jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gruveslanger

Gruveslanger eller grubeormer er en undergruppe av hoggormfamilien.


== Kjennetegn ==
De kjennetegnes ved at de har et varmefølsomt sansesystem med sansecellene samlet i et par groper på hver side av snuten, mellom øynene og neseborene. De bruker de varmefølsomme gropene for å spore opp varmblodige byttedyr (i all hovedsak smågnagere) om natten. I sin mest utviklede form tillater de slangene å «se» byttet selv i stummende mørke. Som alle hoggormer har gruveslangene giftig bitt.


== Utbredelse ==
Per i dag er det 151 anerkjente arter fordelt på 18 slekter. Gruppen har sin største utbredelse i Amerika med 97 arter i 11 slekter. I denne verdensdelen finnes de fra sørlige Canada til sørlige Argentina. I Asia finnes til sammen 54 arter fordelt på 11 slekter. Her finnes de fra Japan og Sør-Sibir vestover til Aserbajdsjan og Iran og sørover til Sri Lanka og den sørøstasiatiske øyverden. En av de asiatiske artene, halysslange (Gloydius halys), har en utbredelse som strekker seg inn i den aller østligste delen av Europa. Gruveslanger er de eneste hoggormene som finnes naturlig utbredt på de amerikanske kontinentene, og omfatter blant andre klapperslanger, mokasinslanger og lanseslanger.


== Habitater ==
De lever i mange habitater; sideruller (Crotalus cerastes) er et ørkendyr, mens bushmaster (Lachesis muta) forekommer i tropisk regnskog. Både Crotalus triseriatus i Mexico og Gloydius strauchi i Kina er funnet i fjellene over 4000 moh. Gruveslanger er stort sett mark- eller trelevende, men det finnes også en halvakvatisk art, vannmokasinslange (Agkistrodon piscivorus).


== Slekter ==
Agkistrodon, Palisot de Beauvois, 1799
Atropoides, Werman, 1992
Bothriechis, Peters, 1859
Bothriopsis, Peters, 1861
Bothrops, Wagler, 1824
Calloselasma, Cope, 1860
Cerrophidion, Campbell & Lamar, 1992
Crotalus, Linné, 1758
Deinagkistrodon, Gloyd, 1979
Gloydius, Hoge & Romano-Hoge, 1981
Hypnale, Fitzinger, 1843
Lachesis, Daudin, 1803
Ophryacus, Cope, 1887
Porthidium, Cope, 1871
Sistrurus, Garman, 1883
Trimeresurus, Lacépède, 1804
Tropidolaemus, Wagler, 1830


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gruveslanger hos Fossilworks 
(en) Gruveslanger hos ITIS 
(en) Gruveslanger hos NCBI 
(en) Kategori:Crotalinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Crotalinae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Crotalinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Kenth Jonsson

Kenth Jonsson (født 14. mars 1964) er en svensk kjelkehockeyspiller. Han er keeper, og spiller på Nacka HI. 


== Meritter ==
EM i kjelkehockey 2007
4.-plassParalympiske vinterleker 2006
6.-plassEM i kjelkehockey 2005
SølvVM i kjelkehockey 2004
BronseParalympiske vinterleker 2002
BronseVM i kjelkehockey 2000
BronseParalympiske vinterleker 1998
BronseVM i kjelkehockey 1996
GullParalympiske vinterleker 1994
Gull


== Eksterne lenker ==
Profil på Svenska Handikappidrottsförbundet
Paralympiske resultater
Anoplodera sexguttata

Anoplodera sexguttata er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norge forekommer den langs kysten av Østlandet og Sørlandet.


== Utseende ==
En liten til middelsstor (7–12 mm), middels kraftig, svart trebukk, dekkvingene med oransjerøde tegninger. Den vanligste fargevarianten har tre flekker på hver dekkvinge og er lett kjennelig på dette, men flekkene kan også være sammengrodd til et uregelmessig bånd. Antennene er knapt så lange som kroppen, hodet forholdsvis kort og bredt, pronotum tydelig lengre enn bredt med litt avrundede bakhjørner. Dekkvingene har markerte, rettvinklede skuldre og er ganske grovt punkterte. Beina er middels lange.


== Levevis ==
Larven utvikler seg i død ved av eik, av og til også bøk. Larvene lever på skyggesiden av grove stammer som har vært døde i 20-60 år og er angrepet av soppen eikebroddsopp (Hymenochaete rubiginosa) som danner brunråte. Larven holder seg ikke under barken, men borer innover i den ganske harde veden. Utviklingen tar minst to år. De voksne billene kan finnes på åpne blomster i glenner i skogen i juli. Fordi arten er avhengige av trær (eller i alle fall greiner) som har vært døde lenge, er den svært utsatt for moderne skogbruk.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Europa og Nord-Afrika. I Norge finnes den langs kysten fra Vestfold til Vest-Agder, men den er ikke vanlig.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
Stammen Lepturini Latreille, 1802
Anoplodera sexguttata (Fabricius, 1775) (synonym Leptura sexguttata)


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Anoplodera sexguttata


== Eksterne lenker ==
(en) Anoplodera sexguttata i Encyclopedia of Life 
(en) Anoplodera sexguttata i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Anoplodera sexguttata hos Artsdatabanken 
(sv) Anoplodera sexguttata hos Dyntaxa 
(en) Anoplodera sexguttata hos Fauna Europaea 
(en) Anoplodera sexguttata hos NCBI 
(en) Kategori:Anoplodera sexguttata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Anoplodera sexguttata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anoplodera sexguttata – detaljert informasjon på Wikispecies
Borsi

Borsi eller Borsejohka (nordsamisk, avledet av boršut – «å fosse, sprute») er ei elv sørvest i Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Tana. Borsi dannes av de tre elvene Davimuš Borsejohka, Gaskkamuš Borsejohka og Máttimuš Borsejohka, som alle har sitt utspring fra de sørøstlige områdene av Gaissene, mot grensa til Lebesby kommune i nord. Etter samløpet renner elva mot sør i et rolig løp gjennom en vid og skogkledt dal. Rundt 1 kilometer før munningen renner elva inn i et gjel og danner en rekke fosser og stryk kalt Borsejohgorži, før den munner ut i Tana gjennom tre separate løp.
Europavei 6 krysser elva ved munningen. Vest for munningen ligger Borsejohka hytteområde. Resten av nedbørfeltet er uten tekniske inngrep av betydning.


== Referanser ==
Johannes Bragstad

Johannes Sivertsen Bragstad (født 16. desember 1858 på Sandvollan i Nord-Trøndelag, død 29. mars 1937 på Inderøy i Nord-Trøndelag) var en norsk folkehøgskolerektor, gårdbruker og politiker. Han var ordfører i Sparbu for Venstre 1899–1900 og stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag for Bondepartiet 1922–1924.Han hadde flere opphold ved ulike folkehøgskoler og læresteder i Norge, Danmark og Tyskland, og var med på å opprette Sund folkehøgskole i Inderøy i 1900. Før dette var Bragstad folkehøgskolelærer hos Daniel Sæter og Ole Kristian Kuløy 1883–1891, ansatt ved Det kjemiske laboratorium i Kristiania 1891–1892, amtsskolelærer 1892–1895 og lærer ved Mære landbruksskole 1895–1900. Han var eier og skolebestyrer av Sund gård og folkehøgskole 1910–1921, og overdro gården til sin sønn i 1932.Bragstad var ordfører i Sparbu for Venstre 1899–1900 samt medlem av Inderøy herredsstyre i et par perioder. Han var innvalgt på Stortinget for Bondepartiet i Nord-Trøndelag 1922–1924, etter å ha vært 2. vararepresentant for Venstre 1904–1906. Fra 1923 var han medlem av landsstyret i Norges Bondelag. Av andre verv kan nevnes forlikskommissær, overformynder og formann i fattigstyret i Inderøy herred, valgmann for Venstre i 1903 og formann i amtsskolestyret 1903–1918. Han var med på å stifte Senterpartiet i Nord-Trøndelag og satt i fylkesstyret fra 1921 til 1929.Han var sønn av ordfører i Inderøy Sivert Bragstad og hadde flere brødre og andre slektninger som også hadde offentlige verv. Gjennom søsteren Marie var han svoger av Hans Konrad Foosnæs, som han møtte som varamann for på Stortinget for i 1905. Han giftet seg i 1893 med Karen Pettersen fra Ribe i Danmark; hun døde etter få måneders ekteskap. Han giftet seg på ny i 1899 med Marianne Emelie Krogh fra Høland, som han arbeidet sammen med på Mære. De fikk to barn.Han døde på Sund gård i 1937, etter to ukers sykeleie. Han ble gravlagt på Hustad kirkegård.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Johannes Bragstad hos Norsk senter for forskningsdata
Stictoleptura maculicornis

Stictoleptura maculicornis er en av blomsterbukkene (Lepturinae), en billegruppe som tilhører trebukkene (Cerambycidae). Den er utbredt i Sør-Norge bortsett fra Vestlandet.


== Utseende ==
En nokså liten (7–11 mm), svart trebukk med gulbrune dekkvinger. Kroppen er kledt med forholdsvis lange, grove, mørke hår. Antennene er omtrent 2/3 så lange som kroppen. Den innerste delen av hvert antenneledd er lys slik at antennene virker "flekkete", dette er et godt kjennetegn på arten. Pronotum er lengre enn bredt, sterkt hvelvet og matt. Dekkvingene er grovt punkterte, med markerte, rettvinklede skuldre. Beina er middels lange og svarte. 


== Levevis ==
Larvene lever i noe tørr, råtten, soppangrepet død ved, både på løvtrær og bartrær. Den kan utnytte ganske tynne greiner, både slike som fortsatt henger på treet og slike som ligger på bakken. Larveutviklingen tra minst to år. De voksne billene kan finnes på lyse, åpne blomster i juni-august.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Europa, unntatt de vestligste delene, østover til Kaukasus. I Norge finnes den i indre strøk i Sør-Norge og dessuten i Nordland.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
Stammen Lepturini Latreille, 1802
Stictoleptura maculicornis (De Geer, 1775) (synonymer Leptura maculicornis, Anoplodera maculicornis, Paracorymbia maculicornis, Brachyleptura maculicornis)


== Litteratur ==
Ehnström, B. & Holmer, M. 2007. Nationalnycklen till Sveriges Flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae.  ArtDatabanken, SLU, Uppsala. 302 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Stictoleptura maculicornis


== Eksterne lenker ==
(en) Stictoleptura maculicornis i Encyclopedia of Life 
(en) Stictoleptura maculicornis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Stictoleptura maculicornis hos Artsdatabanken 
(no) Stictoleptura maculicornis hos Artsdatabanken 
(en) Stictoleptura maculicornis hos Fauna Europaea 
(en) Stictoleptura maculicornis hos NCBI 
(en) Kategori:Stictoleptura maculicornis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Stictoleptura maculicornis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Stictoleptura maculicornis – detaljert informasjon på Wikispecies
Stian Emil Berg

Stian Emil Berg (født 4. april 1991) er en profesjonell basketballspiller for Bærum basket i den norske eliteserien BLNO. Berg spiller som guard på banen.


== Statistikker fra BLNO-karrieren ==


=== Tegnforklaring ===


=== Sesongspill ===


=== Sluttspillet ===


== Kilder ==
Bærum Baskets hjemmeside


== Referanser ==
Einar Tufte-Johnsen

Einar Tufte-Johnsen (født 19. august 1915 i Porsgrunn, død 27. mars 1985) var en norsk offiser og flyver. Han ble utnevnt til generalmajor i Luftforsvaret i 1953 og generalløytnant i 1963. Tufte-Johnsen var utdannet fra Hærens flyskole, Kjeller, i 1936 og fra Krigsskolen i 1938. Han var blant annet sjef for Gardermoen flystasjon, sjef for Luftkommando Nord-Norge, sjef for NATO Defence College, Øverstkommanderende i Nord-Norge og forsvarsattaché i Washington.Tufte-Johnsen ble i 1972 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.


== Utmerkelser ==
Utmerkelsene er basert på (og rangert etter) et fotografi av Tufte-Johnsen, som finnes i Luftforsvarets historie bind 3.


== Verv ==
Einar Tufte-Johnsen var formann i Luftforsvarets Offisersforening fra 1952-53.


== Referanser ==
Sverige under Sommer-OL 1972

Sverige under Sommer-OL 1972. 131 sportsutøvere fra Sverige deltok i atten sporter under Sommer-OL 1972 i München. Sverige kom på 11.-plass med fire gull-, fire sølv- og seks bronsemedaljer. Rytteren Jan Jönsson var Sveriges flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
Georg Jacob Falck Bull

Georg Jacob Falck Bull (født 10. september 1892 i Sogndal, død 21. mars 1977) var generalmajor i Luftforsvaret.
Bull, som var sønn av daværende forsvarsminister Karl Bull, gikk ut Krigsskolen i 1913. Samme år begynte han på Den militære høyskole, der han var ferdig i 1915. Deretter gikk han Hærens flygeskole 1917 til 1918. Etter dette reiste han til Frankrike, der han fikk utdannelse ved den franske militærflyskolen. Senere fullførte han også en italiensk flyspeider(navigatør)-utdanning i Italia.
Fra 1918 til 1935 var Bull sjef for Nordenfjeldske Flyavdeling, som senere ble Trøndelag Flyavdeling. Samtidig var han innbeordret offiser til Forsvarsdepartementet. I 1942 ble han forfremmet til oberstløytnant. Han var da i London som avdelingssjef i Forsvarets Overkommando. I 1944 ble han ekspedisjonssjef i Forsvarsdepartementet. I 1945 ble han forfremmet til oberst, tre år senere til generalmajor. Han hadde blitt sjef for Luftkommando Østlandet i 1947. Fra 1946 til 1948 var han samtidig overadjutant hos kongen. Han ble i stillingen ved Luftkommando Østlandet til 1953. Da tok han avskjed fra Luftforsvaret etter 40 år som offiser.
Bull ble i 1965 utnevnt til Kommandør av St. Olavsorden for sitt arbeid som kansellisjef for ordenen. Han var fra 1930 til 1941 kansellist, og fra 1953 til 1971 kansellisjef ved St. Olavs orden.


== Kilder ==
Dødsannonse Aftenposten 24. mars 1977
Nekrolog Aftenposten 26. mars 1977
Hvem er hvem 1973
Christian Roy Kaldager

Christian Roy Kaldager (født 18. mars 1908 i Baltimore i USA, død 23. juni 2005) var en norsk offiser. Han ble utnevnt til generalmajor i Luftforsvaret i 1960. Han var en periode sjef for FNs styrker i Kongo.
Kaldager var marineflyger, og ble tildelt vingen i 1932. Før krigsutbruddet seilte han en tid i handelsflåten.  Under krigen var løytnant Kaldager først instruktør ved Little Norway.  Deretter fløy han Sunderland ved 330 (N) Squadron på Sullom Voe, der han snart ble kapteinløytnant og flightsjef i 1943. I 1944 ble han orlogskaptein og skvadronsjef.
Etter krigen var han blant annet sjef ved Sola flystasjon, og fra 1952 sjef for Luftforsvarets Stabsskole. I 1960 var han  stabsoffiser ved NATOs hovedkvarter på Kolsås.  I 1962 ble han sjef for Luftkommando Østlandet.
Fra desember 1962 var Kaldager sjef for FNs flystyrker i Kongo.  I august 1963 overtok han kommandoen for hele FN-styrken (ONUC).
I 1964 var han tilbake ved staben på Kolsås, før han fra 1968 til 1973 var kommandant på Akershus festning, samtidig som han var direktør for Forsvarets høgskole.


== Utmerkelser ==
Kaldager mottok Krigsmedaljen med stjerne, Deltagermedaljen, Haakon VIIs 70-årsmedalje og Kong Haakon VIIs 100-årsmedalje. Han ble tildelt de britiske medaljene 1939–1945 Star og Atlantic Star og ble Mentioned in Despatches. For sin tjeneste i Kongo ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden og tildelt FN-medaljen. Kaldager ble utnevnt til storridder med stjerne av Den islandske falkeorden, kommandør av første klasse av den svenske Sverdordenen og stort fortjenstkors med stjerne av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.


== Bøker ==
Akershus - Festning, mennesker og begivenheter gjennom 700 år, Universitetsforlaget 1993, ISBN9788200216957


== Kilder ==
Hvem er hvem 1973
Store norske leksikon
Fem år i utlegd (Henriksen, 1996)
Marinens flygevåpen 1912-1944 (Hafsten, Arheim, 2003)
Hærens og Marinens flyvåpen 1912-1945 (Meyer, 1973)
Thomas Mjøs

Thomas Mjøs (født 1990) er en profesjonell basketballspiller for Asker Aliens i den norske eliteserien BLNO. Thomas er bror til basketballspiller Stian Mjøs. Mjøs spilte tidligere for Bærum Basket og spiller som guard på banen. Thomas spilte en sentral rolle da Bærum Basket vant NM (Norgesmesterskapet) i 2011.
I 2014/15 sesongen vant Asker Aliens NM. Mjøs spilte mest av askerspillerne i finalen mot Bærum Basket og scoret 9 poeng. 


== Statistikker fra BLNO-karrieren ==


=== Tegnforklaring ===


=== Sesongspill ===


=== Sluttspillet ===


== Referanser ==


== Kilder ==
Bærum Baskets hjemmeside
Mathias Bakken

Mathias Bakken (født 14. august 1990) er en profesjonell basketballspiller som for øyeblikket spiller for Gimle Basket. Han har tidligere spilt for Bærum Basket i den norske eliteserien BLNO. Bakken spiller som guard på banen.


== Statistikker fra BLNO-karrieren ==


=== Tegnforklaring ===


=== Sesongspill ===


=== Sluttspillet ===


== Kilder ==
Bærum Baskets hjemmeside


== Referanser ==
Martin Elgmork

Martin Elgmork (født 1990) er en profesjonell basketballspiller for Bærum Basket i den norske eliteserien BLNO. Elgmork spiller som guard på banen, og er forøvrig også bror av lagkameraten Christer Elgmork.


== Statistikker fra BLNO-karrieren ==


=== Tegnforklaring ===


=== Sesongspill ===


=== Sluttspillet ===


== Kilder ==
Bærum Baskets hjemmeside


== Referanser ==
Silver Bells

«Silver Bells» er en klassisk amerikansk julesang med melodi av Jay Livingstone og tekst av Ray Evans. Teksten er uvanlig for en julesang ved at den beskriver festivalen i byen og ikke i en landlig setting.
«Silver Bells» ble først fremført av Bob Hope og Marilyn Maxwell i spillefilmen Svindlere på Broadway (The Lemon Drop Kid), filmet i juli-august 1950, men utgitt i mars 1951.Den første innspilte versjonen var med Bing Crosby og Carol Richards, utgitt i oktober 1950.Etter at Crosbys og Richards innspilling ble populær ble Hope og Richards kalt tilbake i slutten av 1950 for å filme en utarbeidet produksjon av sangen på nytt.


== Historie ==
«Silver Bells» begynte som den tvilsomme «Tinkle Bells». Evans sa: «Vi trodde aldri at tittelen hadde en dobbelt betydning før Jay kom hjem og hans [første] hustru sa: «Har du gått fra forstanden? Vet du ikke hva ordet tinkle betyr?». Det er barns slang for urinering.Sangen var inspirert av billedbruken av klokkeringere fra Frelsesarmeen som stod utenfor varemagasinene i julesesongen.


== Innspillinger (i utvalg) ==
Johnny Mathis (1952)
Elvis Presley (1971)
Neil Diamond (1992)
Gloria Estefan (199 )
Kenny G (1994)
Martina McBride (1999)
Garth Brooks (2001)
Shania Twain (2004)
Twisted Sister (2006)


== Norsk versjon ==
Øyvind Offerdal har skrevet en norsk tekst. På¨norsk bærer den tittelen «Julen er kommet til byen». Henrik Dahl utgav den på LP-platen Julegleder (Mariann MLN 1013 i 1982. Produsent var Sverre Erik Henriksen.


== På film ==
En versjon med Vic Damone var med i spillefilmen Donnie Brasco (1997).


== Listeplassering ==
Sangen kom på den britiske singlelisten for første gang 19. desember 2009 i en duett med Terry Wogan og Aled Jones, innspilt for veldedighetsformål og nådde nummer 27. Den lå på listen i tre uker.


== Referanser ==
Per Arve Lie

Per Arve Lie (født 17. oktober 1946) er en norsk politiker (V), kommunal tjenestemann og gårdbruker.
Han var ordfører i Namdalseid kommune 1984–1987 og 1999–2003 samt leder i Nord-Trøndelag Venstre 1988–1990.Lie er cand.mag. og tidligere ansatt i personalsektoren i Namdalseid og Verran kommuner. Han har vært regionleder for Kommunal Kompetanse (nå Fagakademiet) i Midt-Norge, med kursvirksomhet for kommuner og fylkeskommuner. Lie driver gårdsbruk med kornproduksjon.


== Referanser ==
Chucky Frierson

Charles «Chucky» Frierson III (født 1983 i Youngstown, Ohio i USA) er en profesjonell basketballspiller som for øyeblikket er uten klubb. Frierson spiller som shooting guard eller small forward på banen. Han har tidligere spilt i Saudi-Arabia og Mexico før han kom til Norge. I 2009/2010-sesongen kom han til Bærum Basket etter å ha spilt første halvdel av sesongen hos Harstad Vikings.


== Statistikker fra BLNO-karrieren ==


=== Tegnforklaring ===


=== Sesongspill ===


=== Sluttspillet ===


== Referanser ==


== Kilder ==
https://web.archive.org/web/20160304142449/http://www.barumbasket.no/index.php?c=31&kat=BLNO Bærum Baskets hjemmeside]
Biografi fra Infosport
Anastrangalia reyi

Anastrangalia reyi er en av blomsterbukkene (Lepturinae), en billegruppe som tilhører trebukkene (Cerambycidae). Den er utbredt på Østlandet og i Nordland og Troms i Norge.


== Utseende ==
En middelsstor (9–16 mm), svart trebukk med brunrøde dekkvinger. Den ligner sterkt på den beslektede arten Anastrangalia sanguinolenta men skiller seg fra denne på at dekkvingene er teglrøde hos begge kjønn (hos A. sanguinolenta er de blodrøde hos hunnen og brungule hos hannen) og har en smal, svart ytterkant. Antennene er mørke og litt over halvparten så lange som kroppen. Hodet er forholdsvis stort og bredt. Pronotum er tydelig lengre enn bredt, rundet, grovt punktert og matt svart. Dekkvingene er middels grovt punkterte. Hunnen har et eggleggingsrør som stikker litt ut bak dekkvingene. Beina er slanke og svarte.


== Levevis ==
Larvene lever trolig i gamle, døde høystubber, og stående og falne, tørre trær (gadd og læger) av bartrær. Treene bør være uten bark og ganske uttørket. Arten er også funnet i bygningstømmer og stolper. Larveutviklingen tar 2-3 år. De voksne billene kan man finne på blomster i juni-juli.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Nord- og Mellom-Europa sørover til Pyreneene. I Norge finnes den på Østlandet og noen steder i Nordland og Troms.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae  – 130 arter i Europa
Stammen Lepturini Latreille, 1802
Anastrangalia reyi (Heyden, 1889) (synonymer Leptura reyi, Anoplodera reyi, Anoplodera inexpectata, Leptura sandoeensis)


== Litteratur ==
Ehnström, B. & Holmer, M. 2007. Nationalnycklen till Sveriges Flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae.  ArtDatabanken, SLU, Uppsala. 302 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Anastrangalia reyi


== Eksterne lenker ==
(en) Anastrangalia reyi i Encyclopedia of Life 
(en) Anastrangalia reyi i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Anastrangalia reyi hos Artsdatabanken 
(sv) Anastrangalia reyi hos Dyntaxa 
(en) Anastrangalia reyi hos Fauna Europaea 
(en) Anastrangalia reyi hos NCBI 
(en) Kategori:Anastrangalia reyi – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anastrangalia reyi – detaljert informasjon på Wikispecies 
Foto av arten, begge kjønn
Camilla Edi Hille

Camilla Edi Hille (født Camilla Hille, 26. april 1974 i Oslo) er en norsk lokalpolitiker for Venstre i Follo og tidligere ishockeyspiller som spilte løper. Hun representerte, Vålerenga Kvinner, Gjøvik, Ski, Nes IK og Jordal. Hun har også vært fast på Norges kvinnelandslag i ishockey. Hun er utdannet sosionom og statsviter.
Hille vokste opp på Vålerenga i Oslo og har spilt ishockey for klubbene Vålerenga Kvinner, Ski, Jordal Kvinner, Nes IK og Gjøvik Senior Herrer. Hun ble den første kvinne i Norge som fikk spille sammen med "gutta" for a-laget til Gjøvik i 2. divisjon ishockey for menn i sesongen 1993/94. Da hun var 19 år ble hun intervjuet om dette i NRKs ungdomsmagasin U.Camilla Edi Hille er lokalpolitiker for Venstre og har vært politisk seniorrådgiver hos
Venstres stortingsgruppe fra
2010 til 2019. Fra 2015 til 2019 var hun varaordfører i Ski. Foran Kommunestyre- og fylkestingsvalget i Norge 2019 var hun ordførerkandidat i Nordre Follo.
Hun deltok sammen med familien sin i programserien Alle tiders måltid på TV2 i 2016; serien gikk ut på at deltagerne skulle bo og spise som man gjorde gjennom åtte tiår. Hun og familien deltok også i oppfølgeren Alle tiders jul.Hille gjestet i 2021 podkasten "Tungvekterne".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Spillerprofil hos Eliteprospect