jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
En russisk pilegrims vei

En russisk pilegrims vei (eller En russisk pilegrims beretning: en vandringsmanns oppriktige betroelser til sin åndelige far; russisk: Откровенные рассказы странника духовному своему отцу, «Otkrovennye rasskazy strannika duchovnomu svoemu octu») er en anonym, russisk bok. Boken ble funnet i 1860, og først utgitt i 1884. Boken er et uttrykk for russisk-ortodokst fromhetsliv.

Hovedpersonen, som forteller i jeg-form, er en navnløs pilegrim som går fra sted til sted, underveis til sitt endelig mål, Jerusalem. Han besøker kirker og vertshus og møter mennesker av mange slag, som alle bidrar til hans åndelige utvikling. Pilegrimen bærer med seg to bøker: Bibelen og Filokalia. Bønn er et sentralt tema i boken, med henvisninger til Jesusbønnen og til ordene i 1. Tess 5:17: «Be uavbrutt». Den dypere forståelsen av bønnelivet er en hovedsak.

Av Guds miskunn er jeg et kristen-menneske, ved mine gjerninger en stor synder, av stand er jeg en hjemløs vandringsmann av ringeste byrd som vandrer omkring fra sted til sted. Her er mitt gods: På ryggen bærer jeg en nisteskreppe, på brystet har jeg den hellige Bibelen; det er alt.En gang gikk jeg i kirken for å delta i gudstjenesten. Det var 24. søndag etter Pinse, og epistellesningen var fra brevet til tessalonikerne, hvor det blir sagt: "Be uavlatelig". Disse ordene trengte seg med særlig styrke inn i mitt sinn, og jeg begynte å grunne på hvordan det kunne være mulig å be uten opphold; folk må jo også beskjeftige seg med andre ting for å opprettholde livet. Jeg slo opp i Bibelen; og der kunne jeg med egne øyne lese det jeg hadde hørt i kirken – nemlig at det er nødvendig å be i ånden til enhver tid, løfte hendene til bønn hvor en enn befinner seg. Jeg grunnet og grunnet, men var ikke i stand til å finne noen løsning. Åpningsavsnittene; Johansens oversettelseBoken ble trolig skrevet mellom 1853 og 1861. Det henvises i teksten til Krimkrigen (1853–56), men den er samtidig skrevet før opphevelsen av livegenskap i 1861.
En fortsettelse til boken, Pilegrimen vandrer videre, ble utgitt i 1910, også denne med ukjent forfatter. Denne delen er en undervisning i bønn, i dialogform.


== Norske utgaver ==
En Pilegrims vei ; Pilegrimen vandrer videre : en russisk pilegrims beretninger til sin åndelige far. Oversatt av Wera Sæther og Tove Terjesen. Veihuset forlag, 1983. ISBN 82-991022-0-0
En Russisk pilegrims beretning : en vandringsmanns oppriktige betroelser til sin åndelige far. Til norsk ved Johannes Johansen. Dreyer forlag, 1985. ISBN 82-09-10266-4
utdrag fra «fjerde fortelling» er gjengitt i antologien Østkirken, 2002; etter Sæther og Terjesens oversettelse


== Referanser ==
Fairuz

Fairuz (فيروز, Fairūz, ofte også Fairouz; født 21. november 1935 i Jabal al-Arz i Libanon), født som Nuhad Haddad نهاد حداد [Nuhād Ḥaddād] er en libanesisk sangerinne.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun er født av et foreldrepar som var kristne, henholdsvis maronittisk mor og syrisk-ortodoks far. Hun opptrådte i sin tid mye i filmer og på teater. Hun kalles «den libanesiske nasjons mor». Hun flyttet i 1935 med sin familie til Beirut og vokste opp i gaten Zuqaq el Blatt. Hennes sangtalent ble oppdaget på skolen da hun var om lag ti år gammel.


=== Karriere ===
Sammen med Mansour-brødrene og med 'Assy Rahbani (hennes senere ektemann) ble hun pioner for en ny musikkbevegelse i Libanon, som lot seg inspirere av latinamerikanske forbilder og som fjernet seg fra den egyptiske innflytelse.
Hennes første store fremtreden kom i 1957, og hun ble raskt meget berømt. På 1960-tallet ble det skrevet hundrevis av sanger for henne, mange til bruk i operetter og mange i tre kinofilmer.
I 1969 ble Fairuzs sanger i en tid forbudt fremført i libanesiske radiostasjoner, fordi hun hadde nektet å synge på en privat konsert til ære for den algeriske president Houari Boumedienne. Dette tjente bare til å øke hennes popularitet. Fairuz gjorde det klart hun var villig til å synge for publikum i alle land og områder, men aldri for enkeltpersoner.
Da hun giftet seg med Assy Rahbani, konverterte hun til den gresk-ortodokse (melkittiske) kirke. Hun er mor til Rima Rahbani.
Fairuz synger gjerne for å beskrive sitt lands skjønnhet, fred og frihet. Dette er særlig fremme i hennes sang «Tetloj El Dini», der hun synger «Taljak El Mahabbi ou Shamsak El Herreye» (Kjærligheten er i Libanons snø, og friheten i Libanons sol). Hvert år til Langfredag har hun gjort det til en tradisjon å synge etter gresk-ortodoks eller maronittisk liturgisk tradisjon i forskjellige kirker rundt om i landet, og særlig i forlatte kirker (gamle som trenger renovasjon).
Hun har også vært med på musicals og operetter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ines Weinrich: Fayrūz und die Brüder Raḥbānī. Musik, Moderne und Nation im Libanon, Ergon Verlag, Würzburg 2006, ISBN 3-89913-538-5


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Fairuz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fairuz på Internet Movie Database 
(en) Fairuz hos The Movie Database 
(en) Fairuz på Discogs 
(en) Fairuz på MusicBrainz 
(en) Fairuz på Songkick 
(en) Fairuz på Last.fm 
(en) Fairuz på AllMusic 
Fairuz Discography & Music
Fairuz in the New York Times
III Edition

III Edition er et musikkalbum utgitt i 1983 med Gary Holton og Casino Steel.


== Sporliste ==
«Blackberry Way»
«Lover's Lane»
«She's Got Balls»
«(It Wasn't God Who Made) Honky Tonk Angels»
«Gary's Back in Town»
«Surrender»
«St. Peter!»
«Silver Rose»
«Who's Sorry Now»
«Stay With Me»


== Eksterne lenker ==
(en) III Edition på Discogs
No. 4

For albumet fra 1984, se No. 4 (album)No. 4 er en norsk poptrio som ble etablert i 2007. Trioen består av Emilie Stoesen Christensen (vokal), Ingeborg Marie Mohn (keyboard, gitar og vokal) og Julia Witek (bass og vokal).
I mars 2014 ga de ut sin første innspilling, låten «Lite og stort». Låten ble spillelistet på NRK P1 og brukt i en reklamekampanje for Widerøe. I januar 2016 ga de ut debutalbumet Henda i været på plateselskapet Arch. For albumet fikk de to nominasjoner foran Spellemannprisen 2016: Bandet ble nominert i klassen popgruppe, mens Christensen og Mohn ble nominert til TONOs komponistpris. De var dessuten en av fem nominerte til Kulturdepartementets talentpris Bendiksenprisen for 2016.
Bandet medvirket i april 2017 på låten «Halvveis rundt jorden» på deLillos' album La oss bli fri for all nostalgi. I november 2017 ga de ut sitt andre album, Hva nå, også det på Arch. Samtidig ble de tildelt Prøysenprisen 2017 for sin «fremragende innsats innen musikk, visekunst eller diktning innenfor de genrene som forbindes med Alf Prøysen». For Hva nå ble de nominert til Spellemannprisen 2017 i klassen popgruppe.Tredjealbumet Duell ble sluppet i september 2019 på plateselskapet Samkjørt. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2019 i klassen popgruppe, mens Christensen ble nominert i klassen årets tekstforfatter.Deres fjerde album ble utgitt i 2021, også av Samkjørt. Også dette albumet fikk svært gode anmeldelser. Aftenpostens anmelder kalte det «Et lavmælt blinkskudd».


== Diskografi ==
2016: Henda i været (album), Arch
2017: Hva nå (album), Arch
2019: Duell (album), Samkjørt
2021: No. 4 (album), Samkjørt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) No. 4 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) No. 4 på Discogs 
(en) No. 4 på MusicBrainz 
(en) No. 4 på Spotify 
(en) No. 4 på Songkick
Sing It to Me

Sing It to Me er et musikkalbum med Gary Holton, utgitt i 1989.
Albumet kom fire år etter hans død og ble hans første og siste plate som soloartist.


== Sporliste ==
«Sing It to Me»
«Luxuries»
«South of the River»
«Don't Make Me Choose»
«Lords Telephone»
«Same Old Question»
«Drink Drink Drink»
«If You Had the Chance»
«In One Ear, Out the Other»
«Time to Go»
In State of Rock

In State of Rock er et musikkalbum utgitt med Pioneers i 1984. Dette var bandets første og siste plateutgivelse.


== Sporliste ==
«Hi' Energy»
«Annie»
«Walk in the Moonlight»
«Pioneers»
«With a Girl Like You»
«Today»
«Pictures of You»
«Number One»
«Good Night»
Sammen for livet

Sammen for livet er et musikkalbum utgitt til inntekt for sultrammede i Afrika med Forente artister i 1985. Albumet lå ni uker på VG-lista og fikk førsteplass som beste plassering.


== Sporliste ==
Side 1:

«Sammen for livet» (Forente artister)
«Semafor» (Olav Stedje, Stavangerensemblet og Jan Eggum)
«Min kjære du» (Vazelina Bilopphøggers)
«For trykkefriheten» (Lillebjørn Nilsen og Henrik Wergeland)
«Dagen før siste påskedag» (Cirkus Modern)
«Jakten på Dalai Lama» (Åge Aleksandersen og Mikael Wiehe)
«Healing Broken Hearts» (Boys Voice)Side 2:

«Ikke gråt, Afrika» (Anita Skorgan, Beranek, Sidsel Endresen, Per Øystein Sørensen og Freddy Dahl)
«22 Faces» (Garden of Delight)
«Soaked to the Skin» (Jonas Fjeld Band)
«Oh Boy» (Dollie de Luxe)
«Pin Up» (Trond Granlund)
«Get It Right» (Chipahua)
«Nothing Remains Forever» (Sverre Kjelsberg, Dig The Trig, No Cheese Please og Tromsø Rhythm'n Blues Ban')


== Se også ==
Band Aid – «Do They Know It's Christmas?»
USA for Africa – «We Are the World»
Grønne Glitrende 3 & Dag (album)

The Grønne Glitrende 3 & Dag er et jule-album av The Grønne Glitrende 3 og Dag, som oppnådde 19.-plass på VG-lista like før jul i utgivelsesåret 1986.


== Sporliste ==


=== Side 1 ===
«Julekveldsvise» (Arnljot Høyland/Alf Prøysen)
«Juleøl» (Livingston/Evans/Ingebrigtsen) – «Silver Bells» fra 1950 med ny tekst
«Glade jul» (Trad.)
«Hun er forelska i nissen» (Dag Ingebrigtsen/Torstein Flakne)
«Hvis æ' var Santa Claus» (Ingebrigtsen)


=== Side 2 ===
«Bjelleklang» (Trad.)
«Julenissens vals» (Ingebrigtsen)
«Ja, vi elsker...» (Ingebrigtsen)
«Til Elisabeth» (Ingebrigtsen)
«Så går vi rundt om en enebærbusk» (Trad.)


== Musikere ==

Dag Ingebrigtsen: Vokal, gitar, keyboards, kor
Diesel Dahl: Trommer, vokal, kor
Ulf Sandin: Bass
Gunnar Vestlie: Gitar
Torstein Flakne: Gitar
Trond Øien: Gitar
Casino Steel: Vokal, kor
Terje Tysland: Vokal, trekkspill, kor
Stage Dolls: Vokal, kor
Chris Candy: Vokal, kor
Bård Svendsen: Keyboards, kor
Yan Friis: Vokal
Per Alm: Kor
Dagfinn Nordtømme: Kor
Ronni Le Tekrø: Kor
Svein Lunde: Kor
Sverre Bøgh: Kor
Tommen Holthe: Kor
Bulle Brannvik: Kor
Dalen Bros: Kor
Jailbait: Kor
Killroy: Kor
Bugges Firo: Kor
Pål'en, 30 år, med gjester: Kor
Magnus Ax: Gitar
Andy La Rock: Gitar
Dennis Nybratt: Trommer


== Referanser ==
Sha-Boom

Sha-Boom er et svensk/norsk rockeband som var veldig populær på slutten av 1980-tallet med de to sangene «R.O.C.K.» og «Let's Party». 
Vokalisten Dag Finn gjorde comeback på 2000-tallet i serien Baren og turnerer fremdeles med bandet, uten øvrige originalmedlemmer. Bobby spiller trommer i Wig Wam under navnet «Sporty», og Peo Thyrén turnerer med sitt gamle band Noice.


== Medlemmer ==
Dag Finn – vokalist (1988–1990, 2002-)
Bobby Andersen – trommer (1988–1992)
Hasse Lind – keyboard, gitar (1988–1990)
Peo Thyrén – bass (1988–1992)
John Sandh – gitar (1988–1989)
Martin Stenmarck - vokalist (1992)
Johan Norberg - gitar (1992)


== Diskografi ==
R.O.C.K. (1988)
Dancing in Fire - The Remix Album (1989)
Let's Party (1990)
Fiiire! The Best of Sha-Boom (2002)
The Race Is On (2005)


== Eksterne lenker ==
(en) Sha-Boom på Discogs 
(en) Sha-Boom på MusicBrainz 
(en) Sha-Boom på Spotify
Sons of Liberty

Sons of Liberty var en politisk gruppe bestående av amerikanske patrioter som oppsto i de nordamerikanske britiske koloniene i kjølvannet av Den amerikanske uavhengighetskrigen på 1770-tallet. 
Sons of Liberty ble designet for å oppfordre til endring når det gjaldt den britiske regjeringens behandling av deres kolonier i årene etter slutten på den franske og indianske krig som tok slutt i 1763. Disse patriotene angrep britisk administrasjon som symboliserte den britiske autoritet og makt på amerikansk jord. Slike angrep kunne finne sted både gjennom ord og gjerninger. 
Grupper som identifiserte seg selv som Sons of Liberty eksisterte i nesten hver eneste britiske koloni. Organisasjonen spredte seg til nye områder måned etter måned og spredte seg til stadig flere forskjellige kolonier. Til gjengjeld gjorde de britiske myndigheter flere forsøk på å hindre spredning av Sons of Liberty ved å henvise til dem som «Sons of Violence" eller "Sønner av vold." 
Sons of Liberty bestod i stor grad av medlemmer fra den amerikanske middelklassen, f. eks. håndverkere, handelsfolk, provinsielle tjenestemenn, osv. Selv om de var imot flere av handlingene fra den britiske regjeringen, vil de likevel hevdes å være lojale mot den britiske tronen. Deres første mål var i første omgang å sikre deres egne rettigheter som engelskmenn.
Gruppen var kraftig inspirert av franskmannen Pasquale Paoli og hans kamp mot overmakten, og  for uavhengighet på Korsika. Flere høytstående og prominente medlemmer av Sons of Liberty ble også kalt Founding Fathers of the United States (USAs landsfedre).
R.O.C.K.

R.O.C.K. er et musikkalbum utgitt med Sha-Boom i 1988. Dette er bandets debutalbum.


== Sporliste ==
«R.O.C.K.» (Ole Evenrud)
«Don't Steal My Heart Away» (Dag Ingebrigtsen/Torstein Flakne)
«Only Love» (Peo Thyrén/Alexander Bard)
«Dangerous» (Peo Thyrén/Alexander Bard)
«Too Hard Too Say Goodbye» (Hasse Lind/John Sandh)
«Night After Night» (Peo Thyrén/John Sandh/Alexander Bard)
«Dancing in Fire» (Peo Thyrén/Andy Scott)
«Wheels of Rock'n'roll» (Dag Ingebrigtsen/Torstein Flakne)
«1992» (Peo Thyrén/Kee Marcello/Alexander Bard)
«Fox On the Run» (Andy Scott/Brian Connolly/Mick Tucker/Steve Priest)


== Medvirkende ==


=== Sha-Boom ===
DagFinn - vokal, kor
Hasse Lind - vokal på Too Hard Too Say Goodbye, keyboard, gitar, programmering
John Sandh - gitarer, kor
Peo Thyrén - bass, kor
Bobby Andersen - trommer, perkusjon


=== Øvrige ===
Lars McLachlan - keyboard/programmering på Don't Steal My Heart Away
Andy Scott - bakgrunnvokal, gitarsolo på Fox On the Run, produsent
Nalle Påhlsson - bakgrunnvokal
Sanji Tandan - executive-produsent
Ronny Lahti - tekniker
Leif Allansson - tekniker
Peter Dahl - mastering
Sofia Eklöf - fotograf
Madeleine Gröndahl - coverdesign
Mattias Wachtmeister - koordinator


== Eksterne lenker ==
(en) R.O.C.K. på Discogs 
(en) R.O.C.K. på MusicBrainz
Macrina den yngre

Macrina den yngre (født ca 327 i Caesarea i Kappadokia, død 19. juli 379 utenfor Amaseia) er en helgen i flere kristne kirkesamfunn. Macrina kom fra en familie med helgener. Hennes farmor, Macrina den eldre, far, Basilios den eldre, mor, Emmelia,  lillebrødrene Peter av Sebasteia og Gregor av Nyssa og ikke minst storebroren Basilios den store regnes som hellige. I tillegg regnes søsteren hennes, Theosebia, som salig av Den ortodokse kirke.
Macrina ble født inn i en velstående familie og ble oppdratt av sin mor. Det fromme oppvekstmiljøet kommer blant annet til uttrykk i at moren lærte Macrina å lese ved å bruke Bibelen som tekstbok. Da Marcina var tolv år gammel ble hun forlovet med en advokat. Forloveden døde imidlertid brått, og etter dette avviste hun konsekvent andre menn og dedikerte seg til Gud. 
Hun var med på å oppdra sine yngre brødre, og Gregor av Nyssa, som har skrevet om hennes liv, forteller at det også var hun som fikk Basilios den store til å gå i kloster etter at han kom hjem fra universitetet i Athen. En annen bror, Naukratios, ble eneboer, men døde ung. Dette ble et hardt slag for både Macrina og moren. Macrina skal da ha overtalt moren til «å forsake verden» og sammen dro de til Amaseia hvor de slo seg ned. Før de dro hadde Emmelia frigjort alle familiens slaver, og mange av de kvinnelige slavene slo følge med Emmelia og Macrina, og sammen grunnla de et kloster.
Emmelia døde i 372, og da overtok Macrina som abbedisse i klosteret. Hun solgte da alt de hadde av verdier og gav pengene til de fattige. Hun skal også ha gjort mange undergjerninger, som å helbrede sykdommer på andre og seg selv og alltid skaffe nok mat under en hungersnød.
I 379 døde Basilios den store, som også var i et kloster i nærheten, og ni måneder senere ble også Macrina syk. Deres felles bror Gregor av Nyssa kom da på besøk til Macrina fra en synode i Antiokia. Dette var hans første møte med søsteren på åtte år, og han fant henne svært syk. Tross sykdommen hadde de en samtale om livet etter døden som Gregor skrev ned under tittelen Ta Makrinia eller De Anima et Resurrectione (Om sjelen og oppstandelsen).
Hun døde tidlig en morgen i desember 379. Hun skal ha vært lykkelig da hun døde, og hennes siste ord skal ha vært en bønn.

Du har fridd oss fra frykten for døden. Du har gjort slutten på dette livet begynnelsen på det sanne liv (...) En dag vil du ta tilbake det du har gitt, forvandle med nåde og udødelighet våre dødelige og uskjønne rester (...) Måtte min sjel bli mottatt i dine hender, uplettet og ubesudlet, som et offer til deg.
   
Marcina ble gravlagt i en stor seremoni i klosterkirken for De førti martyrer av Sebasteia i dagens Sivas i tyrkisk Anatolia, i samme gravhvelv som moren og besteforeldrene sine. 


== Litteratur på norsk ==
Broren Gregor (335-394) skrev hennes vita Vita Macrinae Junioris (Den hellige Makarinas liv), som er den første hagiografi over en kvinne.  Den er utgitt på norsk i antologien Østkirken, 2002.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(engelsk) Den hellige Makrinas liv av Gregor av Nyssa.
(engelsk) Om sjelen og oppstandelsen av Gregor av Nyssa.
Dancing in Fire – The Remix Album

Dancing in Fire – The Remix Album er et musikkalbum utgitt med Sha-Boom i 1989.


== Sporliste ==
«Dancing in Fire» (Andy Scott/Peo Thyrén)
«R.O.C.K.» (Ole Evenrud)
«Fox on the Run» (Andy Scott/Brian Connolly/Mick Tucker/Steve Priest)
«Night After Night» (Peo Thyrén/John Sandh/Alexander Bard)
«Don't Steal My Heart Away» (Dag Ingebrigtsen/Torstein Flakne)
«Dangerous» (Peo Thyrén/Alexander Bard)


== Medvirkende ==


=== Sha-Boom ===
DagFinn - vokal, kor
Hasse Lind - keyboard, kor
John Sandh - gitarer, kor
Peo Thyrén - bass, kor
Bobby Andersen - trommer, perkusjon


=== Øvrige ===
Lars McLachlan - keyboard/programmering på Don't Steal My Heart Away
Andy Scott - bakgrunnvokal, gitarsolo på Fox On the Run, produsent
Anders Hansson - remix
Emil Hellman - remix
Sanji Tandan - executive-produsent
Ronny Lahti - tekniker
Sofia Eklöf - fotograf
Madeleine Gröndahl - coverdesign
Mattias Wachtmeister - koordinator


== Eksterne lenker ==
(en) Dancing in Fire – The Remix Album på Discogs
Let’s Party

Let's Party ble Sha-Boom sitt siste studioalbum, utgitt i 1990.


== Sporliste ==
«Let's Party» (Per Gessle)
«The Wild Ones» (Bård Torstensen/Dagfinn Strøm/Ole Evenrud)
«Desperado» (Ole Evenrud/Trond Holter)
«I Don't Wanna Say Goodnight» (Clif Magness/Jay Graydon/Russ Ballard)
«Get Wild» (Hans Lindquist/Peo Thyrén)
«X-Ray Specs» (Ole Evenrud)
«Don't Stop» (Ole Evenrud/Trond Holter)
«Lost in a Feeling» (Andy Scott/Hans Lindquist/Peo Thyrén)
«Wish I Had a Gun» (Ole Evenrud/Øystein Andersen)
«Werewolf» (Ole Evenrud/Trond Holter)
«Stay» (Hans Lindquist)
«Rock This City» (Hans Lindquist/John Sandh/Peo Thyrén)


== Medvirkende ==


=== Sha-Boom ===
DagFinn - vokal, kor
Hasse Lind - keyboard, gitar, programmering, kor
Peo Thyrén - bass, kor
Bobby Andersen - trommer, perkusjon, kor


=== Øvrige ===
Andy Scott - bakgrunnvokal, produsent
Annelie Berg - bakgrunnvokal
Lisa Nilsson - bakgrunnvokal
Nalle Påhlsson - bakgrunnvokal
Ole Evenrud - bakgrunnvokal
Thomas Vikström - bakgrunnvokal
Tommy Nilsson - bakgrunnvokal
Ronny Lahti - tekniker
Sofia Eriksson - fotograf
Ulf Waldekrantz - koordinator


== Eksterne lenker ==
(en) Let's Party på Discogs
Helvig av Slesvig

Helvig av Slesvig (død ca. 1374), dansk dronning og mor til senere dronning Margrete I.
Helvig var datter av hertug Erik II av Slesvig og Adelheid av Holstein, og søster til Valdemar III av Danmark.  I 1340 ble hun gift med Valdemar Atterdag.Valdemar Atterdag og Helvig fikk følgende barn:

Christoffer, født 1341, død 11. juni 1363
Margrethe født 1345, død 1350, forlovet med Henrik av Mecklenburg
Ingeborg født 1347. Død cirka 1370. Hun giftet seg med Henrik av Mecklenburg og fikk en sønn Albrekt.
Katrine, født 1349, død som barn.
Valdemar, født 1350, død som barn
Margrete, født 1353Kildene vedrørende Helvig er tause i en lang periode etter at Margrete ble født. Det siste som er funnet om Helvig er at hun døde som legsøster i Esrum kloster i  1374.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eldbjørg Haug (2000). Margrete - den siste dronning i Sverreætten. Oslo: J.W. Cappelens Forlag A.S. ISBN 82-02-17642-5. 
Steffen Heiberg (2004). Danske dronninger i tusind år (dansk). København: Gyldendal. s. 33–34. ISBN 87-02029-46-4. 


== Eksterne lenker ==
Helvig i DBL
Helvigs Hoveddug i Næstved
Henrik Helliesen

Henrik Helliesen er navnet til flere personer:

Henrik Helliesen (eller Henrich Helliesen) (født 29. september 1790 i Stavanger, død 10. mai 1861 i Fredrikshald), norsk toller og stortingsrepresentant.
Henrik Laurentius Helliesen (født 1824 i Bodø, død 1900), norsk embetsmann, stortingsrepresentant og statsråd.
Christian Andreasen

For den norsk-samiske avismannen og stortingsmannen, se Christian Andreassen.Christian Fribjart Andreasen (født 1959) er en færøysk høyesterettsadvokat, idrettsleder og politiker. Han har vært medlem av det færøyske Lagtinget siden 2019. Han representerer Fólkaflokkurin.
Andreasen er formann i både Lagtingets justiskomité og Lagtingets kontrollkomité. Da partiet gikk i regjering etter lagtingsvalget i 2019, ble Andreasen valgt til formann i partiets lagtingsgruppe. I mars 2022 overtok han som partiformann, men trakk seg etter folketingsvalget i november samme år, da han ikke mente å ha fått støtte for nødvendige endringer i partiet. Han frabad seg også renominasjon til Lagtinget.Christian Andreasen har vært president/styreformann i Fótbóltssamband Føroya siden 2010 og tillitsmann i både UEFA og FIFA. Han spilte selv som målvakt for B68 Toftir i sin ungdom.Han har studentereksamen fra Føroya Studentaskúli i Tórshavn, juridisk embedseksamen fra Københavns Universitet og møterett for det danske rikets Højesteret. Han er advokat og partner i det som opprinnelig var Leif Waagsteins advokatfirma i Tórshavn. Christian Andreasen har vært styreformann for Atlantic Airways, entreprenørfirmaet J&K Petersen og Tórshavns største kjøpesenter, SMS.
Han er sønn av John Svenning Andreasen og hustru Hallgerð Olsen.


== Referanser ==