Alfred Gabriel Nathorst

Alfred Gabriel Nathorst (født 7. november 1850 på Väderbrunns landbruksskole utenfor Nyköping, død 20. januar 1921 i Stockholm) var en svensk polarforsker, botaniker og geolog, filosofie doktor 1874 i Lund, dosent i geologi og 1876 geolog ved Sveriges geologiska undersökning (SGU). 


== Vitenskapsmannen ==
Nathorst var sønn av agronomen Hjalmar Nathorst og hadde fra sin tidligste ungdom studert naturvitenskap; botanikken var hans første interesse, men siden ble geologien førstevalget. Kjernen i hans livsverk anses å være hans arbeide innen paleobotanikkens område. Nathorsts mer rene geologiske arbeider omfattet til å begynne med Skånes geologi: først dets kambriske og senere dets steinkullsførende formasjoner, samt Skånes tektonikk.
Senere viet han sitt geologiske arbeid til polartraktene og sammanfattet sine undersøkelser overfor geologkongressen i Stockholm 1910 (Beiträge zur Geologie der Bären-Insel, Spitzbergen und des König-Karl-Landes). Han fikk stor betydning for spredningen av geologiske kunnskaper i Sverige gjennom utgivelsen av Jordens historia (to bind, 1888–94), som er en delvis bearbeidning av Melchior Neumayrs Erdgeschichte, samt Sveriges geologi (1894). 
Som botaniker behandlet Nathorst den arktiske floraen, men enda mer omfattende var arbeidet innenfor paleobotanikken. Allerede som ung student i 1870 fant han i senglasiale leirelag i Skåne rester av vekster som ikke lengre fantes i disse trakter, men som forekom enten i fjelltrakter eller i de arktiske områdene – for eksempel reinrose, polarvier og dvergbjørk. Senere påviste han forekomsten av en likens flora på flere steder innenfor området for den nordeuropeiske innlandsisens  utbredelse i istiden. 


== Polarforskeren ==
Nathorst ledet flere ekspedisjoner til Nordishavet. Sin første polarferd gjorde han til Svalbard med ingeniør Hjalmar Wilander. I 1882 besøkte han Svalbard igjen, denne gang i selskap med Gerard De Geer. I 1883 deltok han i Adolf Erik Nordenskiölds Grønlandsekspedisjon med «Sofia» som nestkommanderende og ledet seilingen fra Waigattet til Kapp York. Ekspedisjonen i 1898 med fartøyet «Antarctic» gikk til Bjørnøya, Svalbard og Kong Karls Land. I 1899 gjennomførtes en ekspedisjon til Grønland med hensikt å finne Andreés ekspedisjon fra 1897. Andreé og hans mannskap ble imidlertid ikke funnet, og ekspedisjonens viktigste bidrag ble kartlegging av områdene rundt Grønland. Nathorsts polarforskning ga ham rikt materiale av polartraktenes fossile flora og han fortsatte Oswald Heers arbeide. Også andre vitenskapsgrener dro nytte av de ulike innsamlingsarbeidene. Disse to ekspedisjonene beskrives i bøkene Två somrar i Norra Ishavet.


== Naturhistoriska riksmuseet ==
Nathorst ble utnevnt til professor i 1884 og intendant for avdelingen for paleobotanikk ved Naturhistoriska riksmuseet. 
Nathorst var mest fremstående som paleobotaniker. Takket være sine forbindelser med paleobotanikere over hele verden, skaffet han Naturhistoriska riksmuseet et rikt sammenligningsmateriale fra andre land. Materialet Nathorst samlet på sine ekspedisjoner er grunnlaget for museets nåværende paleobotaniske samlinger.


== Utmerkelser ==
Nathorst var medlem av Fysiografiska sällskapet i Lund (1878), Vetenskapsakademien (1885), æresmedlem ved Södermanlands-Nerikes nation, Vetenskapssocieteten i Uppsala (1907) og Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg (1909) samt var medlem og æresmedlem av omkring 30 utenlandske vitenskapsforeninger. Han var æresdoktor ved universitetene i Greifswald, Cambridge, Kristiania og St. Andrews.Nathorst Land er området mellom Van Mijen- og Van Keulenfjordene på Spitsbergen. Nathorst ble tildelt Lyellmedaljen i 1904.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
A. G. Nathorst, forfatterpresentasjon i Prosjekt Runeberg
A. G. Nathorst hos Projekt Gutenberg