jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Neil Sullivan

Neil Sullivan (født 24. februar 1970 i Sutton i England) er en skotsk fotballspiller som for øyeblikket er målvakt for den engelske fotballklubben Doncaster Rovers. Han har tidligere spilt for Wimbledon, Tottenham Hotspur, Chelsea og Leeds United. Sullivan fikk også 28 landskamper for Skottlands herrelandslag i fotball i perioden 1997 til 2003, og var blant annet med i troppen til VM i fotball 1998.


== Klubbkarriere ==
Sullivan begynte sin seniorkarriere hos sin lokale klubb Wimbledon i 1988, hvor han fikk totalt 224 kamper (181 seriekamper) frem til 2000. Sullivan ble regnet som en av de bedre målvaktene i engelsk fotball på 1990-tallet, og etter 1997/1998-sesongen ble han valgt ut til Premier League Team of the Year. Sullivan var for øvrig også målvakten som slapp inn David Beckhams famøse langskudd fra midtbanen i Wimbledons åpningskamp mot Manchester United i august 1996. I tillegg til sitt lange opphold i Wimbledon var han også lånt ut til naboklubben Crystal Palace i 1992, men der fikk han kun én seriekamp.
I mai 2000 dro Sullivan på en fri overgang til rivalen Tottenham Hotspur, hvor han fikk tilsammen 80 seriekamper frem til september 2003, da turen gikk videre til Chelsea. Hos Chelsea fikk han kun fire seriekamper og mistet i praksis førstelagsplassen til fordel for Carlo Cudicini. I august 2004 gikk han på en fri overgang til Leeds United, som da var under ledelse av Kevin Blackwell i The Championship. I Leeds var han tiltenkt rollen som erstatter for Paul Robinson, som da hadde dratt til Sullivans tidligere klubb Tottenham. Etter å ha blitt skadet sommeren 2006, i tillegg til at Dennis Wise ble utnevnt som ny manager, gjorde det at Sullivan fikk hard konkurranse om førstelagsplassen av Tony Warner (lånt inn) og Graham Stack.
I november 2006 ble han lånt ut til Doncaster Rovers, men kom tilbake til Leeds allerede i desember før klubben deretter signerte Casper Ankergren som sin nye førstelagskeeper. Sullivan gikk dermed på sin andre utlånsperiode hos Doncaster ut vårsesongen og singerte permanent for klubben da hans kontrakt med Leeds gikk ut ved sesongslutt. Hos Doncaster ble han en av lagets viktigste spillere og hjalp klubben til å nå opprykk til The Championship med finaleseier i playoff mot gamleklubben Leeds. Sullivan fortsatte å være førstevalget i Doncaster frem til han ble skadet i 2010/2011-sesongen, da han i praksis ble erstattet som førstelagsmålvakt av Gary Woods.


== Landslagskarriere ==
Sullivan fikk sin landslagsdebut for Skottland i 1997. Han ble tatt ut i troppen til VM i fotball 1998 av landslagstrener Craig Brown, men fungerte som reserve for Jim Leighton og fikk ikke spille noen av de tre gruppespillkampene. Etter VM spilte han blant annet gruppespillkamper i kvalifiseringen til VM i fotball 2002. Sullivan fikk totalt 28 landskamper for Skottland frem til 2003.


== Eksterne lenker ==
(en) Neil Sullivan – FIFA 
(en) Neil Sullivan – Transfermarkt 
(en) Neil Sullivan – national-football-teams.com 
(en) Neil Sullivan – WorldFootball.net 
(en) Neil Sullivan – Soccerbase.com 
(en) Neil Sullivan – FootballDatabase.eu 
(en) Neil Sullivan – EU-Football.info 
(en) Neil Sullivan – FBref
Joseph von Eybler

Joseph Leopold Edler von Eybler (1765–1846) var en østerriksk komponist.


== Liv og virke ==
Joseph Eybler fikk den første musikkundervisningen av faren. I en alder av seks år fikk han en plass ved den velrenommerte gutteskolen i St. Stephan i Wien, den samme skolen som brødrene Joseph og Michael Haydn hadde fått korsangopplæring i. Fra 1777 til 1779 fikk Eybler undervisning av Johann Georg Albrechtsberger, senere også av Joseph Haydn.
Av finansielle grunner måtte han oppgi et studium i rettsvitenskap og forsøkte å klare seg som musikklærer og musiker. Han spilte orgel, valthorn, bratsj, strykeinstrumentet baryton og komponerte. Eyblers strykekvintetter ble veivisende.
Han hadde en rekke velgjørere, blant annet attesterte Joseph Haydn på Eyblers store talent, og keiserinne Maria Theresia skaffet ham en stilling som musikklærer ved hoffet. Gjennom Joseph Haydn møtte Eybler Wolfgang Amadeus Mozart, som gav ham leksjoner og tiltrodde ham innstuderingen av operaen Così fan tutte, og Eybler dirigerte også noen forestillinger.
Han sto etterhvert på meget vennskapelig fot med Mozart. Enken etter Mozart forsøkte først å få Eybler til å fullføre Rekviem (KV 626). Eybler forsøkte, men kunne ikke fullføre oppdraget, muligens av respekt for sin venns musikk. Den oppgaven overtok deretter Franz Xaver Süßmayr. Eybler ble kordirektør hos karmelittene i 1792 og deretter (1794 til 1824) i Wiens Schottenkloster.
I 1804 ble Eybler utnevnt til visekapellmester ved hoffet i Wien. Da Antonio Salieri gikk av med pensjon i 1824, overtok Eybler posten som hoffkapellmester. 23. februar 1833 fikk Eybler slag midt under oppføringen av Mozarts Rekviem og ble lam for resten av livet.
På grunn av sitt lange og fortjenestefulle arbeid som leder av hoffkapellet i Wien, ble han adlet i 1835.


== Verk i utvalg ==
L'épée enchantée, opera, Wien 1790
Die Hirten an d. Krippe zu Bethlehem, oratorium, 1794
Die vier letzten Dinge, oratorium, 1810
Requiem, 1802
Konsert for klarinett og orkester i B-dur


== Referanser ==


== Kilder ==
Barbara Boisits: «Eybler, Joseph» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
(de) Alfons Ott: «Eybler, Joseph Edler von.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 4, Duncker & Humblot, Berlin 1959, ISBN 3-428-00185-0, s. 709 (digitalisering).
(de) Carl Ferdinand Pohl: «Eybler, Joseph Edler von». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 6, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, s. 453–455.
«Eybler, Joseph von». I Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Bind 1, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1957, s. 277.


== Litteratur ==
Hildegard Herrmann: Thematisches Verzeichnis der Werke von Joseph Eybler. Musikverlag Katzbichler, München 1976, ISBN 3-87397-109-7


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph von Eybler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Joseph von Eybler i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Eybler i Landesmuseum Niederösterreich
(en) Fritt tilgjengelige noter av Joseph Eybler i International Music Score Library Project
Kuusamo lufthavn

Kuusamo lufthavn (IATA: KAO, ICAO: EFKS) er en flyplass seks kilometer fra byen Kuusamo i Finland.


== Destinasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(fi) Offisielt nettsted 
(en) Kuusamo Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Finavia Flight Connections Arkivert 5. mai 2015 hos Wayback Machine.
Kuopio lufthavn

Kuopio lufthavn (IATA: KUO, ICAO: EFKU) er en flyplass 14 kilometer fra byen Kuopio i Finland.


== Destinasjoner ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Finavia Flight Connections Arkivert 5. mai 2015 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(fi) Offisielt nettsted 
(en) Kuopio Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kronoby lufthavn

Kronoby lufthavn (IATA: KOK, ICAO: EFKK) også kalt Karleby-Jakobstad er en flyplass i Kronoby i Finland. Den ligger om lag 19 kilometer sør for Karleby og 30 km nordøst for Jakobstad.


== Destinasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Finavia Flight Connections Arkivert 5. mai 2015 hos Wayback Machine.
SFWA Footballer of the Year

Scottish Football Writers' Association Footballer of the Year, forkortet til SFWA Footballer of the Year, er en fotballpris som gis til årets beste spiller i Skottland av Scottish Football Writers' Association (SFWA) mot slutten av hver sesong. Alle spillerne i det skotske seriesystemet, uavhengig av nasjonalitet, kan vinne prisen. Vinneren blir stemt frem av over 100 journalister som er medlem av SFWA. Den første prisen ble utdelt i 1965 til skotske Billy McNeill hos Celtic FC.


== Prisvinnere ==


== Statistikk ==


=== Vinnere etter klubb ===


=== Vinnere etter nasjonalitet ===


== Se også ==
SFWA Manager of the Year
Scottish PFA Players' Player of the Year
SPFA Young Player of the Year
Football Writers' Association Footballer of the Year (tilsvarende pris for engelsk fotball)


== Referanser ==
Jonas Severin Rasmussen

Jonas Severin Rasmussen (født 1850 i Bergen, død 1905 i Kristiania) var en norsk embetsmann, og direktør for Telegrafverket 1892–1905. Under hans ledelsesperiode lanserte Guilermo Marconi den trådløse telegrafen i 1904, og Rasmussens startet utredningsarbeidet som ledet fram mot Norges første trådløse forbindelse mellom Lofoten og Værøy (Sørvågen-senderen) i 1906. 
Rasmussen døde av overanstrengelse i 1905 under arbeidet med å strekke kommunikasjonskabler langs svenskegrensen som ledd i arbeidet med å forberede det ventede krigsutbruddet i forbindelse med unionsoppløsningen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rafto, Thorolf (1955). Telegrafverkets historie 1855-1955 (norsk). Bergen: John Grieg.
Niels S. Nickelsen

Niels Stockfleth Schultz Nickelsen (født 27. juni 1871 i Christiania, død 20. oktober 1956 i Oslo) var en norsk embetsmann, og direktør for Telegrafverket 1922–1929.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Niels S. Nickelsen i Norsk biografisk leksikon
Magne Hermod Petersen

Magne Hermod Petersen (født 5. februar 1874 i Kristiania, død 28. desember 1938) var en norsk ingeniør og embetsmann, og direktør for Telegrafverket 1935–1938.
Han tok telegrafkurs i 1892 og eksamen fra Bergen tekniske skole i 1897. Senere gikk han ved den tekniske høyskolen i Karlsruhe.Hermod Petersen ble avdelingsingeniør i telegrafstyret i 1913, og overingeniør og sjef for radiokontoret i 1919. Han ble telegrafdirektør i 1935, og var det frem til sin død i 1938. Han var kjent for å ha oppfunnet Hermod Pettersens kopitelegraf, en billedtelegraf.Hermod Petersenfjellet på Svalbard er oppkalt etter ham. Han var kommandør av Dannebrogordenen, storridder av Den islandske falkeorden og kommandør av den svenske Nordstjerneordenen.


== Referanser ==
Theodor Nikolai Kjeldsø

Theodor Nikolai Kjeldsø (født 29. april 1879 i Hammerfest, død 14. september 1957 i Lødingen) var en norsk embetsmann, og direktør for Telegrafverket våren 1940, og for Nord-Norge inntil hele landsdelen var okkupert. Året etter ble NS-medlemmet Andreas Hadeland innsatt som telegrafdirektør.
Kjeldsø var sønn av Sønn av Oluf (f. 1847) og Antonette Kjeldsø (f. 1846). Han var gift med Kirsten Lovise Olsen Kjeldsø (pikenavn: Nilsdatter) (f. 1887).
Han kom i ung alder inn i telegrafetaten og gikk ut fra den høyere Telegrafskolen i 1900. Han ble deretter ansatt som telegrafassistent i Lødingen. I 1908 kom han som telegrafbestyrer på Gibostad og i 1911 kom han tilbake til Lødingen som fullmektig ved telegrafstasjonen der. Høsten 1918 ble han utnevnt som fullmektig ved telegrafverkets distriktskontor samme sted, og 1. november 1931 ble han forfremmet til telegrafinspektør i Troms telegrafdistrikt. Denne stillingen hadde han til han søkte avskjed i 1949.


== Referanser ==
Andreas Hadland

Andreas V. Hadland (født 10. mars 1890 i Egersund, død 27. januar 1983 i Oslo) var en NS-oppnevnt direktør for Telegrafverket 1941–1945. Han var medlem av Nasjonal Samling og ble innsatt som telegrafdirektør av Quisling-regimet året etter den tyske okkupasjonen av Norge.
Hadland ble under landssvikoppgjøret dømt til 5 års tvangsarbeid, inndragning av 42 000 kr og tap av stilling i Televerket.Hans barnebarn Tor Petter Hadland var en profilert nynazist på 1970-tallet.


== Referanser ==
Sverre Rynning-Tønnesen

Sverre Rynning-Tønnesen  (født 24. april 1894 i Flekkefjord, død 1970) var en norsk embetsmann og telekommunikasjonsmann, og direktør for Telegrafverket 1942–1962. Han har blitt kalt «arkitekten bak den nye tellemåten», etter å ha gått i bresjen for at tall sammensatt av flere unike sifre skulle leses opp i den rekkefølgen de skrives. (Eksempelvis skulle tallet «21» leses «tjueen» i stedet for «enogtyve»).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sverre Rynning-Tønnesen på Internet Movie Database 
(no) Om Sverre Rynning Tønnesen i «Hvem er hvem» for 1948 (faksimile på nettstedet runeberg.org)
Borgeby

Borgeby slott ligger i Skåne, Sverige, mellom Lund og Landskrona. 
Slottet er antakelig en direkte etterfølger av en av Harald Blåtanns trelleborger. I middelalderen tilhørte den erkebiskopen av Lund. Ved reformasjonen kom den på adelige hender. I dag eies det av en stiftelse.


== Slottets historie ==
Trelleborgen ble antakelig reist ca. 980. Utenfor denne ble det oppført en trekirke, som senere ble erstattet av en i teglstein. Kirken var en patronatkirke, dvs. at den har vært borgherrens eiendom. 
Til forskjell fra de fleste andre ringborgene forble Borgeby et borgsted opp forbi vikingtiden. Funn av en skålvekt fra sen vikingtid og mynter preget fra midten av 1000-tallet, som er preget på stedet, viser dette. På 1100-tallet ble det reist et kraftig forsvarstårn midt inne i ringvollen. På 1200-tallet ble det oppført en mektig teglsteinsborg innenfor den ene fjerdedelen av ringvollen. Det ble også anlagt en vollgrav rundt dette anlegget. 
I 1452 ble borgen brent av svenskene under ledelse av Karl Knutssøn Bonde. Etter dette ble anlegget overtatt av erkebiskopen av Lund. Det ble oppført et eget kapell og en stor tårnbygning som skulle tjene som erkebiskopens privatbolig. Denne står fortsatt, selv om den gjennomgikk en hardhendt restaurering i 1870-årene.
Etter reformasjonen ble borgen gitt av kong Christian III i pant til borgermesteren i Malmö. Etter dette var Borgeby sete for flere adelsslekter. På 1550-tallet ble den nåværende hovedbygningen oppført av kong Frederik IIs kammertjener Hans Spiegel. Slottet ble brent av de danske styrkene i 1678 under den skånske krigen, men bygningene ble snart istandsatt. I 1887 gikk slottet over på ikke-adelige hender.


== Arkeologiske undersøkelser ==
I 1974 framsatte arkeologen Rikard Holmeberg i sin doktoravhandling en hypotese om at det virkelig hadde vært en ringborg fra vikingtiden på Borgeby. Han kunne belegge dette med at deler av ringvollen kunne sees på flyfoto. I 1984 ble det åpnet utgravninger i borggården for å studere stratigrafien i kulturlagene. Dette ble fulgt opp med flere undersøkelser utover på 1990-tallet. I 1998 ble restene av ringvollen funnet under pløyelag, og det kunne konstateres at det dreier seg om en trelleborg. Den har hatt en diameter på 150 m, og har hatt en v-formet vollgrav utenfor vollen, som ved de andre danske anleggene. Bygningene innenfor vollen brant ned en gang i løpet av vikingtiden.


== Litteratur ==
Fredrik Svanberg: Vikingatiden i Skåne. Lund 2000. ISBN 91-89442-04-0.
Kemi-Torneå lufthavn

Kemi-Torneå lufthavn (IATA: KEM, ICAO: EFKE) er en flyplass seks kilometer nord for byen Kemi og 18 kilometer øst for byen Torneå i Finland.


== Destinasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Finavia Flight Connections Arkivert 5. mai 2015 hos Wayback Machine.
Nyslott lufthavn

Nyslott lufthavn (IATA: SVL, ICAO: EFSA) er en flyplass 15 kilometer nord for byen Nyslott i Finland.


== Destinasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(fi) Offisielt nettsted 
Finavia Flight Connections Arkivert 5. mai 2015 hos Wayback Machine.
Terje Emberland

Terje Emberland (født Terje Olerud 13. august 1956), er en norsk religionshistoriker og forfatter, som er forsker I ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter i Oslo.


== Bakgrunn og virke ==
Han er cand.mag. med idehistorie, religionshistorie og generell historie i fagkretsen og ble senere cand.philol. og dr. philos i religionshistorie.
Emberland har skrevet en rekke artikler og bøker om moderne religiøsitet, nazismens og antisemittismens historie og norsk okkupasjonshistorie, blant andre Religion og rase. Nyhedenskap og nazisme i Norge 1933 - 1945, Det ariske idol. Forfatteren, eventyreren og nazisten Per Imerslund (med Bernt Rougthvedt), Himmlers Norge. Nordmenn i det storgermanske prosjekt (med Matthew Kott) og Da fascismen kom til Norge. Den Nasjonale legions vekst og fall, 1927-1928. Han har også redigert flere artikkelsamlinger om SS-forskning, konspirasjonsteorier og okkulte «tåkefyrster". Han var kalt som ekspertvitne i saken mot Anders Behring Breivik. I 2019 utgav han sammen med Asbjørn Dyrendal en kort innføringsbok i Hva er konspirasjonsteorier til Universitetsforlagets Hva er-serie. I 2022 utgav han boken Fra gutterommet til Gestapo. En historie om radikalisering. Den nasjonalsosialistiske subkulturen i Norge 1932 - 1940 (Dreyer).
Han ble knyttet til Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter som seniorforsker i 2006 og er per 2021 forsker 1 ved senteret, Han er dessuten tilknyttet Universitetet i Oslos Senter for ekstremismeforskning (C-REX).Terje Emberland har også skrevet kriminalromaner og hørespill for NRK, sammen med Bernt Rougthvedt.
Emberland er medstifter av Foreningen Skepsis. Under sitt daværende navn Terje Olerud stiftet han i 1974 Hedningsamfunnet sammen med Audun Eckhoff og Knut Ås.
Terje Emberland spiller gitar i jazzorkesteret Svarte Svingende. Sammen med Torstein Arisholm, Roy Knudsen, Nils Nordberg og Åsmund Feidje publiserer han podcastserien Nervøse tider, om politikk, religion og kriminalitet i norsk førkrigstid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Terje Emberland på Internet Movie Database 
(no) Publikasjoner av Terje Emberland i BIBSYS
Nonnebakken

Nonnebakken er navnet på et høydedrag i Odense, Danmark. På denne har ligget en av de fire danske ringborgene fra vikingtiden. Anlegget er meget strategisk plassert for å kontrollere trafikken på Odense å.
Navnet refererer til et kloster for benediktinernonner som lå her. Dette eksisterte fram til slutten av 1100-tallet, da nonnene flyttet til Dalum, som den gang lå sørvest for Odense by.
Ringvollen er synlig på et kopperstikk som viser et panorama av Odense, i verket Civitates Orbis Terrarum som ble utgitt i Köln i 1612-18. Restene av anlegget ble antakelig for det meste ødelagt ved byggearbeider på slutten av 1800 tallet.


== Utgravninger ==
Det er rapportert inn funn fra området siden slutten på 1700-tallet, men området ble først ordentlig kartlagt i 1953. Ved graving for kabelgrøfter i 1988 kom man på vollgraven, som hadde vært ca. fire meter bred og to meter dyp. Hele anlegget har vært ca. 120 meter i diameter, og dateres til 980 – 1000, altså samtidig med de andre anleggene. Det er hittil ikke funnet spor av bygninger i anlegget.


== Litteratur ==
Henrik Thrane: Nonnebakken. Odenses forsvundne vikingeborg. Fyens Stiftsmuseum, Odense 1987 (28 s).
Calhoun gasskraftverk

Calhoun gasskraftverk er et varmekraftverk i Calhoun County i Alabama, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 747 MW, fordelt på 4 turbiner. Operatør er energiselskapet Calhoun Power Co Ltd.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2003. Brenselkilden er naturgass, og bare subsidiært fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
McWilliams gasskraftverk

McWilliams gasskraftverk er et varmekraftverk i Covington County i Alabama, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 654 MW, fordelt på 7 turbiner. Operatør er energiselskapet PowerSouth Energy Cooperative.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1954, med utvidelser i 2002. Brenselkilden er naturgass, og bare subsidiært fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Union gasskraftverk

Union (Power Partners) gasskraftverk er et varmekraftverk i Union County i Arkansas, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 2 428 MW, fordelt på 12 turbiner. Operatør er energiselskapet Union Power Partners.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass, subsidiært fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Robert E. Ritchie gasskraftverk

Robert E. Ritchie gasskraftverk er et varmekraftverk i Phillips County i Arkansas, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 923 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er energiselskapet Entergy Arkansas Ltd. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1961, med utvidelser i 1970. Brenselkilden er naturgass, subsidiært fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Lake Catherine gasskraftverk

Lake Catherine gasskraftverk er et varmekraftverk i Hot Spring County i Arkansas, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 752 MW, fordelt på 4 turbiner. Operatør er energiselskapet Entergy Arkansas Co Ltd.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1953, med utvidelser i 1970. Brenselkilden er naturgass, subsidiært fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Hot Spring gasskraftverk

Hot Spring gasskraftverk er et varmekraftverk i Hot Spring County i Arkansas, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 746 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er energiselskapet Hot Spring Power Co Ltd.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2006. Brenselkilden er naturgass, subsidiært fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
KGen Hot Spring gasskraftverk

KGen Hot Spring gasskraftverk er et varmekraftverk i Hot Spring County i Arkansas, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 715 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er energiselskapet Cinergy Solutions LLC.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass, subsidiært fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Gila River gasskraftverk

Gila River gasskraftverk er et varmekraftverk i Maricopa County i Arizona, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 2 212 MW, fordelt på 12 turbiner. Operatør er energiselskapet Gila River Power Station Ltd.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2003. Brenselkilden er naturgass.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
West Phoenix gasskraftverk

West Phoenix gasskraftverk er et varmekraftverk i Maricopa County i Arizona, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.027  MW, fordelt på 10 turbiner. Operatør er energiselskapet Arizona Public Service Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1976, med utvidelser i 2003. Brenselkilden er naturgass.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Agua Fria gasskraftverk

Agua Fria gasskraftverk er et varmekraftverk i Maricopa County i Arizona i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 626 MW, fordelt på seks turbiner. Operatør er energiselskapet Salt River Project Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1957, med utvidelser fram til 1975. Brenselkilden er naturgass eller olje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.