jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Onsu

Onsu, eller Wensu (kinesisk: 温宿县; pinyin: Wēnsù Xiàn; uigursk : ئونسۇ ناھىيىسى / Onsu Nahiyisi), er et fylke i prefekturet Aksu i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 204 055 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

阿热勒镇 Arele zhèn, 克孜勒镇 Kezile zhèn, 吐木秀克镇 Tumuxiuke zhèn, 温宿镇 Wensu zhènKommuner:

博孜墩柯尔克孜族乡 Bozidunkeerkezizu xiāng, 古勒阿瓦提乡 Guleawati xiāng, 佳木乡 Jiamu xiāng, 恰格拉克乡 Qiagelake xiāng, 托乎拉乡 Tuohula xiāng, 依希来木其乡 Yixilaimuqi xiāng


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Hunza

Hunza var en liten vasallstat i kolonitidens India, nordvest for Kashmir. Den var på omkring 10 000 km² og hadde i 1911 et folketall på 10 126 innbyggere, muslimske darder. Hunza omfattet de fleste pass som fører over Pamir. Hunza, som ble grunnlagt som stat på 1500-tallet, kom under britisk velde i 1891. 
Hunza ble en del av Pakistan da denne staten ble opprettet i 1947.


== Eksterne lenker ==
Kongefamilien i Hunza
Hunza
Muhammad Jamal Khan, Mir av Hunza
Worldstatesmen – Hunza
Niels Ødegaard

Niels Ødegaard (1892–1976) var en avisredaktør og politiker for Det norske Arbeiderparti og Norges Kommunistiske Parti. Ødegaard var sjefredaktør i Ny Dag, ordfører i Gjøvik og stortingsrepresentant i flere perioder. Han var sønn av skomaker Anton Ødegaard (1865–1931) og Pauline Josefine Nielsen (1863–1943). Han ble utnevnt som æresborger av Gjøvik i 1967 og i 1972 ble det reist et monument av han. Han er Norges lengstsittende ordfører gjennom tidene, med 45 år.


== Arbeidskarriere ==
Ødegaard startet sin arbeidskarriere i et trykkeri fra 1906 til 1909 og siden som sekretær for O. Mustad & Søn fra 1909 til 1911. Han studerte deretter på Elverum lærerskole og ble uteksaminert i 1913. Han ble da ansatt som lærer i Gjøvik, samt som vikarlærer i Tyldalen, Fluberg og Vardal. Han ledet også Gjøviks skolestyre, var nestleder av oppsynsrådet for Kommunenes Filmcentral og Norsk Film. Han var også styreleder i en rekke lokale bedrifter som Gjøvik Støperi og mek. Verksted, Gjøvik Skifabrik, Gjøvik Auto og Byggeleverandøren, samt at han var styremedlem hos Gumælius og Reklame, Gjøvik Bruk og Norges Industriforbund.


== Politisk karriere ==
Fra 1916 til 1934 var han leder av det lokale Arbeiderparti-laget. Fra 1919 til 1924 var han sjefredaktør i Arbeiderparti-avisen Ny Dag. Ved partisplittelsen i 1923, da et mindretall i Arbeiderpartiet etablerte Norges Kommunistiske Parti, ble partiet delt på ulike måter landet rundt etter hvor de enkelte grupperingene hadde flertall. I Innlandet stod kommunistene sterkt og i Gjøvik kom de i flertall og beholdt partiorganisasjonen og partiavisa Ny Dag. Niels Ødegaard meldte seg ut av Norges Kommunistiske Parti året etter og meldte seg inn i Arbeiderpartiet. Det gikk fort nedover med Ny Dag, som gikk konkurs i 1924. Blant annet i konkurranse med Arbeiderpartiets nyetablerte avis Opland Arbeiderblad, som kom ut fra 30. januar 1924. Fra 1926 ble Ødegaard sjefredaktør i denne avisen.Han ble valgt inn i Gjøviks kommunestyre i 1919 og satt som ordfører fra 1922 til han måtte gå av under okkupasjonen av Norge i 1940. Etter Andre verdenskrig ble han gjeninnsatt som ordfører og satt helt frem til 1967. Han ble valgt til vararepresentant til Stortinget i perioden 1925-1927 og 1928-1930 for handelsbyene i Hedemark og Oppland (Hamar, Kongsvinger, Lillehammer og Gjøvik). Han ble valgt i 1924 på listen til Norges Kommunistiske Parti, men rett etter valget gikk han tilbake til Arbeiderpartiet. Han ble valgt som stortingsrepresentant i valgene i 1933 og 1936. Under okkupasjonen ble han disponent for A/S Hunton Bruk, hvor han var til 1961. Hans økonomiske politikk ble kjent som «Ødegaardianisme», som var en form for blandingsøkonomi.


=== Stortingskomiteer ===
Utenriks- og konstitusjonskomiteen 1928-1930
Komiteen for hemmelige protokoller 1934-1936
Finans- og tollkomiteen 1937-1945


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Niels Ødegaard hos Norsk senter for forskningsdata
KHL Medveščak Zagreb

KHL Medveščak Zagreb (kroatisk: Klub Hokeja na Ledu Medveščak, forkortet: KHL Medveščak Zagreb) er en kroatisk hockeyklubben fra Zagreb. Medveščak ble grunnlagt i 1961, og er den mest suksessrike klubben i Kroatia etter den kroatiske ligaen ble etablert i 1991. Klubben har vunnet 14 nasjonale mesterskap og er for tiden spiller i Erste Bank Eishockey Liga og er ligaens eneste laget representert fra Kroatia. Andre lag i ligaen er fra Østerrike, Slovenia og Ungarn. Imidlertid deltar Medveščak fortsat i den kroatiske mesterskapet finalen.


== Galleri ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) KHL Medveščak Zagreb – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
HK Jesenice

Acroni Jesenice eller HK Jesenice er en slovensk hockeyklubb fra byen Jesenice. Laget spiller fra 2006/2007-sesongen både i den østerrikske ligaen Erste Bank Eishockey Liga og i det innfødte slovenske ligaen. Fordi disse seriene kolliderer med hverandre, er det vanligvis et b-lag som spiller i den slovenske ligaen. Klubben ble stiftet i 1948 er  mester i Den tidligere jugoslaviske liga med 23 mesterskap. Klubben har også vunnet den slovenske ligaen åtte ganger. Acroni navnet kommer fra byens stålverk som er sterkt assosiert med klubben.


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20120511230002/http://www.hkjesenice.si/
HDD Olimpija Ljubljana

HD Olimpija Ljubljana er en slovensk ishockeyklubb fra Ljubljana, Slovenia. Klubben ble stiftet i 1929 og hjemmekampene spilles i Dvorana Tivoli. De spiller både i den hjemlige slovenske ligaen og den østerrikske Erste Bank Eishockey Liga.
Laget kom til finalen i Erste Bank Eishockey Liga sesongen 2007/2008. Der tapte de mot EC Red Bull Salzburg.


== Meritter ==
Jugoslavisk mestere (1991): 1972, 1974, 1975, 1976, 1979, 1980, 1983, 1984
Slovensk mester (fra 1992): 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2007


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) HDD Olimpija – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Loricaria lata

Loricaria lata (L010) er en art harniskmaller i gruppen Loricariinae.
Det er en ferskvannsfisk som lever i elva Araguaia i Brasil.
Den blir opptil 27 cm lang (SL).Den ligner på Loricaria catapracta og Loricaria simillim.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Loricaria lata – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Loricaria lata i Encyclopedia of Life 
(en) Loricaria lata i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Loricaria lata hos FishBase 
(en) Loricaria lata hos ITIS 
(en) Loricaria lata hos NCBI
Loricaria

Loricaria er en gruppe harniskmaller.
Loricaria var den første slekten av harniskmaller (Loricariidae) som ble beskrevet.
Fylogenetiske forhold innen Loricaria og andre medlemmer av Loricariini er fortsatt usikre. 


== Arter ==

Loricaria apeltogaster
Loricaria birindellii
Loricaria cataphracta
Loricaria clavipinna
Loricaria lata
Loricaria lentiginosa
Loricaria lundbergi
Loricaria nickeriensis
Loricaria parnahybae
Loricaria piracicabae
Loricaria prolixa
Loricaria pumila
Loricaria simillima
Loricaria spinulifera
Loricaria tucumanensis


== Eksterne lenker ==
(en) Loricaria – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Loricaria i Encyclopedia of Life 
(en) Loricaria i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Loricaria hos ITIS 
(en) Loricaria hos NCBI 
(en) Kategori:Loricaria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Loricaria (Linnaeus) – detaljert informasjon på Wikispecies
Liste over olympiske skøytebaner for hurtigløp

Liste over olympiske skøytebaner for hurtigløp er en oversikt over arenaer som er blitt brukt under hurtigløp på skøyter under de olympiske leker. For OL er det 22 steder som har vært eller vil bli brukt til hurtigløp på skøyter. De første arenaer var ute på naturis med det siste som ble holdt i 1956. Under Vinter-OL i Calgary i 1988 ble arenaen der den første for innendørs bruk. De siste hurtigløpskonkurransene som ble avholdt utendørs var ved Vinter-OL 1992 i Albertville. Siden Vinter-OL 1994, har alle hurtigløpskonkurransene på skøyter vært arrangert innendørs.


== Referanser ==
Gilgit-Baltistan

Gilgit-Baltistan, til 2009 Nordområdet eller Federally Administered Northern Areas (FANA), er det nordligste politiske området i Pakistan, og grenser i nord til Afghanistan, til Kina i nordøst, og i sørøst til Jammu og Kashmir.
Hovedbyen er  Gilgit med 10 414 innbyggere (1. januar 2007). Gilgit er også navnet på en divisjon og et distrikt i området.


== Distrikter ==

Gilgit-Baltistan er inndelt i to divisjoner og sju distrikt, som tabellen nedenfor viser. De viktigste byene er Gilgit og Skardu. Før delingen av Kashmir utgjorde Baltistan en del av provinsen Ladakh. Skardu var vinterhovedstaden i Ladakh i 106 år.

* Tallene er fra før utskillelsen av Hunza-Nagar.


== Se også ==
Hunza


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gilgit-Baltistan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gilgit-Baltistan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Tørris Johnsen Worum

Tørris Johnsen Worum (født 1784 på Ytterøy, død 4. mai 1834) var en norsk gårdbruker og stortingsrepresentant.
Han var sønn av sersjant John Tørrissen Worum og Elen Madsdatter fra Sparbu. Tørris Johnsen Worum ble selv gift med Ingeborg Olsdatter Holing fra Åsen, enke etter gårdbruker Henrik Andersen Westrum. Hennes sønn fra sitt første ekteskap var ordfører og stortingsmann Anders Sandstad. Tørris Johnsen Worum ble således gårdbruker på gården Sandstad på Ytterøy, som han overdro til stesønnen i 1826. Han ble far til ordfører og stortingsmann Johannes Tørrissen Worum.Før han ble gårdbruker, fullførte Worum utdannelse som underoffiser i 1807, og fikk kommandersersjants grad. Året etter deltok han i slaget ved Trangen. I 1814 ble han tilbudt grad og stilling av offiser, men trådte heller ut av tjeneste. Worum var medlem av matrikuleringskommisjonen i 1818 og forlikskommissær fra 1820. Han var innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt for perioden 1824–1826, men ble permittert den 29. juni 1824 på grunn av sykdom. Worum var medlem av Stortingets militærkomité.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lindstøl, Tallak (1915). Stortinget og statsraadet : 1814-1914. 2. Kristiania. s. 962–963. 


== Eksterne lenker ==
(no) Tørris Johnsen Worum hos Norsk senter for forskningsdata
Pinnebrød

Pinnebrød er grillet brød på pinne, som man ofte spiser sammen med pølser utendørs. Særlig blant speidere og andre turgåere som gjerne griller ved bålet, er pinnebrød populært. 
Til pinnebrød benyttes en gjærdeig, Deigen består vanligvis av hvetemel, bakepulver, salt og vann, men det kan varieres. Deigen som kan bli forberedt i forvegen og ha med i en plastpose. Deigen kan også være tørrstoff som blandes ferdig med tørrgjær i en boks/pose, og tilsettes væske før deigen skal brukes. Litt olje eller margarin gjør deigen smidig. Etter heving trilles deigen ut i fingertykke pølser, som så tvinnes eller surres rundt en pinne eller pølsespidd, og bakes over bålglørne i 2-5 minutter alt etter varmen eller avstanden til glørne.
I Danmark kalles det for «snobrød» og Sverige for «pinnbröd». 


== Referanser ==
Johannes Aarflot

Johannes Amundsson Aarflot (født 29. oktober 1824, død 3. november 1891) var en norsk bokhandler og stortingsmann (H). Han var født på gården Årflot i Ørsta, sønn av Berte Kanutte Aarflot.Fra 1841 var Aarflot ansatt ved en bokhandel i Ålesund. I 1860 åpnet han egen bokhandel i byen, Aarflots Bokhandel, en virksomhet som fremdeles er i drift (2010).
Aarflot var stortingsmann for Ålesund og Molde. i 1868–69, 1871–73, og i 1881 da han fra 9. juni møtte som varamann for Ferdinand Roll. Stortingsmann på ny 1889-91. 1868-69 var han medlem av kirkekomite nr. 2, 1871–73 av kirkekomiteen, samt Lagtinget. I 1881 var han medlem av næringskomite nr. 2, mens han 1889–91 var medlem av gasje- og pensjonskomiteen og av Lagtinget. Han representerte da partiet Høyre.
Han var medlem av bystyret i Ålesund fra 1861, ordfører i byen 1864, 1876-81 og 1883-91. Forlikskommissær fra 1870.
Aarflot var medlem av kommisjonen om «almueskolerne i byerne» av 1871. 


== Referanser ==


== Videre lesning ==
Lindstøl, Tallak: Stortinget og Statsraadet 1814-1914. Kristiania, 1914


== Eksterne lenker ==
(en) Johannes Aarflot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Johannes Aarflot hos Norsk senter for forskningsdata
Audun Øfsti

Audun Øfsti (født 31. august 1938) er en norsk filosof. Han var professor ved universitetet i Trondheim/NTNU fra 1986 til 2008 og er idag professor emeritus samme sted. Han har bl.a. skrevet Språk og fornuft (1975); Abwandlungen. Essays zur Sprachphilosophie und Wissenschaftstheorie (1994) og Filosofiske forsøk (Om selvkritikk og selvbestemmelse -- og tilpasnings ambivalens) (2017). Øfstis forfatterskap er sterkt påvirket av tysk filosofi, særlig Jürgen Habermas og Karl-Otto Apel. Øfsti er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Audun Øfsti i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Audun Øfsti i BIBSYS
Shayar

Shayar eller Xayar (uigursk: شايار ناھىيىسى / Şayar Nahiyisi; kinesisk: 沙雅县; pinyin: Shāyǎ Xiàn) er et fylke i prefekturet Aksu i provinsen Xinjiang i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var på 190 656 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

قىزىلبايراق بازىرى / 红旗镇 Qizilbayraq Baziri / Hongqi zhèn, شايار بازىرى / 沙雅镇 Xayar / Shayar Baziri / Shaya zhèn, تويبولدى بازىرى / 托依堡勒迪镇 Toyboldi Baziri / Tuoyibaoledi zhèn, يېڭىمەھەللە بازىرى / 英买里镇 Yéngimehelle Baziri / Yingmaili zhèn, گۈلباغ بازىرى / 古勒巴格镇 Gülbagh Baziri / Gulebage zhèn (古勒巴格乡/ Gulebage xiāng), قايلور بازىرى / 海楼镇  Qaylor Baziri / Hailou zhèn (海楼乡 / Hailou xiāng), خادادۆڭ بازىرى / 哈德墩镇 Xadadöng Baziri / Hadedun zhènKommuner:

نۇرباغ يېزىسى / 努尔巴格乡 Nurbagh Yézisi / Nu'erbage xiāng, تارىم يېزىسى / 塔里木乡 Tarim Yézisi / Talimu xiāng, گەزقۇم يېزىسى / 盖孜库木乡Gezqum Yézisi / Gaizikumu xiāng, يانتاقشەھەر يېزىسى / 央塔克协海尔乡 Yantaqsheher Yézisi / Yangtakexiehai'er xiāng


== Referanser ==
Tunøya

Tunøya er ei øy i Sarpsborg som med sine 32 300 innbyggere er Norges nest mest folkerike øy etter Tromsøya. Tunøya er 82 kvadratkilometer stor og ligger i Glommas nedre løp. Øya er Norges største fluviale øy (øy i et vassdrag). Borg havns anlegg på Alvim ligger på øya, det samme gjør Sarpsborg sentrum. Ellers er det mye kupert skogsterreng med Buråsen (176 meter over havet) som høyeste punkt. I sør er det småbåthavner og betydelige jordbruksarealer, og åsryggen Raet går på tvers over øya og demmer opp innsjøen Tunevannet og Vestvannet, en del av Glommavassdraget. Tunøya kan sammenliknes med Hisingen, Sveriges mest folkerike øy. Begge ligger så langt vekk fra havet at man knapt oppfatter at man er på ei øy. Tunøya forbindes med fastlandet via fire veibroer ved Solli (E6), Sandesund, Sarpsfossen og Trøsken. I tillegg er det gangbro ved Sølvstufoss nær Trøsken og jernbanebroer ved Sarpsfossen og Rolvsøysund, der det også er veibro over til Rolvsøy og industribro til Nesøya.
Øst på Tunøya ligger bygdeborgene Herresalen og Jomfrusalen, et godt eksempel på det fenomenet som kalles «tvillingborger».

Tunøyas vestbredd er rundt 8 km lang og kjennetegnes av bratte stup ned fra Eidet og Opstad mot Visterflo. Midtveis ligger utløpet av en tømmertunnel til nordbredden i Vestvannet.
På sydspissen av Tunøya er det en rekke småbåtplasser. Med 15 knops fart er det herfra under timen til Sverige og halvannen time til Bolærne i Vestfold. De 7 km som utgjør sydsiden av Tunøya er tungt industrialisert hele veien fra Greåker til Sarpsfossen. Midtveis krysser E6, og det strømrike området under broa er populært for surfing, kajakkpadling og laksefiske.
Tunøyas østbredd er over 2 mil lang fra Sarpsfossen til tuppen av Jelsnes. I syd stikker boligbydelen Opsund ut i Glomma som et nes, der Glengshølen utgjør en bukt med Opsund i øst og boligbydelen Kurland i vest. Videre nordover er det jordbruk helt ned til vannkanten.
Tunøyas nordside er dramatisk og langstrakt: 4 mil fra Jelsnes i nord til Solli og E6 i syd der Soli Brug ligger. Lengst opp likner Glomma en vestlandsfjord, da både Tunøya i øst og Trøsken i vest faller bratt ned i vannet. Deretter følger et parti rikt på småøyer og nes, mest kjent som Vestvannet. Før den siste halve milen av vestbredden dannes av Ågårdselva, en lakseelv med mange viltre stryk.
Karl J. Brommeland

Karl J. Brommeland (født 13. januar 1913 i Haugesund, død 19. juni 1999) var en norsk forretningsmann og politiker som representerte Kristelig Folkeparti. Han var vararepresentant til Stortinget i perioden fra 1954 til 1957. I 1958 ble han valgt som representant for Rogaland. Han ble gjenvalgt i 1961, 1965 og i 1969. I perioden 1965 til 1969 var han medlem av presidentskapet. I perioden 1958 til 1961 var han sekretær i Den hemmelige protokollkomiteen.
Karl J. Brommeland gikk på Handelsskole i 1933. Han var i praksis på shippingkontor fra 1929 til 1931 og i 1934. Han var sjømann fra 1931 til 1933. I 1935 ble han medeier i en spesialforretning for radio. Dette eierskapet beholdt han frem til 1979. I periodene 1947 til 1948, 1954 til 1955 og 1979 til 1981 var han formann i Haugesund Kristelig Folkeparti.


== Medlemskap i stortingskomiteer ==
1958–1961 medlem i Protokollkomiteen
1958–1961 sekretær i Den hemmelige protokollkomiteen
1961–1962 medlem i Sjøfarts- og fiskerikomiteen
1962 midlertidig nestformann, Sjøfarts- og fiskerikomiteen
1962–1965 medlem i Sjøfarts- og fiskerikomiteen
1965–1969 sekretær i Sjøfarts- og fiskerikomiteen
1965–1969 medlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomité
1965–1969 medlem i Valgkomiteen
1969–1973 medlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomité
1969–1973 sekretær i Sjøfarts- og fiskerikomiteen


== Kilder ==
Stortinget, biografi:Karl J. Brommeland


== Eksterne lenker ==
(no) Karl J. Brommeland hos Stortinget 
(no) Karl J. Brommeland hos Norsk senter for forskningsdata
Landdag (historisk)

Landdag (historisk) (latin: dietas) var i senmiddelalderen og tidlig moderne tid stenderforsamlingen eller landskapsforsamlinger i tyske småstater. Det tyske ordet for en slik småstat er Land (flertall Länder).


== Navnets opprinnelse og senere bruk ==
Da forsamlingene opprinnelig kun satt sammen én dag og forhandlet om saker som angikk landet, ble møtet kalt land – dag. Den latinske betegnelse dietas er på samme måte avledet av det latinske ord for dag, nemlig dies.
Navnet landdag gikk etterhvert over til folkerepresentasjonen i 1800-tallets tyske stater innen forbundet, på de østerrikske lands representative forsamlinger og videre til folkerepresentasjonen i de enkelte land i det tyske keiserdømme. En provinsiallanddag var landdagen i en prøyssisk provins. Finland hadde 1809–1906 en stenderlanddag og i perioden 1907–18 en folkevalgt landdag. 
Idag brukes brukes ordet landdag i Lichtensteins landdag, i de tyske landesparlamenter, i de Østerrikske landesparlamenter og i Sør-Tyrols landdag. 
Uttrykket er videreutviklet bl.a. i navnet på den svenske nasjonalforsamlingen Riksdagen og det tyske direktevalgte parlamentet Forbundsdagen.


== Oppgaver ==
Landdagenes opprinnelige funksjon var å skrive ut skatter som fyrsten ikke kunne gjøre uten samtykke fra stenderne. Bakgrunnen var bl.a. at mange av fyrstedømmene på 1400-tallet hadde stor gjeld. Landdgenes oppgaver utviklet seg senere slik at den fikk medbestemmelse i andre saker. 
Medlemmene av landdagen ble valgt av stenderne, så spranget er langt til dagens folkevalgte parlamenter. Imidlertid utgjorde landdagen en motvekt til fyrsten og den kan i dette perspektiv sies å utgjøre en forløper til parlamentet slik vi kjenner det idag.


== Litteratur ==
Gerhard Buchda: Reichsstände und Landstände in Deutschland im 16. und 17. Jahrhundert. I: Heinz Rausch: Die geschichtlichen Grundlagen der modernen Volksvertretung. Die Entwicklung von den mittelalterlichen Korporationen zu den modernen Parlamenten. Bind 2: Reichsstände und Landstände. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1974, ISBN 3-534-06911-0, (Wege der Forschung 469), S. 211–241.
Dietrich Gerhard (Utg.): Ständische Vertretungen in Europa im 17. und 18. Jahrhundert. 2. uendrete opplag. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 1974, ISBN 3-525-35332-4, (Veröffentlichungen des Max-Planck-Instituts für Geschichte 27), (Studies presented to the International Commission for the History of Representative and Parliamentary Institutions 37).


== Referanser ==
Tore Myrslo

Tore Myrslo (født 26. april 1984 i Steinkjer) er en norsk fotballspiller som spiller midtbane for Steinkjer. Han er toppskårer for Steinkjer i 2011-sesongen. Etter 2012-sesongen gikk han til Levanger i 2. divisjon. 9. mars 2014 gikk han tilbake til Steinkjer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Myrslo – Transfermarkt
Jennifer Stone

Jennifer Lindsay Stone (født 12. februar 1993) er en amerikansk skuespiller kanskje best kjent for å ha framstilt «Harper Finkle» på Disney Channels TV-serie Wizards of Waverly Place og «Harriet Welsh» på Disney Channels TV-film Harriet the Spy: Blog Wars. Stone er også med i filmen Mean Girls 2 der hun spiller den upopulære jenta «Abby Hanover».


== Liv ==
Stone ble født i Arlington i Texas. Hun begynte som skuespiller i en alder av seks i lokale teatre. Hun signerte hos et agentur da hun var åtte år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jennifer Stone på Internet Movie Database 
(da) Jennifer Stone på Scope 
(fr) Jennifer Stone på Allociné 
(en) Jennifer Stone på AllMovie 
(en) Jennifer Stone hos Rotten Tomatoes 
(en) Jennifer Stone hos The Movie Database
Herding

Herding er i metallurgi og metallarbeid prosessen som benyttes for å øke hardheten i metallet. Hardere metall har en høyere motstand mot skader fra mindre hardt metall. Herding innebærer at et materiales mekaniske egenskaper forbedres gjennom at forvridningsbevegeligheten i et metall kontrolleres. Herding bidrar både/eller til metallets hardhet og fasthetsøkning, særlig i stål, men prosessen benyttes også på andre metaller, som eksempelvis varm- og kaldutherding av aluminium. 
Herding av stål er mulig ettersom stålet endrer struktur avhengig av temperatur. Ved romtemperatur og opp til det som kalles nedre omvandlingsgrense har stålet en kubisk, romsentrert struktur der hver kube kan sies å inneholde 9 atomer. Over nedre omvandlingsgrense går strukturen over til kubisk flatesentrert struktur, en tettere struktur der hver kube inneholder 14 atomer. Nedre omvandlingsgrense er avhengig av karbon i stålet, slik at lavt (0,05%) karboninnhold har en høy omvandlingstemperatur (ca 900°C). Ved ca 0,83% karbon har stålet sin laveste omvandlingstemperatur (723°C).
Herding skjer i prinsippet ved bråkjøling av stålet når det er over nedre omvandlingsgrense. Da oppnår man en struktur som kan sies å være en frosset unaturlig struktur med store indre spenninger. Denne strukturen kalles for martensitt. For å få dannet nok martensitt slik at stålet får en vesentlig økning av hardhet og fasthet, må karboninnholdet være minst 0,25-0,30%.
Etter herding vil stålet være svært sprøtt, slik at den minste formendring vil føre til brudd. For å gjøre det herdete stålet seigere slik at det tåler formendring uten at det fører til brudd, foretas en anløping. Da varmes stålet opp til 160 – 600 grader med etterfølgende avkjøling. Lav anløpingstemperatur fører til en liten reduksjon av hardheten, men seigheten blir vesentlig bedre. Høy anløpingstemperatur vil føre til sterk reduksjon av hardheten, men vil bevare en vesentlig økning av fastheten og oppnå høy seighet (seigherding).
Metall kan for eksempel herdes ved å slå på det, såkalt arbeidsherding. Da oppstår mange nye dislokasjoner i metallet. Dette ble brukt i landbruket i gamle dager for å herde ljåblad. 


== Se også ==
Damaskusstål
Anløping