jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jakob Keyser Berle

Jakob Keyser Berle (født 21. februar 1859 i Fredrikshald, død 5. mars 1938 i Oslo) var en norsk teolog og skolebestyrer.
Etter examen artium 1876 og cand.theol. i 1884 var han i tre år ved Fredrikshald høyere pikeskole som skolebestyrer. Dernest var han ved Frøken Bauers pigeinstitutt fra 1888 til 1894, forøvrig eid av den tyske Caroline Bauer (1828–1909).  Jakob ville begynne for seg selv og kjøpte i 1894 Bauers skole, som han videreførte som  Berles pikeskole. I 1898 ble det nye bygget oppført i Professor Dahls gate 30 på Frogner (strøk). Berles bror, arkitekten Halfdan Berle, hadde oppdraget med bygget. Skolen ble drevet som privat pikeskole frem til 1919. Deretter kjøpte kommunen skolen. Skolen fortsatte som kommunal pikeskole med Berle som rektor frem til 1926.Berle satt i byens skolestyrer fra 1902 til 1909 og også i kommunestyret fra 1911 til 1925, i perioden 1914 til 1922 som medlem av formannskapet. Han hadde også en del andre styreverv, blant annet for Norsk Folkemuseum fra 1914 der han ble styreformann i 1923 og satt til 1927.


== Familie ==
Han var sønn av Cort Reimers Berle (1822–82) og Maria Jacobine Keyser (1826–1917). Faren var skoleinspektør i Halden. Selv giftet han seg i 1893 med Johanne Kristine Petersen (1865–1959) som var datter av teologiprofessor Fredrik Petersen.  Broren Halfdan Berle (1861–1927/9) ble arkitekt.


== Utgivelser ==
Berle, Jakob Keyser (1928). Christiania Opfostringshus gjennem 150 år. Oslo: I kommission hos Cappelen. 


== Referanser ==
Filosofiåret 1929

Filosofiåret 1929 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1929.


== Hendelser ==


== Publiseringer ==
Alfred North Whitehead, Process and Reality (1929)
Bertrand Russell, Marriage and Morals (1929)
Virginia Woolf, A Room of One's Own (1929)
José Ortega y Gasset, La rebelión de las masas (1929)
Julian Huxley og G. P. Wells, The Science of Life (1929)
I. A. Richards, Practical Criticism (1929)


== Fødsler ==
3. januar – Gordon Moore, med-gründer og tidligere styreformann i Intel Corporation og forfatter av Moores lov
5. januar – Edda Ducci, italiensk filosof (død 2007)
12. januar – Alasdair MacIntyre, skotsk filosof (moral- og politisk filosofi)
19. januar – Nel Noddings, feminist, pedagog og filosof fra USA (pedagogisk filosofi, pedagogisk teori og omsorgsetikk)
17. mars – Peter L. Berger, østerriksk-amerikansk sosiolog, professor i sosiologi og luthersk teologi (religionssosiologi, kunnskapssosiologi, studie av modernisering)
1. april – Milan Kundera, tsjekkisk forfatter og dissident
24. april – Elizabeth Wolgast, filosof og skribent fra USA
1. mai – Ralf Dahrendorf, tysk–britisk politiker, sosiolog og filosof (blant annet om klassekonflikter i industrisamfunn) (død 2009)
12. mai – Ágnes Heller, ungarsk filosof
16. mai – Adrienne Rich, poet, essayist og feminist fra USA (død 2012)
29. mai – Harry Frankfurt, filosof fra USA (moralfilosofi, bevissthetsfilosofi, handlingsfilosofi og det 17. århundrets rasjonalisme)
10. juni – E. O. Wilson, biolog og forfatter fra USA (sosiobilogi, biologisk mangfold, naturvern)
14. juni – Rupert Lay, tysk filosof og teolog (etikk og kommunikasjon)
19. juni – Jürgen Habermas, tysk filosof og sosiolog (Sosialfilosofi, erkjennelsesteori, politisk filosofi, erkjennelsesteori, pragmatikk)
10. juli – Carlo Augusto Viano, italiensk filosof
23. juli – Pierre Aubenque, fransk filosof
21. september – Bernard Williams, britisk moralfilosof (tese om interne grunner for handling, kritikk av kantianismen, utilitarismen og konsekvensialismen) (død 2003)
15. oktober – Hubert Dreyfus, filosof fra USA (fenomenologi, eksistensialisme, litteraturens psykologi og psykologi)
27. desember – Giovanni Romano Bacchin, italiensk filosof (død 1995)
Annette Baier, moralfilosof fra New Zealand (død 2012)
Tullio Gregory, italiensk filosof


== Dødsfall ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Brent Corrigan

Sean Paul Lockhart (født 31. oktober 1986 i Lewiston i Idaho) er en amerikansk modell og skuespiller. Han har spilt i en rekke pornofilmer under pseudonymene Brent Corrigan og Fox Ryder.
Lockhart spilte inn pornografiske filmer for studioet Cobra Video da han var 17 år gammel, og dette førte til en lengre kontrovers mellom ham og filmselskapet. Han ble dessuten innkalt som vitne da pornoprodusenten Bryan Kocis ble myrdet i 2007.
Lockhart har vist seg som en fleksibel pornoskuespiller, men har særlig inntatt en passiv rolle, og har blant annet blitt dobbeltpenetrert.


== Filmografi ==


=== Spillefilmer ===


=== Pornografiske filmer ===

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sean Paul Lockhart – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Brent Corrigan på Internet Movie Database 
(fr) Brent Corrigan på Allociné 
(en) Brent Corrigan på AllMovie 
(en) Brent Corrigan hos The Movie Database 
(en) Brent Corrigan på Adult Film Database 
(en) Brent Corrigan på Internet Adult Film Database 
Brent Corrigan på Twitter
Gottfried Scheidt

Gottfried Scheidt (1593–1661) var en tysk komponist og organist i den nordtyske orgelskole.


== Liv ==
Scheidt studerte hos Jan Pieterszoon Sweelinck i Amsterdam fra 1611. Han vendte tilbake til Halle i 1615 og studerte videre med sin eldre bror  Samuel Scheidt og andre. I 1617 ble han utnevnt til organist ved hoffet i Altenburg, en post han beholdt til han gikk av med pensjon 5. mai 1658. Ved siden av rollen som organist, dirigerte han stedets hoffkapell tross vanskelige omstendigheter under trettiårskrigen. Han søkte i 1622/1623 posten som førsteorganist i Mariakirka i Danzig, men denne var det Paul Siefert som fikk.


== Verk ==
Det er bevart noen vokale leilighetsverk etter Scheidt og ett eneste orgelstykke: tre variasjoner i variasjonsverket Allein Gott in der Höh sei Ehr som han skrev i samarbeid med Sweelinck og andre i 1614. Tre anonyme bidrag i samme verk kan være av ham.

Vokale verkPia vota et hortulanae devotionis amicor
Bryllupsarie (1646)
Selig sind die Toten, gravferdsmusikk for hertuginne Elisabeth Sophie von Mecklenburg
Gravferdsmusikk (1620), i S. Scheidt: Gesamtausgabe IV, red. G. Harms (Klecken, 1933)
To verk i Cantionale sacrum III (Gotha, 1648), i Schatz des liturgischen Chor- und Gemeindegesangs III, red. L. Schoeberlein (Göttingen, 1872).OrgelverkTre variasjoner i et samarbeidsverk av Sweelinck og andre. Utgivelse i H.J. Moser (Kassel, 1953) og G. Gerdes: 46 Choräle für Orgel von J.P. Sweelinck und seinen deutschen Schülern (Mainz, 1957).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nigel Fortune, «Scheidt, Gottfried», Grove Music Online red. L. Macy, http://www.grovemusic.com/ Arkivert 20070721230218 hos WebCite
C. Mahrenholz: Samuel Scheidt: sein Leben und Werk (Leipzig, 1924)
Litteraturåret 1899

Litteraturåret 1899 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1899.


== Priser og utmerkelser ==
Newdigateprisen - Harold Edgeworth Butler


== Nye bøker ==


=== Skjønnlitteratur ===
Damen med hunden av Anton Tsjekhov
Drottningar i Kungahälla av Selma Lagerlöf 
En herrgårdssägen av Selma Lagerlöf 
Faste Forland av Jonas Lie
Fältskärns berättelser av Zacharias Topelius (første delen)
Grefven af Antwerpen, av Per Hallström
Gula brigadens hjältar av Nils Hydén
Lagibasse (fr.) av Jean Richepin
Le Jardin des supplices (fr.) (Lidandets lustgård) av Octave Mirbeau
Les truands (fr.) av Jean Richepin
Letters from a Mourning City av Axel Munthe
Linier och dagrar, stämningar från norrlandsbygd av Walter Hülphers
Når vi døde vågner (drama) av Henrik Ibsen
Skönhet för alla (debattskrift) av Ellen Key 
Oppstandelse av Leo Tolstoj
Rococo-noveller av Oscar Levertin
The Story of Little Black Sambo (Vesle svarte Sambo) av Helen Bannerman
Visor, romanser och ballader, av Carl David af Wirsén


=== Fagprosa ===
Drømmetydning av Sigmund Freud
Kapitalismens utvikling i Russland av Vladimir Lenin


== Fødsler ==


== Dødsfall ==


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1899 in literature – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Matavaibukta

Matavaibukta (fransk Baie de Matavai) er ei bukt ved Pointe Vénus i Mahina nordvest på Tahiti. Det var et sted der europeiske sjøfarende på 1700-tallet søkte havn, og der kontakten mellom tahitiere og europeere først fant sted. 
Samuel Wallis kalte bukta Matavai Port Royal Harbour, mens James Cook ga den navnet Royal Bay. De første misjonærene fra London Missionary Society steg i land her i 1797, og ble møtt av Pomare II.Det ble oppdaget sandbanker som gjorde farvannet farlig ved vind fra vest og sørvest. Skip forliste og Matavaibukta ble etter hvert oppgitt som havn til fordel for Papeete, der havnen er beskyttet året rundt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Matavai Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Antonio Molinari (maler)

Antonio Molinari (1655–1704) var en italiensk maler og grafiker. 
Molinari lærte sitt håndverk av faren Giovanni Battista Molinari.
Antonio Molinari produserte hovedsakelig malerier for venetianske patrisierfamilier, fraterniteter og kirkebygg. Motivene er oftest hentet fra bibelhistorien og antikken.
Betydelige samlinger av Molinaris verk befinner seg i Düsseldorfs Museum Kunst Palast og i Louvre.
Av Molinaris elever kan Giovanni Battista Piazzetta nevnes.

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sonja Brink: Genio vigoroso ed originale. Die Zeichnungen des Antonio Molinari. (utstillingskatalog, Museum Kunst Palast, Sammlung der Kunstakademie Düsseldorf) Deutscher Kunstverlag, 2005. ISBN 3-422-06538-5
Alberto Craievich: Antonio Molinari. Soncino, Edizioni del Soncino, 2005.
Antonio Molinari

Antonio Molinari er navnet til flere personer:

Antonio Molinari (maler) (1655–1704), venetiansk maler
Antonio Molinari (friidrettsutøver) (født 1967), italiensk motbakkeløper
Andreas Nilsson (fotballspiller)

Gustaf Andreas Nilsson (født 26. januar 1910 i Malmö, død 1. oktober 2011 samme sted) var en svensk fotballspiller som spilte hele karrieren i Malmö FF.


== Karriere ==
Nilsson startet som fotballspiller i en lokal fotballklubb for ungdom kalt Vici. Som nittenåring gikk Nilsson til Malmö FF, som den gang spilte i Division 2, som den gang var nest øverste nivå i svensk fotball. Han var en del av laget i 1931 da Malmö FF tok seg opp i Allsvenskan for første gang. Nilsson var også med da laget i 1934 ble diskvalifisert i 1934 på grunn av brudd på proffbestemmelsene i den tidens svensk fotball, og var med da laget i 1936 igjen tok seg opp i Allsvenskan.Nilsson spilte sin første og eneste landskamp for Sverige, da de spilte mot Finland i Helsingfors i 1936. Nilsson la opp som aktiv fotballspiller i 1940.


== Senere liv ==
Nilsson gikk rett fra karrieren som fotballspiller, til styret i Malmö FF, hvor han satt som sekretær fra 1940 til 1960. Nilsson jobbet også i en delikatessebutikk i 23 år, samtidig som han drev med fotball. I sine senere år var Nilsson godt kjent som den eneste gjenlevende av klubbens tidligere spillere, som var født før klubben ble grunnlagt i 1910. Nilsson var til stede ved innvielsen av klubbens nye hjemmebane, Swedbank Stadion, 13. april 2009, da han overrakte matchballen til Alexander Nilsson, som var yngste spiller på Malmö FFs startellever. Nilsson var æresgjest da klubben feiret hundreårsjubileum i 2010. Nilssen døde 1. oktober 2011, i en alder av 101 år.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Malmström, Håkan; 100 MFF:ARE, Sydsvenska Dagbladets AB (2010), ss. 12-13. ISBN 978-91-85319-71-8 (sv)
Tuamotuansk

Tuamotuansk, eller paumotuansk, er et polynesisk språk. Det tales på Tuamotuøyene i Fransk  Polynesia.
Tuamotuansk har en leksikalsk likhet på 83 % med rarotongansk, og 77 % med hawaiisk. Språket hadde i 2007 omkring 4000 brukere og er presset av tahitisk. Det er benyttet i lyrikk og det er utgitt ordbok.
Tuamotuansk er anerkjent i selvstyreloven for Fransk Polynesia. Det skal beskyttes og er også tillatt undervist på i skolen.
Académie pa'umotu – Karuru Vanaga er opprettet for å bevare og fremme språket.


== Referanser ==
Mangarevansk

Mangarevansk er et polynesisk språk. Det tales på Gambierøyene, der Mangareva er største øy, i Fransk Polynesia.
Språket har 75 % leksikalsk likhet med rarotongansk, 73 % med marquesisk og 72 % med tuamotuansk, og er fjernere beslektet med tahitisk (50–68 % leksikalsk likhet). I 2011 ble antallet språkbrukere oppgitt til 600.Språket er benyttet i lyrikk og det er utgitt ordbok.
Mangarevansk er anerkjent i selvstyreloven for Fransk Polynesia. Det skal beskyttes og er tillatt undervist i skolen.


== Referanser ==
Marquesisk

Marquesisk er et polynesisk språk. Det tales på Marquesasøyene i Fransk Polynesia. Det er to hoveddialekter av språket, nordlig og sørlig.
Nordmarquesisk tales på øyene i nord, der Nuku Hiva, Ua Pou og Ua Huka er de viktigste. Det har 73 % leksikalsk likhet med mangarevansk og rarotongansk, 70 % med hawaiisk, og fjernere beslektet med tahitisk (45–67 % leksikalsk likhet) og tuamotuansk (29 %). Antallet språkbrukere i Fransk Polynesia ble for 2007 oppgitt til 5390. Språket har ordbok og grammatikk. Det kringkastes radioprogrammer på nordmarquesisk.Sørmarquesisk tales på de sørlige Marquesasøyene, der Hiva Oa, Tahuata og Fatu Hiva er hovedøyene. I 2007 ble antallet språkbrukere oppgitt til 2700. Det finnes ordbok og grammatikk for språket.Marquesisk er anerkjent i selvstyreloven for Fransk Polynesia. Det skal beskyttes og undervises også i skolen.
Académie marquisienne – Tuhuna 'Eo Enata er opprettet for å bevare og fremme språket.


== Referanser ==
Slaget ved Montebello

Slaget ved Montebello ble utkjempet 20. mai 1859 ved byen Montebello della Battaglia i dagens Lombardia i Nord-Italia. Slaget markerte innledningen på Den andre italienske frigjøringskrig. Det utgjorde likevel et mindre slag i krigen, og ble hovedsakelig utkjempet med piemontisk kavaleri og fransk infanteri mot de østerrikske troppene.
Til tross for tallmessig overlegenhet, gikk de østerrikske styrkene på et nederlag, og dette viste at de var svakere enn motstanderen. Slaget gjorde at hovedstyrken måtte trekke seg tilbake, men den østerrikske øverstkommanderende ble tvunget til å beholde noen styrker i sør for å beskytte sin sørlige flanke.


== Eksterne lenker ==
(en) Battle of Montebello (1859) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Slaget om Varese

Slaget om Varese ble utkjempet 26. mai 1859 ved byen Varese i dagens Lombardia i Nord-Italia. Slaget var en del av Den andre italienske frigjøringskrig og ble utkjempet mellom den frivillige formasjonen Alpejegerne under ledelse av Giuseppe Garibaldi mot østerrikske styrker.
Garibaldi og hans alpejegere hadde rykket inn i byen om natten 23. mai, og den østerrikske kommandanten Ferenc Gyulay sendte Urbans divisjon for å innta byen fra alpejegerne. Da østerrikerne ankom byen hadde alpejegerne rukket å etablere et forsvar av byen.
Østerrikerne åpnet kampene med et kanon-bombardement, før de sendte inn infanteriet mo fienden. Italienerne møtte angrepet og klarte å vri den østerrikske framrykningen slik at de kom i veien for hverandre og italienerne klarte å drive dem tilbake. Urban overvurderte den italienske styrken og trakk seg tilbake til Malnate, rundt 5 kilometer i sørøstlig retning. Under tilbaketrekningen ble de angrepet av italienerne, noe som økte de østerrikske tapene.
Alpejegernes seier gjorde det mulig for dem å rykke fram til Como, samtidig som østerrikerne ble tvunget til å beholde noen styrker i nord for å beskytte sin nordlige flanke. Slaget ble etterfulgt av slaget ved San Fermo den følgende dagen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Battle of Varese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alpejegerne

Alpejegerene (italiensk: Cacciatori delle Alpi) var en frivillig militær spesialavdeling etablert 20. februar 1859 av Giuseppe Garibaldi i Cuneo for å bistå den Kongedømmet Sardinias hær i Nord-Italia under Den andre italienske frigjøringskrig.
Avdelingen var blant annet involvert mot Østerrike under Slaget om Varese og San Fermo.
De var også i tjeneste under Den tredje italienske frigjøringskrig i 1866 på den prøysiske siden mot østerrikerne. Den 40 000 store avdelingen sikret den eneste italienske seieren ved Bezzecca.


== Referanser ==
As-Saffāḥ

Abū al-ʿAbbās ʿAbd Allāh ibn Muḥammad as-Saffāh (arabisk: ‎أبو العباس عبد الله بن محمد السفاح; født 721/722, død 9. juni 754 AD i al-Anbar/103-136 AH), også skrevet al-Saffah og as-Saffah, var den første kalifen av ʿAbbasidekalifatet som hersket fra 749/750 til sin død i 754 (132-136 AH). Riket han grunnla ble et av de viktigste kalifatene i islams historie. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
As-Saffāh tilhørte Banū Hāšim, og nedstammet fra Profeten Muhammads onkel ʿAbbas ibn ʿAbd al-Muṭṭalib, og kunne gjennom dette slektskapet kreve kaliftittelen.


=== Kalif ===
Han utropte seg til kalif i 749 i Kufa, og beseiret endelig umayyadene i slaget ved Zab i 750. Dermed var umayyadenes maktsjikt så godt som utryddet. Av selve herskerfamilien gjenstod da bare prinsen Abd ar-Rahman, som klarte å flykte til al-Andalus, der han skulle fortsette dynastiet.
As-Saffahs korte regjeringstid kjennetegnes ved konflikten med alidene. De hadde etter umayyadenes fall gjort seg forhåpninger om å ville kaliftronen for seg. Deres anfører den gang, ʿAbdallāh ibn al-Ḥasan, ble imidlertid behandlet med stor respekt av as-Saffah.Utenrikspolitisk er det store sammenstøtet med kineserne av vesentlig betydning. Slaget ved Talas (751), som vel militært var et uavgjort utmattelsesslag, ble betraktet som en stor seier av abessinierne. Muslimene kunne dermed sikre sine erobringer i Transoxania i Sentralasia
As-Saffāh er en religiøs frelsestittel fra hadithlitteraturen om mahdi som i eldre arabisk betydde Den gavmilde, som kommer fra det arabiske verbet yasfaḥ, som betyr «å helle ut», noe som antydet at den første herskeren ville være gavmild i å dele sin rikdom med muslimene. Den nye kalifen tok i bruk denne tittelen i sin første preken i Kufa i 749. En alternativ tolkning av navnet er «blodsutgyteren» eller «slakteren», som skal ha sitt utgangspunkt i hans nådeløse forsøk på å utrydde den rivaliserende umayyadefamilien, og i moderne arabisk har ordet en heller negativ klang. Men denne forklaringen er mer usannsynlig, da ingen kalif ville ha valgt dette navnet om det hadde den opprinnelige betydningen.Kalif as-Saffah døde imidlertid allerede i 754, kort etter at hans nye residens al-Anbar ved nedre Eufrat var blitt grunnlagt. As-Saffāḥ ble etterfulgt av sin bror al-Manṣūr.
En berømt etterfølger av Abu l-Abbas, nemlig kalif Hārūn ar-Rashīd, kalte den kostbare hvite elefant som han sendte som gave til keiser Karl den store, etter grunnleggeren av det abbasidiske dynasti.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kennedy, Hugh N. (2004). The Prophet and the Age of the Caliphates: The Islamic Near East from the 6th to the 11th Century (Second utg.). Harlow, UK: Pearson Education Ltd. ISBN 0-582-40525-4. 
Muhammad ibn Jarir al-Tabari, History v. 27, "The Abbasid Revolution," transl. John Alden Williams, SUNY, Albany, 1985.
Jimmy Rimmer

John James «Jimmy» Rimmer (født 10. februar 1948) er en tidligere engelsk fotballspiller som spilte keeper. Han vant Serievinnercupen med både Manchester United og Aston Villa, men spilte totalt bare ni minutter i den ene finalen.


== Biografi ==
Han begynte som skolegutt i Manchester United i 1963 og ble profesjonell to år seinere. Til tross for at han var i United i 11 år, ni år som profesjonell, spilte han bare 46 kamper for klubben . Han debuterte først i april 1968 i en kamp mot Fulham. Alex Stepney var Uniteds førstevalg som keeper og Rimmer fikk sjelden muligheten til å spille annet enn da Stepney var skada. Rimmer satt på benken da United vant Europacupen i 1968.
Etter et låneopphold i Swansea City i 1973, ble han i februar 1974 kjøpt av Arsenal som erstatning for Bob Wilson som la opp noen måneder seinere. Det var mens han var i Arsenal at han spilte sin eneste landskamp for England. Da Arsenal i 1977 kjøpte Pat Jennings, ble Rimmer solgt videre til Aston Villa.
Rimmer var Villas førstekeeper de neste seks åra. I Aston Villa vant Rimmer ligagull i 1981 og enda en europacupmedalje i 1982, selv om finalen ble en trist affære for 34-åringen. Han ble skadd etter bare ni minutter og måtte erstattes av Nigel Spinks. Villa vant finalen 1–0 mot Bayern München, noe som betydde at han ble den andre spilleren til å vinne Europacupen med to forskjellige klubber (etter Saul Malatrasi som vant med Internazionale i 1965 og AC Milan i 1969).
Gikk tilbake til Swansea i 1983 og var der til 1986. Rimmer var en kort periode manager i Swansea på midten av 1990-tallet. Har også vært keepertrener i klubben og for Kina.


== Meritter ==


=== Manchester United ===
Serievinnercupen (1): 1968


=== Aston Villa ===
Ligamester (1): 1981
Serievinnercupen (1): 1982
Charity Shield (1): 1981
Supercupen (1): 1982


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jimmy Rimmer – Transfermarkt 
(en) Jimmy Rimmer – national-football-teams.com 
(en) Jimmy Rimmer – EU-Football.info
ʿAbbas ibn ʿAbd al-Muṭṭalib

ʿAbbas ibn ʿAbd al-Muṭṭalib ibn Hāšim ibn ʿAbd Manāf (arabisk: العباس بن عبد المطلب بن هاشم بن عبد مناف; født c. 566 i Mekka, c. 563 AD/c. 57 FH-c. 33 AH i Medina) var en onkel på farsiden av Profeten Muhammad og en av hans følgesvenner, og var kun et par år eldre enn sin nevø. Som Muḥammad tilhørte han Banū Hāšim. ʿAbbas ibn ʿAbd al-Muṭṭalib var en velstående handelsmann som beskyttet Muḥammad mens han var i Mekka, men som konverterte til islam etter slaget ved Badr i 626 (2 AH). Hans etterkommer as-Saffāḥ grunnla kalifatet kjent  somʿAbbasidedynastiet, som har sitt navn fra ham.


== Referanser ==
Kistefjellet (Svalbard)

Kistefjellet (665 moh.) er et fjell på Sørkapp Land på Spitsbergen, Svalbard. Fjellets topp ligger 6 km nord for Sørneset, det sørligste punktet på Spitsbergen.


== Eksterne lenker ==
Stadnamn i norske polarområde, Norsk Polarinstitutt
Dokkene naturreservat

Dokkene naturreservat ligger i Vestre Spone vest for Snarumselva i Modum kommune, Buskerud. Reservatet ble  opprettet i 2005 for å verne en av svært få gamle ravineskoger av noe størrelse i Øst-Norge.


== Referanser ==
Petar Petrović

Petar Petrović (født 15. september 1995) er en svensk fotballspiller. Petrović, som er midtbanespiller, spiller for Malmö FF i Allsvenskan.


== Karriere ==
Petrović kom til Malmö FF fra Arlövs BI sommeren 2010. Den 30. november 2012 signerte Petrović A-lagskontrakt med Malmö FF. Petrović spilte første kamp for Malmö FF i Allsvenskan borte mot Syrianska FC 20. juni 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Petar Petrović – Transfermarkt 
(en) Petar Petrović – WorldFootball.net 
(en) Petar Petrović – Soccerway 
(en) Petar Petrović – FBref 
(es) Petar Petrović – as.com 
«Petar Petrovic», profil på Malmö FFs hjemmeside (sv)
Stig Brobeck

Stig Brobeck var en tidligere fotballspiller, som spilte for Malmö FF. Brobeck var midtbanespiller.


== Referanser ==
Ramfoss naturreservat

Ramfoss naturreservat ligger på vestsiden av Snarumselva ved Ramfoss kraftverk nordvest i Modum kommune, Buskerud. Reservatet ble opprettet i 2002 for å bevare et høyproduktivt skogområde på grusavsetninger og en rik flora av truede lavarter.


== Referanser ==
Torsten Brost

Torsten Brost (født 21. mars 1911 i Malmö, død 15. mars 1965) var en svensk fotballspiller. Brost, som var midtbanespiller, spilte fra 1932 til 1933 i Malmö FF.


== Referanser ==
Tore Cervin

Tore Cervin (født 2. august 1950 i Malmö) er en svensk tidligere fotballspiller.
Cervin spilte aldri på juniornivå, men ble oppdaget av Malmö FF kort tid etter at han hadde begynt på BK Lydia som 20-åring.Cervin var på det Malmö FF-laget som tok seg til finalen i Serievinnercupen i 1979.


== Meritter ==
Allsvenskan: 1974, 1975, 1977


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Cervin – UEFA 
(en) Tore Cervin – Transfermarkt 
(en) Tore Cervin – national-football-teams.com 
(en) Tore Cervin – WorldFootball.net 
(en) Tore Cervin – FootballDatabase.eu 
(en) Tore Cervin – EU-Football.info