jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Antti Ore

Antti Ore (født 25. oktober 1979 i Joutseno) er en finsk ishockeyspiller. Frem til sesongen 2010/2011 spilte Ore i den norske GET-Ligaen for klubben Stavanger Oilers.
Ore var representert ved junior nivå Lake Saimaa Lappeenranta, Imatra Agile II divisjon serien, og Finland, og SK Gislaveds å Division II av Sverige, før han flyttet i 2006 Mestis
Ore spilte for klubben KooKoota River Boys fra 2006 til 2009, mens han spiller på River Pojissa Mestis vant han sølvmedalje. sesongen i 2008-2009 var han torjuntaprosenttinsa Mestis syvende best 91.88, og 2009 serien det fjerde beste, 93.69, og slutten av sesongen, ble han valgt til den beste keeperen kit.
I 2009 ble Ore hentet til den norske GET-Ligaen og Stavanger Oilers, der han våren 2010 var med å ta gull i sluttspillet. I sesongen 2009-2010 spilte han 41 kamper med en redningsprosent på 91,5 prosent. Redningsprosenten i sluttspillet 2010 var på 91,9 prosent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antti Ore – Eurohockey.com 
(en) Antti Ore – Hockeydb.com 
(en) Antti Ore – Eliteprospects.com 
(en) Antti Ore – Eliteprospects.com (personale)
Nordskogbygda

Nordskogbygda er en bygd i den nordøstre delen av Elverum. Bygda har sin egen kirke, Nordskogbygda kirke, og også sin egen skole og barnehage som ligger like ved kirka – Kirkeby oppvekstsenter.


== Litteratur ==
Informasjon om Elverum kommune. Stavanger: Informasjonsforlaget. 1977.
Kirkeby oppvekstsenter

Kirkeby Oppvekstsenter er en nedlagt skole som holdt til i Nordskogbygda nordøst i Elverum.
Skolen var flere ganger truet med nedleggelse, blant annet på grunn av lavt elevtall. Da skolen ble utvidet til å inkludere barnehage-barn også, og ble et oppvekstsenter, så fremtiden noe lysere ut. Skolen ble imidlertid lagt ned fra høsten 2020.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Elverum kommune om Kirkeby oppvekstsenter
Henrik Ødegaard (ishockeyspiller)

Henrik Ødegaard (født i 1988) er en norsk tidligere ishockeyspiller som har spilte back for Frisk Asker i Get-ligaen fram til 2019. Ødegaard har venstre fatning.
Han debuterte for moderklubben Frisk Asker i 2006 og spilte der til han gikk til Sparta i 2011. 2. oktober 2013 signerte han en kontrakt i med Chicago Wolves i AHL i USA, hvor han spilte én kamp for klubben i sesongen 2013/2014. Han ble overført til Missouri Mavericks i Central Hockey League for resten av sesongen og spilte totalt 58 kamper for Mavericks. Fra 2014 til 2016 spilte han for Lørenskog IK, før han gikk tilbake til Frisk Asker i 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henrik Ødegaard – Olympedia 
(en) Henrik Ødegaard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Henrik Ødegaard – Eurohockey.com 
(en) Henrik Ødegaard – Hockeydb.com 
(en) Henrik Ødegaard – Eliteprospects.com
Per Ferdinand Stensund

Per Ferdinand Stensund (født 1987) er en norsk tømrer og tidligere ishockeyspiller som fra 2006 til 2012 spilte for Frisk Asker Ishockey, som også er moderklubben hans. Han avsluttet karrieren i Eiksmarka Ishockeyklubb i 2016. Stensund har venstre fatning. 
Stensund har yrke som BIM rådgiver.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Ferdinand Stensund – Eurohockey.com 
(en) Per Ferdinand Stensund – Eliteprospects.com
DS «Livingstone» (1906)

DS «Livingstone» var et lasteskip bygget av Stavanger Støberi & Dok i 1906 med byggenummer 49. Skipet ble overlevert til skipsreder C. Mathisen i Bergen i januar 1906. Gikk en periode på kontrakt for United Fruit Company. Skipet hadde flere eiere og ble 57 år gammelt før hun tilslutt ble hugget i Italia i 1963.


== Historie ==
1906  – Januar, levert som «Livingstone» til C. Mathisen, Bergen
1917  – 1. mars, Oppbrakt nær Shetland av tysk undervannsbåt U-66 og ført til tysk havn
1917  – Satt i fart som «Livingstone» for Deutches Reich, Reichskommisar.
1921  – Solgt til Emil R. Retzlaff, Stettin, Tyskland
1922  – Omdøpt «Siegrune»
1926  – Solgt til A/S Magna (M. Clausen), Haugesund og omdøpt til «Magna»
1928  – Solgt til A/S Lyngstad (B. Grimstvedt), Haugsund og omdøpt til «Lyngstad»
1933  – Solgt til Michele Bottiglieri, Torre del Greco, Italia og omdøpt til «Giovanni»
1939  – Omdøpt til «Giovanni Bottiglieri»
1943  – September, tatt som tysk prise ved Italias kapitulasjon
1943  – 19. oktober, bombet og senket i Civitavecchia
1944  – Hevet og reparert
1948  – Satt i fart som «Maria Christina» for Mario Mazzola, Genova, Italia
1951  – Solgt til Raffaele Romano og omdøpt til «Mar Cheto», Napoli, Italia
1952  – Omdøpt til «Apunia»
1960  – Solgt til G. di Cosola & O. Panariello, Napoli Italia
1963  – Opphugget i Italia


== Kilder ==
Erling Jensen: Stavanger Støberi & Dok 2008 ISBN 9788292309568


== Eksterne lenker ==
(en) DS «Livingstone» (1906) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
www.skipshistorie.net«Livingstone»
Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.
www.ellisisland.org«Livingstone»
Sebastian Skaar

Sebastian Skaar (født 1985) er en norsk ishockeyspiller. Han har spilt for VIF, Frisk Asker Ishockey,
Tønsberg Vikings og Grüner Ishockey.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sebastian Skaar – Eurohockey.com 
(en) Sebastian Skaar – Eliteprospects.com
Budstikken (Kragerø)

Budstikken var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den ble utgitt i Kragerø.
Budstikken begynte å komme ut i august 1941, som en av de første radioavisene i landet. Avisen gjenga nyhetene i sendingene fra London, etter at de tyske okkupantene hadde inndratt radioapparatene og gjort det ulovlig å lytte til sendinger fra alliert side. Avisen kom relativt regelmessig med et par nummer hver uke, vanligvis på to sider. I perioden fram til mars 1943 hadde det kommet ut mer en hundre nummer. Bak avisen sto disponent Nils Heldal på Neslandsvatn. Avisen var stensilert.
Redaksjonelt var avisen preget av en ubøyelig optimisme, preget av både humor og dyp alvor. Alt i januar 1942 begynte man å utgi avisene med dateringen: «Den X. dag i det året Hitler lider endelig nederlag». Det tok som kjent litt lenger tid, så avisen måtte slutte med denne formen for datering ved neste årsskifte.Budstikken ble den første tiden i stor grad spredt i posten, til abonnenter man mer eller mindre kjente. Etter hvert som postsensuren ble strammet inn ble det imidlertid vanskeligere. De illegale avisene ble spredt fra hånd til hånd, og Budstikken understreket etter hvert poenget ved trykke parolen «Avisen er ikke din!» ved headingen.Navnet «Budstikken» ble også brukt på andre illegale publikasjoner under krigen. I 1941 ble det gjort forsøk på å lede og samordne de illegale avisene. Det ble da laget en publikasjon rettet mot avisene, maskinskrevet med gjennomslag. Den kom under navnet Budstikken. En periode i 1942 utkom også avisen Bulletinen under dette navnet. I Arendal ble det utgitt en avis kalt Budstikken en kort periode tidlig i 1945. Bak denne sto Kjell Riis Cristensen og Macca Grimsgaard. I tillegg benyttet andre, ukjente utgivere navnet på sine illegale skrifter.


== Referanser ==
Fredrik Rålm

Fredrik Rålm (1989) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte løper for Frisk Asker Ishockey. Han har også spilt for Hasle/Løren, M/S, Appleby College i USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fredrik Rålm – Eurohockey.com 
(en) Fredrik Rålm – Eliteprospects.com
Erik Waaler

Erik Waaler (født 22. februar 1903 i Hamar, død 3. mars 1997 i Bergen) var en norsk lege. Han var bror av Georg Waaler og Rolf Waaler, og sønn av Fredrikke Waaler. 
Erik Waaler var professor i patologi ved Universitetet i Bergen (UiB) fra 1948 til 1971 og var rektor samme sted i to perioder. Han ble verdensberømt da han oppdaget en spesiell faktor i blodet til revmatikere, som var grunnlaget for en test som har fått stor diagnostisk utbredelse.


== Biografi ==
Han vokste opp på Hamar og tok medisinsk embetseksamen i Oslo 1927. Han arbeidet på sykehus i både Hamar og i Oslo, før han ble privatpraktiserende lege i Hamar i 1929. Fra 1930 ble han assistentlege ved Hærens bakteriologiske laboratorier i Oslo frem til 1933. Etter å ha jobbet ved flere sykehus tok han doktorgrad i medisin i 1935 på avhandlingen Studies on the Dissociation of the Dysentery Bacilli. Han reiste så på et 11 måneders stipendopphold i 1936-1937 ved Department of Pathology, Columbia University i New York. Etter å ha jobbet en stund ved ved patologisk-anatomisk avdeling på Ullevål sykehus 1937–38 og var prosektor ved den tilsvarende avdeling på Rikshospitalet 1938–1940. I 1941 ble han ansatt ved dr.med. F. G. Gades Pathologisk Anatomiske Laboratorier i Bergen og ble værende i Bergen resten av livet, hvor han arbeidet med patologi og rettsmedisin.
I 1939 gjorde Waaler sin kjente oppdagelse i blodet til revmatikere. Dette klarte han ut fra arbeidet han gjorde med antistoff. Etter andre verdenskrig var Waaler aktivt med i forberedelsene til å opprette medisinsk studium ved universitetet i Bergen. I 1947 ble han professor i patologisk anatomi og rettsmedisin og var i to år dekanus for det nye medisinske fakultetet. Fra 1954 til 1959, det vil si i to perioder, var han rektor ved universitet. Broren Rolf Waaler var på samme tid (1957-1963) rektor ved Norges Handelshøyskole som før 1963 holdt til på Nygårdshøyden i samme strøk som Universitetet.Waaler var delaktig i å opprette tannlegeutdannelsen i Bergen, samt at Universitetet i Tromsø fikk medisinstudium i 1968.


== Utmerkelser ==
Erik Waaler var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1947 og av Selskapet til Vitenskapenes Fremme fra 1952 samt æresmedlem i flere medisinske organisasjoner. Han mottok Fridtjof Nansens belønnelse fra Det Norske Videnskaps-Akademi i 1964 og ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1959 og til kommandør i 1973.


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Erik Waaler i Norsk biografisk leksikon
Petter Kristiansen

For artisten med samme navn, se Katastrofe (sanger)Petter Kristiansen (født 13. mai 1985 i Asker) er en norsk tidligere ishockeyspiller som fra 2004 spilte løper hele sin aktive karriere for hele 700 kamper for Frisk Asker Ishockey, som også er moderklubben hans. Kristiansen har venstre fatning. Han passerte 500 obligatoriske kamper for Frisk seks kamper inn i sesongen 2015/16. Kaptein siden 2013. Har spilt VM for U-20 og har spilt 4 kamper på A-landslaget. Han har spilt totalt 799 obligatoriske kamper for frisk Asker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Petter Kristiansen – Eurohockey.com 
(en) Petter Kristiansen – Eliteprospects.com
Sitka

Sitka (tlingit: Sheet'ká, russisk: Ново-Архангельск, tidligere New Archangel) 
er den største byen i bykommunen Sitka i den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger ved Sitka-sundet, på vestkysten av øya Baranof, om lag 150 kilometer sørvest for Juneau. 
Bykommunen, som omfatter store landområder rundt byen, har 9 020 innbyggere (2013), hvorav 68,5 prosent hvite og 18,6 prosent urinnbyggere (i 2000).


== Historie ==

Shee Atika var opprinnelig bebodd av tlingit-folk, og ble oppdaget av den russiske Vitus Bering-ekspedisjonen i 1741. I 1799 ble Old Sitka, som ligger 8,7 kilometer nord for Sitka, grunnlagt av guvernøren for det det russiske Amerika, Alexandr Baranov. I landsbyen ble det ble etterhvert bygd opp en handelspost og et fort. I 1802 ble de fleste av de russiske innbyggerne drept av en gruppe tlingit-indiandere, og fortet ble brent. Baranov ble pålagt å betale en løsesum på 10 000 rubler for fritt leide for seg og de overlevende av nybyggerne.
I 1804 returnerte Baranof med krigsskipet «Neva» og en gruppe russere og aleuter. Skipet bombaderete de innfødtes landsbyer og tvang tlingitene til retrett inn i de omkringliggende skogene. Russerne vant slaget ved Sitka, og etablerte seg med en permanent bosetning og bygde opp fortet Novo-Arkhangels, eller New Archangel, ved stedet der Sitka ligger i dag.
Sitka ble hovedstad i det russiske Alaska rundt 1808, og deretter i det amerikanske territoriet Alaska frem til 1906. På midten av 1800-tallet var Sitka en av de viktigste havnebyene langs Stillehavets nordkyst. Under andre verdenskrig var byen beleiret, og det ble bygd en flybase på øya Japonski. Byen fikk eget styre i 1913, og i 1971 ble byen og omlandet slått sammen og fikk felles administrasjon.


== Næringsliv og infrastruktur ==
Næringslivet i Sitka består i hovedsak av fiske, prosessering av fisk, turisme, administrasjon, transport, handel og helsetjenestetilbud.På Japonski, som er knyttet til «fastlandet» med O'Connell-broen, ligger Sitka Rocky Gutierrez-lufthavnen. Det er veiforbindelser i nord- og sørlig retning fra byen, og det er fergeforbindelser til blant annet Juneau, Wrangell og Ketchikan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sitka
Bykommunen Sitka
Erik Russwurm

Erik Russwurm (født 10. november 1984) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte back for Frisk Asker Ishockey fram til 2012. Han har spllt for Vålerenga Ishockey, Manglerud Star, og Lillehammer Ishockeyklubb. Russwurm debuterte i eliteserien i 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Russwurm – Eurohockey.com 
(en) Erik Russwurm – Eliteprospects.com
Plaek Pibulsonggram

Feltmarskalk Plaek Pibulsonggram (thai: แปลก พิบูลสงคราม; IPA: plɛ̀ːk pʰí.būːnsǒŋkʰrāːm; (født 14. juli 1897 i Nonthaburi, Thailand, død 11. juli 1964 i Sagamihara, Kanagawa, Japan), ofte kjent som Phibun Songkhram eller bare Phibun, født Plaek Khittasangkha, var en thailandsk (etnisk kantonesiskkinesisk-thai) offiser og politiker som tjente som tjente som landets statsminister, eller kanskje mer nøyaktig militærdiktator, fra 1938 til 1944 og fra 1948 til 1957, inkludert mesteparten av tiden da Thailand var involvert i Stillehavskrigen under andre verdenskrig på Japans side.
I 1938 tok Phibun over som leder av Khana Ratsadons militære faksjon, samtidig som han ble Statsminister etter Phraya Phahonphonphayuhasena. Etter utbrudet av andre verdenskrig lyktes han, med Japans innblanding, å få Frankrike til å gi fra seg noen områder som Thailand gjorde krav på. Følgene av dette var at han signerte en pakt med Japan som ga japanerne adgang til å bygge ut baser i Thailand.I 1949 omdøpte han landet fra Siam til Thailand. Landet ble kalt Thailand også under krigen, men da Pridi Banomyong, lederen av motstandsbevegelsen mot japanerne, fortrengte Phibun, ble navnet forandret tilbake til Siam.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Langeland, A.St. (1994). India og Sørøst-Asia (norsk). Bokklubben. ISBN 8252512089.
Tom Pus

Tom Pus (originaltittel Tom Poes) er en nederlandsk tegneserie skapt av Marten Toonder. Det angis gjerne at serien debuterte den 16. mars 1941, ettersom den da begynte i den nederlandske avisen de Telegraaf. Faktum er imidlertid at serien begynte i Argentina allerede i 1938; først da de Telegraaf måtte skrinlegge publiseringen av den amerikanske stripeserien Mikke Mus, som følge av andre verdenskrig, fattet den interesse for Tom Pus.


== Handling ==
Tom Pus utspiller seg hovedsakelig i byen Bumblestone (etter engelsk oversettelse), som er befolket av flere antropomorfiske dyr i klassisk fabel-stil. Tom Pus er en hvit katt, liten av vekst, som tross sin unge alder er kjapptenkt og intelligent. Tom Pus er venn med bjørnen Oliver B. Bumble, som iblant regnes for å være seriens egentlige hovedperson. Bumble kommer fra en velstående familie, og er i utgangspunktet godhjertet og velmenende, men samtidig håpløst naiv og lettpåvirkelig. Det er som regel Tom Pus som til slutt må redde Bumble fra katastrofene som jevnlig påføres bestevennen.


== Popularitet og anerkjennelse ==
Da Tom Pus debuterte rettet den seg mot et barnepublikum, men ble utover 1950-årene en mer avansert serie med svært gjennomtenkte intriger, som ofte inneholdt innslag av satire. Toonder anvendte seg ikke av snakkebobler, men satte på tradisjonelt vis tekst under bilderutene. Seriens litterære kvaliteter gjorde at den ble svært anerkjent blant intellektuelle kretser i Nederland, samtidig som den barnevennlige tegnestilen gjorde Tom Pus uhyre populær i kommersielle sammenhenger. Tom Pus ble i økende grad et studioprodukt, hvilket Toonder ikke likte, og i 1965 bosatte han seg derfor i Irland, for helt og holdent kunne konsentrere seg om tegneserien. Følgelig er det gjerne 1960- og 70-tallet som kreativt sett regnes for å være seriens gullalder. Toonder la ned serien i 1986, etter å ha skrevet og tegnet serien i nesten femti år.


== Tom Pus i Norge ==
Tom Pus ble publisert i Norsk Ukeblad, med to avisstriper per uke, i årene 1949-61 (samt 1964), der serien gikk under tittelen Tom og Teddy. Et årlig Tom Pus-julehefte ble dessuten utgitt 1949-53. Et langt større publikum hadde serien imidlertid i Sverige; den gikk daglig i avisen Dagens Nyheter fra 1948 helt fram til 2001, og ble utgitt i albumformat i flere omganger.
Budstikken (illegal avis)

Budstikken var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den kom i beskjedent opplag, og var ment som et informasjonsorgan for andre illegale aviser og kontakter.Budstikken ble etablert av Einar Diesen, som i det daglige arbeidet i Aftenposten. Han var sentral i det illegale motstandsarbeidet, og fikk i 1941 oppgaven med å formidle penger til de illegale avisene. Han måtte ta over denne funksjonen da forgjengeren Torolv Kandahl måtte flykte. Når Diesen først hadde kontakt med de ulike avisene var det en nærliggende tanke at han også kunne formidle stoff til dem. Med dette utgangspunktet ble Budstikken etablert, som en avis retta mot avisene.
Diesen laget avisen med skrivemaskin og gjennomslag. Han kamuflerte tiltaket slik at det skulle se ut som en tilfeldig avskrift av en vilkårlig illegal avis. Hadde det sett ut som et skrift fra et illegalt nyhetsbyrå ville situasjonen vært desto alvorligere om tiltaket ble rullet opp. Etter hvert fikk han bistand fra en av Aftenpostens journalistlærlinger, Wibeke Haffner, senere Wibeke Knagenhjelm (1918–2003).
Til slutt troppet Statspolitiet opp i leilighetene hans, og satt seg til å vente for å arrestere ham. Han ble imidlertid advart og kom seg unna. Ved sin snarrådighet klarte også kona hans å advare en av de andre kontaktene, da denne møtte opp på døra. Diesen måtte flykte, og Haffner fikk ansvar for Budstikken. Hun fikk en lapp med 17 abonnenter, en skrivemaskin, noen tusen kroner og en del kontakter som skaffet henne stoff. Hun laget nå avisen med skrivemaskin og gjennomslag i et opplag på 30 eksemplarer, og sendte til aviskontaktene. Blant «abonnentene» var Johannes Seland i Farsund, Reidar Stavseth i Tønsberg, Kirsten Smith på Gjøvik og Sven Føyn på Kongsberg.
Budstikken ble innstilt i september 1942. Da var Haffner blitt arrestert. Hun ble imidlertid tatt for et langt mindre alvorlig forhold; et privat brev med NS-fiendtlig innhold var beslaglagt i en postkontroll. Hun ble aldri mistenkt for kontakt med Budstikken, og slapp ut noe senere.
Hun giftet seg og flyttet til Vestlandet, og adressen med kontaktene ble overlatt til Dagny Galtung i den illegale avisen Avantgarden.
Navnet «Budstikken» ble også brukt på andre illegale publikasjoner under krigen. En betydelig avis var Budstikken som utkom i Kragerø. I Arendal ble det utgitt en avis kalt Budstikken en kort periode tidlig i 1945. Bak denne sto Kjell Riis Cristensen og Macca Grimsgaard. En periode i 1942 utkom også avisen Bulletinen under dette navnet. I tillegg benyttet andre, ukjente utgivere navnet på sine illegale skrifter.


== Referanser ==
Kantonesere

Kantonesere (forenklet kinesisk: 广东人; tradisjonell kinesisk: 廣東人; jyutping: Gwong2 Dung1 Jan4; hanyu pinyin: Guǎngdōng rén) er en undergruppe av hankinesere fra Guangdong-provinsen i det sørlige Kina, hvor de i dag er den største gruppen blant de 94,4 millioner innbyggerne (den andre store gruppen er hakkaer). I tillegg til Guangdong utgjør kantonesere også et flertall i Hongkong og Macao, og utgjør også en betydelig del av kineseren utenfor Kina. Kantonesere kjennetegnes ved bruken av yuekinesisk, som er den bredere lingvistiske bruken av kantonesisk, den tredje største kinesiske dialekten med omtrent 70 millioner brukere. Også på andre områder har kantonesere kulturelle særtrekk som skiller dem fra andre kinesiske grupper. 
Som en etnisk gruppe er kantonesere et synonym med bun2 dei6/punti (本地), også kjent som Gwong Fu Jan (廣府人). I Malaysia er gruppen kjent som kongfu, i Indonesia som konghu og i Vietnam som hoa.
Still Cruisin’

Still Cruisin' er det 26. studioalbumet fra The Beach Boys, utgitt i juli 1989. Albumet inneholder en blanding av nye sanger og gamle hitlåter. Etter at bandet noe uventet fikk en hit med sangen «Kokomo» sommeren 1988, besluttet bandet å sette sammen et nytt album. Seks av sangene på albumet var blitt brukt i filmer i løpet av 1980-tallet. Brian Wilsons eneste bidrag var «In My Car».
Singelen «Kokomo» ble brukt i filmen Cocktail i 1988, og ble bandets første singel på 1.-plass på Billboard Hot 100 i USA siden «Good Vibrations» i 1966. Den kom på 25.-plass på UK Singles Chart i Storbritannia. Albumet kom på 46.-plass på Billboard 200, og ble i 2003 sertifisert til platinaplate i USA.


== Sporliste ==
«Still Cruisin'» (fra Dødelig våpen II ) (Mike Love, Terry Melcher)
«Somewhere Near Japan» (Bruce Johnston, M. Love, T. Melcher, John Phillips)
«Island Girl» (Al Jardine)
«In My Car» (Brian Wilson, Eugene E. Landy, Alexandra Morgan)
«Kokomo» (fra Cocktail) (M. Love, Scott McKenzie, T. Melcher, J. Phillips)
«Wipe Out» (Bob Berryhill, Pat Connolly, Jim Fuller, Ron Wilson)
«Make It Big» (fra Troop Beverly Hills) (M. Love, Bob House, T. Melcher)
«I Get Around» (fra Good Morning Vietnam) (B. Wilson, M. Love)
«Wouldn't It Be Nice» (fra The Big Chill) (B. Wilson, Tony Asher)
«California Girls» (fra Soul Man) (B. Wilson, M. Love)


== Personell ==
Brian Wilson – keyboard, synthesizer, vokal
Carl Wilson – akustisk gitar, vokal
Mike Love – vokal
Al Jardine – akustisk gitar, vokal
Bruce Johnston – vokalAndre medvirkende

Joey Brasler – gitarer
Vinnie Colaiuta – trommer
Jeffrey Foskett – bakgrunnsvokal
Adam Jardine – bakgrunnsvokal
Matt Jardine – bakgrunnsvokalMedlemmer av The Wrecking Crew og andre studiomusikere på «I Get Around», «Wouldn't It Be Nice» og «California Girls»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Still Cruisin' på Discogs 
(en) Still Cruisin' på MusicBrainz 
(en) Still Cruisin' på AllMusic
Huang Feihong

Huang Feihong (tradisjonell kinesisk: 黃飛鴻; forenklet kinesisk: 黄飞鸿; jyutping: Wong4 Fei1 Hung4; hanyu pinyin: Huáng Fēihóng; født 9. juli 1847, Xiqiaoshan, Foshan, Guangdong, Qing-dynastiet, død 24. mai 1924, Guangzhou i Guangdong i Republikken Kina)) , født Huáng Xixiáng (黃錫祥), stilnavn Dáyún (達雲), var en kinesisk kampsportutøver, tradisjonell lege, akupunkturist og revolusjonær som ble folkehelt i en tid da Kina under Qing-dynastiet og begynnelsen av Republikken Kina var sterkt svekket og presset fra fremmede land, og som siden har blitt framstilt i en rekke tv-serier og filmer. Huáng var en ekspert i hung gastilen innenfor nanquan-gongfu, og den mest berømte utøveren av denne stilen i nyere tid. Derfor har hans familiebakgrunn også blitt nøye studert. 
Som lege trente og utøvet Huáng akupunktur og andre former for tradisjonell kinesisk medisin ved Po-chi-lam (寶芝林), hans private medisinklinikk i Foshan, hvor også et museum dedikert til Huáng har blitt bygd. Huángs mest berømte studenter inkluderte Wong Hon-hei (hans sønn), Lam Sai-wing, Leung Foon, Tang Fung, Wong Sai-wing og Ling Wan-kai. Sammen med andre kampsportmestre ble han også kjent som "tigger So," en av Kantons ti tigere.


== Referanser ==