jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Få det ud

Få det ud er et musikkalbum med Asfalt, utgitt i 1983. Dette var gruppas eneste plate med Mia Gundersen som vokalist. 


== Sporliste ==
«Få det ud» (Tor Salomonsen)
«Vakum» (Tor Salomonsen)
«Dra deg ud» (Tor Salomonsen)
«Et liv på vrangå» (Tor Salomonsen)
«Brent barn» (Tor Salomonsen)
«Ka e det så skjer» (Thor Kristian Klepp)
«Brug å kast» (Tor Salomonsen)
«Mannfolk» (Tor Salomonsen)
«Ongane i gadå» (Tor Salomonsen)
«Vekslepengar» (Tor Salomonsen)
«Onna ei større vinga» (Tor Salomonsen)


== Medvirkende ==


=== Asfalt ===
Mia Gundersen - sang, produsent
Tor Salomonsen - keyboard, låtskriver, layout, design, produsent
Thor Kristian Klepp - gitarer, produsent, låtskriver
Tor Egil Jensen - bass, produsent
Per Vervik - trommer, produsent


=== Øvrige medvirkende ===
Kjell Arne Jensen - co-produsent
Anders Bru - gitarer


== Eksterne lenker ==
Få det ud
Cautethia

Cautethia er en slekt av svermere.


== Utseende ==
Små til middelsstore (vingespenn 28-45 millimeter), kraftige, gråbrune svermere. Forvingene er kamuflasjefarget i grått eller brunt. Bakvingene er gule med svart ytterkant.


== Levevis ==
Larvene lever på planter i maurefamilien (Rubiaceae). De voksne sommerfuglene flyr i skumringen og besøker gjerne blomster.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika og Karibia (inkludert Florida).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Ditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Macroglossinae
Slektsgruppen Dilophonotini
Slekten Cautethia Grote, 1865
Cautethia carsusi - Haxaire & Schmit, 2001
Cautethia exuma - McCabe, 1984
Cautethia grotei - H. Edwards, 1882
Cautethia noctuiformis - (Walker, 1856)
Cautethia simitia - Schaus, 1932
Cautethia spuria - (Boisduval, 1875)
Cautethia yucatana - Clark, 1919
		
		


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 2.10. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Cautethia i Encyclopedia of Life 
(en) Cautethia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cautethia hos ITIS 
(en) Cautethia hos NCBI 
(en) Kategori:Cautethia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cautethia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Oehlke, B. (2011) Tribus Macroglossini. Med bilder av de fleste av artene og biologisk informasjon [1]
Aellopos

Aellopos er en slekt av svermere.


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn 40–65 millimeter), svært kraftige, mørkbrune svermere. Kroppen er kort og tykk, bakkroppen vanligvis med et hvitt tverrbelte og med en kraftig dusk av hår på bakkroppsspissen ("hale"). Vingene er påfallende små sammenlignet med kroppen, forvingen har ofte to uregelmessige, samle, hvite tverrbånd.


== Levevis ==
Larvene lever på planter i maurefamilien (Rubiaceae).
De voksne sommerfuglene flyr gjerne om dagen, men også i skumringen, og besøker blomster.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Amerika, fra New York til sørspissen av Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Ditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Macroglossinae
Slektsgruppen Dilophonotini
Slekten Aellopos Hübner, 1819
Aellopos blaini (Herrich-Schaffer, 1869)
Aellopos ceculus (Cramer, 1777)
Aellopos clavipes (Rothschild & Jordan, 1903)
Aellopos fadus (Cramer, 1775)
Aellopos tantalus (Linnaeus, 1758)
Aellopos titan (Cramer, 1777)
		
		
		
		


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 2.10. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Aellopos i Encyclopedia of Life 
(en) Aellopos i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aellopos hos Fossilworks 
(en) Aellopos hos ITIS 
(en) Aellopos hos NCBI 
(en) Kategori:Aellopos – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aellopos – detaljert informasjon på Wikispecies 
Oehlke, B. (2011) Tribus Dilophonotini. Med bilder av de fleste av artene og biologisk informasjon [1]
Sørflaggermus

Sørflaggermus (Eptesicus serotinus) er en art i gruppen flaggermus.Sørflaggermusa er på størrelse med storflaggermus, dvs 34-38 cm vingespenn, 6-8 cm kroppslengde og vekt opptil 35 gram. 
Arten ble første gang påvist i Norge i 2011. Dette var et enkeltindivid ute i havgapet (Giske kommune på Sunnmøre). Forsøk på å finne arten på nytt har ikke lyktes. Trolig dreier registreringen fra 2011 seg derfor om et streifindivid og det finnes (pr 2013) ingen indikasjoner på at det finnes en norsk populasjon av sørflaggermus. 
Viruset EBL1 (European Bat Lyssavirus 1), som gir et sjukdomsforløp hos mennesker som kan tilsvare det rabies gir hos rev, har hovedsakelig blitt funnet hos sørflaggermus. I Norge er det ikke observert slik rabiessmitte hos flaggermus. (Derimot ble det observert EBL2 hos vannflaggermus i Valdres i oktober 2015.) 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sørflaggermus – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Sørflaggermus i Encyclopedia of Life 
(en) Sørflaggermus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sørflaggermus hos Artsdatabanken 
(sv) Sørflaggermus hos Dyntaxa 
(en) Sørflaggermus hos Fauna Europaea 
(en) Sørflaggermus hos ITIS 
(en) Sørflaggermus hos NCBI 
(en) Kategori:Eptesicus serotinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Eptesicus serotinus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eptesicus (Eptesicus) serotinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Wittusen & Jensen

Wittusen & Jensen (etablert 2. august 1897) er et selskap som omsetter kontorvarer og tilbyr profilering av forskjellig slag. Firmaet har omkring 200 ansatte og en omsetning på rundt 560 millioner kroner (2011). Hovedkontoret ligger på Rødtvet i Oslo, og bedriften er etablert med salgskontorer i store deler av landet.
Selskapet ble grunnlagt av Claus S. Wittusen og Paul H. Jensen som spesialforretning for «trykksaker og protokoller» i Skippergaten 19 i Kristiania.


== WJ Kommunikasjon og Design ==
Kommunikasjon og Design  [sic] er en enhet i selskapet som utgjør firmaets økonomiske tyngdepunkt. Enheten består av 60 medarbeidere innen forskjellige fagområder som strategi, kommunikasjon, reklame, design, internett og profil.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Field productions

Field Productions er et produksjonsselskap basert i Oslo. Selskapet bak kinosuksessene Supervention 1 og 2, og kinofilmen om Aksel Lund Svindal.  I tillegg til dokumentarfilm, gjør Field Productions reklamefilm for kommersielle aktører med fokus på ekte historier innen sport, kultur og natur.


== Historie ==
Filip Christensen startet selskapet i 2002 for å lage skifilmer med og for venner og bekjente. Budsjettene og omfanget på filmene har økt for hver produksjon. Sommeren 2012 anskaffet Field productions seg egne lokaler i Oslo. Fram til da hadde all redigering, møter og lignende i hovedsak foregått i kjellerstua til Christensen på Lørenskog.


== Filmer ==
Aksel (2021)
Supervention 2 (2016)
Supervention  (2013)
Being There ble utgitt på Blu-ray. Medvirkende er blant andre Aksel Lund Svindal, PK Hunder og Jon Olsson. Filmen er spilt inn i Norge, New Zealand og Japan. Filmen ble vist på skifilmfestivaler over hele verden. 1 250 personer så premieren på Folketeateret i Oslo, og den har totalt blitt sett av over 5 millioner mennesker. VGTV produserte en serie bakomfilmer for filmen, kalt Being There 2.0. Filmen vant prisene for beste europeiske film og beste teaser på International Freeski Festival i Annecy, Frankrike.
Side by Side (2010) er på 160 minutter og filmer i HD kun utgitt på DVD. Filmingen i Norge foregikk blant annet i Sogndal, i Jotunheimen og på Galdhøpiggen, og det ble også tatt opp deler i British Columbia og i Alaska. Aksel Lund Svindal, Henrik Windstedt og Jon Olsson er med i filmen. Filmen vant prisen for beste europeiske film på festivalen International Freeski Festival, og Side by Side 2.0 vant prisen for beste web-serie på Nordic Media Festival i Bergen.
Eyes Wide Open (2009) ble filmet på uvanlige steder som  Stockholm og Helsingfors, i tillegg til skibakker i Østerrike og Canada. Aksel Lund Svindal, PK Hunder og Jon Olsson medvirker. Den ble utgitt på DVD med en dokumentar om utøverne.
Get Lucky (2008) ble filmet i Norge. Filmen vant prisen Juryens favoritt på International Freeski Festival i Montreal, Canada, og ble kåret til den beste ekstremsportfilmen i 2008 av Fri Flyt.
Magic Moves (2007) er dels filmet fra helikopter.
Welfare (2006) er kun jibbing.


== Referanser ==
Shall We Meet Beyond the River?

«Shall We Meet Beyond the River?» er en amerikansk salme. Teksten ble skrevet av Horace L. Hastings i 1858 og melodien ble skrevet av Elihu S. Rice i 1866.
Mens han var sekretær og sang i koret til baptist-søndagsskolen i Logansport, skrev Rice melodien og sendte den til Rev. Robert Lowry, som da var redaktør for musikkavdelingen til Young Reaper, ei søndagsskoleavis, publisert i Philadelphia. Den ble godtatt og først publisert i den avisen.


== Norsk versjon ==
Salmen ble oversatt til norsk av Christian Torjussen i 1877. Den norske tittelen er «Skal vi møtes hist ved floden».


=== Innspilling ===
Olav Werner, sang med Hjalmar Lindberghs ork. Utgitt på 78-platen Odeon ND-7014.


== Publisert ==
Sangboken - som # 886 med fem strofer


== Kilder ==
Cyberhymnal


== Eksterne lenker ==
Olav Werner på YouTube
Thomas Silverstein

Thomas Edward Silverstein (født 4. februar 1952 i Long Beach i California, død 11. mai 2019 i Florence i Colorado) var en amerikansk dømt drapsmann og leder av den nynazistiske fengselsgjengen Aryan Brotherhood. Han regnes som den fangen som har sonet lengst i isolat i amerikansk fengsel etter at han var isolert fra 1983 frem til sin død i 2019.


== Biografi ==
Silverstein ble i 1971 dømt for væpnet ran og sendt til maksimum-sikkerhetsfengselet San Quentin i California, der han satt i fire år før han ble løslatt på prøve. Han ble ikke lenge etter tatt for væpnet ran sammen med sin far og hans fetter. Silverstein ble dømt til 15 års fengsel og ble sendt til soning i medium-sikkerhetsfengselet Leavenworth i Kansas.
I tiden i Leavenworth knyttet han bånd til fengselsgjengen Aryan Brotherhood, som han senere ble leder av.
I 1980 ble Siverstein dømt for drapet på Danny Atwell etter at Atwell skal ha nektet å smugle heroin innad i fengselet for ham. Silverstein nektet for drapet, men han ble dømt til livsvarig fengsel uten mulighet for prøveløslatelse og overført til det da høy-sikkerhetsfengselet Marion i Illinois. I 1985 ble livstidsdommen omgjort da at det viste seg fengsels-informantene hadde begått mened.
I 1981 ble han dømt for drapet på Robert Chappelle, et medlem av den rivaliserende fengselsgjengen D.C. Blacks, og han fikk enda en livstidsstaff. Mens Silversteins rettssak holdt på ble D.C. Blacks' gjengleder Raymond «Cadillac» Smith overført fra et annet fengsel. Han begynte med en gang å forsøke å drepe Silverstein. «I tried to tell Cadillac that I didn't kill Chappelle, but he didn't believe me and he bragged that he was going to kill me. […] Everyone knew what was going on and no one did anything to keep us apart. The guards wanted one of us to kill the other.» Silverstein og et annet Aryan Brotherhood-medlem drepte Smith og paraderte liket frem og tilbake foran de andre innsatte. Silverstein ble idømt enda en livstidsdom for drapet.
I 1983, på vei tilbake til cellen fra en dusj, stakk Silvestein ned og drepte fengselsbetjenten Merle Clutts. Han hevdet drapet var hevn for Clutts sin gjentatte trakassering, blant annet skal han ha ødelagt noen av Silversteins malerier. Silverstein ble overført til medium-sikkerhetsfengselet Atlanta. Etter fengselsopprøret i 1987 ble han sendt tilbake til Leavenworth der han tilbrakte 18 år. I 2005 ble Leaverworth nedgradert til et medium-sikkerhetsfengsel og han ble overført til supermax-fengselet ADX Florence i Colorado.


== Død ==
Silverstein døde 11. mai 2019 i fengselet ADX Florence av komplikasjoner etter en hjerteoperasjon. Han ble 67 år gammel og tilbrakte mer enn halvparten av livet i fengsel. De siste 36 årene satt han i isolat, noe som gjør ham til den fangen som har sittet lengst i isolasjon i amerikansk rettshistorie.


== Referanser ==
Vik kraftverk (Åfjord)

Vik Kraftverk er et vannkraftverk i Åfjord kommune i Trøndelag som eies og drives av TrønderEnergi.
Kraftverket utnytter et fall på rundt 89 meter mellom Øvre og Nedre Vikvatnet og drives av en horisontal francisturbin. 
Installert effekt er 1,1 MW. Årsproduksjon er 6 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
TrønderEnergi om Vik kraftverk
Sindre W. Goksøyr

Sindre Wexelsen Goksøyr (født 5. februar 1975 i Oslo) er en norsk tegneserieskaper, illustratør og bildekunstner. 
Sindre Goksøyr har laget flere tegneserier, illustrasjoner, grafiske trykk og skulpturer og levert bidrag til en rekke aviser og tidsskrifter. I 2011 utga han tegneseriealbumet Hmrf! på No Comprendo Press som han fikk Sproingprisen som «Beste norske serie» for. i 2012 illustrerte han Odd-Magnus Williamsons Kongen din. Sindre Goksøyr er med i tegneseriekollektivet Dongery. Motiv og tegnestil er ofte en satirisk og surrealistisk lek med populærkulturelle klisjeer og humoristiske, barnevennlige tegneserier tegnet med svart tusj og reine fargeflater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Sindre W. Goksøyr i BIBSYS
Egen nettside med bildeeksempler
Silketrykk utstilt i Galleri Briskeby 2013 Arkivert 11. juli 2015 hos Wayback Machine.
Valhalla Centre

Valhalla Centre er et lite sted nordvest for Edmonton i Alberta i Canada. 
Området blir kalt for «The Peace Country» og nærmeste by er Grande Prairie.
Da Canada åpnet «The Peace Country» for nybyggere som ville drive jordbruk, reiste mange norske familier dit og slo seg ned. Mange av disse norske familiene hadde tidligere bodd noen år i USA. De kom først til Canada tidlig på 1900 tallet og etablerte seg på steder som Kingman, Bardo og Camrose, sør for Edmonton. Til The Peace Country og Valhalla kom de første norske i 1912.
Valhalla ble det nye senteret for nordmenn som kom til dette området i Canada. Den tidligere misjonær til Kina, Halvor Nilsen Rønning, etablerte den første lutherske kirke der og var den som gav stedet navnet «Valhalla», engelsk stavelse etter Valhall («Der gudene bor») i norrøn mytologi. 
Valhalla var i mange år et blomstrende samfunn med drift på alle gårdene rundt. I dag er mange sluttet med gårdsdrift og flyttet inn til de nærmeste byene Grande Prairie, Edmonton og Calgary, men fremdeles finnes det både annen og tredjegenerasjons nordmenn i Valhalla og mange norske tradisjoner blir fortsatt holdt levende.


== Eksterne lenker ==
Discover The Peace Country
City of Grande Prairie
Ottar Kåsa

Ottar Kåsa (født 19. desember 1983) er en norsk hardingfelespelemann og prisbelønnet felemaker bosatt i Bø i Telemark. Han kommer opprinnelig fra Arabygdi i Vinje Kommune.
Kåsa har vunnet Landskappleiken på hardingfele fire ganger: 2011 i Seljord, inkludert kongepokalen, 2012 på Otta, 2015 og 2016. Han ga ut sitt første album, Ottar Kåsa i 2012, og vant for det Spellemannprisen 2012 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk og soloklassen under Folkelarmprisen i 2012. Han ga ut sitt andre album Kjoskrullen i 2016 og vant også for det Folkelarmprisen i klassen solo. Han har også vunnet Fanitulltevlinga i 2014, 2015 og 2018.
Han starta for alvor som felemaker i 2005, da han kom i lære hos Sigvald Rørlien på Ole Bull-akademiet på Voss. Her var han i 3 år, og har etter det etablert seg med eget felemakerverksted i Bø i Telemark.
Kåsa har bygget en «hardingbratsj», en bratsj konstruert på samme måte som en hardingfele. Kåsa hadde i 2021 planer om å utvikle en hardingcello.


== Diskografi ==
Ottar Kåsa (ta:lik Records, 2012)
Kjoskrullen (ta:lik, 2016)


== Priser ==
Kongepokalen under Landskappleiken (hardingfele) 2011
Landskappleiken på hardingfele 2012
Folkelarmprisen 2012 for Ottar Kåsa
Spellemannprisen 2012 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk for Ottar Kåsa
Fanitulltevlinga 2014
Fanitulltevlinga 2015
Landskappleiken på hardingfele 2015
Landskappleiken på hardingfele 2016
Folkelarmprisen 2016 for Kjoskrullen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Felemakar.no
Ottar Kåsa vann for andre gong på rad! fra Telemarksfestivalen
Ottar Kåsa - gnistrande Telemarkspel fra Bøgrend Autofest
Blender (redskap)

Blender er et redskap som brukes for det meste på kjøkkenet og i laboratorium. En blender kan mikse sammen drikker og lage puré av diverse matvarer. En standard blender er bygd opp hovedsakelig av en karaffellignende kanne. I bunnen av karaffelen er det skarpe blader som roteres av motoren i bunnen. På toppen er det et lokk slik at innholdet ikke faller ut ved miksing. Det finnes mange forskjellig typer blendere med forskjellig bruksområder. De nyeste variantene har en stavmikser og motor i toppen som forbindes med bladene i bunnen slik at den kan brukes i hvilken som helst beholder. Det finnes utallige oppskrifter på diverse drikker og matvarer som kan lages i en blender.
En blender kan være lagd av stål, plast, porselen eller glass. De mordene blenderne har forskjellige hastigheter ved miksing. Noen blendere har hastighet etter styrke andre har hastighet etter hva man skal lage. Valget er ofte i form av en knapp eller bryter. Lav -drevne blendere trenger en form for væske for at blenderen skal fungere på riktig måte. Det er fordi væsken som ligger i blenderen flyttes opp mot lokket og rundt i beholderen og ned til bunnen igjen. De litt mer kraftige blenderen er i stand til å knuse diverse matvarer som korn, is, grønnsaker, kjøtt og fisk uten slik hjelp.
Det finnes også håndholdte blendere. De har ingen kopp som skaper samme funksjon som ved en standard blender. En håndholdt blender har et rundt hode nederst med skarpe blader. Når den senkes ned i en beholder skjer prosessen under dette hodet.
I den senere tiden har det blitt enda mer populært å lage diverse matvarer i en blender. Det blir det ofte kalt «Food processor». For mennesker som har nedsatt tyggeevne er dette et godt alternativ for å knuse maten. Babymat blir ofte lagd i en «Food processor». 


== Bruksområde ==
Det kan lages mye forskjellig i en blender, for eksempel:

Knuse ingredienser til smoothies, milkshakeer, drinker og iskaffe.
Knuse is til cocktailer.
Løse opp tørre stoffer i væsker.
Blande ingredienser ekstra godt.
Lage pureer av for eksempel kokte grønnsaker.
Knuse andre matvarer.
Maksim Tsygalko

Maksim Tsygalko (russisk: Максим Цыгалко, hviterussisk: Максім Цыгалка, Maksim Tsyhalka; født 27. mai 1983, død 25. desember 2020) var en hviterussisk fotballspiller som spilte spiss. Han la opp i 2010 på grunn av vedvarende skadeproblemer. Tvillingbroren Jurij var også aktiv profesjonell, og spilte keeper sammen med Maksim i Dinamo Minsk.


== Karriere ==
Hans profesjonelle fotballkarriere begynte hos ungdomslaget til Dinamo Minsk, Dinamo–Yuni Minsk i 2000. Året etter ble han flyttet opp til a–laget, hvor han ble frem til 2006. Her scoret han 24 mål på 53 kamper, og i sin beste sesong ble det elleve mål på 18 kamper. Det ryktes at trøbbel mellom Tsygalko og treneren i Dynamo Minsk var grunnen til at han ikke fikk mer spilletid. Han spilte mellom 2002 og 2004 elleve landskamper for det Hviterussiske u–21 landslaget, og scoret tre mål. For a–landslaget fikk han i 2003 to kamper og et mål. Med Dinamo Minsk vant han Vysshaya Liga i 2004, i tillegg til Cupen året før. I tillegg spilte han også UEFA Intertoto Cup for Dinamo. I 2006 gikk han til en ny hviterussisk klubb, Naftan Novopolotsk. Her ble det 24 kamper, med tre mål. Deretter reiste han til Kasakhstan, og klubben Kaisar Kyzylorda, før turen gikk videre til Banants Yerevan i Armenia. Deretter gikk han til FC Savit Mogilev, hvor han scoret to mål på åtte kamper. I 2009 gikk Savit Mogilev konkurs, og klubben ble oppløst. Dette, i tillegg til store skadeproblemer førte til at Tsygalko la opp i 2010.


== Popkulturelt ==
Selv om han spilte på høyeste nivå i hviterussisk liga, og har landskamper for Hviterussland, er det likevel som Maxim Tsigalko i managerspillet «Championship Manager 2001/2002» han har fått mest oppmerksomhet. Han er regnet som en av de store målscorerne på spillet, og har blant annet scoret 1000 mål på 1114 kamper.


== Meritter ==
Med Dinamo Minsk:

Hviterussiske Cupen: 2003
Hviterussisk vysshaya liga: 2004


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maksim Tsygalko – national-football-teams.com 
(en) Maksim Tsygalko – Soccerway 
(en) Maksim Tsygalko – EU-Football.info 
http://www.national-football-teams.com/v2/player.php?id=673
http://www.national-football-teams.com/v2/club.php?id=199&year_rythm=2002%3A%3A2
Banjoist

Banjoist er et begrep som brukes om en person som spiller musikkinstrumentet banjo, uavhengig av stil.


== Noen kjente banjoister ==
Utenlandske

Jens Kruger
Béla Fleck
Ron Block
J. D. Crowe
Sonny Osborne
Earl Scruggs
Tony TrischkaNorske

Øystein Sunde
Kari Svendsen
Stian Carstensen
Ragnar Olsen
Emil Bekkevold
Lee Bradbury

Lee Michael Bradbury (født 3. juli 1975 i Cowes) er en engelsk tidligere fotballspiller og nåværende manager. Han er kjent som en The Football Leagues mest erfarne spillere. Han har i løpet av sin karriere spilt mer enn 500 kamper i engelsk fotball og har i hovedsak innehatt rollen som angriper. Bradbury er mest kjent for sine opphold hos AFC Bournemouth og Portsmouth FC, men har i tillegg spilt for Manchester City FC, Exeter City FC, Crystal Palace FC, Birmingham City FC, Sheffield Wednesday FC, Derby County FC, Walsall FC, Oxford United FC og Southend United FC.
Bradbury har gjennom sin karriere fra 1995 til 2011 spilt 512 offisielle kamper og scoret 92 mål. I sin tid hos AFC Bournemouth ble han en klubblegende, og overtok etter at han la opp som spiller, roret i klubben og ble dens manager. Etter dårlige resultater fikk han imidlertid sparken i 2011, og har siden jobbet som juniortrener i Portsmouth FC og er for tiden manager for Havant & Waterlooville FC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lee Bradbury – Transfermarkt 
(en) Lee Bradbury – Transfermarkt (manager) 
(en) Lee Bradbury – WorldFootball.net 
(en) Lee Bradbury – Soccerbase.com 
(en) Lee Bradbury – FootballDatabase.eu
Rouen-Les-Essarts

Rouen-Les-Essarts var en 6,542 km lang racerbane i kommunene Grand-Couronne og Orival, nær Rouen, Frankrike.
Fra den åpnet i 1950 ble Rouen-Les-Essarts ansett som en av de beste banene i Europa, med bred kjørebane, moderne depot og tribuner.  Banen gikk på offentlige veier og hadde noen middels lange rettstrekninger, en brolagt hårnålsving (Nouveau Monde) lengst mot sør, og noen blinde svinger gjennom en skogkledt skråning. Spesiell var også stigningen fra Nouveau Monde på 56 meter til Gresil på 149 meter.
Rouen var fem ganger arrangør av Formel 1-løpet Frankrikes Grand Prix, hvorav det siste i 1968 blir husket for den tragiske ulykken hvor Jo Schlesser omkom i en brann i den raske Six Frères-svingen i nedoverbakke. Banen fortsatte som arrangør av viktige Formel 2-løp til 1978, og ble deretter brukt til forskjellige franske mesterskap.
Banen hadde flere forskjellige konfigurasjoner. Fra 1950 til 1954 var den 5,1 km lang. En større ombygging i 1955 økte banelengden til 6,542 km, og dette var den mest kjente og berømte konfigurasjonen. Byggingen av en ny motorvei over baneområdet medførte bygging av en ny baneseksjon og banelengden ble redusert til 5,543 km. I 1974 ble det bygget en permanent sjikane i Six Frères, og denne delen av banen ble omdøpt til Des Roches. 
Banen ble nedlagt i 1994 av økonomiske og sikkerhetsmessige årsaker, ettersom det er svært vanskelig å arrangere løp på offentlige veier hvis moderne sikkerhetsstandarder skal oppfylles. I 1999 ble alle installasjonene med tilknytning til banen revet, inkludert tribuner, depot, autovern og baneskilt. Den brolagte Nouveau Monde-hårnålen ble også asfaltert, men det er fremdeles mulig å kjøre rundt den opprinnelige banen.
Navnet «Les Essarts» kommer av en landsby som ble innlemmet i kommunen Grand-Couronne i 1874.


== Eksterne lenker ==
Rouen-Les-Essarts - France's Forgotten Treasure Remembered
Flyfoto av baneområdet, fra Google Maps