jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anvari

Anvari (født 1126, død 1189), fullt navn Awhad ad-Din 'Ali ibn Mohammad Khavarani eller Awhad ad-Din 'Ali ibn Mahmud (persisk: انوری اوحد الدین علی ابن محمد), var en av de største persiske poetene. 
Han ble født i Abivard (nå i Turkmenistan) og døde i khorasansk Balkh (nå i Afghanistan), og studerte vitenskap og litteratur ved det kollegiale instituttet i Toon (nå Ferdows i Iran). Han utdannet seg til en berømt astronom og poet. 
Anvaris dikter ble samlet i en divan, og inneholder panegyrikk, eulogier, satire og annen litteratur. Hans elegi «Tårer i Khorasan», oversatt til engelsk i 1789, regnes som en av de vakreste diktene i persisk litteratur. The Cambridge History of Iran kaller Anvari «en av de største skikkelsene i persisk litteratur.» Til tross for sin skjønnhet, krevde hans dikt ofte mye hjelp til tolkning siden de var komplekse og vanskelige å forstå. 
Anvaris panegyriske dikt til ære for seldsjukkenes sultan Ahmed Sanjar (1117–1157), herskeren av Khorasan, gjorde at han vant kongelig gunst og lot ham fortsette å være under beskyttelse av to av etterfølgerne til Sanjar. Imidlertid falt han i unåde hos kongedømmet i oktober 1185, da hans profeti om katastrofer mislyktes, og han ble tvunget til å leve et liv i vitenskapelig tjeneste. Han tok til slutt sitt eget liv i 1189. 


== Se også ==
Liste over persiske diktere og forfattere


== Referanser ==


== Kilder ==
The Cambridge History of Iran, Cambridge University Press ISBN 0-521-06936-X
Jan Rypka, History of Iranian Literature. Reidel Publishing Company. 1968 OCLC 460598. ISBN 90-277-0143-1
Jan ten Berge

Johannes Josephus (Jan) ten Berge (født 14. desember 1892 i Leens i Nederland, død 23. desember 1978) var en nederlandsk katolsk prest tilhørende jesuittordenen og misjonær i Indonesia. Under annen verdenskrig var han motstandsmann i Nederland. Han var bror av dikteren Willem ten Berge. 


== Verker i utvalg ==
«Christelijk-Inheemsche kunst in de missie», i: De Gemeenschap 1927 nummer 7/8
«Evangelie en Koran». i: Studiën 1931
«Het dubbele aangezicht der Loge. Getuigenissen uit vrijmetselaars-geschriften.» i: Het Schild 1937-1938
Beknopt Maleisch woordenboek, Heerlen 1945
Gualberto do Rosário

Gualberto do Rosário (født 1950) er en kappverdisk politiker. Han var statsminister på Kapp Verde fra 2000 til 2001. 
Fra 1991 til 1993 var do Rosário minister for fiskeri, landbruk og landlig utvikling i Kapp Verde.11. mai 1998 ble han utpekt til landets første visestatsminister. Da hadde han vært finansminister fra 1997. I juli 2000 ble han valgt til partileder for «Bevegelsen for demokrati» (MpD). Da Carlos Veiga gikk av som statsminister i juli 2000, for å stille som kandidat ved presidentvalget i 2001, tok do Rosarió over vervet med ansvar for å holde nyvalg. Han gikk av 1. februar 2001, etter at opposisjonspartiet PACIV hadde vunnet valget. I august 2001 trakk han seg også fra partiledervervet.Han stilte i 2008 som uavhengig kandidat ved kommunevalget i St. Vincent. 


== Referanser ==
Joop Beek

Joop Beek, egentlig Josephus Beek (født 12. mars 1917 i Amsterdam i Nederland, død 17. september 1983 i Jakarta i Indonesia) var en nederlandsk og senere indonesisk, katolsk prest tilhørende jesuittordenen som fikk en viss politisk innflytelse i Indonesia som viktig, men tilbaketrukket politisk rådgiver for president Soeharto fra 1965 til 1975. Han var overbevist om at kommunistene og islamistene på hver sin måte utgjorde store farer for det indonesiske samfunn.
Joop Beek kom til landet da det fremdeles var nederlandsk koloni i 1938, og underviste ved en av jesuittenes skoler i Yogyakarta på Java. Under den japanske okkupasjon satt han internert, og måtte vende tilbake til Nederland i 1946. Etter noen år i Maastricht ble han i 1952 sendt tilbake til Yogyakarta. Det ble han etterhvert mer og mer involvert i studentarbeid og kjent med de politiske strømninger og understrømmer som gjorde seg gjeldende.  


== Litteratur ==
Mujiburrahman: Feeling Threatened, Muslim-Christian Relations in Indonesia's New Order, Amsterdam University Press, 2006, ISBN 9053569383, 9789053569382, 428 pagina's
Helen-Louise Hunter: Sukarno and the Indonesian Coup: The Untold Story, r, PSI Reports, 2007
Pater Beek, SJ : Larut tetapi Tidak Hanyut, biografi, (Opgelost, maar niet weggewassen) door J.B. Soedarmanta, oktober 2008
Pater Joop Beek: de man achter Soeharto, OVT, VPRO Geschiedenis, biografie van pater Beek, 1 februari 2009
Calheta de São Miguel

Calheta de São Miguel er en by som ligger på nordøstkysten av øya Santiago i staten og øygruppa Kapp Verde. 
Byen hadde 5 457 innbyggere i 2005, og tilhører kommunen São Miguel. 


== Befolkningsutvikling ==
Chamaedorea radicalis

Chamaedorea radicalis er en flott liten dverg-palme fra tropiske Mexico, nordvest i landet, hvor palmen vokser i skyggen av store trær i fjellene opp til 1400 meter over havet.


== Beskrivelse ==

Det er en saktevoksende palme som blir inntil 1,2 meter høy. Utseende kan minne mye om den populære Kentia-palmen som mange har som stueplante. Den vokser naturlig i tilnærmet regnskogsforhold med konstant fuktig og kjølig luft. Den misliker full sol og må plantes i skygge, alternativt delskygge.
Til tross for at palmen kommer fra tropene, på grensen til subtropene, passer den utmerket i et temperert klima med milde vintrer, og det sies at palmen kan tåle kortvarige temperaturer ned mot -12 grader celcius.
Palmen har fjærformede blader og gamle individ kan ha en kort liten stamme bestående av gamle bladrester. Det er ikke uvanlig at små individ blomstrer, og hunnpalmen får flotte røde bær som er en flott kontrast til det friske bladverket.


== Eksterne lenker ==
(en) Chamaedorea radicalis i Encyclopedia of Life 
(en) Chamaedorea radicalis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chamaedorea radicalis hos NCBI 
(en) Chamaedorea radicalis hos The International Plant Names Index 
(en) Chamaedorea radicalis hos Tropicos 
(en) Kategori:Chamaedorea radicalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chamaedorea radicalis – detaljert informasjon på Wikispecies
Petrus Josephus Zoetmulder

Petrus Josephus Zoetmulder (født 29. januar 1906 i Utrecht i Nederland, død 7. juli 1996) var en nederlandsk katolsk prest tilhørende jesuittordenen og spesialist på gammeljavanesisk. 
Han ble misjonær i Indonesia og basert i Yogyakarta på øya Java. Han tok i 1951 indonesisk statsborgerskap.


== Referanser ==
Cavaquinho

Cavaquinho (uttales: kavaki'njo) er et opprinnelig portugisisk strengeinstrument med 4 strenger. Den er en forgjenger til ukulelen og ser ut som en liten gitar.
Portugisiske sjømenn spredte instrumentet till de portugisiske koloniene over hele verden, blant annet Brasil, der cavaquinhoen fortsatt har en framstående rolle innen samba. Cavaquinhoen var med sin lille størrelse enklere å ta med på skip enn en vanlig gitar, og fikk derfor stor utspredelse. Ulike typer cavaquinho har ulike strenger, flere sorter har stålstrenger, men den opprinnelige portugisiske cavaquinhoen har nylonstrenger, akkurat som «etterkommeren» ukulele fortsatt har.
Snow Hill Island

Snow Hill Island er en nesten fullstendig snødekt øy utenfor den nordlige delen av Antarktishalvøya.


== Geografi ==
Snow Hill Island ligger i Weddellhavet cirka 50 km øst for Trinityhalvøya. Den er skilt fra James Ross Island i nordøst gjennom Admiralty Sound.
Den ubebodde øya er av vulkansk opphav og har et areal på cirka 300 km². Den er ca. 32 km lang og ca. 10 km bred, med høyeste punkt ca. 170 moh.


== Historie ==
Snow Hill Island ble oppdaget 6. januar 1843 av en britiske antarktisekspedisjon under ledelse av James Clark Ross. Ross var ikke i stand til å avgjøre om det dreide seg om en øy, eller om det var en del av fastlandet.
Den svenske antarktisekspedisjonen under ledelse av Otto Nordenskjöld fastslo i 1902 at det dreide seg om en øy og benyttet den som base for å utforske de omkringliggende øyene og Nordenskjöldkysten langs Den antarktiske halvøya. Restene av trehytta de bygde som vinterkvarter er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten.


== Eksterne lenker ==
(es) Om Snow Hill Island Antarktistraktaten
Arthur Coleman Danto

Arthur Coleman Danto (født 1924, død 25. oktober 2013) var en US-amerikansk filosof, estetiker og kunstkritiker. 
Han var en innflytelsesrike kunstkritiker i  USA. Han er også kjent for sitt arbeid med filosofisk estetikk og filosofi gjennom historien, men han har også bidratt  til andre felter. 
Hans interesser omfattet tanker, følelser, kunstfilosofi, teorier om representasjon, filosofisk psykologi, estetikk, og han hadde filosofene Maurice Merleau-Ponty og Arthur Schopenhauer som forbilder og idoler. 
I  bøker og artikler utdypet han sin hovedtese fra artikkelen "The Artworld" (1964), om at hva som er kunst, ikke avgjøres av bestemte persiperte egenskaper ved objektet, men på forhånd ut fra en bakgrunn av kunstenes historie og en atmosfære av kunstteori. Hva som teller som kunst, avgjøres av hvordan verket passer til en teori, og det gir kunstfortolkningen i vår tid en ny, pluralistisk frihet.  
Danto ble tidlig tatt til inntekt for en institusjonell kunstteori (George Dickie).  
Arthur Danto var kunstkritiker for avisen The Nation fra 1984 til 2009, og har også publisert en artikler i mange andre tidsskrifter og magasiner. I tillegg er han redaktør av The Journal of Philosophy og han er medvirkende redaktør for Naked Punch Review og Artforum. Han har også utgitt en rekke bøker med poesi, diktsamlinger og korte essays.


== Referanser ==
Pauletøya

Pauletøya (engelsk: Paulet Island) er en liten øy utenfor den nordlige delen av Antarktishalvøya.


== Geografi ==
Pauletøya ligger i Weddellhavet cirka 40 km. nordøst for Trinityhalvøya og fem km. sørøst for Dundee Island.
Den ubebodde øya er av vulkansk opphav og har en diameter på cirka 1,6 km. Det høyeste punktet ligger ca. 353 moh. Geotermisk varme fører til at store deler av øya er isfri.
Øya er tilholdssted for en koloni på over 200 000 adeliepingviner.


== Historie ==
Pauletøya ble oppdaget av den britiske antarktisekspedisjonen 1839–1843 under ledelse av James Clark Ross. Ross navnga øya etter lord George Paulet.
Øya ble kjent gjennom den svenske antarktisekspedisjonen under ledelse av Otto Nordenskjöld. Ekspedisjonsskipet «Antarctic» sank 12. februar 1903 ca. 40 km fra øya og besetningen tok seg fram til øya under stort besvær. De nådde fram først 28. februar og begynte å bygge en steinhytte der gruppen overvintret i ti måneder før unnsetningen kom fram. Restene av steinhytta er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten.


== Eksterne lenker ==
(en) Paulet Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om Pauletøya Antarktistraktaten
Bilder fra Pauletøya
Stanley Eugene Fish

Stanley Eugene Fish (født 19. april 1938 i Providence, Rhode Island) er en amerikansk litteraturteoretiker og jurist.
Han blir ofte forbundet med postmodernismen. Han arbeider som professor i juss ved Florida International University i Miami, og er professor emeritus ved College of Liberal Arts and Sciences ved University of Illinois i Chicago. I tillegg er han forfatter av ti bøker. Professor Fish har også vært gjesteforeleser ved University of California, Berkeley, Johns Hopkins University, Columbia University, og ved Duke University.
Fish ble utdannet ved University of Pennsylvania, og han ble tildelt sin doktorgrad fra Yale University i 1962. Han underviste i engelsk ved University of California, Berkeley og ved Johns Hopkins University før han ble professor i Arts and Sciences i engelsk og professor i juss ved Duke University mellom 1986 og 1998.
Fra 1999 til 2004 var han ansatt som dekan ved College of Liberal Arts and Sciences ved University of Illinois i Chicago. Han holdt også flere foredrag ved Institutt for statsvitenskap og juss, og han var formann i komiteen for religionsvitenskap.
Fish er gift med forskeren Jane Tompkins. Han er også en fjern slektning av forfatteren Theodore Sturgeon.


== Referanser ==
George Dickie

George Dickie (født i 1926 i Palmetto, Florida, død 24. mars 2020) var en amerikansk filosof. Han var professor i filosofi ved University of Illinois i Chicago.


== Referanser ==
Blekkspruten Paul

Blekkspruten Paul (født 26. januar 2008 i Atlanterhavet nær Weymouth, Dorset, død 26. oktober 2010 i Oberhausen) var en blekksprut av arten Octopus vulgaris som holdt til i det offentlige akvariet Sea Life i Oberhausen i Tyskland. Paul, som iblant ble omtalt som en «synsk blekksprut» eller som et orakel, var berømt for sine påståtte evner til å forutsi resultatene av fotballkamper som Tysklands fotballandslag spilte. Blekkspruten Paul døde 26. oktober 2010.I begynnelsen fikk Paul hele tiden fikk velge mellom en østers som lå i en plastbeholder med Tysklands flagg på og en med motstanderens flagg på. Paul, som sannsynligvis er født i Weymouth i England, men allerede tidlig ble flyttet over til Tyskland, begynte å «spå» allerede til EM i 2008. Der var systemet relativt enkelt, han valgte konsekvent Tyskland, og han bommet dermed i første og siste kamp.Siden da hadde Paul utviklet seg, og han valgte også bokser med andre flagg enn det tyske. Under VM i Sør-Afrika fikk han mye oppmerksomhet, etter som han i tur og orden valgte rett. Først valgte han Tyskland over Australia, deretter Serbia over Tyskland, så Tyskland over England, og så Tyskland over Argentina. Det ble imidlertid et oppstyr da Paul spiste østersen i beholderen med det spanske flagget på i stedet for det tyske foran semifinalen. Tyske fans kom med trusler om å lage paella av Paul. Hva verre var, hadde blekkspruten rett denne gangen også. Blekkspruten valgte imidlertid det tyske flagget i bronsefinalen og det spanske i finalen, og begge stemte.Blekksprutens popularitet i Spania ble så stor etter Spanias seier at Madrids zoologiske hage, godt hjulpet av pengesterke investorer, lovte store summer for å få Paul til Spania. I tillegg skal ordføreren av den spanske byen Carballiño, Carlos Montes, ha gjort Paul til æresborger av Spania.Sannsynligheten for at Paul tar rett er i utgangspunktet svært liten, og et veddeselskap anser oddsen for de 7 kampene til å være en til 870. Blant de merkeligste reaksjonene er den til David Spiegelhalter, professor i statistikk, som anså at Paul hadde ødelagt hans livsverk fordi studenter under forelesningene hans stadig viste til Paul da han forklarte hvor liten sannsynlighet det var for å vinne på å tippe.Dataanalytikeren José Mérida har imidlertid påpekt at det bare trengs 178 individer for å oppnå en sannsynlighet på over 50% for at ett av individene skal gjette alle kampene riktig; og at det helt sikkert var tusener på tusener over hele verden som prøvde å gjette disse resultatene, både mennesker og dyr.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
BBC-side om Paul med video
Denis Donoghue

Denis Donoghue (født 1. desember 1928 i Irland, død 6. april 2021) var en irsk litteraturkritiker. Han er siden slutten av 1970-tallet professor i engelsk ved New York University.Han ble født inn i en katolsk familie i Tullow i grevskapet Carlow, og vokste opp i Warrenpoint, County Down i Nord-Irland, der faren var med i Royal Ulster Constabulary. Han ble utdannet av det katolsk kristne Christian Brothers University i Newry, County Down.
Han studerte latin og engelsk ved University College i Dublin, tok endelig eksamen i 1949 og begynte deretter ved det irske Royal Academy of Music. Han tok doktorgraden ved Cambridge University i 1957, returnerte deretter til Dublin, og ble senere ansatt som professor ved universitetet der.


== Referanser ==
Bačka Palanka

Bačka Palanka (serbisk kyrillisk: Бачка Паланка, slovakisk: Báčska Palanka, ungarsk: Bácspalánka, tysk: Plankenburg, tyrkisk: Küçük Hisar), er en bykommune ved Donau sør i Okrug Južna Bačka i provinsen Vojvodina nord i Serbia, på grensen til Kroatia.


== Etymologi ==
Navnet kommer av palisade (tysk: Palanke, fransk: panlanque, ungarsk: palánk). Under tyrkerkrigene betegnet dette en liten permanent festning som var laget av grav, mur og palisader. Flere navn på steder i Bosnia, Serbia og Makedonia viser til denne typen forsvarsverk på Balkan.


== Geografi ==
Byen ligger på Donaus venstre bredd, ca 45 kilometer oppstrøms fra Novi Sad. Kommunen omfatter landsbyene Obrovac, Karađorđevo (Gestüt), Tovariševo, Mladenovo, Čelarevo, Gajdobra, Nova Gajdobra, Silbaš, Parage, Despotovo og Pivnice og i tillegg to landsbyer i Okrug Srem (Neštin og Vizić).
Byen er forbundet med den kroatiske byen Ilok med en 740 meter lang bro over Donau.


== Sport ==
Byens fotballag er FK Bačka Bačka Palanka.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bačka Palanka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Solhverv (sang)

«Solhverv» vant Melodi Grand Prix 1963 og var Norges bidrag til Eurovision Song Contest samme år. Melodi og tekst er skrevet av Dag Kristoffersen. I Melodi Grand Prix ble sangen framført av Jan Høiland og Nora Brockstedt, mens Anita Thallaug framførte den i Eurovision Song Contest. «Solhverv» endte på firedelt sisteplass i den europeiske finalen, uten poeng. Dette var Norges første sisteplass i Eurovision Song Contest. Sangen er en ballade i chansonstil, en stil som var populær i konkurransens tidlige år.


== Melodi Grand Prix ==
Sangen ble framført som det tredje bidraget av fem i den norske finalen søndag 10. februar i Store Studio i Oslo. Jan Høiland sang den med lite orkester, mens Nora Brockstedt sang den med Kringkastingsorkestret. En jury bestående av fem mannlige, oslojournalister og konene deres stemte sangen fram som suveren vinner med 81 poeng. Andreplassen, «Jakteskipperen», fikk bare 59 poeng.

Pressen var ikke særlig positive til vinnerlåten, og vinnerkomponisten selv, Dag Kristoffersen, var overrasket over seieren: «Jeg har aldri komponert en slager før, skrevet noen småting til kor har jeg jo, men aldri følt meg kallet som slagerkomponist.» uttalte han til VG dagen etter finalen.

Også dette året forbeholdt NRK seg retten til å avgjøre hvilken artist som skulle framføre Norges bidrag i den internasjonale finalen, som dette året ble holdt i London. Vinneren Nora Brockstedt kunne ikke reise til London, siden hun allerede hadde takket ja til en landsomfattende turné sammen med Jens Book-Jenssen. Ryktene ville imidlertid ha det til at Brockstedt ikke likte låten og fryktet en dårlig plassering i London, og til slutt valgte NRK Anita Thallaug til å representere Norge.


== Eurovision Song Contest ==
Sangen ble fremført som femte bidrag om kvelden 23. mars 1963, etter Østerrikes Carmela Corren med «Vielleicht geschieht ein Wunder», og før Italias Emilio Pericoli med «Uno per tutte».
Da avstemningen var over, hadde «Solhverv» fått 0 poeng, noe som ga den en firedelt 13. og sisteplass blant 16 deltakere. Dette var første gang Norge ikke fikk poeng i konkurransen, og det var Norges første sisteplass.


== Innspilling ==
Anita Thallaug spilte aldri inn «Solhverv» på plate. Jan Høiland spilte den inn med Jørg Petter Røeds orkester 11. februar 1963. Sangen ble utgitt på singlen Columbia 45GN 1755, men den ble aldri noen bestselger i Norge. Trolig er «Solhverv» en av de minst kjente Melodi Grand Prix-vinnerne gjennom tidene. Ingen av de andre finalelåtene bemerket seg heller på hitlistene. Den manglende suksessen kan ha sin forklaring i at de fleste nordmenn aldri fikk hørt sangene, siden finalen ikke ble sendt i radio. På denne tiden hadde bare 20 prosent av nordmenn tilgang til fjernsyn.
Teksten handler om en kvinne som beskriver sine følelser når hun er sammen med sin kjæreste. Hun sammenlikner den lykken hun vet hun vil ha med ham, med den lykkelige vitenen at våren snart vil komme når vintersolverv inntreffer.


== Referanser ==
MS «Høgsfjord» (1913)

MS «Høgsfjord» var Rogalands første motordrevne lokalrutebåt da den ble levert og satt i fart i Ryfylke for AS Høgsfjord Motorbaadselskab sommeren 1913. Upålitelig motor og høy byggepris gjorde den til en lite heldig båt for eierselskapet. Den ble solgt som delbetaling for en eldre dampbåt i 1931. Som «Dalsfjord» fikk den senere et langt liv i lokalrutefart i Sogn og Fjordane.


== MS «Høgsfjord» ==
Juli 1913: Levert fra Hasseldalens Verft, Grimstad som lokalrutebåt «Høgsfjord» til AS Høgsfjord Motorbaadselskab, Fossan i Ryfylke / Stavanger. Byggepris var 31 600 kroner. Kjenningsmål: 69,9’ x 16,5’ x 7,5’  Brt:57,30  Motor: 2tev Lysekil 80bhk. Satt inn i lokalrutefart Stavanger-Høle-Forsand-Oltesvik-Dirdal-Frafjord.
1916: Ruten utvidet med anløp av Bersagel og Ådnøy.
1921: Ruten utvidet med anløp av Ims og Meling.
6. april 1926: Eierselskapet omdøpt AS Høgsfjord Ruteselskap, Fossan i Høgsfjord / Stavanger. Navnebyttet skyldes at selskapet hadde kjøpt inn et dampskip som fikk navnet «Høgsfjord I». Første «Høgsfjord» hadde blitt en dyr båt, og man forsøkte å selge den flere ganger for å kjøpe en billigere båt.
6. april 1930: Vurdert byttet mot AS Riskafjords DS «Gulos», men eierne kom ikke til enighet.


== MS «Viking III» ==
1931: Solgt til Ludvig Flatmark AS, Ålesund for kr. 8 000. Samtidig kjøpte Høgsfjord Ruteselskap Flatmarks dampskip «Frost» (som nå ble ombygd til lokalruteskip «Lysefjord I») for kr. 30 000.
1932: Omdøpt «Viking III».
1932: Solgt til Jacob Vaage, Ulstein/Ålesund.


== MS «Dalsfjord» / «Førdefjord» ==
1933: Solgt til Johan Valevik, Dale i Sunnfjord. Benyttet i lokalrutefart Bergen-Dalsfjord i Sunnfjord.
1934: Omdøpt «Dalsfjord».
1937: Ny motor montert: 2syl 2tev Wichmann 100bhk
1953: Solgt til P/r Anders, Johan og Johannes Grytten, Vevring i Sunnfjord. Benyttet i lokalrutefart Florø-Førde. Ruten førte mye med melk fra bygdene langs Førdesfjorden til Sunnfjord Meieri i Florø.
1954: Omdøpt «Førdefjord».


== Etterhistorie ==
1969: Solgt til Rolf Trovåg, Nåra i Solund. Omdøpt «Tøffe». Det var meningen å benytte båten i lokalrutefart i Solund, men den ble liggende uvirksom og forfalt.
27. april 1975: Senket i Ytre Steinssund.


== Kilder ==
«Fjordabådane»  Magnus Torgersen 1981
Artikkel om AS Høgsfjord Rutelag av Arne Ingar Tandberg og Per Alsaker i «Skipet» 2.1991.
«101 Fjordabåtar, FSF 1858-2000»  Magnus Helge Torvanger 2000
Rutenere

Rutenere er en betegnelse for de ukrainere som bodde innenfor det gamle Donaumonarkiets grenser, dvs. i Øst-Galicia og Karpato-Ukraina. Rutenerne hørte i 1920- og 1930-årene dels under Polen, dels under Tsjekkoslovakia, etter den annen verdenskrig hovedsakelig under Sovjetunionen (til 1991) og Ukraina. De fleste er ortodokse kristne, men fra unionen i Uzjhorod 1646 eksisterte det også en rutensk-katolsk kirke under Roma, men med bysantinsk ritus.


== Se også ==
Rusinsk
Rutensk


== Eksterne lenker ==
(en) Rusyns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«rutenere», fra Store norske leksikon
Let Me Touch Your Mind (album)

Let Me Touch Your Mind er det 17. studioalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1972. Albumet ble spilt inn i Bolic Sound i Inglewood i California i juli 1972.


== Sporliste ==
Side 1:

«Let Me Touch Your Mind» (Oliver Sain)
«Annie Had a Baby» (Henry Glover og Lois Mann)
«Don't Believe Her» (Ike Turner)
«I Had a Notion» (Joe Morris)
«Popcorn» (Tina Turner)Side 2:

«Early One Morning» (Roger Whittaker)
«Help Him» (Tina Turner)
«Up on the Roof» (Gerry Goffin og Carole King)
«Born Free» (John Barry og Don Black)
«Heaven Help Us All» (Ron Miller)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Let Me Touch Your Mind på Discogs 
(en) Let Me Touch Your Mind på MusicBrainz 
(en) Let Me Touch Your Mind på Spotify