jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bislet bad

Bislet Bad er en svømmehall og treningssenter i Oslo, tegnet av arkitektene Harald Aars og Lorentz Harboe Ree.  Anlegget ligger på Bislett like ved Bislett stadion og stod ferdig i 1920. Foran badet står en skulptur med navn "Efter badet" av billedhugger Anders Svor.  
I 2011 besluttet Riksantikvaren å frede bygget. Det var et av landets mest moderne da det ble bygd, og var i kommunal eie fram til 2005. Selskapet Thongård kjøpte badet av kommunen for 1 million kroner og driver det videre som bad og treningssenter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byantikvaren: Bislet bad fredet
Riksantikvaren: Bislet bad fredet
Bislet Bad
«Bislet bad». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Case

J.I. Case Co. var en amerikansk produsent av landbruksmaskiner. I 1999 slo de seg sammen med New Holland Ag til det nye selskapet CNH Global. Merkevaren Case har blitt videreført i det nye selskapet.


== Historikk ==
Bedriften ble grunnlagt i 1842 av Jerome Increase Case. Utviklet først avanserte treskemaskiner som både skilte kornet fra stråene og agnene fra kornet. 1863 gikk Case i kompaniskap med Bull, Baker og Erskine i det nye J.I. Case & Company. Den første stasjonære dampmaskin på hjul sto klar i 1869, og i 1878 kom deres første selvgående dampmaskin. Firmanavnet ble endret i 1880 til J.I. Case Treshing Machine Company.
Kunståret 1856

Kunståret 1856 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1856.


== Hendelser ==
Kungliga Akademien för de fria konsterna starter med undervisning i maling.


== Verk ==

Samuel Colman – «Meadows and Wildflowers at Conway»
Arthur Hughes – «April Love»
Jean Auguste Dominique Ingres – «La Source»
John Everett Millais – «The Blind Girl»
Marcus Larson – «Skeppsbrott i Bohuslänska skärgården»
Gustave Courbet - «Landscape with trees»


== Priser ==
Prix de Rome
Skulptur: Henri-Charles Maniglier


== Fødsler ==
7. januar –  Charles Harold Davis, amerikansk maler (død 1933)
12. januar – John Singer Sargent, amerikansk maler (død 1925)
16. februar – Carlo Bugatti, italiensk formgiver og maler (død 1940)
17. mars – Michail Vrubel, russisk maler (død 1910)
20. mars – John Lavery, irsk maler (død 1941)
23. mars – Johan Nordhagen, norsk maler og grafiker (død 1956)
20. mai – Henri-Edmond Cross, fransk maler (død 1910)
28. oktober – Anna Elizabeth Klumpke, amerikansk maler (død 1942)
18. november – Joakim Skovgaard, dansk maler og billedhugger (død 1933)
7. desember – Vicke Andrén, svensk illustratør og maler (død 1930)
ukjent dato – Franz Ittenbach, tysk maler (død 1879)
ukjent dato – Leis Schjelderup, norsk maler (død 1933)


== Dødsfall ==
4. januar – David d'Angers, fransk billedhugger  (født 1788)
13. februar  – Peter Bernhard Anker, norsk maler (født 1825)
27. april – Louis Joseph César Ducornet, fransk fotmaler (født 1806)
22. juli – Thomas Doughty, amerikansk landskapsmaler (født 1793)
1. september – Richard Westmacott, britisk billedhugger  (født 1775)
8. oktober – Théodore Chassériau, fransk maler  (født 1819)
28. oktober – Johann Peter Krafft, tysk-østerriksk maler (født 1780)
4. november – Hippolyte Delaroche, fransk maler (født 1797)
6. november – Cephas Thompson, amerikansk portrettmaler (født 1775)
21. november – Charles de Steuben, fransk maler (født 1788)
23. november – Thomas Seddon, britisk landskapsmaler (født 1821)
ukjent dato - Elisabeth Charlotta Karsten, svensk landskapsmaler (født 1789)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1856 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Önningebykolonien

Önningebykolonien var en kunstnerkoloni som var virksom i Önningeby i Jomala på Åland mellom 1886 og 1914. Kolonien kan beskrives som en svensk-finsk utgave av den mer berømte kunstnerkolonien i Skagen i Danmark.
Önningebykoloniens stifter og sentrale skikkelse var den finske landskapsmaleren Victor Westerholm som kom til Åland i 1880 og skaffet seg en sommerbolig der, villaen Tomtebo ved Lemströms kanal i nærheten av byen Önningeby.
I 1886 inviterte han kollegaen Fredrik Ahlstedt til Åland og andre finske og svenske kunstnere kom til å følge etter, som blant andre J.A.G. Acke, Edvard Westman og Hanna Rönnberg.
Koloniens seks første år var de mest aktive, med fester og maskerader og ekskursjoner ut til skjærgården på Åland. Kunsten man skapte var friluftsmaleri med inspirasjon fra Paris og Skagen. Enkelte av kunstnerne, som den akademisk skolerte Victor Westerholm, ble inspirert av den da svært moderne og kontroversielle impresjonismen og Westerholms impresjonistiske malerier med Önningebymotiv ble møtt av kraftig kritikk da de ble stilt ut i Helsingfors i 1882.
Edvard Westman og Rönnberg vendte seg etter hvert mot Skagen fremfor Åland og J.A.G. Ackes besøk på Åland ble færre. Utbruddet av første verdenskrig innvarslet slutten for kolonien. Et par av kunstnerne vendte tilbake etter krigen, blant annet Hanna Rönnberg som i 1938 sammenfattet sine minner fra kolonien i boken Konstnärskolonien på Åland.
I årene 1906-1913 besøkte i perioder en gruppe estiske malere og forfattere Önningeby, den såkalte Noor-Eesti-gruppen.
I 1992 åpnet Önningebymuseet som har en anselig samling av kolonistenes kunst.


== Kunstnere forbundet med Önningebykolonien ==
J.A.G. Acke (1859–1924) Sverige
Eva Acke (f. Topelius) (1855–1929) Finland, Sverige etter 1891
Fredrik Ahlstedt (1839–1901) Finland
Nina Ahlstedt (1853–1907) Finland
Elin Danielson-Gambogi (1861–1919) Finland
Ellen Favorin (1853–1919) Finland
Aleksander Federley (1865–1932) Finland
Raffaello Gambogi (1874–1943) Italia
Ida Gisiko-Spärck (1859–1940) Sverige
Amélie Lundahl (1850–1914) Finland
Elias Muukka (1853–1938) Finland
Elin Alfhild Nordlund (1861–1941) Finland
Hanna Rönnberg (1862–1946) Finland
Helmi Sjöstrand (1865–1950) Finland, senere Sverige
Dora Wahlroos (1870–1947) Finland
Anna Wengberg (1865–1936) Sverige
Victor Westerholm (1860–1919) Finland
Edvard Westman (1865–1917) Sverige


== Litteratur ==
Kjell Ekström och Håkan Skogsjö: Konst på Åland: en guide, Skogsjömedia, Mariehamn 2003. ISBN 951-98576-7-2.
Önningebykolonin 100 år – En Jubileumsbok. Jomala 1986.
Rönnberg, Hanna Konstnärskolonien på Åland. Helsingfors 1938.


== Eksterne lenker ==
Ålands konstmuseum om Önningebykolonien
En artikkel om Önningebykolonien i Tidskriften Skärgård, av Kjell Ekström
Ellen Favorin

Ellen Favorin (født 31. desember 1853 i Enare, død 27. mars 1919 i Lojo) var en finlandssvensk billedkunstner.
Favorin var datter av  presten Anders Abraham Favorin og Lovisa Favorin f. Ingman. Flere av Favorins søsken var også malere. Favorin gikk på kunstskole i Finland 1870–1872 og i Stockholm i 1873–1874 samt studerte senere hos Eilit Petersen i München 1875–1876 och 1884–1885 og hos A. Normann i Düsseldorf 1878–1879. Hun var også innskrevet ved Académie Julian i Paris 1880–1882.
Favorin debuterte i 1877 og deltok i utstillingen «Finlands konstnärer» i 1892, 1896, 1897 och 1899. Hun var kjent for sine finske landskapsmalerier i liten skala. Hun bodde i Lojo i 1909–1919 og malte ofte landskapet rundt byen. Hun besøkte også Åland og Önningebykolonien, en kunstnerkoloni som holdt til der mellom 1886 og 1914. 
Favorin og hennes søster omkom i en brann i sitt felles atelje i Lojo. Deler av hennes produksjon ble ødelagt under brannen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Ellen Favorin i det biografiska uppslagsverket Kansallisbiografia, på finska.
Havet innenfor

Havet innenfor (spansk: Mar adentro) er en spansk dramafilm fra 2004 av den spanske regissøren Alejandro Amenábar. 
Filmen er basert på livshistorien til Ramón Sampedro (spilt av Javier Bardem), en spansk skipsmekaniker som ble lam fra nakken og ned etter en dykkerulykke. Sampedro kjempet en 29 år lang kampanje for eutanasi og retten til å ende sitt eget liv med verdighet. Han klarte ikke å få rettens medhold i sin sak, men han endte sitt liv etter å ha drukket cyanid. Filmen utforsker Ramóns forhold til to kvinner: Julia, en advokat som lider av Cadasil-syndrom, som støtter hans sak, og Rosa, en lokal kvinne som ønsker å overbevise han om at livet er verdt å leve. 


== Priser ==
Havet innenfor vant i 2004 en Oscar for beste fremmedspråklige film, og en Golden Globe, også for beste fremmedspråklige film, og 14 Goya-priser (den viktigste filmprisen i Spania), herunder prisen for beste film, beste regissør, beste mannlige hovedrolle,  beste kvinnelige hovedrolle, beste mannlige birolle,  beste kvinnelige birolle og beste manus.


== Rolleliste ==
Javier Bardem: Ramón Sampedro
Mabel Rivera: Manuela
Belén Rueda: Julia
Lola Dueñas: Rosa
José María Pou: Padre Francisco


== Eksterne lenker ==
(en) Havet innenfor på Internet Movie Database 
(no) Havet innenfor hos Filmfront 
(no) Havet innenfor på NRK TV 
(sv) Havet innenfor i Svensk Filmdatabas 
(da) Havet innenfor i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Havet innenfor på Allociné 
(nl) Havet innenfor på MovieMeter 
(en) Havet innenfor på AllMovie 
(en) Havet innenfor på Turner Classic Movies 
(en) Havet innenfor på Rotten Tomatoes
Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester

Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester (fransk: Ordre de l'économie nationale) er en fransk orden innstiftet 6. januar 1954 og avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden i 1963. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats for fransk økonomi. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av finansdepartementet.


== Inndeling ==
Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester var inndelt i tre grader:

Kommandør (commandeur)
Offiser (officier)
Ridder (chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester består av en hvitemaljert femtagget stjerne. Stjernen dannes av doble stråler, som i vinklene har gullspisser. Midtmedaljongen bærer en allegorisk figur som skal forestille nasjonaløkonomien. Motivet er omgitt av en krans av ti kuler. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som et tannhjul.  Reversen har en globus satt på en åttetagget stjerne, det hele med omskriften «ORDRE DE L'ECONOMIE NATIONALE». 
Ordenstegnet er i gull for de to øverste ordensgrader og i sølv for den nederste. Ut over forskjellig materiale er ordenstegnene for de forskjellige grader identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.
Ordensbåndet er safranfarget. 

Båndstriper for Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester
		
		
		


== Tildeling ==
Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester ble tildelt for fortjenstfull innsats fransk økonomi. Innsats for økonomiske studier av produksjon, produktivitet og internasjonal handel ble også belønnet med denne ordenen. Det samme gjaldt innsats i næringslivets organisasjoner. 
En minstealder på 35 år og tolv års tjeneste var vilkår for utnevnelse. Utnevnelse skjedde i hovedregelen til ordenens laveste grad, med påfølgende fem års tjeneste før det kom på tale med forfremmelse til høyere grad. Ved eksepsjonell innsats kunne reglene fravikes. Det var satt begrensninger på det årlige antall tildelinger av ordenen.
Utledninger kunne også tildeles ordenen.


== Kilder ==
Décorations officielles françaises, Paris: Administration des monnaies et médailles, 1956, s. 124–125 og 209
Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: Europæiske ordner i farver, København: Politikens forlag, 1966, s. 139–140
Busemann sang

«Busemann sang» er en sang med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt). Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Musikerne på dette sporet var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer) og Jahn Teigen (synth & flygel).Tekst og melodi er skrevet av Prima Vera. Teksten handler om snørr som danner seg i nesa vår og som oppstår der enten man vil eller ei. Men busemann kan også være et skjellsord. Jahn Teigen synger og hans stemme er dobbelt innspilt i refrengene der han staver tittelen bokstav for bokstav. Tom Mathisen bidrar med spredte bass stemmer.
I VHS videoen De gærne har'e godt finnes det en musikkvideo til «Busemann sang». Teigen er kledd i hvit dress og gult slips og sitter blant annet og spiller på et flygel, mens han mimer etter sangen. Mathisen spiller en hovmester som piller seg i nesa, der han mimer etter sine vokale bidrag. Både før og etter sangen er det en tilhørende sketsj som går på dette tema, og det er Herodes Falsk og Klaus Hassel som spiller i sketsjen.
De tre buse menn fremfører rhythm'n buse på sitt aller beste.


== Andre utgivelser ==
The Prima Vera Show – (utgitt juni 1999 – konsert-versjon)
Rest of the best vol 2,5 – (utgitt 26. september 2000)
Det beste fra Prima Vera – (utgitt 20. juni 2016)


== Referanser ==
Hellig birma

Hellig birma er en katterase med semilang pels, og er en av 42 katteraser som er anerkjent av NRR og FIFe.  Den har «himalayategninger», det vil si at ansiktet, ørene, halen og bena har en mørkere farge enn kroppen, som skal være svakt lyst farget i en farge som stemmer med himalayategningene. Maskefargen på en ung katt viser seg som en mindre flekk på nesen og utvider seg med alderen.

Mønstertypene benevnes som solid (enfarget), tabby (stripete) og skilpadde (uregelmessig farget).


== Utseende ==
Hellig birma skal være langstrakt og robust i kroppen. Bena skal være relativt korte og hodet skal være bredt med medium nese uten oppstopper (som for eksempel perser har). Øynene skal være mandelformet med en dyp, blå farge. Pelsen skal være lang, men rasen er stort sett uten underpels.


== Historie og legender ==
På begynnelsen av 1900-tallet ble Birma avlet frem gjennom selektive avlinger mellom siameser og colorpointperser med hvite sokker. I blandingskull ble de med hvite sokker regnet som birma, mens de med helt brune sokker ble regnet som persere. Samtidig ble det konstruert en rekke myter og legender rundt rasen, for å skape et eksklusivt rykte slik at man kunne presse prisene. Navnet er avledet fra myten om «Den hellige katt fra Burma».


== Litteratur ==
Hill, Alwyn «The Secrets of the Sacred Cat of Burma»


== Referanser ==
Jakub Sucháček

Jakub Sucháček (født 27. november 1978 i Čeladná) er en tsjekkisk tidligere skihopper.
Han debuterte i verdenscupen med 20.-plass i normalbakken i Liberec 15. januar 1994. Senere samme måned var han på det tsjekkiske laget som tok sølvmedalje i lagkonkurransen i junior-VM i Breitenwang. I verdenscupen var hans beste plassering 2.-plass i storbakken i Lahtis 29. januar 1995. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 16 i 1994/95. Han ble også nummer 16 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1998/99.
Sucháček deltok i VM i 1995, 1997 og 1999, med 11.-plass i normalbakken i Ramsau i 1999 som beste individuelle plassering. I OL i Hakuba (Nagano) i 1998 ble han nummer 15 i storbakken og nummer 28 i normalbakken. Han var med i VM i skiflyging i 1994, 1996 og 1998, og ble nummer 9 i Kulm (Bad Mitterndorf) i 1996.
Hans siste verdenscuprenn var i Park City i januar 2001.


=== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ===


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
Sports Reference: Jakub Sucháček Arkivert 1. februar 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 12. februar 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Jakub Sucháček – Olympedia 
(en) Jakub Sucháček – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Jakub Sucháček – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Jakub Sucháček – FIS (skihopping)
Padde (Prima Vera)

«Padde» er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt). Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Musikerne på dette sporet var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer), Geir Langslet (flygel).Originalen heter «Feelings» og ble gitt ut på singel med Morris Albert i 1974. Han førte seg selv opp som komponist, men ble beskyldt for plagiat siden «Feelings» lignet på den franske sangen «Pour Tui» (betyr «for deg») som franskmannen Loulou Gasté hadde skrevet i 1957 for sin kone. I 1981 havnet dette i retten, og i 1988 vant Gasté 88 % av rettighetene til «Feelings». I 1976 ga Walter Jackson ut sin versjon, og det var Jackson som Prima Vera førte opp som komponist.
Originalteksten handler om en som har brent seg i kjærlighetslivet. Prima Veras tekst kan til å begynne med virke som en bizarr skildring hvor tekstens jeg har hatt et kjærlighetsforhold til en padde, men etterhvert kommer det fram at tekstens jeg-person skled på badegulvet og havnet oppå padden som fikk varige mèn av dette.

Den paddofile øre, nese og hals negeren Arvid glimter til i en sang om de nære ting.

«Padde» ble også utgitt januar 1994 på Absolute Prima Vera.


== Referanser ==
Schloss Sonnenstein

Schloss Sonnenstein er en delvis bevart borg eller festning på høyden Sonnenstein i Pirna i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Fristaten Sachsen. Borgen er omtalt i 1269 som beliggende i ferdselsåren fra Stolpen til Praha og fra Festung Königstein til Meißen.


== Borg og festning ==

Slottet Sonnenstein ligger på et fjellplatå omkring 70 meter over elven Elben. På stedet var det tidligere en slavisk bosetning, med et festningsanlegg som går tilbake til andre halvdel av 900-tallet. I tiden til Markgrevskapet Meißen og deres landskollonisering ble det omkring 1200 bygd en borg som ga dem kontroll over vadestedet. Beskyttelsen fra denne viktige grenseborgen mellom marken Meißen og kongeriket Böhmen førte til vekst for handelsstedet Pirna frem til ca 1200.
Borgen omtales allerede den 5. desember 1269 i Castrum Pirne, en kunngjøring skrevet av markgreven Heinrich den opplyste. Fera 1293 var borgen under den böhmiske kronen og ble flere ganger pantsatt. Den 15. november 1372 undertegnet Karl IV av Det tysk-romerske rike, Friedrich III av Meißen, Balthasar av Thüringen og Meißen og Wilhelm I av Meißen den såkalte Pirnatraktaten om grenseregulering mellom kongeriket Böhmen og marken Meißen. Pirnatraktaten var en viktig forløper for Egertraktaten av 1459, som regulerte grensene mellom Sachsen og Böhmen. I 1405 ble borgen på nytt eid av markgrevene av Meißen.
Den kjente Gerichtssenatspräsident dr. Daniel Paul Schreber, omtalt i Sigmund Freuds avhandling fra 1910/1911 – Psychoanalytische Bemerkungen zu einem autobiographisch beschriebenen Fall von Paranoia (Dementia Paranoides), var innestengt på Sonnenstein fra juni 1894 til desember 1902. Direktøren for anstalten fra 1893 til 1910, dr. Guido Weber, forfattet en rekke uttalelser om Schreber under umyndiggjørelsesprosessen.
I 1928 ble professor Hermann Paul Nitsche utnevnt til direktør for den voksende anstalten Sonnenstein med mer enn 700 pasienter. Med denne ansettelsen begynte den systematiske isolasjonen av kronisk psykisk syke. Som en forkjemper for «rasehygiene» og «eutanasi» (aktiv dødshjelp) igangsatte han tvangssteriliseringer, «tvunget helsevern» og «matrasjonering» (utsulting) av pasienter med «arvelige sykdommer». Høsten 1939 ble institusjonen stengt etter ordre fra innenriksministeren i Sachsen, og ble innrettet som et militært reservesykehus og leir for flyktninger.


== Nasjonalsosialistisk avlivningsanstalt ==

Under andre verdenskrig innrettet nasjonalsosialistene et av sine «eutanasi-institutter» i slottsbygningen. Fra juni 1940 til september 1941 ble 13 720 funksjonshemmede og psykisk syke personer systematisk avlivet i bygningens kjeller innenfor rammene av Aktion T4. I tillegg ble 1 031 fanger fra konsentrasjonsleirene avlivet i kjelleren. To sentrale personer som var ansvarlige for dette massedrapet, var psykiateren og nevrologen Werner Heyde og sykehusdirektøren Hermann Paul Nitsche.


== Referanser ==
Christian Moser

Christian Moser (født 20. desember 1972 i Villach) er en østerriksk tidligere skihopper som representerte SV Villach.
Hen debuterte i verdenscupen med 72.-plass (av 79 deltakere) i Innsbruck 4. januar 1990. Hans beste individuelle plassering i verdenscupen var 2.-plass i normalbakken i Lahtis 5. mars 1994. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 21 i 1994/95. Han ble også nummer 25 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka den sesongen, og nummer 2 sammenlagt i kontinentalcupen 1992/93.
I OL på Lillehammer i 1994 var han på det østerrikske laget som tok bronsemedalje i lagkonkurransen. Individuelt ble han nummer 10 i normalbakken og nummer 26 i storbakken. I VM i Thunder Bay i 1995 ble han nummer 15 i normalbakken og nummer 41 i storbakken. Han var på det østerrikske laget som ble nummer 6 i lagkonkurransen.
Hans siste verdenscuprenn var i Hakuba i januar 1997. Han fortsatte i kontinentalcupen til og med sesongen 1998/99.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Moser – Olympedia 
(en) Christian Moser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Christian Moser – FIS (skihopping)
Edda Björgvinsdóttir

Guðbjörg Edda Björgvinsdóttir (født 13. september 1952 på Island) er en islandsk skuespillerinne.


== Filmografi (utvalg) ==
2001 – Villiljós 
1992 – Mannskoret Hekla (Karlakórinn Hekla)
1984 – Ravnen flyr (Hrafninn flýgur)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edda Björgvinsdóttir på Internet Movie Database 
(sv) Edda Björgvinsdóttir i Svensk Filmdatabas 
(da) Edda Björgvinsdóttir på Filmdatabasen 
(en) Edda Björgvinsdóttir på AllMovie 
(en) Edda Björgvinsdóttir hos The Movie Database 
Guðbjörg Edda Björgvinsdóttir (islandsk)
Intelligent belysning

Intelligent belysning eller moving heads (bokstavelig talt: bevegelig (lys)hode) er navnet på en type scene- og discolys. Moving heads har et bevegelig «hode» som sender ut en lysstråle. Hodet kan rotere vertikalt og horisontalt og dermed sende lystrålen akkurat dit du ønsker.


== Farge og gobo ==
Den har som oftest et gobohjul og et fargehjul, som er skiver med hull langs kanten. I hullene kan det plaseres fargefilter (typisk glasskiver) i fargehjulet, og goboer i gobohjulet. Lystålen fra pæren lyser kun gjennom ett av hullene i hver skive av gangen, og man får den fargen og goboen som er i åpningen. Ved å rotere hjulet kan man derfor bytte farge og gobo. Moving heads brukes på scener, men også som effektlys.
Noen moving heads har ikke et hjul med farger men mulighet for å blande cyan (turkis blåfarge), magenta (rødlilla) og gul for å få den fargen man ønsker. Nyere movingheads har også LED-pærer med rød, grønn og blå farge, som også ved blanding kan gi hvitt lys eller den fargen man måtte ønske.


== Eksterne lenker ==
(en) Moving-lights – repository of technical info
Werner Haim

Werner Haim (født 21. februar 1968 i Hall in Tirol) er en østerriksk tidligere skihopper.
Han debuterte i den tysk-østerrikske hoppuka med 99.-plass (av 106 deltakere) i Innsbruck 4. januar 1984. Sammenlagt i Hoppuka hadde han to plasseringer blant de ti beste, 7.-plass i 1992/93 og 9.-plass i 1989/90. De to sesongene ble han også nummer 9 sammenlagt i verdenscupen. Han vant ett verdenscuprenn individuelt, i storbakken i Liberec 14. januar 1990. I kontinentalcupen ble han nummer 5 sammenlagt i 1991/92 og nummer 6 i 1992/93.
Werner Haim ble juniorverdensmester i Täsch i 1985. I senior-VM i Lahtis i 1989 ble han nummer 33 i storbakken og nummer 38 i normalbakken. Han var på det østerrikske laget som ble nummer 6 i lagkonkurransen. I VM i skiflyging ble han nummer 7 i Vikersund i 1990 og nummer 16 i Planica i 1994.
Hans siste verdenscuprenn var i Vikersund i februar 1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Werner Haim – FIS (skihopping)
Oh Sang-eun

Oh Sang-eun (født 13. april 1977 i Daegu) er en sørkoreansk bordtennisspiller. Under Sommer-OL 2008 i Beijing representerte han Sør-Korea under Sommer-OL 2008, der han tok bronse i lagkonkurransen sammen med Yoon Jae-young og Ryu Seung-min.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oh Sang-eun – Olympics.com 
(en) Oh Sang-eun – Olympic.org 
(en) Oh Sang-eun – Olympedia 
(en) Oh Sang-eun – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Oh Sang-eun – ITTF