jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Olaf Moe (1876–1963)

Olaf Edvard Moe (1876–1963) var en norsk teolog og professor ved Menighetsfakultetet.
Olaf Edvard Moe var sønn av sogneprest Oscar Moe (1846–1918) og Ida Henriette (1851–1922, født Hansen). 
Han ble student i 1894 og cand. theol. fra universitetet i Kristiania i 1900. Fra 1898 til 1905 var han assistent ved universitetsbiblioteket, og fra 1903 til 1906 lærer ved Otto Anderssens skole.  I 1904 kapret han H.K.H. Kronprinsens gullmedalje for avhandlingen «Jesu Vidnesbyrd om sig selv som Guds søn». Fra 1905 til 1906 var han hjelpeprest hos sin far i Kampen menighet i Kristiania. 
Moe ble universitetsstipendiat i 1906 og var dosent i teologi fra 1906 til 1916, da han foreleste i nytestamentlig eksegese. I 1912 tok han doktorgraden med en avhandling om Paulus und die evangelische Geschichte. I 1916 ble han utnevnt til professor i nytestamentlig eksegese ved Menighetsfakultetet. Fra 1930 var han med på å utgi «Tidsskrift for teologi og kirke».


== Litteratur ==
«Moe, Olaf Edvard», i N. F. Leganger: Norges geistlighet og andre norske teologiske kandidater i fast stilling i 1925. Oslo: Hanche, 1925.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Olaf Edvard Moe» på allkunne
Einar Sigmund

Einar Sigmund (1874–1951) var en norsk pedagog.
Einar Sigmund var sønn av kjøpmannen Hartvig Sørensen (1838–1918) og Olava Olsen. Han ble student i 1892 og gikk ut av Asker seminar i 1894. Fra 1897 var han lærer ved Levanger seminar, og fra 1904 ved Vestheim skole i Kristiania. Fra 1907 var han adjunkt ved Voss middelskole, og fra 1909 skoleinspektør ved Horten folkeskole. I 1913 ble han inspektør ved Drammen folkeskole, og i 1919 lektor ved Akers kommunale middelskole og gymnasium på Ris. Fra 1926 var han rektor ved Holmestrand lærerskole.
Sigmund skrev flere bøker om pedagogiske emner. Han ble dr. philos. i 1916 med en avhandling om Filantropinismens indflydelse paa den lærde skole i Norge omkring 1800. Han var formann i Det pædagogiske samfund fra 1922 til 1926.


== Referanser ==


== Kilder ==
«SIGMUND Einar», i Hvem er hvem?. Oslo: Aschehoug, 1930.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Einar Sigmund i BIBSYS
Ole Ugland

Ole Pedersen Ugland (født 24. februar 1828 i Arendal, død 13. desember 1883) var en norsk prest.
Ugland var sønn av en skipsfører. Han ble student fra Skiens lærde skole i 1847 og tok teologisk embetseksamen i 1854. Etter en tid som lærer ved skolen i Arendal ble han i 1863 utnevnt til stiftskapellan i Kristiansands stift. I 1869 ble han sogneprest til Nissedal, i 1876 sogneprest til Botne og i 1882 til sogneprest i Sandefjord. Dette siste embetet kom han på grunn av sykdom aldri til å tiltre.
Ugland utga en prekensamling og skrev et par artikler for Luthersk Ugeskrift. Han oversatte et utvalg av Cyprianus' skrifter i serien Vidnesbyrd af Kirkefædrene.


== Litteratur ==
«Ugland, Ole Pedersen», i Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880 VI. Kristiania: Den Norske Forlagsforening, 1908.
Knut Hoem (1970)

Knut Ameln Hoem (født 18. desember 1970) er en norsk litteraturkritiker og litteraturanmelder i NRK.


== Virke ==
Hoem er cand. philol. med tysk litteratur som hovedfag, og bodde i Berlin fra 1997 til 1998 der han skrev sin hovedoppgave om den tyske forfatteren Günter Grass. Han har vært ansatt i NRK siden 1999, der han fra 2000 var programleder for radioprogrammet Ordfront, som tok over for «Kritikertorget». Han har også vært medredaktør i tidsskriftet Vagant. 
Sommeren 2003 overtok Siss Vik da Hoem etter å også ha bidratt til fjernsynsprogrammet «Stereo», skrev fast i Klassekampen fra Sverige. Så hadde han bidrag til «Bokprogrammet». Fra januar 2007 ledet han P2 sitt nye og ukentlige teaterprogram «Scenerom» ett års tid, og fra høsten 2009 kommenterte han for det nystartede «Kulturnytt». En guidebok til Berlin (Berlin. En veiviser) utkom i 2010.
I intervju med Dagens Næringsliv nevnte Hoem «"Rødt og svart" av Stendhal, og Franz Kafkas dagbøker» som to av sine favorittbøker.Han er sønn av forfatteren Edvard Hoem og psykolog Signe Ameln.


== Bokutgivelser ==
Knut A. Hoem, Geschichte aus zweiter Hand. Zu Geschichte und Intertextualität in Ein weites Feld von Günter Grass, hovedfagsoppgave til cand.philol. ved Universitetet i Oslo, 83 sider, 1999
Berlin. En veiviser. Oslo: Spartacus, 2010. ISBN 9788243005372


== Se også ==
Ameln (slekt)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Knut Hoem (1970) i BIBSYS
Forfatterside ved Spartacus
Presentasjon ved NRK
Språk åpner dører. Intervju med Hoem ved NTNU
Innlegg på NRKs Bokbloggen
Johannes Mathias Sejersted

Johannes Mathias Sejersted (født 13. mars 1797 i Stjørdal i Nord-Trøndelag, død 2. august 1886 i Vang i Hedmark) var en norsk kavalerioffiser, gårdeier og lokalpolitiker.
Han ble født inn i embedsmannsslekten Sejersted som sønn av oberst Fredrik Christian Sejersted og Dorthea Catarina Klingenberg samt nevø av generalløytnant Johannes Klingenberg Sejersted. Johannes Mathias Sejersted giftet seg i 1820 med Frederikke Dorthea Heyerdahl, datter av sogneprest og eidsvollsmann Hieronymus Heyerdahl i Stjørdal. Johannes Mathias Sejersted var tippoldefar til professor Francis Sejersted.
Johannes Mathias Sejersted ble født på gården Mæle i Stjørdal, hvor faren skal ha vært den første til å dyrke poteter. Faren eide også gården Nossum på Skogn, men hadde sitt hovedvirke som oberst i Trondhjemske dragonregiment. Sønnen ble senere kadett ved Krigsakademiet i København, fikk ingeniørutdannelse, og tjenestegjorde en tid som pasje ved kong Frederik VI av Danmark og Norges hoff. I 1814 var han offiser i Danske Livregiment, men ble innvilget avskjed i mai samme år. Han trosset utreiseforbudet for norske offiserer, og dro via Grimstad til Christiania. Av sin onkel ble han fremstilt for kong Christian Frederik, og fikk tjenestegjøre i Søndenfjeldske dragonregiment.
Etter krigen var han premierløytnant i Skognske eskadron fra 1818, secondrittmester fra 1828, eksadronsjef (rittmester) fra 1835 og etterhvert major. Sejersted eide Rustgården på Levangernesset mellom 1838 og 1853. Fra 1853 var han sjef for Oplandske kavalerikorps med oberstløytnants grad. Sejersted var Skogns ordfører 1840–1843, og ledet utarbeidelsen av en reguleringsplan for Levanger etter bybrannen i 1846. Byplanen er i det vesentlige fulgt frem til i dag, og kjennetegnes av kvartaler. Sejersted ledet også utgravningen av et nytt løp for Levangerelven i 1843 og utbyggingen av en ordnet vannforsyning samme år. Dessuten var han byggeleder, bestyrer og regnskapsfører under byggingen av amtssykehuset i Levanger 1840–1843.I 2002 ble Øvre park i Levanger omdøpt til Sejersteds park til hans ære.


== Referanser ==
Studieforbundet kultur og tradisjon

Studieforbundet kultur og tradisjon  er et studieforbund for medlemsorganisasjonene som arbeider med folkelige kulturuttrykk,som for eksempel husflid, folkedans, revy- og teater, kulturtradisjoner, kulturminnevern og lokalhistorie.  Studieforbundet kultur og tradisjons oppgave er å sørge for å skape best mulige forhold for opplæringsvirksomhet i organisasjonene og  er finansiert av Kunnskapsdepartementet, og formidler tilskudd til opplæring i medlemsorganisasjonene. Dette brukes til kurs i alle ledd il medlemsorganisasjonene som driver opplæring. Hovedkontoret for Studieforbundet kultur og tradisjon ligger i Vågå kommune.
Studieforbundet arbeider etter voksenopplæringsloven, og har målene i denne som rettesnor for sitt arbeid:
Å bidra til å vedlikeholde og styrke demokratiet og legge grunnlag for bærekraftig utvikling ved å engasjere og utvikle aktive medborgere.
Å gjøre det mulig for mennesker å påvirke egen livssituasjon.
Å bekjempe utstøting og bidra til inkludering.
Å bidra til motivasjon og tilgang til kunnskap og kompetanse for alle og slik møte behov i et samfunn og arbeidsliv i stadig endring.
Å styrke kulturelt mangfold og øke deltagelse i kulturlivet.
Å være en selvstendig arena for læring og et supplement til offentlige utdanningstilbud for voksne.
Visjon for Studieforbundet kultur og tradisjon er: Det skal være mulig for alle som bor i Norge å bli kjent med og lære kulturuttrykk og folkelige tradisjoner i skapende og trygge fellesskap.


== Medlemskap ==
Medlemmer i Studieforbundet kultur og tradisjon er ideelle organisasjoner med minst 500 studietimer i gjennomsnitt de siste tre årene. Medlemsorganisasjonene er:

Norges Husflidslag
Noregs Ungdomslag
Norsk Kulturarv
Norsk Amatørteaterforbund
Forbundet KYSTEN
Norsk Quilteforbund
Noregs Mållag
DIS-Norge
Landslaget for lokalhistorie
Norsk Målungdom
Vestlandske Teatersenter
Kringkastingsringen
Seniordans Norge
HATS - kompetansesenter for revy og teater
Norsk Frilynt Ungdomsforbund.


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Peder Anzjøn

Peder Paulsen Anzjøn (født 23. januar 1806 i Klinga i Nord-Trøndelag, død 23. mai 1890 i Vikna i Nord-Trøndelag) var en norsk lensmann, gårdbruker og politiker. Han var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) fra 1842 til 1844.
Han ble født i Bangdalen i Klinga, men kom 3 år gammel til Vikna, hvor hans far, Paul Anzjøn, kjøpte gården Bergsnov og ble lensmann og ordfører. Slektnavnet kommer fra gården Andsjøen i Bangdalen. Peder Anzjøn ble konstituert som lensmann i Vikna etter faren i 1830 og beskikket til samme i 1834. I 1839 ble han også lensmann i Nærøy. Han fungerte som kasserer og regnskapssekretær for Nærøy herred, som på det tidspunktet også omfattet Vikna. Anzjøn drev også gården Åkvik i Vikna frem til 1890. Samme år tok Peder Anzjøn avskjed som lensmann, og døde senere samme år.Han giftet seg i 1838 med Martha Tverås, og de fikk døtrene Karoline, Anna, Karen Elise og Petrine: Karoline ble først gift med lærer Zakarias Smith, senere med lensmannsbetjent Christoffer Inderberg, som overtok lensmannsstillingen etter Peder Anzjøn. De kjøpte også gården. Anna ble gift med amtsagronom og ordfører i Sparbu, senere godsforvalter i Vefsn, Andreas Schult. Petrine ble gift med lensmannsbetjent Ole Lynum Krogstad, som overtok som sparebankkasserer etter Anzjøn og senere ble økonom ved Nordre Trondhjems amts sykehus. Karen Elise var ugift.Anzjøn var medlem av Vikna herredsstyre i en årrekke, valgmann 1838–1876 og forlikskommissær. Fra 1858 var han direktør i Vikna Sparebank. Anzjøn var innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt 1842–1844, og satt i Stortingets gasje- og pensjonskomité. Han var vararepresentant til Stortinget i de tre påfølgende periodene, 1845–1851.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lindstøl, Tallak (1914). Stortinget og statsraadet 1814–1914. 1. Kristiania. s. 38. 


== Eksterne lenker ==
(no) Peder Anzjøn hos Norsk senter for forskningsdata
Astrid Lundberg

Astrid Lundberg (født 31. mars 1904 i Nittedal, død 12. mars 1993 i Oppegård) var en norsk pianist og musikkpedagog. Hun var datter av folkeskolelærer Øivind Askheim og var nr. 3 i en søskenflokk på 4. Familien bodde på Holm skole i Nittedal der hennes far var lærer, klokker og kirkesanger.
Lundberg var elev av den kjente pianisten Nils Larsen og allerede som 17-åring startet hun sin karriere som musikkpedagog. På 1920-tallet underviste hun elever i Oppegård kommune og hun var pianist på Oppegård Vel under kinoforestillingene den gang det var stumfilm. I 1981 fikk hun Oppegård kommunes ærespris for sin årelange og aktive kulturelle virksomhet og i en alder av 77 år hadde hun fremdeles elever. Hun tok spilletimer hos Hans Solum til hun var godt over 70 - som hun sa: «Det er viktig å følge utviklingen innen faget. Selv en pedagog blir aldri utlært.»


== Kilder ==
Folketelling 1910: Kommunenr. 0233, Holm skole
Aftenposten 25. juni 1981
Erobringen 1453

Erobringen 1453 (originaltittel Fetih 1453 og engelsk tittel The Conquest 1453) er en tyrkisk krigsfilm/action-film fra 2012. Filmen skildrer erobringen av Konstantinopel, dagens Istanbul, i år 1453. 


== Handling ==
Filmen starter med en hadith av profeten Muhammed: «Konstantinopel kommer definitivt til å bli erobret en dag. Kommandøren som erobrer det er en velsignet leder. Hans soldater er velsignede soldater.» I år 1451 overtar Sultan Mehmet, som 19-åring, den osmanske tronen for andre gang etter sin fars bortgang. Etter hvert kommer han frem til at Istanbul må erobres, dette både av politiske, økonomiske og religiøse grunner. Sultan Mehmet styrker derfor sin arme, utvikler gigantiske kanoner og oppgraderer flåten og starter planleggingen av Istanbuls erobring. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Erobringen 1453 på Internet Movie Database 
(da) Erobringen 1453 i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Erobringen 1453 på Allociné 
(nl) Erobringen 1453 på MovieMeter 
(en) Erobringen 1453 på AllMovie 
(en) Erobringen 1453 på Turner Classic Movies 
(en) Erobringen 1453 på Rotten Tomatoes 
(en) Erobringen 1453 på Box Office Mojo 
Filmanmeldelse på dansk
Filmanmeldelse på engelsk
Vladimir Morozov (svømmer)

Vladimir Viktorovitsj Morozov (russisk: Владимир Викторович Морозов; født 16. juni 1992 i Novosibirsk) er en russisk svømmer. Morozov deltok under Sommer-OL 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vladimir Morozov – Olympics.com 
(en) Vladimir Morozov – Olympic.org 
(en) Vladimir Morozov – Olympedia 
(en) Vladimir Morozov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vladimir Morozov – FINA 
(en) Vladimir Morozov – swimrankings.net 
(en) Vladimir Morozov – TheSports.org
Chengdu–Kunming-jernbanen

Chengdu-Kunming-jernbanen (forenklet kinesisk: 成昆铁路; pinyin: Cheng-Kun tielu) er en jernbanestrekning som løper fra  Chengdu i provinsen Sichuan til Kunming i Yunnan i Folkerepublikken Kina. Den er en av de viktigste jerrnbanestrekningene i det sørvestre Kina.
Lengden er på rundt 1 100 km. Byggingen varte fra 1958 til 1970. Strekningen fører gjennom fjellpartiet Hengduan Shan, og krysser de store elvene Min Jiang, Qingyi Jiang, Dadu He og Jinsha Jiang (Chang Jiang).
De viktigste av de 124 stasjonene er Chengdu, Pengshan, Jiajiang, Emei, Ebian, Ganluo, Xide, Xichang, Dechang, Miyi og Panzhihua i Sichuan, og Yuanmou, Lufeng, Anning og Kunming i Yunnan.


== Historie ==
Planleggingen av linjen begynte i 1952 og flere traseer ble vurdert.  Den vestligste, som fører gjennom vanskeligst terreng, ble valgt i 1956. Byggingen begynte i 1958 under «det store spranget» og skjøt fart i 1964.  I juli 1970 var byggingen ferdig, og trafikken ble satt i gang i januar 1971. Byggeprosessen var farefull og 2 100 arbeidere omkom. I august 2000 var hele linjen blitt elektrifisert.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Cheng-Kun tielu
Ebian Yi

Ebian for Yi-folket (kinesisk: 峨边彝族自治县; pinyin: Ébiān yízú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke i byprefekturet Leshan i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 145 223 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Chengdu-Kunming-jernbanen løper gjennom området.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Infoside
Christen Larsen Arneberg

Christen Larsen Arneberg (født 16. desember 1808, død 25. februar 1874) var en norsk bonde og politiker. 
Arneberg ble valgt inn på Stortinget i 1850, 1853 og 1856 som representant for Hedemarkens amt. Han var ordfører i Romedal fra 1843 til 1852, og drev gården Arneberg nordre fra 1838 til 1861.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Christen Larsen Arneberg hos Norsk senter for forskningsdata
Hippie Hege, en jomfru i nød

Hippie Hege, en jomfru i nød er et musikkalbum med Torry Enghs, utgitt i 1970. Dette er dansebandets debutalbum.


== Sporliste ==
«Hippie Hege»
«Ingen shejk är jag»
«Sack-o-woe»
«En ledig dag»
«De tusen öars land»
«You Won't See Me»
«Jomfru i nød»
«Tra-la-la»
«Lollipops and Roses»
«If I Only Had Time»
«Fine Trine»
«Olsen-tragedien»


== Eksterne lenker ==
(en) Hippie Hege en jomfru i nød på Discogs 
(en) Hippie Hege en jomfru i nød på MusicBrainz
Isla del Caño

Isla del Caño er ei øy sørvest i Costa Rica. Den befinner seg om lag 20 km fra Bahía Drake på Osahalvøyas stillehavskyst. Øya har et areal på rundt 3 km², og dens høyeste punkt er 123 meter over havet.
Øya ble en del av Corcovado nasjonalpark i 1976, og fikk status som biosfærereservat i 1978. Den er omgitt av korallrev, og er et populært turistmål, blant annet for dykking.
Isla del Caño ble brukt som gravplass av førkolumbiske kulturer fra Chiriquí fra 1500 til 700 f.Kr. Man har funnet flere store steinsfærer på øya som ble frakta dit fra fastlandet. Øya fikk sitt nåværende navn i 1519 av spanjolen Juan de Castañeda.


== Eksterne lenker ==
Isla del Caño hos Costa Rica Web
Isla del Caño hos Guías Costa Rica
Soløy

Soløy er ei bygd i Lavangen kommune i Troms og Finnmark. Den ligger på nordsiden av fjorden Lavangen, nord for munningen av Hesjevikelva.Soløy var administrasjonssenter i Lavangen kommune frem til kommunesammenslåingen med Salangen i 1964, men da Lavangen igjen ble egen kommune i 1977 ble kommunesenteret lagt til Tennevoll.
Stedet har campingplass og gjestegård. Lavangen kirke ligger på Soløy. 


== Referanser ==
Iver Hesselberg (1780–1844)

For eidsvollmannen med samme navn, se Iver Hesselberg (1762–1838)Iver Hesselberg (født 16. desember 1780 i Drammen, død 19. august 1844 i Aker) var en norsk prest og stortingsmann.
Hesselberg vokste opp i Drammen, der hans far var prest. Selv ble han student i 1796 og cand. theol. i 1804. Fra 1805 var han personalkapellan hos faren i Spydeberg, deretter sogneprest i Grue fra 1813 til 1834. Han var forrettende prest i Grue kirke første pinsedag i 1822, under Grue kirke-brannen. Fra 1834 til han døde var han sogneprest i Aker.
I 1839 var Hesselberg 3. representant på Stortinget fra Akershus amt. Han var medlem av kirkekomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iver Hesselberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Iver Hesselberg hos Norsk senter for forskningsdata
Jimmy Miller

James David «Jimmy» Miller (født 23. mars 1942, død 22. oktober 1994) var en amerikansk plateprodusent og musiker født i Brooklyn, New York.
Han er mest kjent for å ha produsert The Rolling Stones i deres beste periode som startet med singelen «Jumpin' Jack Flash» og albumet Beggars Banquet i 1968. Som musiker har han også bidratt på blant annet «Honky Tonk Women» og «You Can't Always Get What You Want». Han fikk sparken under innspillingen av Goats Head Soup, da han var for redusert, grunnet heroin-misbruk, til å gjøre jobben godt nok. Han ble likevel kreditert alene som produsent på albumet i 1973.
Jimmy Miller har også produsert andre britiske artister som Spencer Davis Group, Traffic, Blind Faith og Motörhead.


== Diskografi (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jimmy Miller på Internet Movie Database 
(da) Jimmy Miller på Filmdatabasen 
(en) Jimmy Miller på Discogs 
(en) Jimmy Miller på MusicBrainz 
(en) Jimmy Miller på Encyclopaedia Metallum 
(en) Jimmy Miller på AllMusic
Ulvenes dal: Palestina

Ulvenes dal: Palestina (originaltittel: Kurtlar Vadisi Filistin) er en tyrkisk krigs- og actionfilm fra 2011 regissert av Zübeyr Şaşmaz. Filmen handler om en tyrkisk spesialteam som vil hevne seg på hjernen bak en brutal israelsk bording av sivile skip som var i ferd med å bringe humanitær hjelp til Gaza. Handlingen tar utgangspunkt i den israelske bordingen av Gaza-konvoien som skjedde året i forveien. 
Den er en oppfølger til Ulvenes dal: Irak (2006) og Valley of the Wolves: Gladio (2008). 


== Handling ==
Når en konvoi forsøker å bryte den israelske blokaden av Gazastripen, for å bringe humanitær bistand og byggemateriale til området, blir skipene bordet av det israelske militæret. Noen aktivister om bord på konvoien forsøker å hindre angrepet, og blir myrdet av de israelske soldatene. 
En gruppe tyrkiske soldater ledet av Polat Alemdar (spilt av Necati Şaşmaz) reiser til Vestbredden, hvor de setter i gang en kampanje mot israelsk militærpersonell i et forsøk på å spore opp og eliminere en israelsk general, Moşe Ben Eliyezer, som var ansvarlig for angrepet mot den humanitære konvoien.


== Skuespillere ==
Necati Şaşmaz … Polat Alemdar
Erdal Beşikçioğlu … Moşe Ben Eliyezer
Nur Aysan … Simone
Gürkan Uygun … Memati Baş
Kenan Çoban … Abdülhey Çoban
Erkan Sever
Zafer Diper
Umut Karadağ
Mustafa Yaşar


== Se også ==
Ulvenes dal


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ulvenes dal: Palestina på Internet Movie Database 
(da) Ulvenes dal: Palestina i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Ulvenes dal: Palestina på Allociné 
(nl) Ulvenes dal: Palestina på MovieMeter 
(en) Ulvenes dal: Palestina på Rotten Tomatoes 
NRK: Tyrkisk helt tar hevn i Gaza-film
Lokum

Lokum, også kjent som Turkish Delight,  er en familie av tyrkiske konfityrer som er basert på gele eller stivelse, sukker, ulike typer fruktsaft og ulike typer nøtter. De er ofte terningformede og selges i småpakker. Konsistensen er bløt og geleaktig.


== Historie ==

Lokum har vært produsert lenge i Tyrkia, men lokum slik vi kjenner det idag ble oppfunnet av Bekir Efendi i Istanbul i 1776.


== Etymologi ==

De tyrkiske ordene lokma og lokum stammer fra arabiske ordene wluqma(t), som betyr liten bit og munnfull. Lokum har spredt seg raskt til andre områder som var underlagt eller som tilgrenset til det osmanske riket, og har også fått andre lokale navn. I den engelskspråklige verden er den best kjent under navnet Turkish delight.


== I populærkultur ==

En sang av Madonna fra 2008 viser til Turkish delight. I sangen «Candy Shop» fra albumet Hard Candy, synger Madonna «I've got Turkish delight baby and so much more...».
Haugesundsartisten Susanne Sundfør har en låt kalt Turkish Delight, hvis tekst inneholder referanser til C.S. Lewis' Krønikene om Narnia.


== Referanser ==
Arbeidsgiver (tidsskrift)

Arbeidsgiver er et blad for ledere, kontorsjefer og andre ansatte som jobber med personal, lønn og økonomi. 
Temaene det står mest om i bladet er drift, vekst, ledelse, HR, HMS, fravær og reise. 
Bladet ble startet av Bjørn Garder i 1984 og utgis fortsatt av Info Forlag AS. Garder satt som redaktør frem til 2012, da Magnus Schaft overtok.


== Se også ==
Liste over norske tidsskrifter
Den Norske Fagpresses Forening


== Eksterne lenker ==
Arbeidsgiver Arkivert 15. oktober 2016 hos Wayback Machine.
Frank Eirik Abrahamsen

Frank Eirik Abrahamsen (født 18. desember 1973) er professor ved Institutt for idrett og samfunnsvitenskap ved Norges idrettshøgskole og tidligere ansatt ved Olympiatoppen. Han tok sin doktorgrad i 2007 med avhandlingen Stress in Elite Sport: A Motivational Perspective.
Abrahamsen jobber med anvendt idrettspsykologi, og har blant annet jobbet med landslagsutøvere fra mange idretter, blant annet i fire OL og fire Paralympiske leker. Hans fagområder omfatter motivasjon, stress, angst og konsentrasjon.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Frank Eirik Abrahamsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Frank Eirik Abrahamsen i BIBSYS
Frank Eirik Abrahamsens ansattprofil på NIH


== Bibliografi (utvalg) ==
2007 Stress in Elite Sport: A Motivational Perspective (Abrahamsem, F. E.) Dr. gradsavhandling Norges Idrettshøgskole. ISBN 978-82-502-0405-8
2009 Motivation in Sport and Physical Activity: An Achievement Goal Interpretation (Roberts, G. C., Abrahamsen, F. & Lemyre, N.) I "Culture, Self, and Motivation" (Kaplan, A., Karabenick, S. & De Groot, E., Eds). Charlotte, NC: Information Age Publishing, ISBN 978-1-60752-108-2
2014 Den Coachende Treneren (1) - om å coache begynnere (Abrahamsen, F. E. & Gitsø, E. O.) Akilles: Oslo, ISBN 978-82-7286-240-3
2014 Personlig trener - hvordan rekruttere, trene og utvikle kunder gjennom coaching (Abrahamsen, F., Arntzen, A., & Haugen, R.) Akilles: Oslo, ISBN 978-82-7286-241-0
2014 Veien til toppidrett (Fiskerstrand, Å. & Rimeslåtten, E., red.) ISBN 978-82-05-46315-8
2016 Den Coachende Treneren (2) - om å coache viderekommende (Abrahamsen, F. E. & Gitsø, E. O.) Akilles: Oslo, ISBN 978-82-7286-253-3
2016  Perfectionism in Dance: A Case Example and Applied Considerations (Nordin-Bates, S. M. & Abrahamsen, F.) I "The Psychology of Perfectionism in Sport, Dance and Exercise" (Hill, A. ed.). ISBN 978-1-138-95868-5