jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Henry Cavill

Henry William Dalgliesh Cavill (født 5. mai 1983 i Saint Saviour på Jersey) er en britisk skuespiller.
Cavill spilte rollen som Supermann i Man of Steel (2013), samt senere filmer basert på DC-universet. Cavill har siden 2019 spilt rollen som Geralt of Rivia i The Witcher. Han portretterte også Charles Brandon i TV-serien The Tudors i fire sesonger. Han har i tillegg spilt i filmer som Greven av Monte Cristo (2002), Stardust (2007) og Immortals (2011).


== Utvalgt filmografi ==
2020 – Enola Holmes .... Sherlock Holmes
2018 – Night Hunter .... Lt. Walter Marshall
2018 – Mission: Impossible - Fallout .... August Walker / John Lark
2017 – Sand Castle .... Cpt. Syverson
2017 – Justice League .... Clark Kent / Superman
2016 – Batman v Superman: Dawn of Justice .... Clark Kent / Superman
2015 – The Man from U.N.C.L.E. .... Napoleon Solo
2013 – Man of Steel .... Clark Kent / Superman
2012 – The Cold Light of Day .... Will Shaw
2011 – Immortals .... Theseus
2009 – Whatever Works .... Randy
2009 – Town Creek .... Evan Marshall
2007 – Stardust .... Humphrey
2007 – Red Riding Hood .... The Hunter
2006 – Tristan & Isolde .... Melot
2005 – Hellraiser: Hellworld .... Mike
2003 – I Capture the Castle .... Stephen Colley
2002 – Greven av Monte Cristo .... Albert Mondego
2001 – Laguna .... Thomas Aprea


=== Fjernsyn ===
2019–2021 – The Witcher .... Geralt of Rivia
2007–2010 – The Tudors .... Charles Brandon (38 episoder)
2003 – Mord og mysterier .... Simon Mayfield (1 episode)
2002 – Goodbye, Mr. Chips .... Soldier Colley (TV-film)
2002 – The Inspector Lynley Mysteries .... Chas Quilter (1 episode)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henry Cavill på Internet Movie Database 
(sv) Henry Cavill i Svensk Filmdatabas 
(da) Henry Cavill på Filmdatabasen 
(da) Henry Cavill på Scope 
(fr) Henry Cavill på Allociné 
(en) Henry Cavill på AllMovie 
(en) Henry Cavill hos Turner Classic Movies 
(en) Henry Cavill hos Rotten Tomatoes 
(en) Henry Cavill hos TV Guide 
(en) Henry Cavill hos The Movie Database
Capirote

Capirote er en spiss, kjegleformet hatt av papp som bæres som katolsk ordenshette i spektakulære opptog under tradisjonelle påskemarkeringer, særlig i Spania. Hodeplagget ble opprinnelig brukt som skamstraff og tegn på bot (religiøs soning).Medlemmene i den amerikanske rasistbevegelsen Ku Klux Klan (KKK) kan opptre i liknende, hvite antrekk med spisse hetter og øyehull. Denne drakten ble utviklet omkring 1920 uavhengig av den katolske tradisjonen.


== Historikk og bruk ==
Capiroter skal først ha blitt tatt i bruk av flagellanter i Spania. Flagellantene var en kristen bevegelse som oppstod på 1200- og 1300-tallet og bestod av folk som pisket seg selv, gjerne offentlig i opptog, som en botsgjerning, altså for å sone synd og dele Jesu lidelser og offer. 
Hodeplagget ble også brukt ved utførelsen av dødsstraff i Spania. Det var dessuten påbudt «dumrianhatt» for dem som kjetterdomstolen i den spanske inkvisisjonen dømte til offentlig ydmykelse og stigmatiserende skamstraff. 
Hatten brukes fortsatt av lavkirkelige brorskap, deriblant nazarenos og phariseos, flere steder i Spania, blant annet i byene Sevilla og Granada sør i landet. Medlemmene ifører seg hatten som del av en ordensdrakt og bærer den i tradisjonelle prosesjoner av sørgende skarer med religiøse symboler under den hellige uka før påske. Den høye kremmerhushatten har da ofte et kappeformet trekk som dekker hele hodet og halsen bortsett fra to utklipte hull til øynene som på et spøkelse med laken i populærkulturen. Mennene kler seg også i botskapper. Farger og snitt varierer mellom brorskapene. Mange går barbeint, har hansker, bærer lange stearinlys eller kors. Noen har også andre typer hetter enn spisse capiroter, for eksempel varianter som er lavere eller har en spiss som henger ned.

		


=== Ku Klux Klan-hetter ===

Også medlemmer i Ku Klux Klan kan uniformere seg i hvite kapper og spisse, koniske hatter med eller uten masker som skjuler ansiktet. Opprørerne i den første KKK-bevegelsen i 1860-årene kunne utstyre seg med ulike masker og utkledninger, men de velkjente hvite hettene med øyehull er direkte inspirert av filmkostymene i D. W. Griffiths En nasjons fødsel (The Birth of a Nation). I den rasistiske storfilmen fra 1915 ble klansmedlemmene framstilt som mystiske, hvite riddere i tydelige drakter med flagrende overkjortler, hjelmliknende hatter med spiss og ansiktsslør. Filmen gjenopplivet den gamle rasistorganisasjonen på 1900-tallet, som heretter tok i bruk hvite kjortler, sammen med spiss hette med hull, en drakt og et plagg som tilfeldigvis likner den gamle katolske ordensdrakten. Ironisk nok er capiroten et katolsk hodeplagg, mens Ku Klux Klan er en antikatolsk hvit makt-organisasjon.Capiroter med anonymiserende maske kan for øvrig også likne på finlandsluer og bøddelhetter.


== Se også ==
Dumrianhatt, offentlig «mobbelue» brukt som skamstraff i skoler i flere land
Sanbenito (sambenito), scapularium (skulderkappe) brukt som stigmatiserende skamplagg
Liturgiske klær, plagg som bæres i liturgiske seremonier i ulike kirkesamfunn
Ordensdrakt
Hennin, spiss damehatt i middelalderen


== Referanser ==
Myla

Myla (russisk: Мыла) er ei elv i republikken Komi i Russland. Den er ei høyre sideelv til Tsilma og er 186 kilometer lang, med et nedbørfelt på 2 700 km².Elva har utspring på Timanhøydene, nordvest i republikken Komi og nær grensa til Arkhangelsk oblast. Den renner først mot øst, men snur så nordover. Elveløpet er svært svingete og meanderende. Det ligger flere landsbyer langs elva. Myla munner ut i Tsilma fem kilometer nedstrøms landsbyen Myla. De største sideelvene er Verkhnjaja Valsa («Øvre Valsa») og Kamennaja Valsa («Steinete Valsa»), som begge kommer fra vest (venstre). 
Vannføringen i elva kommer for det meste fra snø. Den er islagt fra november til begynnelsen av mai.
Elva er farbar med kano. Det ble tidligere drevet tømmerfløting på elva.


== Referanser ==
Porrentruy

Porrentruy (tysk Pruntrut) er en sveitsisk kommune og hovedstaden i distriktet med samme navn i kantonen Jura.
Kommunen ligger på begge sider av elva Allaine i Ajoie ved foten av Jurafjellene i nord. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Porrentruy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Verena Becker

Verena Becker (født 31. juli 1952 i Berlin) er en forhenværende tysk terrorist og medlem av Rote Armee Fraktion, den såkalte Baader-Meinhof-gruppen. Hun er dømt for flere terrorattentater, blant annet et bombeanslag på en yacht-klubb i 1972, et væpnet angrep på to politimenn og medvirkning til drapet på landets riksadvokat Siegfried Buback i 1977. Den siste domfellelsen fant sted i juli 2012, altså 35 år efter selve drapet.


== Referanser ==
Thorvald Beyer

Thorvald von Krogh Beyer (født 11. august 1858 i Bergen, død 6. mai 1931 i Bergen) var en norsk bokhandler og forretningsmann. 
Beyer overtok F. Beyer bokhandel  i Bergen etter sin far Fredrik Stocfleth von Krogh Beyer (1827–1903). I 1890 startet han turistbyrå og etablerte filialer i flere byer i Norge. F. Beyers turistbyrå ble i 1916 slått sammen med Bennetts Reisebureau.Beyer var fra 1903 til 1913 visekonsul for USA.Beyer ble i 1889/90 dekorert med den prøyssiske Kroneordenen av keiser Vilhelm II av Tyskland for å ha lagt til rette for keiserens første reise i Norge. Beyer var også med på reisen som gikk over Folgefonna, Sogn og Nordfjord før ferden gikk til Trondheim og videre derfra til Nordland for å se hvalfangst. Reisen varte i fem uker og ble utgitt i bokform, først på tysk og så i norsk oversettelse.Av Thailand ble Beyer dekorert med 3. klasse av Den hvite elefants orden.Thorvald Beyer var gift med Magdalene Tiedemann (1866–1946) fra Hamburg.


== Referanser ==
Dinan

Dinan er en by og kommune i departementet Côtes-d'Armor i regionen Bretagne nordvest i Frankrike. Kommunen er sous-préfecture (underprefektur) i departementet og har om lag 11 000 innbyggere.
Byen er en av de flotteste byene i Frankrike med bymurer rundt, og er bygd i ei åsside ovenfor elva Rance.
Av attraksjoner i Dinan finnes Jacobins teater fra 1224, den rikt ornamenterte og gotiske kirka St. Malo, den romanske basilikaen St. Savoiour, hertuginne Anne sitt tårn og Château de Dinan.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Dinan

Referanse:INSEE


== Sport ==
Edvald Boasson Hagen vant den sjette (lengste) etappen av Tour de France 2011, Dinan–Lisieux, og Thor Hushovd kom på tredjeplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dinan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dinan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Wait ’til My Bobby Gets Home

«Wait ’til My Bobby Gets Home» er en amerikansk popsang, skrevet av Jeff Barry, Ellie Greenwich og Phil Spector.
Darlene Love spilte inn sangen. Den ble utgitt på singlen Philles 114 7. september 1963.


== Musikal ==
«Wait ’til My Bobby Gets Home» er med i musikalen Leader of the Pack.


== Svensk versjon ==
Den svenske tittelen er «Vänta tills jag kommer igen».


=== Innspilling ===
Nilla. Utgitt på EP-platen Polydor EPH 10820 i 1963.


== Listeplassering ==
Loves versjon lå som # 26 på Billboard Hot 100-listen.
Movistar

Movistar er en spansk mobiloperatør som eies av Telefónica. Selskapet opererer i Spania og mange latinamerikanske land. Det er den største mobiloperatøren i Spania med 22 millioner kunder og en markedsandel på nærmere 42 prosent.
Movistar-navnet har vært i bruk i Spania siden lanseringen av GSM i 1995. Varemerket ble globalt da Telefónica i 2005 kjøpte BellSouths mobilvirksomhet i Sør-Amerika.


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Movistar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
My Heart Has a Mind of Its Own

«My Heart Has a Mind of Its Own» er en amerikansk sang, skrevet av  Howard Greenfield og Jack Keller. Den ble en # 1-hit for Connie Francis i 1960.


== Hit i 1960 ==
Francis spilte inn «My Heart Has a Mind of Its Own» i studioet, Radio Recorders, in Hollywood CA under tre forskjellige sessioner 9., 25. og 31. juli 1960 med Jesse Kaye og Arnold Maxin som produsenter. Gus Levene var arrangør og dirigerte orkesteret. Musikerne innbefattet Art Kaplan på saksofon.
Flere opptak fra disse sessionene er fremdeles bevart. Den opprinnelige singlen MGM K 12923 brukte Take 49 (innspilt 31. juli 1960), men to uker inne i utgivelsesforløpet ble denne erstattet av Take 37 (innspilt 25. juli 1960), etter ønske fra Francis og sangens opphavspersoner. 
«My Heart Has a Mind of Its Own» ble Francis' andre sammenhengende A-side som toppet Billboard Hot 100-listen og nådde førsteplassen på listen fra 26. september og beholdt plassen følgende uke. Singlen markerte også Francis' siste tilstedeværelse på R&B-listen som # 11.
I Storbritannia lå «My Heart Has a Mind of Its Own» som # 3.
18. oktober 1960 spilte Francis inn en tyskspråklig versjon med tittelen «Mein Herz weiß genau, was es will», som var uutgitt til 1988.


== Nyinnspillinger ==
I motsetning til Francis' foregående # 1-hit «Everybody's Somebody's Fool» ble ikke «My Heart Has a Mind of Its Own» en C&W crossover hit for Francis selv, men sangen ble deretter spilt inn av flere høyt profilerte kvinnelige countrysanger. Det begynte med Connie Smith på hennes LP-album Downtown Country (1966). In 1971 ble Smiths versjon tatt med på en samleplate med tittelen My Heart Has a Mind of Its Own. 
Den mest suksessfulle countryversjonen var med Susan Raye i 1072. Den nådde Billboards Top 10 Country Singles-liste.
Debby Boone fikk en noe mindre suksessfull hit med sangen i 1979. Den lå som høyest på en 11.-plass.
«My Heart Has a Mind of Its Own» ble spilt inn Reba McEntire i begynnelsen av hennes karriere. Denne versjonen ble først utgitt på samlingen Oklahoma Girl (1994)
«My Heart Has a Mind of Its Own» var også én av flere popklassiske hits, som Sandy Posey gjorde coverversjoner av på CD-albumet, One Fine Day, som markerede Poseys tilbakevenden til hennes countrypolitanske røtter. Albumet inneholder også nyinnspillinger av Francis' «Who's Sorry Now?» og «My Happiness».
Eric Verdonk

Eric Franciscus Maria Verdonk (født 28. mai 1959 i Taihape av nederlandsk opphav, død 3. april 2020) var en roer fra New Zealand som vant bronsemedalje under OL i 1988. Han gjentok nesten dette under OL i 1992 da han kom på en tett fjerdeplass. Under Samveldelekene i 1986 i Edinburgh tok han også bronsemedaljen i et løp vunnet av rolegenden Steve Redgrave. Hans beste innsats i VM i roing var en tredjeplass.


== OL-medaljer ==
1988  Seoul -  Bronse i singelsculler, menn  New Zealand


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eric Verdonk – Olympics.com 
(en) Eric Verdonk – Olympic.org 
(en) Eric Verdonk – Olympedia 
(en) Eric Verdonk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eric Verdonk – New Zealands olympiske komité 
(en) Eric Verdonk – Commonwealth Games Federation 
(en) Eric Verdonk – FISA
Romaklubben

Romaklubben (engelsk: The Club of Rome) er en global tankesmie grunnlagt i april 1968 ved Accademia Nazionale dei Lincei i Roma. Det var i denne klubbens regi at man utgav boken Hvor går grensen? i 1972. Den var finansiert av Volkswagen-fabrikkene og forfattet av mange av klubbens medlemmer, men redigert av Donella Meadows, Dennis Meadows, Jørgen Randers og flere andre.
I boken ble det analysert hvordan faktorer som befolkningstall, industriproduksjon, miljøforurensning, matvareproduksjon og forbruket av naturressurser kan endres. Boken ble oppfattet som meget provoserende da den utkom, men den har allikevel solgt i over ni millioner eksemplarer, og er oversatt til 29 språk.Siden 2008 har Romaklubben fungert som en ikke-statlig organisasjon med sete i Winterthur i Sveits.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Club of Rome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alessandro François

Alessandro François (født 1796 i Firenze, død 1857 samme sted) var en italiensk kunsthistoriker og arkeolog. Han er kjent for to funn som bærer hans navn : 

Françoisvasen (Vaso François),
Tombe François' gravsted (Tomba François).


== Biografi ==
I 1825 ble Francis Alessandro valgt til å lede utgravningene av etruskiske områder, først i Cosa i 1828, deretter i Cortona i 1843.
Han arbeidet også ved  Volterra, Fiesole, Vetulonia, Populonia, Chiusi og Vulci.
François gjorde sine første funn i 1844 med fragmenter av  svartfigurer i Fonte Rotelle, nær Chiusi i nærheten av flere gravesteder.
Arkeologen Arcangelo Michele Migliarini (1779-1865), oppmuntret ham og François fant fem fragmenter til i 1845 som Vincenzo Monni og Giovan Gualberto Franceschi rekonstruert til en vase som raskt ble kjent som François' vase. Vasen ble kjøpt av storhertugen av  Toscana Leopold II i 1846 til Uffizi.
Sammen med epigrafikeren Adolphe Noël des Vergers (1805-1867) skapte han ett eget arkeologisk selskap som hadde som formål å gjøre oppdagelser og i 1857 etter å han vendt seg til den franske regjeringen, ble en etruskisk grav fra 4. århundre f.Kr. funnet nær Vulci og dette har siden blitt kalt François' gravsted.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Alessandro François hos dictionaryofarthistorians.org (engelsk)
Tampere Philharmonic Orchestra

Tampere Philharmonic Orchestra (på finsk:Tampere Filharmonia) er et finsk orkester fra Tammerfors, Finland.  Orkesteret ble grunnlagt i 1930, og har siden 1947 blitt finansiert av kommunen i Tammerfors. For tiden har orkesteret tilholdssted i Tampere Hall, samarbeider med Tammerfors-operaen og Tammerfors-balleten, og deltar regelmessig i Tampere Biennale musikkfestival.  
I 1929 vedtok Tammerfors musikkstyre å etablere et lokalt orkester, og betrodde oppgaven med å samle musikerne til Elias Kiianmies, som ble orkesterets første sjefdirigent.  Ensemblet ble første kalt Tampereen Orkesteri bestod av 34 musikere og avholdt sin urpremiere 6. januar 1930 i Tammerfors rådhus. Våren 1932 ble Eero Kosonen sjefsdirigent for orkesteret, og holdt stillingen for en post 37 år. I 1947 tok kommunen over orkesteret, døpe det Tampereen Kaupunginorkesteri (Tammerfors byorkester). Orkesteret holdt sin første konsert under det nye navnet 9. januar 1947.
I løpet av 1970-tallet økte antallet til 59 musikere og i 1974 utga orkesteret sin første plate, Kalevi Ahos Symfoni nr. 4. Siden da har det blitt 40 innspillinger utgitt lokalt og internasjonalt, på plateselskaper som Finlandia and Ondine.  Som en del av sitt 50-årsjubileumsfeiring, gjorde orkesteret sin første internasjonale turné, og besøkte Stockholm og Norrköping i Sverige. Orkesterets første turné i USA fant sted i 1987.I 1990 ble den russiskfødte amerikaneren Leonid Grin orkesterets første sjefdirigent fra utlandet. Orkesteret flyttet til den nye Tammerfors Hall med 1 756 sitteplasser. I 1998 ble Eri Klas orkesterets sjefdirigent, og satt i stillingen til 2006. Klas hadde tittelen Æresdirigent av orkesteret frem til sin død i 2016.
Orkesteret fikk sitt nåværende navn i 2002. Størrelsen på orkesteret fortsatte å øke og nådde 97 musikere i 2005, og ble dermed den eneste fullskala finske symfoniorkester utenfor Helsingfors. Orkesteret har utdanningsprogrammer rettet mot barn og unge, og er det første finske orkesteret med en ung lytterklubb. Utenom klassisk musikk har orkesteret deltatt i innspillingen av power metalalbumet Vendetta med det finske bandet Celesty.
Siden 2009 har orkesterets sjefdirigent vært Hannu Lintu.


== Sjefsdirigenter ==
Elias Kiianmies (1929–1932)
Eero Kosonen (1932–1968)
Juhani Raiskinen (1968–1973)
Jouko Saari (1973–1974)
Paavo Rautio (1974–1987)
Atso Almila (1987–1990)
Ari Rasilainen (1989–1990)
Leonid Grin (1990–1994)
Tuomas Ollila (1994–1998)
Eri Klas (1998–2006; Dirigent Laureate siden 2006)
John Storgårds (2006–2009)
Hannu Lintu (2009–2013)
Santtu-Matias Rouvali (2013–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tampere Philharmonic official English-language website
Tampere Philharmonic Finnish-language page on the orchestra's history
Ondine record label page on Tampere Philharmonic
Discogs.com page on Tampere Philharmonic
Schöne

Schöne, Schoene:

Andrea Schöne
Max Schöne
Stora Myrvatnet

Stora Myrvatnet er en innsjø nordøst for Maudal i Gjesdal kommune i Rogaland. Den ligger øverst i Bjerkreimsvassdraget. Innsjøen har en langstrakt form, og den strekker seg parallelt med Øvstabødalen. Maudal kraftverk bruker Stora Myrvatnet som reguleringsmagasin.
Vatnet er naturlig mye mindre, men etter oppdemming av Myrtjørna, som er et mindre vann nedstrøms Stora Myrvatn, fløt begge vannene sammen til et stort vannmagasin. Demningen ble bygget i 1948, og er en betongdam. Reguleringshøyden er mellom 592 og 614 meter over havet.
I østenden av vannet er det funnet flere steinalderboplasser som skriver seg fra den såkalte pionerbosetningen på slutten av siste istid.


== Referanser ==
Yomiuri-litteraturprisen

Yomiuri-litteraturprisen (japansk: 読売文学賞, Yomiuri-bungaku-shō) deles hvert år ut av avisen Yomiuri Shimbun. Prisen, som i 2013 var på 2 millioner yen og som offentliggjøres i februar, 
har blitt utdelt siden 1949. Tanken bak var å stimulere en oppblomstring av japansk litteratur efter annen verdenskrig. Prisen blir utgitt i de følgende seks kategorier:

Skjønnlitteratur,
Drama/manuskripter (Manuskripter siden den 46. utdelingen),
Anmeldelser/biografier,
Lyrikk/Haiku,
Forskningsarbeider/oversettelser,
Essayer/Reisebeskrivelser (siden den 19. utdelingen).Prisen går til arbeider som har blitt offentliggjort året før utdelingen. Prisvinnerne blir utpekt av en egen kommitté, og får i tillegg til en blekksten også en sjekk på to millioner Yen.


== Prisvinnere ==


=== Skjønnlitteratur ===


=== Drama/manuskripter ===


=== Anmeldelser/biografier ===


=== Lyrikk/haiku ===


=== Forskningsarbeider/oversettelser ===


=== Essayer/reisebeskrivelser ===


== Utvelgelseskomité ==
Medlemmene i utvelgelseskomitéen til Yomiuri-prisen er forskjellige fra år til år. I 2013 var de:

Natsuki Ikezawa
Kazuhiko Ito
Yōko Ogawa
Anna Ogino 
Saburo Kawamoto
Akimasa Kanno
Mutsuo Takahashi
Mitsuyoshi Numano
Hideki Noda
Hisaki Matsuura
Masakazu Yamazaki


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ken’ichi Yoshida (forfatter)

Ken'ichi Yoshida (吉田 健一, Yoshida Ken'ichi) (født 1. april 1912, død 3. august 1977) var en japansk forfatter og litteraturkritiker som virket i Shōwaperioden.


== Tidlig liv ==
Yoshida ble født i Tokyo som Yoshida Shigerus eldste sønn. Faren arbeidet på det tidspunktet  som diplomat i Roma (og ble senere statsminister for Japan). Hans mor Yukiko – datter av Grev Makino Nobuaki – dro fra Tokyo kort tid efter Ken'ichis fødsel for å slutte seg til sin ektefelle; Ken'ichi ble dermed oppdratt hos Makino-husstanden i de første årene av sitt liv. Han ble gjenforent med sine foreldre da han var seks år gammel, da faren hans ble utsendt til Qingdao. Senere kom han til å bo i Paris, London og Tianjin (hvor han studerte ved en skole for britiske barn) før han dro tilbake til Tokyo for å fullføre sin skolegang. I oktober 1930 ble han immatrikulert ved King's College ved Cambridge, hvor han hørte på Goldsworthy Lowes Dickinsons forelesninger. Han dro imidlertid tilbake til Tokyo i februar 1931, da Dickinson hadde rådet ham til å reise til sitt hjemland for å vie sitt liv til litteraturen. I de påfølgende årene studerte han fransk i Tokyo. Han debuterte i 1935 med en oversettelse av Edgar Allan Poes Memorandum (Oboegaki).


== Forfatterskap ==
I 1939 grunnla Yoshida litteraturtidsskriftet Hihyō (批評, Hihyō) (direkte oversatt "Kritikk(er)") sammen med Nakamura Mitsuo (中村 光夫, Nakamura Mitsuo) og Yamamoto Kenkichi (山本 健吉, Yamamoto Kenkichi). Dette tidsskriftet publiserte anmeldelser av moderne franske og engelske forfattere. I efterkrigstiden var Yoshida svært produktiv, og publiserte i tillegg til oversettelser av Charles Baudelaire og William Shakespeare også noveller og romaner. Han gav også ut lettere verker, som f.eks. Saishō Onzōshi Hinkyusu (宰相御曹司貧窮す, Prime Minister's Eldest Son Suffers Dire Poverty), som ble titulert av forlaget mot Yoshidas ønsker; dermed gav han også ut en privat utgave av samme verk under tittelen Detarameron (出鱈目論, On Hogwash).
Yoshida bodde i Kamakura i Kanagawa-prefekturet mellom 1946 og 1953 og opprettholdt en lang korrespondanse med de litterære kretser i Kamakura; i disse kretsene fantes Ishikawa Jun (石川 淳, Ishikawa Jun), Ōoka Shōhei (大岡 昇平, Ōoka Shōhei), Kobayashi Hideo (小林 秀雄, Kobayashi Hideo), Mishima Yukio (三島 由紀夫, Mishima Yukio) og Nakamura Mitsuo (中村 光夫, Nakamura Mitsuo). Yoshida døde i 1977 i en alder av 65 år; hans grav befinner seg ved Kuboyama Reien-gravlunden i Yokohama.
Det ble sagt om Yoshida at han – på grunn av sin utdannelse ved Cambridge – tenkte mer på engelsk enn på japansk.


== Referanser ==


== Kilder ==
Katō, Shūichi. A History of Japanese Literature. RoutledgeCurzon, 1997. ISBN 1-873410-48-4.