laksevåg formannsskap. Av statuttene for barnehjemmet går det fram at «Maalet er at give slike barn en god og kristelig opdragelse.» Videre står det i en skyldsetningsforretning av 25. november 1914 at «parcellen som er bebygd skal hede Laxevaag barnehjem «Morgensol».» Der stod et hus til barnehjemmets disposisjon på eiendommen. Hjemmet ble satt i drift i august 1915 med 12 barn.
Ifølge statuttene skulle det vanligvis ikke betales for opphold i barnehjemmet. Man ville likevel ta imot enkelte barn mot et årlig bidrag fastsatt av bestyrelsen. De fleste barna var foreldreløse barn fra to år og oppover. Meningen var at de skulle oppholde seg i barnehjemmet til konfirmasjonsalder, da bestyrelsen ville søke passende arbeid for barna. 
Barnehjemmet ble påbygget i 1926, og i 1933. Ved påbyggingen i 1933 fikk hjemmet plass til 23 barn. Bygningen ble sterkt skadet under Bombingen av Laksevåg i 1944, og måtte midlertidig fraflyttes. Men barna flyttet tilbake samme år. På femti-tallet sank behovet for barnehjemsplasser, og mellom 1954 og 1960 hadde gjennomsnittlig 12 barn opphold ved institusjonen. De fleste barna var fra Laksevåg kommune, men barnehjemmet tok imot barn også fra andre kommuner. 


== Arkivet ==
Hordaland fylkesarkiv oppbevarer det meste av arkivet etter barnehjemmet Morgensol. Bergen byarkiv oppbevarer fragmenter av arkivet etter barnehjemmet. Her finnes forhandlingsprotokoller fra 1914 til 1964, en inventarfortegnelse og noe regnskap. Vedtak om plassering av barn kan finnes i arkivene etter barnevernsnemnder og sosialkontorer. En del av disse er overført til Bergen Byarkiv. I de kommunale arkivene vil det også kunne finnes opplysninger om drift, tilsyn og bygningsforhold.


== Eksterne lenker ==
Barnehjemmet Morgensol - oppslagsverket oVe, artikkel av Marit Haugland, Bergen Byarkiv.
Bergen byleksikon på nett, om Kringsjå
Artikler i Bergens Tidende om Morgensol barnehjem
Artikkel fra abcnyheter.no
Solgården barnehjem

Solgården barnehjem var et barnehjem i Bergen, eid og drevet av Frelsesarmeen fra 1908 til 1989. Med sine femti barn, var hjemmet det største i Bergen i mange år. I 1985 vedtok Hordaland fylkeskommune å legge ned barnehjemmet på grunn av utidsmessige bygningsforhold, og fra 1989 overtok Hordaland fylkeskommune driften av barnehjemmet. Samme år åpnet de Breimyra barnehjem som en selvstendig fortsettelse av Solgården barnehjem.


== Historie ==
Solgården barnehjem holdt opprinnelig til i tre trehus i Skottegaten 14, 16 og 18. De gamle trehusene ble revet i 1930, og et nytt bygg ble reist i 1932. Den nye bygningen i Skottegaten 16 var en bygård på fem etasjer. Barnehjemmet disponerte de tre nederste etasjene. Solgården barnehjem var beregnet for femti barn, og var slik den største barnehjemsinstitusjonen i Bergen. På 1950-tallet bodde ca. 45 barn på Solgården barnehjem, fordelt på tre aldersbestemte avdelinger; småbarn, mellomstore barn og skolebarn. I løpet av 1960-tallet ble barnetallet redusert. I 1977 etablerte Frelsesarmeen en egen barnehageavdeling i bygget, separert fra barnehjemmet.
Barnehjemmet disponerte et feriested ved Haugland i Arna, kalt Veslebakken, og der tilbrakte barna somrene. 


== Arkivet ==
Det eldste arkivmaterialet etter Solgården barnehjem skal finnes ved Frelsesarmeens sosialtjeneste i Oslo. Inspeksjonsrapporter etc. finnes i arkivet etter Sosialdepartementets 1. sosialkontor, ved Riksarkivet. Noe arkivmateriale fra 1970- og 1980-tallet finnes ved Hordaland fylkesarkiv. Barnevernet i Bergen sendte barn til denne institusjonen. I de kommunale arkivene oppbevart ved Bergen Byarkiv kan det derfor finnes opplysninger om plassering av barn, bygningsforhold, drift og tilsyn. 


== Eksterne lenker ==
Solgården barnehjem - oppslagsverket oVe, artikkel av Mona Nielsen, Bergen Byarkiv.
Bergen byleksikon på nett, om Frelsesarmeen og Solgården
Artikkel fra Moss avis
Artikkel fra forskning.no
Artikkel fra Bergensavisen
Lillesand og omegn lærerlag

Lillesand og omegn lærerlag ble stiftet i 1893 under navnet Lillesand og omegns lærerforening. Dette het laget frem til 1911. Lagets formål var å samle lærere og lærerinner ved folkeskolen i Lillesand, Vestre Moland og Eide om faglige, kulturelle, religiøse og andre aktuelle spørsmål. Lærerlaget var medlem av Aust-Agders krets i Norges Lærerlag. 


== Arkivet ==
Arkivet etter lærerlaget befinner seg på Aust-Agder kulturhistoriske senter i Arendal. Arkivet omfatter en møtebok fra stiftelsesåret 1893 og frem til 1963.


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Lillesand og omegn lærerlag på Arkivportalen
Rolf Arebø Hoff

Rolf Arebø Hoff (født 1954) er en norsk gründer, forretningsmann, og kunstsamler. I 1986 startet Hoff Signex AS som produserer skilt.


== Kunstsamler ==
Hoff er sammen med sin kone Venke Hoff såkalte «con amore»-samlere, de samler ut i fra lidenskap, ikke som investering. Hoff har samlet kunst siden 1985. Han er primært interessert i samtidskunst, og kjøper ofte verker av unge kunstnere. Han har en av Norges største private samlinger av samtidskunst og regnes som bjellesauen i det norske i kunstmarkedet. Gjennom stor interesse for den bildende kunst har Signex AS i mange år vært en støttespiller for unge kunstnere og kunstnerstyrte gallerier. Hans kone Venke Hoff har pusset opp den nedlagte Kaviarfabrikken i Henningsvær, som nå er omdannet til en arena for samtidskunst. KaviarFactory åpnet sommeren 2013.


== Referanser ==
KaviarFactory

KaviarFactory er et norsk visningssted for samtidskunst, initiert og drevet av Venke Hoff, som befinner seg i Henningsvær i Lofoten. En rekke internasjonale kunstnere har allerede besøkt stedet slik som Per Barclay som har satt opp installasjonsfotografier, Bjarne Melgaard har designet og laget flere av dørhåndtakene og den tyske samtidskunstneren Michael Sailstorfer har designet KaviarFactory sin logo. 
Kaviarfabrikken skal bestå av tre deler:

Fast utstilling av den kjente nord-norske fotografen og kunstneren Rune Johansen.
Skiftende utstillinger av kjente nasjonale og internasjonale kunstnere.
Atelier med bomulighet for kunstnere i kortere perioder.Kaviarfabrikken skal også kunne brukes som arena for andre kulturarrangement, kurs, konserter, teater, boklanseringer, seminarer, events mm. Kaviarfabrikken er oppført som objekt nr. 136 i Kulturminneplan for Lofoten. 
Da de berømte «street art»-kunstnerne Dolk og Pøbel hadde utstilling på Kaviarfabrikken sommeren 2010 , var bygningen uten både vann og strøm. Det forhindret ikke utstillingen fra å bli godt mottatt - av blant annet internasjonal, nasjonal og lokal presse.
Kaviarfabrikken startet opp i 1920 og var i virksomhet frem til midten av 90-tallet. Den har dyp forankring i Henningsvær og de fleste familiene her har hatt en tilknytning til arbeidet på fabrikken.


== Referanser ==
Inga Borg

Inga Borg (født 25. august 1925 i Stockholm, død 24. oktober 2017 i Sverige) var en svensk barnebokforfatter og illustratør.


== Oppvekst og familie ==
Inga Borg var datter av svømmeren og OL-vinneren Arne Borg (1901–1987), og vokste opp på Kungsholmen og delvis på ulike steder i Europa hvor faren arbeidet som svømmetrener. Hun tok kunstutdannelse ved Konsthögskolan i Stockholm 1949–54. Hun bodde utenfor Stockholm, nær Ulriksdal, og hennes eget hjem er gjenkjennelig i bøkene Djuren kring vårt hus og Tobby och Tuss i Villa Matilda (begge 1971).


== Forfatterskap ==
Hun debuterte i 1955 med Plupp och renarna, og er også mest kjent for de 22 bøkene i serien om Plupp, en liten, trolliknende skikkelse med blått hår og rødt skjerf som bor i en gamme ved «Blåvattnet» et sted i Nord-Sverige. Samme år debuterte hun også som kunstner, med en separatutstilling i Stockholm.
Jag är mest stolt över: Att Plupp har komiit att betyda så mycket för så många och det under flera generationer. Det hade jag aldrig kunnat föreställa mig när jag skapade figuren.

Inga Borg skrev og illustrerte også andre bøker, laget opplesningserier for svensk fjernsyn og var aktiv fagpolitisk, blant annet som leder for Svenska Tecknare. Forfatterskapet omfatter to egne bøker fra Øst-Afrika (Giraffen kan inte sova, 1981 og När elefanterna dansar, 1983) og ytterligere tre hvor hun skrev til bilder av vennen Evy Låås. Disse hadde utspring i egne reiser i området, først i 1977. Andre bøker avspeiler reiser til Island og Öland, eller familiens og andres husdyr. De to bøkene om skilsmissebarnet Agneta (1966 og 1968) bygger på egne erfaringer som skilt. En tobinds biografi om Carl von Linné, I naturens riken, utkom i 1979 med tegninger av Fibben Hald. Fra 1959 til 1973 utga hun en serie bøker med ulike ville dyr i hovedrollen: rein, bjørn, elg, svane, rev, trekkfugler og piggsvin. Med Tjirr (1966) forente hun naturskildring og bymiljø i en bildebok om en spurv og ei bydue i Stockholm.I 1970 mottok Inga Borg Elsa Beskow-plaketten for serien om Plupp, i 1982 fikk hun Litteraturfrämjandets pris. I Gällivare finnes «Pluppskogen» på hembygdsområdet, men Plupp ble i 2012 faset ut til fordel for en ny eventyrfigur: Illo. I 2013 kunngjorde imidlertid Storogna Högfjällshotell & Spa i Vemdalen at de hadde inngått en avtale med Inga Borg som ga dem retten til å benytte Plupp i sin virksomhet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Inga Borg i Svensk Filmdatabas 
(en) Inga Borg på Discogs 

(no) Publikasjoner av Inga Borg i BIBSYS
Christian Vilhelm Bergh

Christian Vilhelm Bergh også Christian Wilhelm Bergh (født 9. september 1814 i Hobøl, død 16. juli 1873 i Christiania) var en norsk offiser, ingeniør og embedsmann, Norges første vegdirektør etter at Vegdirektoratet ble opprettet i 1864.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Røed, Ane Cecilie: Christian Wilhelm Bergh - Norges første veidirektør i Årbok Norsk vegmuseum 2014. ISBN 978-82-91130-40-8


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Christian Vilhelm Bergh i BIBSYS
Per Kviberg

Per Olav Kviberg (født 24. juni 1881 i Borge i Østfold, død 23. juni 1960 i Oslo) var en norsk skolemann, motstandsmann og politiker (AP/NSA/NKP).
Han kom flyttende til Oslo fire år gammel. Materielt sett levde han opp i fattige kår. Ungene i familien fikk imidlertid utdannelse. To av hans søstre ble lærere, og han selv ble uteksaminert i 1902.
Som lærer arbeidet han ved en rekke skoler i det daværende Kristiania. I 1909 begynte han ved Den socialdemokratiske Aftenskole, der han to år etter ble bestyrer. Han var en drivkraft ved denne skolen helt til han i 1920 begynte som overlærer ved Lilleborg skole på Oslo østkant.
I 1908 meldte han seg inn i Arbeiderpartiet, og ble AP-representant i bystyret året etter. Ved splittelsen i AP i 1921 fulgte Kviberg utbryterne i Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti, og satt som NSA-representant til partiene igjen ble samlet i 1927. De ti første årene i bystyret satt Kviberg også i formannskapet.
Under krigen ble lokalene på Kvibergs skole rekvirert av tyskerne til kaserne, mens Kviberg selv sluttet seg til kommunistenes motstandskamp. Hans sønn Kjell Kviberg ble i løpet av krigen sentral, både i den illegale pressa og i NKP. De første årene nyttet han og kameraten Hans Luihn loftslokalene på farens skole til å sette opp et hemmelig trykkeri. Der produserte de den illegale avisen Avantgarden rett for nesa på de tyske soldatene. Per Kviberg selv ble til slutt arrestert, og satt de siste månedene av krigen på Grini.
Etter krigen representerte Kviberg Norges Kommunistiske parti i bystyret i årene 1945 til 1951.
Kviberg var en engasjert skolemann og skolepolitiker. Han gjorde seg tidlig til talsmann for det syn at «alle barn fra fattig og rik maa samles i en eneste barneskole, hvor deres forskjellige evner og anlæg kan faa utfolde sig» og at alt skolemateriell måtte være gratis. Lilleborg skole ble på mange vis en foregangsskole, og var blant de første når det gjaldt å ta film i bruk i undervisningen.
I 1976 ble en gate på Torshov oppkalt etter strøkets tidligere overlærer, Per Kvibergs gate. Kviberg mottok i 1956 St. Hallvard-medaljen.


== Bibliografi ==
Folkeskolen i Kristiania. Hvordan Høire har vanskjøttet den. Hvad Arbeiderpartiet vil (1913)
Kampen om Gamle Aker, en valgtale (1915)
Kristiania og skibsfarten. Navigationsundervisningens og Kristiania sjømandsskoles historie (1917)
Den social-demokratiske aftenskole. Kort 10-årsoversikt (1920)
Trafikkundervisningen i våre skoler (1937)
Innledning til Minneutstilling for Peder Cappelen Thurmann. 1839–1939 (1939)
Lilleborg skole gjennom 50 år, 1898–1948 (1948)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Per Kviberg i Norsk biografisk leksikon
Adi Tekelezan (distrikt)

Adi Tekelezan er et distrikt i Anseba i det sentrale i Eritrea. Hovedstaden er Adi Tekelezan.


== Administrative områder ==
Adi Tekelezan består av disse 11 administrative områdene:

Adi Gebru
Adi Tekelezan
Deki Gebru
Deki Zeru
Emba Derho
Golagul
Wara


== Eksterne lenker ==
Awate.com: Martyr Statistics
Asmat (distrikt)

Asmat er et distrikt i Anseba i det nordlige Eritrea. Hovedstaden er Asmat.


== Eksterne lenker ==
Awate.com: Martyr Statistics
Elabered (distrikt)

Elabered er et distrikt i Anseba i det sentrale Eritrea. Hovedstaden er Elabered.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Geleb (distrikt)

Geleb er et distrikt i Anseba i det sentrale Eritrea. Hovedstaden er Geleb.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Habero (distrikt)

Habero er et distrikt i Anseba i det nordlige Eritrea. Hovedstaden er Habero.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Hagaz (distrikt)

Hagaz er et distrikt i Anseba i det sentrale Eritrea. Hovedstaden er Hagaz.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Halhal (distrikt)

Halhal er et distrikt i Anseba i det sentrale Eritrea. Hovedstaden er Halhal.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Hamelmalo (distrikt)

Hamelmalo er et distrikt i Anseba i det sentrale Eritrea. Hovedstaden er Hamelmalo.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Keren (distrikt)

Keren er et distrikt i Anseba i det sentrale Eritrea. Hovedstaden er Keren.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Kerkebet (distrikt)

Kerkebet er et distrikt i Anseba i det vestlige Eritrea. Hovedstaden er Kerkebet.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics
Sel’a (distrikt)

Sel'a er et distrikt i Anseba i det nordlige Eritrea. Hovedstaden er Sel'a.


== Kilder ==
Awate.com: Martyr Statistics