jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rolling Stones liste over 100 største gitarister gjennom tidene

Rolling Stones liste over 100 største gitarister gjennom tidene ble publisert av tidsskriftet Rolling Stone  23. november. 2011. Utgangspunktet var en tilsvarende liste Rolling Stones musikkredaktør David Fricke satte sammen og fikk publisert i 2003. 


== Liste fra 2011 ==
Lista er satt sammen av et panel bestående av 56 musikere og veteraner fra musikkindustrien. På de ti øverste plassene er:
Jimi Hendrix (solo med ledsagerband)
Eric Clapton (The Yardbirds, Cream, solo)
Jimmy Page (The Yardbirds, Led Zeppelin)
Keith Richards (The Rolling Stones)
Jeff Beck (The Yardbirds, solo)
B.B. King (solo)
Chuck Berry (solo)
Eddie Van Halen (Van Halen)
Duane Allman (The Allman Brothers Band, solo)
Pete Townshend (The Who, solo)


== Liste fra 2003 ==
De ti øverste på David Frickes liste:
Jimi Hendrix
Duane Allman
B.B. King
Eric Clapton
Robert Johnson (solo)
Chuck Berry
Stevie Ray Vaughan (Double Trouble)
Ry Cooder (solo)
Jimmy Page
Keith Richards


== Referanser ==


== Kilder ==
«100 Greatest Guitarists», Rolling Stone 18. desember 2015
«100 Greatest Guitarists: David Fricke's Picks» fra 2003. Rolling Stone 3. desember 2010
Færøyske frimerker 1975

Færøyske frimerker 1975. Det var første året som det ble utgitt færøyske frimerker. Det ble utgitt i alt fjorten frimerker fra Færøyene i 1975 og alle merkene ble utgitt 30. januar. De elleve første var gravert av Czesław Słania. 

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
Postur.fo Homepage
John Eliot Gardiner

John Eliot Gardiner (1943–) er en britisk dirigent og korleder.


== Liv og karriere ==
Gardiner begynte å samle erfaring ved dirigentpulten allerede som femtenåring. Som student ved Cambridge University ledet han Oxford and Cambridge Singers på en turne gjennom Midtøsten, før han dannet Monteverdi Choir i 1964 og Monteverdi Orchestra i 1968. I studietiden fikk han undervisning av Thurston Dart i London Nadia Boulanger i Paris. 
Operadebuten i London hadde han i 1969 med Tryllefløyten på English National Opera. Han opptrådte første gang på Royal Opera House Covent Garden i 1973, med Glucks Iphigénie en Tauride. Den første opptreden i USA hadde han i 1979 med Dallas Symphony Orchestra.
Gardiner har hatt sine største suksesser med oppføringer og innspillinger av tidligmusikk. English Baroque Soloists, som var bygd opp rundt medlemmer fra Monteverdi Orchestra, hadde sin debut ved Festival für Alte Musik i Innsbruck 1977 med en oppføring av Händels Acis and Galatea på tidsriktige instrumenter.
I 1990 dannet Gardiner enda et orkester, Orchestre Révolutionnaire et Romantique, som framfører klassisistisk og romantisk musikk på historiske instrumenter.


== Utmerkelser ==
2005 – Léonie Sonnings musikkpris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Eliot Gardiner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Eliot Gardiner på Internet Movie Database 
(en) John Eliot Gardiner hos The Movie Database 
(en) John Eliot Gardiner på Apple Music 
(en) John Eliot Gardiner på Discogs 
(en) John Eliot Gardiner på MusicBrainz 
(en) John Eliot Gardiner på Spotify 
(en) John Eliot Gardiner på Songkick 
(en) John Eliot Gardiner på Last.fm 
(en) John Eliot Gardiner på AllMusic 
(en) monteverdiproductions.co.uk Offisiell hjemmeside Arkivert 9. mai 2008 hos Wayback Machine.
(en) monteverdi.co.uk Monteverdikorets hjemmesode
(de) John Eliot Gardiner på KlassikAkzente
«Akershus Kravel»

«Akershus Kravel» eller «Aggershus Kravel» var et norskbygd skip som var kjøpt av den dansk-norske kongen i 1558 sammen med «Falken av Bergen». Meget lite er kjent om dette krigsskipet. De bevarte dokumentene om den dansk-norske flåten i 1500-tallet er ytterst sparsomme om norskbygde skip og skip kjøpt i Norge.
Kravellbyggingen var fremdeles nytt i Norge, og betegnelsen «kravel» var i ferd med å gå ut av mote som del av skipsnavn i midten av 1500-tallet. De fleste skip i den dansk-norske flåten med denne betegnelsen som del av deres navn var som regel lånt, leiet, beslaglagt eller kjøpt for kortvarige perioder av kronen. Det største skipet, «Henrich Rosenkrantz Kravel», hadde en besetning på 120 mann i 1535. Et annet skip, «Engelsk Kravel» som fikk en langvarig karriere siden 1535, var bestykket med 21 større og 12 mindre skyts.


== Litteratur ==
Henrik Christiansen, Orlogsflådens skibe gennem 500 år, BIND 1 2010 ISBN 978-87-89022-78-9
Najeeb-ur-Rehman Naz

Najeeb-ur-Rehman Naz (født 1. mai 1971) er en norsk imam. Han ble i 2017 den første feltimam i det norske Forsvaret.Naz har vært kontaktperson for World Islamic Mission. Han kom til Norge i 1985. Han har imamutdannelse fra Bhera Sharif i Pakistan og Jamia Al-Karam i England.  Han var styreleder i tre år før han ble imam, og regnes for å være en ungdommelig imam som utfordrer konservative krefter. Han har publisert flere artikler og spørsmål og svar innenfor hanafi-fiqh på moskeens nettsider.


== Referanser ==
Kairakkum

Kairakkum er Tadsjikistans største kunstige innsjø. Den ligger i Ferganadalen i provinsen Sughd øst for byene Kairakkum og Khujand.
Innsjøens areal er 513 km², volumet er 4,2 km³ og strandlinjen er 137 km lang. Største dybde er 25 m. Disse tallene kan variere noe ettersom det er en reguleringshøyde på 7 m. Innsjøen ligger 348 meter over havet. Nedbørfeltet til sjøen utgjør 130 000 km².Innsjøen ble dannet da elven Syr-Darja ble demmet opp i 1957.
Fisk i innsjøen er blant annet karpe, malle, brasme og gjedde. En malle på 120 kg ble fisket i 1992.


== Referanser ==
«Falken av Bergen»

«Falken af Bergen» var et mindre dansk-norsk orlogsskip som var kjøpt fra Bergen av kongen i 1558 sammen med «Akershus Kravel». Skipet deltok i den nordiske sjuårskrigen fram til det ble tvunget til å søke ly i nøytral havn på den pommerske kysten i 1565. «Falken af Bergen» ble sammen med fire andre skip internert av den pommerske hertugen. Hertugen skulle frigi fartøyene med artilleri etter krigens opphør. Skipet forsvant fra historien etter slaget ved Rügen i mai 1565, og man vet ikke eikkert hva som skjedde med skipet.
Skipet ble først nevnt i 1558, og var også omtalt som «Bergenskibet» i løpet av sin tjenestetid i den danske flåten. Formodentlig var skipet bygget i Bergen, og var et mellomstort orlogsskip med en besetning på mellom 74 og 78 mann og en bestykning på 15 skyts. Skipet deltok i de årlige flåteekspedisjonene til Norge, og var admiralskip for Erik Munk sommeren 1564 da han i triumf dro til København med 133 fanger som var tatt i Trondheim.
I 1565 var «Falken af Bergen» med i en dansk-lybsk eskadre på 9 skip som skulle blokkere Sverige fra den tyske østersjøkysten, men svenskene hadde dratt tidlig ut på havet med en stor armada på 48 skip. Kommandanten på Bornholm fikk rede på dette og varslet eskadresjefen, viseadmiral Peder Huitfeldt, som straks satte kurs sørover, bort fra svenskene som kom etter. Under forfølgelsen delte de allierte seg i to grupper. Den ene gruppen med fem skip nådde nøytral område i Greifswald mens den andre gruppen med fire skip ble innstengt av svenskene i en vik med øya Rügen. «Falken af Bergen» var i den første gruppen. Mens Huitfeldt måtte ødelegge de fire innestengte skipene, klarte de danske skipene «Jomfruen af Enckhuysen» og «Falken af Bergen» å komme seg i sikkerhet i Pommern sammen med tre lybske skip.
Etter forhandlinger mellom Danmark, Sverige og Pommern ble det besluttet at hertugen i Pommern skulle ta alle kanoner og skip i forvaring, mens Huitfeldt fikk lov til å marsjere med alle sine menn tilbake til Danmark. De fem skipene i Greifswald ble dermed beslaglagt for resten av krigen, og frigitt først etter at krigen var avsluttet i 1570. Hva som siden hendte med «Falken af Bergen» er ikke kjent.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jørgen H. Barfod, Den danske flådes historie 1533-1588: Christian 3.s flåde 1995 ISBN 87-00-24526-7
Henrik Christiansen, Orlogsflådens skibe gennem 500 år, Bind 1 2010 ISBN 978-87-89022-78-9
Paul Arne Østvær

Paul Arne Østvær (født 15. august 1973) er en norsk matematiker og professor ved universitetet i Oslo.
Østvær tok doktorgraden i 2000 med John Rognes som veileder. For dette arbeidet fikk han Hans Majestet Kongens gullmedalje. Han har vært professor siden 2007, og er medlem av forskergruppen for geometri og topologi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Paul Arne Østvær i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Paul Arne Østvær i BIBSYS
Hjemmeside
Hjemmeside ved UiO
Per Tomter

Per Tomter (født 16. juni 1939, død 2013) var en norsk matematiker og professor ved universitetet i Oslo.
Han tok doktorgraden ved Berkeley-universitetet i 1969 med Stephen Smale som veileder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Per Tomter i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Per Tomter i BIBSYS
Bjørn Jahren

Bjørn Jahren er en norsk matematiker og professor ved universitetet i Oslo.
Jahren tok doktorgraden ved Princeton-universitetet i 1975. Han er medlem av forskergruppen for geometri og topologi ved universitetet i Oslo.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Bjørn Jahren i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Bjørn Jahren i BIBSYS
Hjemmeside
Hjemmeside ved UiO
Hans Brodersen

Hans Brodersen er en norsk matematiker og professor ved universitetet i Oslo.
Brodersen ble cand. real. fra universitetet i Oslo i 1977 og tok doktorgraden ved Aarhus Universitet i 1983. Han var førsteamanuensis ved universitetet i Oslo fra 1986 til 1997 og har vært professor siden 1997. Han er med i forskergruppen for geometri og topologi.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Hans Brodersen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Hans Brodersen i BIBSYS
Hjemmeside
Hjemmeside ved UiO
Christian F. Skau

Christian Fredrik Skau (født 23. juni 1939 i Skien) er en norsk matematiker og professor emeritus ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).
Skau studerte fysikk ved Norges tekniske høgskole (NTH) fra 1959 til 1963, og ble cand. real. i matematikk ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1969. Han tok doktorgraden ved Universitetet i Pennsylvania i 1973 med en avhandling om «kommutative projeksjoner og abelske underalgebraer» (Commutative Projections and Abelian Subalgebras). Fra 1974 arbeidet han ved UiO, før han ble ansatt ved Universitetet i Trondheim (dagens NTNU) i 1977. Han ble professor i 1993, og ble emeritert i 2009. Skau har vært gjesteprofessor ved UCLA, Penn State, Universitetet i Washington og Berkeley-universitetet. I disse dager er Skau foreleser i faget Diskret Matematikk (TMA4140) ved NTNU.
Skau ble innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1996. Skau har sammen med professor Martin Raussen intervjuet alle Abelprisens vinnere i tilknytning prisutdelingen i Oslo siden den første ble utdelt i 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Christian F. Skau i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Christian F. Skau i BIBSYS
Heime igjen

Heime igjen er et musikkalbum med Olav Stedje og Ole Brums orkester, utgitt i 1977. Dette er samarbeidets eneste plate.


== Sporliste ==
«Heime igjen»
«Vi ska' rocke»
«Hi-hi»
«Minne om April»
«Det blæs ein kald vind»
«Sjå litt opp»
«Arbeidsløs»
«Kjære Mari»
«En liten vise»
«Siv»
«Snøkvite blomar»


== Eksterne lenker ==
(en) Heime igjen på Discogs
Nils Baas

Nils Andreas Baas (født 23. april 1946) er en norsk matematiker og professor ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).
Baas ble professor i 1977, og er medlem av gruppen for geometri og topologi ved institutt for matematiske fag.
Han ble medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1980.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Nils Baas i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Nils Baas i BIBSYS
Ansattside ved NTNU
Bjørn Dundas

Bjørn Ian Dundas (født 22. desember 1963) er en norsk matematiker og professor ved universitetet i Bergen.
Dundas ble dr. scient. ved universitetet i Oslo i 1993. Han er medlem av forskningsgruppen for topologi ved det matematisk-naturvitenskapelige fakultetet ved universitetet i Bergen. Han har tidligere arbeidet ved NTNU.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Bjørn Dundas i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Bjørn Dundas i BIBSYS
Hjemmeside
Per Holm

Per Holm (født 25. oktober 1934 i Oslo, død 26. februar 2013 samme sted) var en norsk matematiker og professor emeritus ved universitetet i Oslo. Han var formann i Norsk matematisk forening fra 1972 til 1974. Sammen med Jon Reed ga han ut en norsk lærebok i topologi (1986).


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Per Holm i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Per Holm i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Hjemmeside
Hjemmeside ved UiO
Det burmesiske kommunistpartiets opprør

Det burmesiske kommunistpartiets opprør var en mislykket revolusjonær krig ført av de to fraksjonene av Burmas kommunistparti mot den burmesiske regjeringen fra da landet ble uavhengig i 1948, til opprøret effektivt var slått ned i 1963 etter massive arrestasjoner av Ne Win, som nettopp var kommet til makta gjennom et militærkupp i 1962. Partiet fortsatte konflikten gjennom en terrorkampanje som strakte seg helt til 1989, da de fleste lederne hadde dratt i eksil til Kina.


== Revolusjonen ==
Innen åtte måneder etter Burmas uavhengighet, brøt det ut borgerkrig i landet. Kommunistpartiet valgte å følge opp med å etablere seg på landsbygda og å samarbeide med andre venstreorienterte grupperinger inne i byene. I 1956 allierte flere partier seg med den målsetning å få kontroll over landet gjennom et demokratisk valg, hvor de vant 35 prosent av stemmene, men bare noen få seter i regjeringen.I 1955 var den kommunistiske revolusjonen betydelig svekket, og partiet forsøkte å føre frem noe de kalte «fred og enhet». Frykten for utstrakt borgerkrig hadde ført til at det var i alle de venstreorienterte gruppenes interesse å få en slutt på kampene, og de konservative gruppene i Rangoon støttet også initiativet. Imidlertid mislyktes det hele, og konflikten vedvarte.
Det burmesiske militæret førte psykologisk krigføring mot kommunistene hvor de anklaget dem for å være fiender av buddhismen, noe partiet svarte på med en omfattende propagandakampanje. Imidlertid hadde dette lite å si, da den burmesiske hæren (Tatmadaw) begynte å få overtaket etter militære offensiver i 1958 og 1960.
I 1962 tok Ne Win over landet gjennom et militærkupp. Han gikk inn for å avslutte krigen, og forsøkte å fremforhandle en avtale med kommunistene. Denne slo imidlertid feil etter at over 900 studentdemonstranter ble arrestert under en omfattende demonstrasjon i Rangoon hvor over 200 000 mennesker deltok, noe som rippet opp konflikten.
En vellykket burmesisk offensiv i 1979–1980 presset kommunistene inn i et stadig mindre område, og Tatmadaw gjenerobret fjellområdene i nærheten av Panghsang. Etter store tap på begge sider resulterte imidlertid slagene i en stillstand.
8888-opprøret, et opprør som kommunistpartiet var med på å starte og utføre, mislyktes og førte til at den burmesiske regjeringen konsoliderte sin kontroll over landet. Innen 1989 hadde de fleste av kommunistpartiets ledere flyktet til Kina.


== Referanser ==
Peter Schreier

Peter Schreier (1935–2019) var en tysk tenorsanger og dirigent.


== Liv og virke ==
Schreier vokste opp i Gauernitz, Landkreis Meißen. I 1945 ble han medlem av Dresdner Kreuzchor hvor lederen Rudolf Mauersberger oppdaget talentet hans og skrev et soloparti i sin Dresdner Requiem for ham. Opptak fra denne tiden dokumenterer hvorfor han vakte oppsikt allerede i guttealder. 
Etter stemmeskiftet sang Schreier tenor og ble tidlig verdenskjent som evangelist i Johann Sebastian Bachs oratorier. Han sang enkelte operaroller i Fidelio, Bortførelsen fra Serailet, Tryllefløyten, Das Rheingold, Hans Pfitzners Palestrina, stort sett ved Staatsoper Unter den Linden i Berlin. Han hadde et bredt repertoar og ved siden av lieder, oratorier og operaer sang han også operetter.
Schreier ble regnet som den ledende musikeren i DDR og opparbeidet seg et internasjonalt ry. Albumet Peter Schreier singt Weihnachtslieder var med rundt 1.4 millioner solgte eksemplarer med god margin den musikkutgivelsen som solgte best i hele DDRs historie.
Peter Schreier sang sin avskjedskonsert som lyrisk tenor  22. desember 2005 i Praha.
Fra 1981 ledet han mesterklasser i sang. Som dirigent arbeidet han blant annet med Berlinfilharmonien, Hamburger Symphoniker, Dresdner Staatskapelle,Wiener Symphoniker, Mozarteumorchester Salzburg, Gürzenich-Orchester, Philharmoniker Hamburg og Los Angeles Philharmonic.
Schreier bodde i Dresden-Loschwitz, var gift og har to sønner.


== Utmerkelser ==
1986 Æresmedlem i Gesellschaft der Musikfreunde i Wien
1988 Ernst von Siemens' musikkpris; Léonie Sonnings musikkpris
1994 Georg-Philipp-Telemann-Preis der Landeshauptstadt Magdeburg
2000 Preis der Europäischen Kirchenmusik
2011 Leipzigs internasjonale Mendelssohn-pris (kategorien musikk)


== Filmdokumentarer ==
Peter Schreier –  Ein Film von Wolf-Eberhard von Lewinski. 60 Min., Produksjon SR, første program send 30. april 1978.
Peter Schreier singt – sanger av J.S.Bach, Mozart, Beethoven, Schubert og Brahms. Opptak av en lieder-aften i SR's Sendesaal 20. november 1977. Ved klaveret Norman Shetler, Regi Peter Rocholl


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter Schreier: Aus meiner Sicht. Gedanken und Erinnerungen, Ostberlin 1983, 207 Seiten
Jürgen Helfricht: Peter Schreier – Melodien eines Lebens. Verlag der Kunst Dresden, Husum 2008, ISBN 978-3-86530-109-3


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Peter Schreier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Schreier på Internet Movie Database 
(en) Peter Schreier på Discogs 
(en) Peter Schreier på MusicBrainz 
(en) Peter Schreier på Spotify 
(en) Peter Schreier på AllMusic 
(de) Verk av og om Peter Schreier i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Biografi, fotos
(de) Biografi
(de) Dokumentarfilm om Peter Schreier Arkivert 18. desember 2019 hos Wayback Machine.
Nikolaus Harnoncourt

Nikolaus Harnoncourt (1929–2016) var en østerriksk dirigent, cellist, musikkskribent og pionér innen historisk oppføringspraksis.


== Liv og virke ==
Harnoncourt vokste opp i Graz i Steiermark og tok musikkutdannelsen i Wien. I perioden 1952-69 var han ansatt som cellist ved Wiener Symphoniker. Samtidig dannet han ensemblet Concentus Musicus Wien sammen med kona Alice Hoffelner, som var fiolinist. Formålet med ensemblet var å framføre musikk fra middelalder, renessanse og barokk så tidsriktig som mulig ved å anvende originalinstrumenter.
I 1971 startet Harnoncourt og Gustav Leonhardt et prosjekt med å spille inn alle Johann Sebastian Bachs kantater. Prosjektet ble avsluttet i 1990.
Harnoncourt oppførte musikkverk med en rekke ulike orkestre som bruker moderne instrumenter, men hadde fortsatt øye for autentiske instrumenter. I årene 1972-92 underviste Harnoncourt i direksjon og kunnskap om historiske instrumenter ved Mozarteum i Salzburg. Harnoncourt var medlem av den svenske Kungliga Musikaliska Akademien.


== Utmerkelser ==
1992: Æresmedlem av Gesellschaft der Musikfreunde i Wien
1993: Léonie Sonnings musikpris
1994: Polar Music Prize
1997: Byen Zwickaus Robert-Schumann-Preis
2001: Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste
2001: Grammy Award
2002: Ernst von Siemens' musikkpris
2004: Georg-Philipp-Telemann-Preis der Landeshauptstadt Magdeburg
2005: Kyotoprisen


== Referanser ==


== Kilder ==
Georg Demcisin, Christian Fastl, Ingeborg Harer: «Harnoncourt, Familie» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.


== Litteratur ==
Ingrid Bigler-Marschall: «Nikolaus Harnoncourt» i Andreas Kotte (red.): Theaterlexikon der Schweiz. Bind 2, Chronos, Zürich 2005, ISBN 3-0340-0715-9, S. 796 f.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nikolaus Harnoncourt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nikolaus Harnoncourt på Internet Movie Database 
(sv) Nikolaus Harnoncourt i Svensk Filmdatabas 
(en) Nikolaus Harnoncourt på AllMovie 
(en) Nikolaus Harnoncourt hos The Movie Database 
(en) Nikolaus Harnoncourt på Apple Music 
(en) Nikolaus Harnoncourt på Discogs 
(en) Nikolaus Harnoncourt på MusicBrainz 
(en) Nikolaus Harnoncourt på Spotify 
(en) Nikolaus Harnoncourt på Last.fm 
(en) Nikolaus Harnoncourt på AllMusic 
(en) Nikolaus Harnoncourt hos The Peerage 
(en)A short biography Arkivert 7. april 2016 hos Wayback Machine. på Harnoncourts offisielle webside
(en)Norman Lebrecht: Intervju med Harnoncourt Arkivert 5. september 2015 hos Wayback Machine., culturekiosque.com
(en)James R. Oestreich: «Nikolaus Harnoncourt, Conductor and Early-Music Specialist, Dies at 86», The New York Times, 6. mars 2016
Lars Ulrik Mortensen

Lars Ulrik Mortensen (1955–) er en dansk cembalist og dirigent.


== Liv og karriere ==
Mortensen studerte hos Karen Englund (cembalo) og Jesper Bøje Christensen (generalbass), ved det Kongelige danske musikkakademi i København, og fortsatte studiene hos cembalisten Trevor Pinnock i London. Fra 1988 til 1990 var Mortensen cembalist i ensemblet London Baroque, fra 1990 til 1993 spilte han i Collegium Musicum 90 under Simon Standage. Han samarbeidet ofte med musikere som John Holloway, Jaap ter Linden og Emma Kirkby. Opptakene som han medvirket på ble tildelt priser som Diapason d'Or, Grammy Award og Cannes Classical Award.
Fra slutten av 1990-årene har Mortensen i økende grad opptrådt som dirigent, og har fra 1999 vært kunstnerisk leder ved Concerto Copenhagen og siden 2004 gjestedirigent i EUs barokkorkester for ungdomsmusikere (EUBO), der han tidligere var cembalolærer.
Mortensen har undervist ved flere musikkhøyskoler i Danmark og var fra 1996 til 1999 professor i cembalo og historisk oppføringspraksis ved Hochschule für Musik und Theater München før han besluttet seg for en løpebane som utøvende musiker. Mortensen gir en mengde mesterklasser og sitter ofte i juryen under internasjonale musikkonkurranser.


== Utmerkelser ==
2007: Léonie Sonnings musikkpris


== Innspillinger ==
Listen nedenfor er arrangert alfabetisk etter komponist og musikksjanger.

Dietrich Buxtehude (kammermusikk)"Buxtehude – Seven Sonatas, Op.1" (1994, Dacapo)
"Buxtehude – Seven Trio Sonatas, Op.2" (1994, Dacapo)
"Buxtehude – Six Sonatas" (1994, Dacapo)Dietrich Buxtehude (Soloverk for cembalo)"Dietrich Buxtehude – Harpsichord Music, Vol. 1" (1998, Dacapo)
"Dietrich Buxtehude – Harpsichord Music, Vol. 2" (1998, Dacapo)
"Dietrich Buxtehude – Harpsichord Music, Vol. 3" (1998, Dacapo)Dietrich Buxtehude (vokalmusikk)"Dietrich Buxtehude – Vocal Music, Vol.1" (1996, Dacapo)Georg Philipp Telemann (Fløytesonater med akkompagnement)"Telemann: 6 Recorder Sonatas" (Kontrapunkt)Johann Adolph Scheibe, Martin Ræhs (Fløytesonater med akkompagnement)"Flute Sonatas" (2002, Dacapo)Johann Jacob Froberger (Soloverk for cembalo)"Johann Jacob Froberger – Harpsichord Music" (1990, Kontrapunkt)Johann Sebastian Bach (Soloverk for cembalo)"Bach: 8 suites in French style, BWV 812-819" (2005, Kontrapunkt)
"Bach: Clavierübung Zweiter Teil" (2005, Kontrapunkt)
"Bach: Goldberg Variations" (2005, Kontrapunkt)


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Ulrik Mortensen på Discogs 
(en) Lars Ulrik Mortensen på MusicBrainz 
(en) Lars Ulrik Mortensen på Songkick 
(en) Lars Ulrik Mortensen på AllMusic 
(en) Biografi på Bach-Cantatas.com


== Referanser ==