jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Patrick Kühl

Patrick Kühl (født 26. mars 1968 i Güstrow i Mecklenburg-Vorpommern), tysk svømmer som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.
Kühl vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han kom på andreplass på 200 meter medley bak Tamás Darnyi fra Ungarn.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Sølv i svømming, 200 meter rygg menn  Øst-Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Patrick Kühl – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Patrick Kühl – Olympics.com 
(en) Patrick Kühl – Olympic.org 
(en) Patrick Kühl – Olympedia 
(en) Patrick Kühl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Patrick Kühl – databaseOlympics.com (arkivert)
Diderich H. Lund

Diderich Hegermann Lund (født 17. mars 1888 i Kristiania, død 29. januar 1986 i Oslo) var entreprenør, ingeniør og pioner innen norsk utviklingshjelp.
Som ingeniør og entreprenør var Lund med på viktige deler av norsk vannkraft- og jernbaneutbygging i mellomkrigstiden. Ut over sitt yrke var han pasifist, fredsforkjemper, atommotstander (medlem av De 13) og kvinnesaksforkjemper; han var medlem i Norsk Kvinnesaksforening. Han var opptatt av sosial og økonomisk rettferdighet. Lund var leder for norsk utviklingshjelps pionerprosjekt, Fiskeriprosjektet i Kerala i India i 1950-årene.
Etter examen artium  i 1906 gjennomførte han ingeniørstudier i Zürich i perioden 1906–1910, og hadde deretter et par års praksis i Sveits før han var tilbake i Norge i 1913. I de ti årene som fulgte ledet han flere store vannkraft- og industriutbyggingsprosjekter, blant annet byggingen av karbidfabrikken i Odda, og kraftutbygging i Svelgen. Som sjef for teknisk etat i daværende Aker kommune 1921–1926, var han med på byggingen av Sognsvannsbanen og Østensjøbanen. I 1925–1926 ledet han byggingen av fortøyningsmastene for luftskipet Norge på Ekeberg i Oslo, og på Svalbard hvor han også bygde luftskipshallen i Ny-Ålesund. 
Fra 1927 til 1930 var Lund ansatt som anleggsjef ved Det norske Zinkkompani i Odda. I 1930 startet han og Haakon Eeg-Henriksen entreprenørfirmaet Haakon Eeg-Henriksen & Diderich Lund A/S. Dette samarbeidet varte til 1952, da Lund overtok ledelsen av Keralaprosjektet. 
I årene forut for andre verdenskrig og i de tidlige krigsårene, arbeidet han blant annet med utbyggingen av Nordlands- og Sørlandsbanen. 
Under den tyske okkupasjonen av Norge måtte Lund flykte til Sverige, og han ble sendt derfra til London hvor han virket som konsulent for regjeringen i arbeidet med å forberede gjenreisningen av Norge. Etter krigen ledet han gjenoppbyggingen av Finnmark.
Fra 1952 til 1957 var Lund engasjert i den første norske utviklingshjelpen i Kerala.
Lund var 75 år da han startet sin siste store oppgave; å lede kvekernes hjelpearbeid i Algerie. I årene 1963–1970 var han ansvarlig for utbygging av vannforsyning, og bygging av skoler og helseklinikker.


== Familie ==
Diderich Lund var gift med Sigrid Helliesen Lund (1892–1988). Han var far til Bernt H. Lund.


== Referanser ==
Sven Lodziewski

Sven Lodziewski (født 17. mars 1965 i Leipzig), tysk svømmer som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Lodziewski vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han  var med på det østtyske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 200 meter fri bak USA. De andre på laget var Uwe Daßler, Thomas Flemming og Steffen Zesner.
Han ble verdensmester på 4 x 200 meter fri 1986 i Madrid.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Sølv i svømming, 4 x 200 meter fri menn  Øst-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sven Lodziewski – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sven Lodziewski – Olympedia 
(en) Sven Lodziewski – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sven Lodziewski – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Sven Lodziewski – swimrankings.net
Flatflesa fyr

Flatflesa fyrstasjon er en fyrstasjon som ble opprettet i 1902 i Lyngværfjorden, nordøst i Harøyfjorden i Aukra kommune i Romsdal. Ona fyr ligger litt lenger vest. 
I krigsårene 1940–1945 ble fyrstasjonen flere ganger angrepet av allierte fly. Angrepene førte til store skader. Gjenoppbyggingen av fyret startet i 1948.
Frem til 2019 lå fyret i Sandøy kommune. 1. januar 2020 ble det overført til Aukra kommune sammen med øyene Orta og Lyngværet som Orten grunnkrets.


== Tekniske fyrdata ==
På Norsk fyrliste er Flatflesa fyr registrert som fyr nummer 352500.
Fyret er et hvitt jerntårn med to svarte belter. Lyshøyden er 17,3 meter over høyvann. Lysstyrken er på 30 800 Candela, og lysvidden er på 10,9 nautiske mil. Lyskarakteren er Oc (3) WRG 10s, som betyr at det blir gitt en gruppe på tre formørkelser med rødt grønt og hvitt lys hvert 10. sekund. Fyrlyset har 13 sektorer.


== Se også ==
Norske fyr


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Norsk fyrliste 2008 - side 292» (PDF). Kystverket. Arkivert fra originalen (PDF - 15 mb) 24. juli 2011. 
fyr.no
«Flatflesa fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Batteri Olga

Batteri Olga er ett av tre kanonbatterier i Artilleribataljonen. Batteri Olga har en historie som strekker seg tilbake til 1947, da avdelingen deltok som del av Tysklandsbrigaden i okkupasjonen etter den annen verdenskrig. I fredstid består batteriet av 74 soldater og befal, og har som oppdrag å rekruttere soldater og befal til videre tjeneste i Forsvaret. I tillegg støtter batteriet 2. bataljon med tung ild, og står på nasjonal beredskap i høsthalvåret. 


== Organisasjon ==
                                                                 
Batteriet består av:                                             
Batteristab med sjef, kaptein
Kanontroppen
Stabstroppen
Ildledertroppen


== Batteristaben ==
Batteristaben består av batterisjef (kaptein), batterioffiser (løytnant), administrasjonsoffiser (løytnant), batteribefal (sersjant/fenrik) pluss to-tre assistenter (vernepliktige). Staben utgjør batteriets ledelse og støtteelement, og skal understøtte troppenes drift med nødvendige ordrer, føringer, koordineringer og øvrig støtte. 


== Kanontroppen ==
I fredstid består Kanontroppen av fire M109A3GNM artilleriskyts. Skytsene er oppgradert flere ganger siden de ble innfaset i Forsvaret på slutten av 1960-årene. I de kommende årene vil M109A3GNM bli utfaset. Dagens utgave har langrørs 155mm haubits, navigasjons- og posisjoneringssystem (NAVPOS) og oppgradert kraftpakke. M109 er Hærens tyngste våpentype. Kanontroppen utdanner vognførere og kanonmenn, med relevant tjeneste for videre engasjement i Forsvaret.


== Ildledertroppen ==
Ildledernes primærfunksjon er å lokalisere og bekjempe fiendtlige enheter ved hjelp av krumbane på frontlinjen. Lagene får utdanning både innen ledelse av bombekaster og artilleri, med mulighet for viderekursing i ledelse av jagerfly og bombefly. Lagene skal også inneha kompetanse innenfor infanteristrid, og lett jegertjeneste.
Ildledertroppen er en noe spesiell tropp med tanke på tradisjonelt militært hierarki og oppbygning. I leir er ildlederlagene direkte underlagt sitt tilhørende batteri og driver utdanning på lik linje med andre vernepliktige avdelinger i Hæren. I felt derimot bortfaller denne underleggelsen, og lagene inngår i hvert sitt kompani i 2. bataljon og er direkte underlagt sin kompanisjef. 
Ildlederne i BttO er i motsetning til BttN oppsatt på sekshjuling og snøscooter, og ikke panservogn slik ildledere i manøvermiljøet normalt er.


== Stabstroppen ==
Stabstroppen er ansvarlig for oppsett og drift av batteriets kommandoplass, rekognosering av stillinger og etterforsyning av batteriet i felt. Kommandoplassens primærfunksjon er å ta imot Ildledertroppens måldata, regne disse om til skytedata og sende de ut til Kanontroppen. Rekognoseringslagets oppdrag er å rekognosere og lede kanonene og kommandoplassen inn i sine stillingsområder. Troppens forsyningselement (tren) er ansvarlig for etterforsyning av batteriets behov for proviant, ammunisjon, drivstoff og forbruksartikler. Stabstroppen er satt opp med NM-198 lettpansret kommandovogn basert på M113, Hägglunds Bv206 beltevogn, Mercedes-Benz Geländewagen 240 feltvogn og lastevogn Scania P-93.
«Vädersolstavlan»

«Vädersolstavlan», opprinnelig malt av Urban målare i 1535, er en av de eldste kjente avbildningene av Stockholm. Originalen er forsvunnet, men en kopi fra 1630-tallet utført av Jacob Heinrich Elbfas henger i Storkyrkan i Stockholm. 
På Urban målares tid ble halofenomenet sett på som et illevarslende jærtegn og redde mennesker søkte seg til kirkene.
Olaus Petri ville at bisolene som ble sett over byen noen timer på morgenen den 20. april 1535 skulle dokumenteres og bestilte derfor maleriet. 


== Litteratur ==
Boström, Kjell: Jacob Matham och vädersolarna över Stockholm, Almqvist & Wiksell, Stockholm 1958, Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademiens handlingar. Antikvariska serien, ISSN 0083-6761


== Eksterne lenker ==
(en) Vädersolstavlan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Vädersolstavlan – Jacob Heinrich Elbfas kopi*
Thomas Flemming

Thomas Flemming (født 14. juli 1967), tysk svømmer som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Flemming vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han  var med på det østtyske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 200 meter fri bak USA. De andre på laget var Uwe Daßler, Sven Lodziewski og Steffen Zesner. Han vant en bronsemedalje sammen med Dirk Richter, Lars Hinneburg og Steffen Zesner på 4 x 100 meter fri.
Han ble verdensmester på 4 x 100 meter fri 1986 i Madrid.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Sølv i svømming, 4 x 200 meter fri menn  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Bronse i svømming, 4 x 100 meter fri menn  Øst-Tyskland


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Flemming – Olympedia 
(en) Thomas Flemming – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Thomas Flemming – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Thomas Flemming – swimrankings.net
Nazaré (Portugal)

Nazaré er en bykommune og et sogn vest i det portugisiske distriktet Leiria. Kommunen har om lag 15 000 innbyggere.
Praia do Norte i Nazaré er kjent for de største bølger på jorden som man kan surfe på.


== Demografi ==


== Freguesier ==
Kommunen Guarda er delt inn i 3 freguesier (sogn):
Famalicão
Nazaré
Valado dos Frades


== Vennskapsby(er) ==
 Badajoz, Spania
 Nogent-sur-Marne, Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(pt) Offisielt nettsted 
(en) Nazaré – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
portugalvirtual.pt Tourism Nazaré (Engelsk)
Steffen Zesner

Steffen Zesner (født 28. september 1967), tysk svømmer som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.
Zesner vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han  var med på det østtyske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 200 meter fri bak USA. De andre på laget var Uwe Daßler, Sven Lodziewski og Thomas Flemming. Han vant en bronsemedalje sammen med Dirk Richter, Lars Hinneburg og Thomas Flemming på 4 x 100 meter fri.
Han ble verdensmester på 4 x 100 meter fri 1991 i Perth.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Sølv i svømming, 4 x 200 meter fri menn  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Bronse i svømming, 4 x 100 meter fri menn  Øst-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Steffen Zesner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Steffen Zesner – Olympedia 
(en) Steffen Zesner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Steffen Zesner – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Steffen Zesner – swimrankings.net
Treff 76-3

Treff 76-3 er det trettende albumet i Treff-serien utgitt på plateselskapet Talent. Dette var også den tredje Treff-platen i 1976. Artistene var som vanlig Inger Lise Rypdal, Gro Anita Schønn og Stein Ingebrigtsen. Gjestelisten denne gang besto av Dag Spantell, The Norwegian Big Band, og Jan Erik Kongshaug med fremførelsen av «Nostalgica».  Treff 76-3 inneholdt to låter fra Abba: «Money, Money, Money» og «Dancing Queen», begge hentet fra Abbas suksessalbum «Arrival» fra 1976.  Gro Anita Schønn sang «Under One Roof», som hun kanskje fikk større suksess med på norsk under tittelen «Under et tak», en poplåt som omfattet homofili, altså en dristig sang av årgang 1976!!


== Sporliste ==
«Money Money Money»  (Anderson/Ulvaeus/Andersson)  sang: Gro Anita Schønn
«I'd Really Love To See You Tonight»  (McGee)  sang: Stein Ingebrigtsen
«Dancing Queen»  (Anderson/Ulvaeus/Andersson)  sang: Inger Lise Rypdal
«Baretta's Theme (Keep Your Eye On The Sparrow)»  (Grusin/Ames)  Sang: The Norwegian Big Band m/Dag Spantell
«Horoscope»  (Harpo)  sang: Gro Anita Schønn
«Nostalgica»  (Weyer/Roucher)  fremførelse: Jan Erik Kongshaug
«I'll Meet You At Nidnight»  (Chinn/Chapman)  sang: Stein Ingebrigtsen
«Fairytale»  (Greedus)  sang: Inger Lise Rypdal
«Satin Sheets»  (Ramsey)  sang: Stein Ingebrigtsen
«Under One Roof»  (Richardson/Williams)  sang: Gro Anita Schønn
«Afternoon Delight (Togets sanne sang)»  (Danoff/Wollum/Thorson)  sang: Dag Spantell
«Love So Right»  (Gibb/Gibb/Gibb)  sang: Inger Lise Rypdal


== Andre medvirkende ==
Arrangører: Terje Fjærn, Pete Knutsen, Frode Thingnæs, Jan Erik Kongshaug
Produsent: Ola Johansen, Arve Sigvaldsen
Lyd: Svein Engebretsen, Jan Erik Kongshaug, Asbjørn Krogtoft
Innspilt i Talent Studio, oktober 1976
Foto: Arve Ringen
Trykk & Layout: Euro Trykk A/S


== Utgivelser ==
1976 LP/MC Talent Produksjon A/S TLS 2019
2007 mp3 Talent


== Eksterne lenker ==
(en) Treff 76-3 på Discogs 
(en) Treff 76-3 på Spotify
Marae

Marae er en religiøs og sosial samlingsplass med flere funksjoner i de førkristne kulturene i Polynesia.
Det skrives marae på maorisk (både New Zealand, Cook Island og Tahiti-maori); mala´e på tongansk og malae på samoansk og hawaiisk. På alle disse språkene betyr ordet også «rydning» generelt.
Området er vanligvis rektangulært, ryddet og omkranset av stolper eller grensesteiner kalt au på Tahiti og Cook Island. Noen steder var det terrasser eller nivåer (paepae) for seremonier. En sentralstein på området ble kalt en ahu eller a´u. På Påskeøya brukte man begrepet ahu om hele marae-området.
Hos maoriene på New Zealand er maraene i levende bruk, men de fleste andre steder i Polynesia mistet de sin rolle i løpet av kristningen på 1800-tallet. Stedene behandles likevel med respekt, eller tabu, og blir ikke brukt til andre formål. På Cook Islands blir noen marae holdt i hevd, og brukt når nye høvdinger innsettes.


== Litteratur ==
Mead, Hirini Moko (2003): Tikanga Māori: Living by Māori Values. Wellington: Huia Publishers.


== Eksterne lenker ==
(en) Marae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
New Zealand in History: the marae – meeting place
Air Force Cross (USA)

For den britiske utmerkelsen med samme navn, se: Air Force CrossAir Force Cross er en militær utmerkelse i USA. Den ble innstiftet 1. november 1965 og gitt tilbakevirkende kraft fra 6. juli 1960. Air Force Cross tildeles for ekstraordinær heroisk innsats i kamp. Utmerkelsen tildeles personell som tjenestegjør i USAs luftforsvar. Den rangerer som den nest fremste utmerkelsen i luftforsvaret, etter Medal of Honor, og tilsvarer Distinguished Service Cross i hæren og Navy Cross i sjøforsvaret. Tildeling skjer i presidentens navn.


== Utforming ==
Air Force Cross består av et bronsekors, som i midten har en forgylt amerikansk ørn med utslåtte vinger satt på et rundt, skyformet motiv. Ørnen er omgitt av en grønnemaljert laurbærkrans. 
Utmerkelsen er opphengt i et medaljebånd og bæres på brystet. Båndet er lyst blått med smale kantstriper i rødt og hvitt. Gjentatt tildeling av Air Force Cross til samme person markeres med eikeblad i bronse eller sølv på båndet.


== Tildeling ==
Air Force Cross tildeles personell som tjenestegjør i USAs luftforsvar og som utmerker seg i kamp ved ekstraordinært heltemot i operasjoner mot fienden. Inntil innstiftelsen av Air Force Cross ble luftforsvarspersonell dekorert med Distinguished Service Cross, en utmerkelse opprinnelig bestemt for soldater i hæren. 


== Litteratur ==
Frank Foster og Lawrence Borts: Military Medals of the United States, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 37 og 89
«The United States of America» i Robert Werlich: Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 5–6


== Eksterne lenker ==
Air Force Cross, Air Force Personnel Center
Protoplanet

En protoplanet (fra det greske πρώτος, protos, «første»)  er en forgjenger til en planet i dens utvikling. En protoplanet er  stadiet mellom planetesimal og ferdige planeter i teorien om  hvordan planeter dannes.


== Utvikling ==
Protoplaneter skapes ved at utallige planetesimaler med størrelse fra noen kilometer til flere mil kolliderer med hverandre og gradvis vokser seg større. De største av disse går så inn i en fase kalt oligarkisk tilvekst der de vokser svært raskt på grunn av den større trefflaten og det voksende gravitasjonsfeltet. De som overlever alle de  voldsomme kollisjonene er nå protoplaneter som fortsetter å trekke til seg alt materiale de kommer i nærheten av, inkludert en stor del av de gjenværende planetesimalene (mens andre slynges langt ut i solsystemet). Protoplanetene påvirker så hverandres baner med sin gravitasjon, noe som leder til at også mange av disse kolliderer med hverandre og til slutt danner ferdige planeter.


== Størrelse ==
Definisjonen av størrelsen på en protoplanet er ganske vag, men normalt anses det å være stadiet fra rundt Månens  størrelse til den har nådd sin fulle størrelse. Derfor er for eksempel  ikke Merkur en protoplanet til tross for den beskjedne størrelsen,  mens en protoplanet godt kan være betydelig større enn både jorden  og Jupiter, om dens endelige størrelse er enda  større.


== Theia ==
Ifølge en populær teori skal Månen ha blitt dannet for rundt 4,6 milliarder år siden etter en kollisjon mellom den tidligere jorden og en stor hypotetisk protoplanet kalt Theia. Under kollisjonen med Theia, som skal ha vært på størrelse med Mars, ble store mengder material slynget ut i rommet. Mye av dette falt tilbake på jorden, men en mengde material ble værende i bane rundt jorden. Det er fra dette som månen ifølge teorien skal blitt dannet. Det finnes tegn som tyder på at samtlige av de øvrige tre steinplanetene i solsystemet, Merkur, Venus og Mars, kan ha blitt rammet av lignende katastrofer, om enn i en mindre skala for Merkur og Mars.
My Leonis

My Leonis (μ Leo / μ Leonis) er en stjerne i stjernebildet Løven. Den har de tradisjonelle navnene Rasalas (Ras Elased Borealis) og Alshemali, forkortelse for Ras al Asad al Shamaliyy, fra arabisk رأس الأسد الشمالي ra’s al-’asad aš-šamālī «den nordlige (stjerne) av løvens hode».
My Leonis tilhører spektralklasse K3 og har en tilsynelatende størrelsesklasse +4.1. Den ligger rundt 133 lysår fra jorden.
Koordinater (equinox 2000)

Rektascensjon: 9h52m45s
Deklinasjon: +26°0'23"
Treff 77-1

Treff 77-1 er det fjortende albumet i Treff-serien utgitt på plateselskapet Talent, og dette var den første av to album som skulle komme ut i 1977. Artistene: Inger Lise Rypdal, Gro Anita Schønn, Stein Ingebrigtsen med gjestene Dag Spantell og Septimus.
Denne utgaven inneholder Inger Lise og Steins store slager «Norsktoppen», (Englands Grand Prix bidrag) samt en andre rekke kjente coverlåter tolket av de norske artistene.


== Sporliste ==
«Norsktoppen»  «(Rock Bottom»  (Lynsey dePaul/Mike Morgan/Arve Sigvaldsen)  sang: Inger Lise Rypdal/Stein Ingebrigtsen
«Oh Boy»  (T.Romeo)  sang: Gro Anita Schønn
«Lay Back In The Arms Of Someone»  (Nicky Chinn/Mike Chapman)  sang: Stein Ingebrigtsen
«Love Hit Me»  (Vincent Edwards)  sang: Inger Lise Rypdal
«Lørdag kveld»  (Alan Touisant/Gunnar Jørstad)  sang: Septimus
«Torn Between Two Lovers»  (P.Yarrow/P.Jarrell)  sang: Gro Anita Schønn
«Chanson d'Amour»  (Wayne Shanklin)  sang: Inger Lise Rypdal
«Moody Blue»  (Mark James)  sang: Stein Ingebrigtsen
«When I Need You»  (Albert Hammond/Carole Sager)  sang: Inger Lise Rypdal
«Beatles»  (C.Burre/S.O.Bagge/Philip A. Kruse)  sang: Dag Spantell
«Isn't She Lovely»  (Stevie Wonder)  sang: Gro Anita Schønn
«When a Child Is Born»  (Zacar/Jay)  sang: Stein Ingebrigtsen


== Andre medvirkende ==
Arrangør og orkesterledelse: Terje Fjærn, Bjørn Kruse, Pete Knutsen, Kid Jensen
Produsent: Arve Sigvaldsen
Innspillingsteknikere: Svein Engebretsen, Jan Erik Kongshaug, Asbjørn ASA Krogtoft
Studio: Talent Stuios, Oslo
Fotos: Arve Ringen
Layout: Terje Jenssveen
Trykk: Euro Trykk A/S


== Utgivelser ==
1977 LP/MC Talent Produksjon A/S TLS 2020
2007 MP3 Talent


== Eksterne lenker ==
(en) Treff 77 på Discogs 
(en) Treff 77 på Spotify
Distinguished Flying Cross (USA)

For den britiske utmerkelsen med samme navn, se: Distinguished Flying CrossDistinguished Flying Cross er en militær utmerkelse i USA. Den ble autorisert av Kongressen  2. juli 1926 og innstiftet 28. januar 1927 av president Calvin Coolidge. Den fikk tilbakevirkende kraft til 6. april 1917. Distinguished Flying Cross tildeles for heltemot eller fremragende innsats i luftoperasjoner som ikke kan regnes som rutineoperasjoner. Utmerkelsen kan tildeles personell i alle grener av USAs væpnede styrker. Inntil 1927 ble utmerkelsen også tildelt sivile for eksepsjonell innsats i luftfarten.
Distinguished Flying Cross er utformet som et bronsekors med utbøyde armer. I korsvinklene er det stråler og over korset et det satt en propell med fire blader. Reversen er slett og har plass til mottagerens navn. Utmerkelsen er oppheng i båndet i en enkel spenne. Medaljebåndet er blått med en smal, hvitkantet rød midtstripe og med hvite striper nær kantene. 
Gjentatt tildeling av Distinguished Flying Cross til samme person markeres med symboler på båndet: eikeblad i bronse eller sølv for personell i hæren og luftforsvaret, stjerner bronse eller sølv for personell i sjøforsvaret. Tildelinger av Distinguished Flying Cross for heltedåd markeres på båndet med romertall V for «valor» i bronse.
Den første tildeling av Distinguished Flying Cross gikk til Charles Lindbergh for den første soloflygning over Atlanterhavet.
Nordmannen Helge Mehre mottok Distinguished Flying Cross for innsats under andre verdenskrig.


== Litteratur ==
Frank Foster og Lawrence Borts: Military Medals of the United States, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 39, 95
«The United States of America» i Robert Werlich: Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 10


== Eksterne lenker ==
Distinguished Flying Cross, Institute of Heraldry
Flåvær fyr

Flåvær fyrstasjon er et fyr som ligger på den lille Varholmen i Flåvær i Herøyfjorden, sydvest for Fosnavåg i Herøy kommune på Sunnmøre.
Fyret ble tent i 1870 og har en fyrlykt som er plassert i toppen av fyrvokterboligen. I starten var fyret utstyrt med bevegelige skjermer og et slags klippapparat av eldre fransk modell. Klippapparatet ble skiftet ut i 1887 med et mer moderne.
I 1914 ble fyrbygningen ombygd og det ble satt inn en ny lykt. Lyshøyden ble da økt med 1,1 meter til 16,8 meter over havet. I 1952 fikk fyret elektrisk strøm og som reservekilde ble det installert en dieselmotor som generator. Fyret ble avbemannet og automatisert i 1979. 


== Se også ==
Norske fyr


== Litteratur ==
«Norsk fyrliste 2008 - side 301» (PDF). Kystverket. Arkivert fra originalen (PDF - 15 mb) 24. juli 2011. 
Bjørkhaug, Birger og Poulsson, Sven. Norges Fyr, Fra Stad til Grense-Jakobselv, bind 2. Grøndahl & søn forlag AS, 1987


== Eksterne lenker ==
«Flåvær fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Heavenly

Heavenly er et fransk power metal/neo-classical metal-band fra Paris, startet i 1994.


== Medlemmer ==
Vokal: Benjamin Sotto
Gitar: Charley Corbiaux
Bass: Matthieu Plana
Gitar: Olivier Lapauze
Trommer: Piwee


== Diskografi ==
2000: Coming from the Sky
2001: Sign of the Winner
2004: Dust to Dust
2006: Virus
2009: Carpe Diem


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Heavenly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Heavenly på Discogs 
(en) Heavenly på MusicBrainz 
(en) Heavenly på Encyclopaedia Metallum 
(en) Heavenly på Spotify 
(en) Heavenly på AllMusic 
Heavenly på Facebook 
Heavenly på YouTube 
Heavenly på Myspace