jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thomas Couture

Thomas Couture (født 21. desember 1815 i Senlis, død 30. mars 1879 i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise) var en fransk kunstner kjent for sine portrett-, historie- og  sjangermalerier. Han drev også som lærer.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Couture ble født i Senlis, Frankrike og flyttet 11 år gammel med sin familie til Paris, der han begynte å studere ved den industrielle kunstskolen (École des Arts et métiers) og seinere ved École des Beaux-Arts.Han studerte under Antoine-Jean Gros og Paul Delaroche. 
Han mislyktes seks ganger å vinne Écoles prestigefylte pris Prix de Rome, men han mente at problemet lå mer hos École enn hos ham selv. Couture fikk tilslutt prisen i 1837.


=== Karriere ===
Fra 1840 begynte han å stille ut historie- og sjangermalerier i Paris Salon og fikk flere medaljer for sine verk. Spesielt for hans verk fra 1847, Les Romains de la décadence (Romerne i dekadansens rike). Kort tid etter denne suksessen startet Couture et uavhengig atelier med mål å utfordre École des Beaux-Arts gjennom å få fram de beste nye historiemalerne.
Couture innovative tekniker fikk mye oppmerksomhet, og på slutten av 1840-tallet til 1850-tallet bestilte både regjeringen og kirken veggmalerier. Han avsluttet allikevel aldri de to første oppdragene, mens det tredje fikk blandet kritikk. Opprørt av det ufordelaktig mottagelsen av hans veggmalerier forlot han Paris i 1860, for en tid å vende tilbake til sin hjemby i Senlis. Der fortsatte han å undervise unge kunstnere som kom til ham. I 1867 pekte han nese til akademikerne gjennom å publisere en bok om sine egne idéer og arbeidsmetoder.
Couture underviste flere blivende forgrunnsfigurer innen kunstverden som Edouard Manet, Henri Fantin-Latour, John La Farge og Pierre Puvis de Chavannes. Også mange nordiske kunstnere studerte hos ham, for eksempel nordmannen Olaf Isaachsen og svenskene August Malmström og Bengt Nordenberg.
Da han ble spurt av en utgiver å skrive en selvbiografi, svarte Couture «Biografien er en opphøyelse av personligheten – og personlighet er vår tids gissel».
Couture døde i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise, og ble begravet i Père Lachaise, Paris, Frankrike.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Couture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thomas Couture – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Thomas Couture hos Stor Norske Leksikon
Finn graven-profil for Thomas Couture
Skerpikjøt

Skerpikjøt (IPA: [ˈʃɛʃpɪtʃøːt], dansk: skærpekød), eller skarpræstur, er færøysk fenalår av sauekjøtt som er tørket på en særegen måte. Kjøttet lagres 5–9 måneder i en hjallur (uthus med vindtrekk). Oppbevaringen i uthuset deles inn i tre faser som alle får innvirkning på det ferdige kjøttets smak, konsistens og lukt. Ferdigtørket skerpikjøt skjæres i tynne skiver og brukes ofte som pålegg på grovbrød, på samme måte som andre typer spekeskinke. Kjøttet kan også spises sammen med kokte poteter, varme eller kalde. Skerpikjøt skal derimot ikke varmebehandles.


== Referanser ==
Aschbergschanze

Große Aschbergschanze (norsk: Store Aschbergbakken) var en hoppbakke i Klingenthal i Tyskland. Bakken ble bygd i 1958 og revet i 1990/91. Den var arena for ett verdenscuprenn i hopp i 1986.
Forgjengeren til Aschbergschanze, Curt A. Seydel-Schanze (Curt A. Seydel-bakken), ble bygd i 1924, og var blant annet arena for det tyske mesterskapet i 1929. Byggingen av Aschbergschanze startet i mai 1958, og det offisielle åpningsrennet 1. februar 1959 ble sett av ca. 70 000 tilskuere. Helmut Recknagel vant åpningsrennet og satte bakkerekord med 89,5 meter i bakken som da hadde K-punkt 82,5 meter.
I løpet av bakkens levetid ble DDR-mesterskapet i skihopping arrangert 14 ganger i Aschbergschanze. Fra 1984 hadde bakken K-punkt 102 meter; den siste bakkerekorden var 107,5 meter, satt av Jens Weißflog (DDR) i 1985. Etter verdenscuprennet i 1986, som trakk 32 000 tilsukere, forfalt bakken, og det siste rennet ble holdt 11. februar 1989. Hoppet og det meste av ovarennet ble revet 26. september 1990, og selve tårnet ble sprengt og heisen i bakken revet 7. november 1991.
En interesseforening med formål å få Aschbergschanze bygd opp igjen ble stiftet i desember 1991. Initiativet mislyktes, men i stedet ble det bygd en helt ny storbakke i Schwarzberg i Klingenthal fra 2003 til 2005. Nye Vogtland Arena ble tatt i bruk i desember 2005.
I 1970 ble det bygd en K35-bakke i nærheten av Aschbergschanze. Denne lille bakken ble i 2001 erstattet av tre bakker med størrelse K40, K25 og K12, som fremdeles er i bruk. De små Aschbergschanzen har plastmatter til helårsbruk.


== Bakkerekorder ==


== Viktige renn ==


== Kilder ==
Klingenthal.de: Die Geschichte der "Großen Aschberg-Schanze"(1959–1989)
Vogtland Arena: Geschichte
Skisprungschanzen-Archiv: Klingenthal (Aschberg)
Skisprungschanzen-Archiv: Historie der Großen „Asch“


== Eksterne lenker ==
(en) Aschbergschanze – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
What Has Government Done to Our Money?

What Has Government Done to Our Money? er en bok skrevet av Murray N. Rothbard som beskriver pengebrukens historie, fra de byttehandel til gullstandarden, til dagens papirpenger. Boken inneholder tre deler med tilsammen 35 kapitler. Den ble først utgitt i 1963, og har siden blitt utgitt på spansk, tysk og kinesisk.


== Kilder og fotnoter ==
Klampenborgbanen

Klampenborgbanen er en dansk S-togstrekning mellom Københavns Hovedbanegård og Klampenborg stasjon. Strekningen ble åpnet i 1934 som del av Københavns første S-togstrekning som gikk mellom Klampenborg og Frederiksberg.


== Linjekart ==


== Kilder ==
Banedanmark
Kunståret 1815

Kunståret 1815 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1815.


== Hendelser ==
Gjenoppbyggingen av Brighton Pavilion av John Nash påbegynnes.


== Verk ==

Antonio Canova – De tre gratier
Francisco Goya – Tauromaquia
J.M.W. Turner – Crossing the Brook


== Priser ==
Prix de Rome
maleri – Jean Alaux (dit le Romain)
skulptur – Étienne-Jules Ramey


== Fødsler ==
9. januar – Reinhard Sebastian Zimmermann, tysk maler (død 1893)
18. februar – Baron Leys, belgisk maler (død 1869)
28. april – Karl von Blaas, østerriksk maler (død 1894)
20. mai – Barthélemy Menn, sveitsisk maler (død 1893)
11. juni – Julia Margaret Cameron, britisk fotograf (død 1879)
16. juni – Julius Schrader, tysk maler (død 1900)
23. juni – Georg Wilhelm Volkhart, tysk maler (død 1876)
4. juli – Pavel Fedotov, russisk maler (død 1852)
12. juli – Hablot Knight Browne, engelsk illustratør ("Phiz") (død 1882)
22. juli – Robert Eberle, tysk maler (død 1860)
2. august – Adolf Friedrich von Schack, tysk dikter, kunst- og litteraturhistoriker (død 1894)
1. september – Emma Stebbins, amerikansk billedhugger (død 1882)
29. september – Andreas Achenbach, tysk kunstner (død 1910)
28. oktober – Franz Bernhard Schiller, tysk billedhugger (død 1857)
8. desember – Adolf Menzel, tysk maler, tegner og illustratør (død 1905)
13. desember – Johann Gottfried Steffan, sveitsisk landskapsmaler (død 1905)
18. desember – Egron Lundgren, svensk kunstner og forfatter (død 1875)
21. desember – Thomas Couture, fransk maler og kunstlærer (død 1879)
Uno Troili, svensk portrettmaler (død 1875)
John Absolon, engelsk kunstner (død 1895)


== Dødsfall ==
7. mars – Francesco Bartolozzi, italiensk gravør (født 1725)
28. juni – Torii Kiyonaga, japansk ukiyo-e grafiker og maler av Torii school (født 1752)
1. august – James Gillray, britisk karikaturtegner (født 1757)
9. september – John Singleton Copley, amerikansk-engelsk maler (født 1737)
9. november – Giuseppe Bossi, italiensk maler, kunstadministrator og kunstskribent (født 1777)
15. desember – Giuseppe Bossi, italiensk maler og lærer (født 1777)
31. desember – Thomas Burke, irsk gravør og maler (født 1749)
Charlotta Cedercreutz, svensk maler og adelsmann (født 1736)


== Eksterne lenker ==
(en) 1815 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vanlig sverdplante

Vanlig sverdplante er en art i gruppen Echinodorus.
Den vokser under vann. Den har 40-60 cm lange blader. Bladene er lansettformet eller formet som smale ovaler.
Vanlig sverdplante er kjent fra Amazonas-vassdraget.
Den har det vitenskapelige Echinodorus bleheri, oppkalt etter Amanda Bleher som i det 20. århundre var den første til å eksporterte arten fra Brasil som akvarieplante.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) vanlig sverdplante i Global Biodiversity Information Facility 
(en) vanlig sverdplante hos The International Plant Names Index
Nordland nasjonalparksenter

Nordland nasjonalparksenter ligger på Storjord i Saltdal, like nord for Saltfjellet. Senteret, som ble åpnet i 2005, består av Besøkssenter nasjonalpark Nordland og Adde Zetterquist kunstgalleri (2013). Besøkssenter nasjonalpark Nordland er autorisert av Miljødirektoratet som besøkssenter for Saltfjellet- Svartisen, Junkerdal, Sjunkhatten, Rago og Láhko nasjonalpark. Senteret formidler også om natur, verneområder og de andre nasjonalparkene i Nordland.


== Senterets formål ==
Vårt formål er å være et informasjons- og besøkssenter som skal dokumentere og formidle kunnskap om nasjonalparker, andre verneområder, natur, kunst, norsk og samisk kultur i Nordland samt stimulere til aktivt friluftsliv. Vår kjernevirksomhet er kunstformidling og naturveiledning – som vi skaper gode opplevelser rundt.


== Tilknyttede nasjonalparker ==
Det er 9 nasjonalparker i Nordland fylke:

Børgefjell nasjonalpark
Lomsdal-Visten nasjonalpark
Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark
Junkerdal nasjonalpark
Rago nasjonalpark
Sjunkhatten nasjonalpark
Møysalen nasjonalpark
Láhko nasjonalpark
Lofotodden nasjonalparkNordland nasjonalparksenter er plassert midt mellom to av de største nasjonalparkene i Nordland; Saltfjellet-Svartisen og Junkerdal nasjonalpark. Både lange og korte turløyper  starter her og nedenfor senteret ligger Nystadnesstua (Storjordstua), som er en turistforeningshytte. Flere turstier i området er universelt utformet.


== Om stiftelsen ==
Stiftelsen Nordland nasjonalparksenter ble etablert 1. januar 2005 med følgende formålsparagraf:
«Nordland nasjonalparksenter skal være et informasjons- og besøkssenter som skal dokumentere og formidle kunnskap om nasjonalparker, andre verneområder, natur, samt norsk og samisk kultur i Nordland. Den samlede virksomheten skal fremstå som et utstillingsvindu for Nordlands naturverdier og stimulere til aktivt friluftsliv.»
Bak stiftelsen står følgenede kommuner og instanser:

Hattfjelldal kommune
Grane kommune
Beiarn kommune
Skjerstad kommune
Saltdal kommune
Fauske kommune
Sørfold kommune
Hadsel kommune
Sortland kommune
Lødingen kommune
Rana kommune
Forum for natur og friluftsliv, Nordland
Fylkesmannen i Nordland
Norges Naturvernforbund, Nordland
Saltdal bondelag
Salten regionråd
Statskog SF
Den Norske Turistforening
Arran lulesamisk senter
Nordland reindriftssamers fylkeslag
Helgeland museum
Høgskolen i Bodø
Saltdal bonde og småbrukerlag
Nordlandsmuseet


== Eksterne lenker ==
Nordland nasjonalparksenter.
Adde Zetterquist kunstgalleri
Besøkssentre hos Miljødirektoratet
Senlis

Senlis er en by og kommune nord i Frankrike. Den er sous-préfecture (underprefektur) i departementet Oise i regionen Hauts-de-France, og har omtrent 17 000 innbyggere. Byen ligger ca. 50 km nord for Paris.
Senlis ligger ved elven Nonette, som er en sideelv til elven Oise.


== Historie ==
Senlis var først en gallo-romersk bosetning. Monarkene i det tidlige franske dynastiet bodde her nær skogen Forêt de Chantilly og rådyra der. De bygde et slott over den gamle romerske bosetningen. I 987 kalte erkebiskopen av Reims, Adalberon, sammen en forsamlning og ba dem velge Hugo Capet som konge av Frankrike. Monarkene i Frankrike forlot derimot snart byen og holdt seg heller i Compiègne og Fontainebleau. Byen fikk nytt liv på 1100-tallet og det ble bygget festningsvoller, men det gikk så sakte nedover med byen igjen. I dag trekker byen til seg turister på grunn av sin lange historie og bånd til monarkiet.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Senlis


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Senlis (Oise) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Senlis (Oise) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Historisk og arkeologisk forbund i Senlis
Skarpa

Skarpa var en hoppbakke i Polens hovedstad Warszawa. Bakken lå i distriktet Mokotów, i vesthellingen til elva Wisła. Den hadde K-punkt 38 meter.
Byggingen av bakken startet i 1955, men problemer med grunnforholdene gjorde at bakken først kunne åpnes i 1959. Skarpa var blant de 20 første hoppbakkene i verden som fikk plastmatter til sommerbruk, og den første i Polen som fikk dette underlaget. Plastunderlaget gjorde bakken til et viktig treningssenter for polsk hoppsport. Med tiden avtok imidlertid bakkens betydning, delvis fordi bakken ble for liten for elitehopperne, delvis fordi også hoppbakkene i Zakopane, Wisła og Szczyrk i Karpatene ble utstyrt med plastmatter.
På 1980-tallet forfalt Skarpa. Det siste rennet ble holdt i 1989, og den midtre delen av ovarennet ble revet på midten av 1990-tallet. Kort tid etter ble også plastmattene fjernet. Men tårnet, hoppet og den nedre delen av ovarennet ble stående, og var en uvanlig ruin i Warszawa. Restene av hoppbakken ble til slutt revet vinteren 2010/11.
Anerkjent bakkerekord var 40,5 meter, satt av Antoni Łaciak. Aller lengste hopp i bakken var 48 meter, gjort av Janusz Duda.


== Kilder ==
Warszawikia: Skocznia narciarska (polsk, besøkt 4. juni 2010)
Skijumping.pl: Internetowy przewodnik po skoczniach narciarskich w Polsce (side 13, polsk)
Skisprungschanzen-Archiv: Warszawa (Skarpa) (besøkt 5. november 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Skocznia w Warszawie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
YouTube: Polska Kronika Filmowa (Polens filmavis): Skihopping i Skarpa (nr. 45A/1980, skihopping 9.05-10.03)
Bekkelagsraset

Bekkelagsraset var et leirskred på ca. 150 x 190 meter som rammet Bekkelaget i Oslo 7. oktober 1953. Skredet gikk klokka 07.37 og tok med seg om lag 100 meter av Mosseveien. Også grunnen under Østfoldbanen forsvant ut. Lokaltoget fra Kolbotn fikk stoppet i tide, men Drøbakbussen ble tatt av skredet sammen med flere biler. 
88 var mennesker innenfor rasområdet da raset gikk: 21 personer i to bolighus, 45 i Drøbakbussen, 13 personer i andre kjøretøyer, to syklister og syv andre utendørs. Av disse var det bare cirka åtte personer som fikk lettere skader. Fem mennesker mistet livet, hvorav fire var i bussen fra Drøbak.
Terrenget sank om lag syv meter i overkant langs Mosseveien. I den nedre del av raset hevet terrenget seg som følge av massene som pakket seg opp. Et bolighus som sto i nedre del av raset, ble løftet to meter, dreid og forskjøvet 10–15 meter, men raste ikke sammen. Omfanget av ulykken kunne lett ha blitt mye større.
Resultatet av raset er den tydelige dumpa ved dagens lyskryss med Ormsundveien. Den gamle veibanen er delvis intakt og i bruk mellom Bekkelagsveien og Bjerringbakken nord for rasgropa. Det er også mulig å se rester av den gamle veibanen ved bussholdeplassen sør for dumpa, vis-à-vis bensinstasjonen.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
E.M. Hansen  og O.R. Hansen: «Bekkelagsraset – et 30 års minne» i Søndre Aker Historielag årbok 1983


== Eksterne lenker ==
(en) Bekkelaget Slide 1953 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(no) NRK.no oktober 2013: 60 år siden Bekkelagsraset (med Filmavisen om utbedringen etterpå)
Adrien Greslon

Adrien Greslon (født 27. april 1618 i Périgueux i Frankrike, død i mars 1697) var en fransk katolsk prest og kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
Han trådte inn i jesuittordenen i Bordeaux den 5. november 1635. Han underviste i mange år i litteratur og teologi i forskjellige ordenshus til han i 1655 ble sendt som misjonær til Kina.
Han ankom dit i 1657, og etter å ha lært seg kinesisk og mandsjuisk ble han sendt til provinsen Jiangxi, som han beskrev som en veritabel Edens have. Her virket han som misjonær til 1670, da han returnerte til Frankrike.


== Verker ==
Greslon forfattet to bøker: 

Les vies des saints patriarches de l'Ancien Testament, med refleksjoner på kinesisk;
Histoire de la Chine sous la domination des Tartares ... depuis l'année 16 ... jusqu'en 1669 (Paris, 1671).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Moreri, Louis (1674): Grand Dictionaire historique
Herbermann, Charles, red. (1913): «Adrien Greslon» i: Catholic Encyclopedia. Robert Appleton Company.
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
Afrikansk sommerfuglfisk

Afrikansk sommerfuglfisk er en art i gruppen beintungefisker. Den er ikke spesielt nært beslektet med saltvannsfiskene skjellfinnefisker (Chaetodontidae) som også kalles sommerfuglfisker.
Afrikansk sommerfuglfisk lever i stillestående vann med pH litt under 7, i Vest-Afrika. Den har evnen til å puste luft med svømmeblæren.
Afrikansk sommerfuglfisk er en predator som lever av akvatiske insekter og småfisk.
Den blir opptil 13 cm lang.


== Eksterne lenker ==
(en) afrikansk sommerfuglfisk – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) afrikansk sommerfuglfisk i Encyclopedia of Life 
(en) afrikansk sommerfuglfisk i Global Biodiversity Information Facility 
(en) afrikansk sommerfuglfisk hos FishBase 
(en) afrikansk sommerfuglfisk hos ITIS 
(en) afrikansk sommerfuglfisk hos NCBI 
(en) Kategori:Pantodon buchholzi – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pantodon buchholzi – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pantodon buchholzi – detaljert informasjon på Wikispecies (en) Pantodon buchholzi Peters, 1876 Freshwater butterflyfish - FishBase
Butch Vig

Butch Vig (født 2. august 1955) er en amerikansk musiker og plateprodusent, mest kjent internasjonalt som trommeren til Madison i Wisconsin-baserte alternative rockebandet Garbage og som produsent av multi-platinumalbumet Nevermind av Nirvana, Siamese Dream av Smashing Pumpkins og Wasting Light av Foo Fighters.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Butch Vig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Butch Vig på Internet Movie Database 
(en) Butch Vig hos The Movie Database 
(en) Butch Vig på Discogs 
(en) Butch Vig på MusicBrainz 
(en) Butch Vig på AllMusic
Arthur Theodor Olsen

Må ikke forveksles med bokseren fra Oslo, Arthur Johan OlsenArthur Theodor Olsen (født 15. desember 1900 i Bergen, død 18. desember 1951 i Bergen) var en norsk bokser. Han representerte Bergens Atletklub.
I NM 1918 vant han gull i klassen bantamvekt. Han ble også tildelt Kongepokalen, og i NM 1920 vant han gull i fjærvekt. Han deltok for Norge i OL 1920 i Antwerpen med 9.-plass i fjærvekt.


== Eksterne lenker ==
(en) Arthur Theodor Olsen – Olympedia 
(en) Arthur Theodor Olsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Lille Lord Fauntleroy

For den norske TV-serien fra 1966, se Lille Lord Fauntleroy (TV-serie)
Lille Lord Fauntleroy (Little lord Fauntleroy) er ei barnebok fra 1886 av den britisk-amerikanske forfatteren Frances Hodgson Burnett (1849–1924). Fortellingen utkom først som føljetong i barnebladet St. Nicolas Magazine i 1885, og i bokform året etter. Boka ble en bestselger, og solgte i store opplag da den utkom.Romanen – og i enda høyere grad teaterversjonen av den, ble trendsettende for gutters klesmote, og mange gutter måtte for Cedrics skyld bære fløyelsdresser, blondekrage og langt hår.

Den første norske utgava kom i 1901. Den nyeste av flere oversettelser til norsk er ved Torstein Bugge Høverstad i 2008.


== Handling ==
Boken har to overordede tema: dels barn som kan påvirke voksne til å ombestemme seg, og dels «Askepott-forvandlingen» fra fattig til rik.Cedric (7 år gammel) bor sammen med mora si i New York; hun er enke. Cedrics far var sønn av Jarlen av Dorincourt, og historien begynner med at jarlens advokat oppsøker Cedric med beskjed om at han kan få komme til England og bo hos farfaren. Mora kan også få komme, men hun få ikke bo på herregården. 
Boka handler dels om forholdet mellom Cedric og jarlen, dels om hvordan Cedric mildner jarlens holdning til Cedrics mor, dels om hvordan jarlen alt i alt forvandles til et vennligere og lykkeligere menneske. Et innskutt dramatisk tema i handlingen er bedragersken som dukker opp på herregården og hevder at hennes sønn er den egentlige arvingen etter jarlen. Hun blir avslørt da Cedrics venner fra New York dukker opp og forklarer hvem som egentlig er faren til hennes barn.
Et underliggende tema i historien er forholdet mellom det aristokratiske England, og det selfmade/republikanske USA. Den avsluttende forsoningen mellom jarlen og Cedrics mor kan oppfattes som et ønske om forsoning og fredelig sameksistens mellom de to stormaktene.


== Som film ==
Den første filmen Lille Lord Fauntleroy (1921) var en stumfilm med Mary Pickford i hovedrollen. I 1936 som talefilm med datidens store barnestjerne Freddie Bartholomew i hovedrollen.Den har også blitt filmatisert i 1980 med Alec Guinness og Ricky Schroder, i 1982 og av BBC i 1995.NRK lagde en hørespillserie av boken i 1955, og tv-serien Lille Lord Fauntleroy i 1966 med Helge Reiss i hovedrollen.


== Referanser ==