jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Johan Friedrich Wilhelm Haffner

Johan Frederich Wilhelm von Haffner også Johan Frederik Vilhelm Haffner (født 1768, død 1822), var en norsk offiser og en av Christian Frederiks nærmeste medarbeidere – adjutant – på Eidsvoll da Riksforsamlingen satt sammen i 1814.
Haffner hadde deltatt ved stormannsmøtet på Eidsvoll den 16. februar 1814.I en periode hvor Christian Frederik ikke var til stede på Eidsvoll sendte Haffner ham fire brev. Her informerte han om det som skjedde i tillegg til å overbringe rykter og intriger.I 1815 slo han seg ned på gården Dal på Eidsvoll.


== Referanser ==
Never Back Down

Never Back Down er et amerikansk actiondrama fra 2008. Filmen er regissert av Jeff Wadlow, skrevet av Chris Hauty, og har Sean Faris, Amber Heard, Cam Gigandet og Djimon Hounsou i hovedrollene.


== Handling ==
Jake Tyler (Sean Faris) er en tenåring som nettopp har mistet faren i en bilulykke, og som nå flytter fra hjembyen til Orlando i Florida, hvor han, moren Margot (Leslie Hope) og lillebroren Charlie (Wyatt Smith) skal bo, siden Charlie har fått et tennisstipend på en god skole i byen. Jake, som har et naturtalent i nærkampsport, blir umiddelbart innviet i en MMA-gruppe på sin skole, der den arrogante og selvgode Ryan McCarthy (Cam Gigandet) er den store stjernen.
De to blir imidlertid bitre fiender da Jake får en god tone med Ryans kjæreste Baja Miller (Amber Heard), og Ryan gjør skam på Jake i en nærkamp foran halve skolen. Jake bestemmer seg umiddelbart for å kjempe tilbake, til tross for sin mors store protester, og går i trening hos MMA-mesteren Jean Roqua (Djimon Hounsou) i hans klubblokaler for å gjøre seg klar til den uavhengige, men prestisjetunge MMA-turneringen Beatdown, der også Ryan skal stille opp.


== Rolleliste ==
Sean Faris i rollen som Jake Tyler
Amber Heard i rollen som Baja Miller
Cam Gigandet i rollen som Ryan McCarthy
Evan Peters i rollen som Max Cooperman
Leslie Hope i rollen som Margot Tyler
Djimon Hounsou i rollen som Jean Roqua
Wyatt Smith i rollen som Charlie Tyler
Affion Crockett i rollen som Beatdown DJ
Neil Brown jr. i rollen som Aaron
Lauren Leech i rollen som Jenny
Tilky Jones i rollen som Eric
Steven Crowley i rollen som Ben
Tom Nowicki i rollen som Mr. Lloyd
Chele André i rollen som Max's Girl


== Eksterne lenker ==
(en) Never Back Down på Internet Movie Database 
(sv) Never Back Down i Svensk Filmdatabas 
(da) Never Back Down i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Never Back Down på Allociné 
(nl) Never Back Down på MovieMeter 
(en) Never Back Down på AllMovie 
(en) Never Back Down på Turner Classic Movies 
(en) Never Back Down på Rotten Tomatoes 
(en) Never Back Down på Metacritic 
(en) Never Back Down på Box Office Mojo
Schell

Schell kan blant annet vise til:  

Frank Reamer Schell (1884-1959), amerikansk olympisk roer
Maximilian Schell (1930-2014), østerriksk-sveitsisk skuespiller, regissør og produsent
Aeolis Mons

Aeolis Mons, også kjent som Mount Sharp, er et fjell i midten av Gale-krateret på planeten Mars. Fjellet reiser seg 5,5 km fra bunnen av krateret. Studier av fjellets geologi er et av hovedmålene for NASAs rover Curiosity, som landet i Gale-krateret 6. august 2012.


== Navngivning ==
Fjellet ble oppdaget på 1970-tallet, men forble navnløst i 40 år frem til det ble aktuelt som mål for Curiosity. Det fikk da ulike tilnavn; i en bildetekst fra 2010 kalte NASA det for eksempel «Gale crater mound». I mars 2012 kalte NASA det Mount Sharp etter den amerikanske geologen Robert P. Sharp. Det er imidlertid Den internasjonale astronomiske union som har ansvaret for navngivningen, og deres praksis er å kalle opp fjell på Mars etter albedoformasjonen der fjellet er plassert. I mai 2012 fikk fjellet derfor navnet «Aeolis Mons», og samtidig ble navnet «Aeolis Palus» gitt til sletten nord for fjellet. Aeolis er det gamle navnet på Izmir-regionen i Vest-Tyrkia. For å fortsatt gjøre ære på Sharp, ble i stedet et stort krater omtrent 260 km vest for Gale-krateret oppkalt etter ham; Robert Sharp-krateret.


== Geologi ==

Fjellet befinner seg i midten av krateret Gale. På nordsiden reiser det seg 5,5 km over kraterbunnen og på sørsiden reiser det seg 4,5 km over kraterbunnen. Fjellet reiser seg dessuten noe over selve kanten på krateret. Det interessante med fjellet er at det fremstår som en haug av et stort antall sedimentærlag. Gale-krateret har blitt anslått å være 3,5–3,8 milliarder år gammelt, og på et senere tidspunkt har det trolig vært helt fylt med sedimenter. Aeolis Mons fremstår som restene som står igjen etter millioner eller milliarder av år med erosjon av sedimentlagene, og de ulike lagene kan fortelle noe om ulike perioder av Mars' geologiske historie. Erosjonen kan ha foregått ved hjelp av vind og kjemisk forvitring, men kanskje også ved hjelp av vann hvis det på et tidligere tidspunkt befant seg flytende vann i krateret.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aeolis Mons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Albedoformasjoner på Mars

Albedoformasjoner på Mars er lyse og mørke formasjoner eller mønstre som kan sees på planeten Mars ved hjelp av et jordbasert teleskop på grunn av albedo-basert kontrast.
Før romsonder  ble tatt i bruk for å bistå utforskningen av Mars, var albedoformasjoner det astronomene kunne bruke til å lage kart over Mars, og mange av disse har derfor fått egne navn. Lenge opererte ulike astronomer med ulike navn, men i 1958 ble listen standardisert av Den internasjonale astronomiske union. Deres offisielle kart inneholdt 128 navngitte formasjoner, hvorav 105 kom fra Giovanni Schiaparelli, 16 fra Eugène Michel Antoniadi, 2 fra Percival Lowell, 2 fra Camille Flammarion og 3 ble opprettet av en komité.Mange av de gamle albedo-navnene brukes fremdeles for å beskrive geografiske områder på planeten. Den internasjonale astronomiske union bruker dessuten navnene til navnsetting. I 2012 ble for eksempel fjellet Aeolis Mons oppkalt etter den gamle albedoformasjonen «Aeolis».De lysere formasjonene ble tidlig identifisert som en frosset substans, enten vann eller karbondioksid, men de mørkere formasjonene var lenge et mysterium. Da Giovanni Schiaparelli begynte å observere Mars i 1877, trodde han først de mørkere formasjonene kunne være innsjøer eller myrer og de fikk navn som bærer preg av det (latin: mare, lacus, palus, osv.). Etterhvert ble hypotesen forkastet, men flekkene forble et mysterium, spesielt siden astronomene kunne observere at de forandret størrelse og intensitet gjennom året. I dag vet vi at flekkene kommer fra områder der vinden har blåst vekk overflatestøvet og avdekket en mørkere berggrunn. Størrelsen forandrer seg i løpet av året på grunn av sandstormer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
iTouchMap.com - Liste over albedoformasjoner på Mars.
22. juli-kommisjonen

22. juli-kommisjonen (også kalt Gjørv-kommisjonen) var en regjeringsnedsatt uavhengig kommisjon som ble opprettet som følge av terrorangrepene i Norge 22. juli 2011. Beslutningen ble tatt av regjeringen i et møte onsdag 27. juli, men beslutningen ble også tatt i samråd med samtlige opposisjonspolitikere på Stortinget. Målet til den uavhengige kommisjonen var å gi svar på hva som skjedde 22. juli 2011.
«Integritet er nøkkelordet når kommisjonens medlemmer skal pekes ut,» sa statsminister Jens Stoltenberg, ifølge Norsk Telegrambyrå. Kommisjonen skulle ikke være en granskingskommisjon, men gi en samlet fremstilling av hva som skjedde denne dagen i regjeringskvartalet og på Utøya, samt å gi anbefalinger ut fra det kommisjonen fant ut.
I statsråd fredag 12. august 2011 ble Alexandra Bech Gjørv oppnevnt som leder for 22. juli-kommisjonen. Kommisjonen vurderte medlemmenes habilitet og uavhengighet og fant at kommisjonen var habil. Professor i forvaltningsrett ved Universitetet i Oslo Erik Boe skrev en betenkning og kom til samme konklusjon.22. juli-kommisjonen overleverte og offentliggjorde sin endelige rapport, NOU 2012: 14, Rapport fra 22. juli-kommisjonen, mandag 13. august 2012.


== Kommisjonens medlemmer ==
Kommisjonen besto av blant andre representanter fra politi, rettsvitenskap, forskning og medisin:

Alexandra Bech Gjørv, Oslo – Advokat (leder)
Ragnar Line Auglend, Bergen – Jurist
Laila Bokhari, Oslo – Statsviter og forsker ved Norsk utenrikspolitisk institutt
Einar Skaarseth Enger, Rakkestad – Tidligere direktør
Stefan Gerkman, Finland – Politioverinspektør i det finske Innenriksministeriet (utnevnt uken etter de øvrige)
Torgeir Hagen, Hamar – Generalløytnant
Hanne Bech Hansen, Danmark – Tidligere direktør for Københavns Politi
Guri Hjeltnes, Oslo – Professor ved Handelshøyskolen BI
Linda Motrøen Paulsen, Stavanger – Visepresident i Norges Røde Kors og rektor
Karin Straume, Vadsø – Fylkeslege


== Kommisjonens sekretariat ==
Bjørn Otto Sverdrup – Statsviter og tidligere kommunikasjonsdirektør i Statoil (sekretariatsleder)
Olav Njølstad – Historiker og professor ved Universitetet i Oslo og tidligere forskningsdirektør ved Nobelinstituttet
Ida Skirstad Pollen – Advokat hos Kommuneadvokaten i Oslo
Åsne Julsrud – Tingrettsdommer ved Drammen tingrett
Tor Erik Heggøy – Partner i Tenden Advokatfirma
Kristin Rande – Sosialantropolog og seniorrådgiver i Etterretningstjenesten
Walter Wangberg – Tidligere førstestatsadvokat i Hordaland og konstituert lagdommer i Gulating lagmannsrett
Geir Ivar Tungesvik – Historiker og underdirektør i Riksarkivet
Unni Lundby Fossen – Advokatsekretær i Advokatfirmaet Hjort
Marianne Aasland Gisholt – Rettsfullmektig i Trygderetten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommisjonens sluttrapport
22. juli-kommisjon – Pressemelding, Statsministerens kontor, 27. juli 2011
Kong Haakon VII’s regjeringsjubileum 1945

Kong Haakon VII's regjeringsjubileum 1945 er en norsk dokumentarfilm fra 1945 med manus av Vilhelm Bjørset.
Dokumentarfilmen tar for seg hele Kong Haakons regjeringsperiode fra 1905 frem til 1945 og viser en rekke forskjellige enkeltopptak. Filmen begynner med opptak av den unge prinsen i sitt hjem i København, fortsetter med ankomsten til Norge og har så en detaljrik dekning av kroningsferden i 1906.
Andre ting som vises er den nye kongefamiliens første tilstedeværelse ved Holmenkollrennene og kongefamiliens Nordlandsreise med Fridtjof Nansen.
Filmen viser besøk av kong Edward VII i 1908 og av den avgåtte amerikanske presidenten Theodore Rooseveltt i 1910, på besøk for å holde sin nobeltale etter å ha mottatt Nobels fredspris i 1906.. Den viser også hjemkomsten av Bjørnstjerne Bjørnsons båre fra Paris i 1910 og bisettelsen i Trefoldighetskirken og Vår Frelsers gravlund.
Den viser opptak av markeringen av 100-årsjubileumet for Grunnloven i 1914 og 125-årsjubileet i 1939 med feiring på Eidsvoll.
Filmen viser opptak av avreise til statsoverhodemøte i Stockholm i 1939 i forbindelse med den første vinterkrigen i Finland.
Den har også opptak fra 9. april 1940, samt omfattende dekning av kongens tid i Storbritannia under krigen. Blant annet vises norsk statsråd i London, julefeiringen 1944 og det er opptak av kongen som taler fra London.
Filmen avsluttes med at Haakon VII ankommer Norge med krysseren «Norfolk» og jubelferden som deretter følger i Oslo. Alfred Maurstad leser Arnulf Øverlands dikt «Til Kongen».
Filmen ble satt opp på norske kinoer høsten 1945 og ble en stor suksess. Deretter ble den ikke vist mer og deler av innholdet ble regnet som tapt. Originalopptaket ble imidlertid funnet igjen og restaurert av Nasjonalbibliotekets lyd- og bildearkiv i Mo i Rana i forkant av 100-årsjubileumet for unionsoppløsningen i 1905. Den ble utgitt som DVD i 2005.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kong Haakon VII's regjeringsjubileum 1945, Filmweb.no, hentet 13. august 2012


== Eksterne lenker ==
(en) Kong Haakon VII's regjeringsjubileum 1945 på Internet Movie Database 
(no) Kong Haakon VII's regjeringsjubileum 1945 i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Kong Haakon VII's regjeringsjubileum 1945 hos Filmfront
Alla Sjisjkina

Alla Anatoljevna Sjisjkina (russisk: Алла Анатольевна Шишкина; født 2. august 1989 i Moskva) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2012 i London. 
Sjisjkina ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2012 i London. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Kina og Spania. De andre på laget var Anastasija Davydova, Marija Gromova, Natalja Isjtsjenko, Elvira Khasianova, Aleksandra Patskevitsj, Svetlana Romasjina, Daria Korobova og Anzjelika Timanina.
Hun tok gull under Sommer-OL 2016.Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok hun gull i lagkonkurransen.


== OL-medaljer ==
 2012  London -  Gull i synkronsvømming lag  Russland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alla Sjisjkina – Olympedia 
(en) Alla Sjisjkina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Alla Sjisjkina – FINA
Anzjelika Timanina

Anzjelika Timanina (russisk: Анжелика Игоревна Тиманина; født 26. april 1989 i Jekaterinburg) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2012 i London. 
Timanina ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2012 i London. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Kina og Spania. De andre på laget var Anastasija Davydova, Marija Gromova, Natalja Isjtsjenko, Elvira Khasianova, Aleksandra Patskevitsj, Svetlana Romasjina, Daria Korobova og Alla Sjisjkina.


== OL-medaljer ==
 2012  London -  Gull i synkronsvømming lag  Russland


== Eksterne lenker ==
(en) Anzjelika Timanina – Olympedia 
(en) Anzjelika Timanina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Aleksandra Patskevitsj

Aleksandra Patskevitsj (russisk: Александра Вячеславовна Пацкевич; født 4. november 1988) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2012 i London. 
Patskevitsj ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2012 i London. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Kina og Spania. De andre på laget var Anastasija Davydova, Marija Gromova, Natalja Isjtsjenko, Elvira Khasianova, Anzjelika Timanina, Svetlana Romasjina, Darja Korobova og Alla Sjisjkina.
Hun tok gull under Sommer-OL 2016.Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok hun gull i lagkonkurransen.


== OL-medaljer ==
 2012  London -  Gull i synkronsvømming lag  Russland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksandra Patskevitsj – Olympedia 
(en) Aleksandra Patskevitsj – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aleksandra Patskevitsj – FINA
Frihet, likhet og Det muslimske brorskap

Frihet, likhet og Det muslimske brorskap er en norsk dokumentarfilm fra 2010 regissert av Per Christian Magnus og med manus av Walid al-Kubaisi.
Filmen hadde premiere på  Vika kino 25. november 2010 og visningen ble etterfulgt av en paneldebatt.Den ble vist på TV 2 i slutten av november 2010.


== Innhold ==
Filmens tema er et kritisk blikk på islamisme og spesielt hvordan denne kommer til uttrykk hos Det muslimske brorskapet. Filmen følger Walid al-Kubaisi på en reise blant muslimske intellektuelle og kritikere av brorskapet, samtidig som også enkelte representanter fra Brorskapet kommer til orde. Opptak er gjort blant annet i Egypt, Jemen, Paris og Oslo. Blant de intervjuede i Egypt er Gamal al-Banna som er bror til grunnleggeren av Brorskapet, tidligere leder i Brorskapet Mohammed Mahdi Akef,  politikeren Refaat al-Saeed og journalist og mennesekrettighetsaktivist Karima Kamal..
I filmen blir blant annet hijab debattert. Gamal al-Banna gir blant annet uttrykk for at hijab ikke er en muslimsk plikt og at fokus på slike ting hindrer fremgang i den muslimske verden og integrering i Europa. Andre intervjuede fremstiller hijab som kvinneundertrykkende.Et gjennomgangstema var en fremstilling av islamisters økende innflytelse i den arabiske verden og ønsket om makt og innflytelse også i Europa.


== Reaksjoner og debatt ==
Aftenpostens anmelder ga filmen karakteren 3 og mente den var ujevn, «med sterk vilje og varierende gjennomføringskraft». Dagbladets anmelder skrev etter visningen på TV 2 at dokumentaren var unyansert..
Politiker for Frp Mazyar Keshvari skrev i et innlegg i Aftenposten 30. november 2010 at Walid al-Kubaisi skildrer den største fare Europa har stått overfor siden nazismen.Flere av de intervjuede hevdet seg i etterkant misbrukt av Walid al-Kubaisi da de hevdet han hadde gitt et forvrengt bilde av deres uttalelser og særlig at uttalelser som gikk spesifik på egyptiske forhold var framstilt som de hadde like stor vekt på europeiske forhold..


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Frihet, likhet og Det muslimske brorskap, YouTube, hentet 13. august 2012
Kurtoasi (heraldikk)

Kurtoasi (av fransk: Courtoisie) vil si å speilvende et våpenskjold. I heraldikken betegner kurtoasi skikken å speilvende mannens våpenskjold mot kvinnens, i et alliansevåpen. Kurtoasi er også en speilvending av et våpenskjold mot et alter i en kirkebygning.
Våpenskjold i kurtoasi forekommer i de fleste land med europeisk heraldikk allerede fra middelalderen. Det finnes også avbildninger av alliansevåpen der våpenfigurene ikke er speilvendte, særlig i sterkt sammensatte våpenskjold.
Til dels er uttrykket kurtoasi brukt også når et våpen er speilvendt for å peke i fartsretningen på kjøretøy, så som det norske riksvåpenet på politiets bildører. Dessuten kan uttrykket brukes når et våpenskjold er plassert slik at det vender mot tittelsiden til en bok.
Et våpenskjold kan være blitt speilvendt ved en ren feil, særlig når gravøren av et signet har gravert seglbildet positivt i stedet for negativt. Seglavtrykket blir da negativt og speilvendt.
Courtoisie betyr høviskhet eller høflighet og finnes på norsk skrevet som kurtoisi.


== Litteratur ==
Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
Magnus Bäckmark og Jesper Wasling: Heraldiken i Sverige, Lund 2001, side 82-84
Windermere

Windermere er Englands største innsjø. Det er en avlang innsjø som ble formet da en isbre trakk seg tilbake etter siste istid. Den har vært et av Englands mest populære steder for ferier og sommerhus siden Kendal og Windermere-jernbanen ble bygget i 1847. Innsjøen ligger i Cumbria county i Lake District.
Innsjøen har siden 2008 vært brukt til svømmekonkurransen Great North Swim.


== Bilder ==

		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Windermere – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Photographs of Windermere
The Cumbria Directory - Windermere
Windermere Cruising Association
Royal Windermere Yacht Club
Windermere Steamboat Project Arkivert 26. januar 2021 hos Wayback Machine.
The Windermere Way – a walking route around the lake.
Windermere Interactive Maps –  2d & 3d
Lake District Walks Arkivert 4. september 2012 hos Wayback Machine.
USS «Nitze» (DDG-94)

USS «Nitze» (DDG-94) er en amerikansk jager i Arleigh Burke-klassen med hjemmehavn i Norfolk i Virginia. Skipet, som oppkalt etter Paul Nitze, tilhører Atlanterhavsflåten i Den amerikanske marinen.


== Eksterne lenker ==
(en) USS Nitze (DDG-94) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Osvaldo Vieira internasjonale lufthavn

Osvaldo Vieira internasjonale lufthavn (IATA: OXB, ICAO: GGOV) er en internasjonal flyplass i Bissau, hovedstaden i Guinea-Bissau. Flyplassen er den eneste internasjonale flyplassen i landet. Flyplassen har bare én rullebane. Guinea-Bissau har bare tre asfalterte rullebaner, og rullebanen på Osvaldo Vieira internasjonale lufthavn er en av dem. Det går tre flyturer i uken til Lisboa med flyselskapet TAP Portugal. Senegal Airlines har en daglig flyrute til Dakar, mens TACV har to flyturer til Praia i uken via Dakar. I desember 2011 opprettet Royal Air Maroc en flyrute mellom Osvaldo Vieira internasjonale lufthavn og Casablanca, den går to ganger i uken.
Flyplassen var stengt fra juni 1998 til juli 1999 på grunn av trefninger i og rundt Bissau.


== Flyselskaper og destinasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Flyplassinformasjon om GGOV hos World Aero Data
Yaoundé lufthavn

Yaoundé lufthavn (IATA: YAO, ICAO: FKKY) er en flyplass i Kameruns hovedstad Yaoundé. Et annet navn på flyplassen er Yaoundé Ville Airport.


== Eksterne lenker ==
Flyplassinformasjon om FKKY hos World Aero Data
Martin Kayongo-Mutumba

Martin Kayongo-Mutumba (født som Martin Mutumba den 15. juni 1985 i Solna) er en svensk fotballspiller av ugandisk opprinnelse som spiller for AIK. Han ble svensk seriemester og cupmester sesongen 2009.Han er tremenning til den tidligere fotballspilleren Moses Nsubuga som spilte for IF Elfsborg og som mistet benet i en bilulykke.. 
Mutumba vokste opp i Stockholm-forstaden Rinkeby, spilte i Allsvenskan 2009 med en «bandana» på hodet med påskriften «R-by», en fotkortelse for Rinkeby. 2006 ble han dømt til samfunnstjeneste for overgrep.2003 deltok Mutumba i boken «Svartskallar – Så funkar vi», der elleve ungdommer fra ulike kulturer forteller om hvordan det er å ha  innvandrerbakgrunn i det moderne svenske samfunnet.
Mutumba har utgitt flere raplåtar under artistnavnet «M9». Han har en tatovering på sin venstre tinning der det står «R-by», en hyllest til forstaden Rinkeby, der han vokste opp. To dager før den avgjørende finalen mot IFK Göteborg sesongen 2009 tatoverte han «AIK GULD 2LAX9» på brystet.


== Noen meritter ==
Med AIKSvenska Supercupen 2010
Allsvenskan 2009
Svenska Cupen 2009


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Kayongo-Mutumba – FIFA 
(en) Martin Kayongo-Mutumba – Transfermarkt 
(en) Martin Kayongo-Mutumba – Transfermarkt (manager) 
(en) Martin Kayongo-Mutumba – national-football-teams.com 
(en) Martin Kayongo-Mutumba – WorldFootball.net 
(en) Martin Kayongo-Mutumba – FootballDatabase.eu 
(en) Martin Kayongo-Mutumba – Soccerway 
(en) Martin Kayongo-Mutumba – PlaymakerStats.com 
(tr) Martin Kayongo-Mutumba – Mackolik.com
90 minutter

90 minutter er en norsk drama-thriller regissert av Eva Sørhaug. Filmen handler om hva som skjer i de siste 90 minuttene i et menneskeliv før de begår mord. I filmen følges tre menn i forskjellige livssituasjoner i deres siste 90 minutter. 


== Rolleliste ==
Aksel Hennie - Trond
Kaia Varjord - Karianne, Tronds kjæreste
Bjørn Floberg - Johan
Pia Tjelta - Elin
Mads Ousdal - Fred
Annmari Kastrup - Hanna
Fred Heggland - narkotikaselger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 90 minutter på Internet Movie Database 
(no) 90 minutter i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) 90 minutter hos Filmfront 
(fr) 90 minutter på Allociné 
(nl) 90 minutter på MovieMeter 
(en) 90 minutter på AllMovie 
(en) 90 minutter på Rotten Tomatoes 
(en) 90 minutter i Norsk filminstitutts filmdatabase
Irene Montrucchio

Irene Montrucchio (født 7. oktober 1991 i Barcelona) er en spansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2012 i London. 
Montrucchio vant en olympisk bronsemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 2012 i London. Hun var med på det spanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen bak Russland og Kina. De andre på laget var Clara Basiana, Alba Cabello, Ona Carbonell, Margalida Crespí, Andrea Fuentes, Thaïs Henríquez, Paula Klamburg og Laia Pons


== OL-medaljer ==
 2012  London -  Bronse i synkronsvømming, lag  Spania


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Irene Montrucchio – Olympics.com 
(en) Irene Montrucchio – Olympic.org 
(en) Irene Montrucchio – Olympedia
Margalida Crespí

Margalida Crespí Jaume (født 15. august 1990 i Palma de Mallorca) er en spansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2012 i London. 
Crespí vant en olympisk bronsemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 2012 i London. Hun var med på det spanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen bak Russland og Kina. De andre på laget var Clara Basiana, Alba Cabello, Ona Carbonell, Irene Montrucchio, Andrea Fuentes, Thaïs Henríquez, Paula Klamburg og Laia Pons


== OL-medaljer ==
 2012  London -  Bronse i synkronsvømming, lag  Spania


== Eksterne lenker ==
(en) Margalida Crespí – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Margalida Crespí – Olympics.com 
(en) Margalida Crespí – Olympic.org 
(en) Margalida Crespí – Olympedia 
(en) Margalida Crespí – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Margalida Crespí – FINA 
(en) Margalida Crespí – TheSports.org