jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
2 Guns

2 Guns er en amerikansk actionkomedie fra 2013. Filmen er regissert av Baltasar Kormákur, skrevet av Blake Masters basert på de grafiske romanene av Steven Grant, og har Denzel Washington og Mark Wahlberg i hovedrollene.


== Handling ==
DEA-agenten Bobby Trench (Denzel Washington) og Marcus "Stig" Stigman, en undercover NCIS-agent, etterforsker hverandre i den tro at den andre stjeler penger fra mafiaen. Men så oppdager de at de er blitt lurt av CIA, og de må slå seg sammen og samarbeide for å returnere pengene og holde seg i live.


== Rolleliste ==
Denzel Washington som Bobby
Mark Wahlberg som Stig
Paula Patton som Deb
James Marsden som Quince
Bill Paxton som Earl
Edward James Olmos som Papi Greco
Fred Ward
Robert John Burke som Jessup
Evie Thompson som Patsy
Doris Melgado som Daisi
Patrick Fischler som Dr. Ken
Jesus jr. som Roughneck
Azure Parsons som Maggie


== Annet ==
Tidligere i produksjonen var Vince Vaughn og Owen Wilson satt opp som henholdsvis Bobby and Stig.
Ellen Pompeo og Marisa Tomei ble vurdert for rollen som Deb.
Doug Liman, Antoine Fuqua, Pierre Morel og Martin Campbell ble alle vurdert for regissørjobben.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) 2 Guns på Internet Movie Database 
(no) 2 Guns hos Filmfront 
(sv) 2 Guns i Svensk Filmdatabas 
(da) 2 Guns i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) 2 Guns på Allociné 
(nl) 2 Guns på MovieMeter 
(en) 2 Guns på AllMovie 
(en) 2 Guns på Rotten Tomatoes 
(en) 2 Guns på Metacritic 
(en) 2 Guns på Box Office Mojo
Øyvollsund bru

Øyvollsund bru på fylkesvei 465 i Farsund kommune i Agder krysser Øyvollsundet i Helvikfjorden, fra fastlandet til øya Øyna. Brua er ei bjelkebru med lengde 139 meter og 5 spenn, og seilingshøyde 16 meter. Den ble bygd i årene 1975-77 og åpnet 9. august 1977. Brua kortet inn veilengden mellom Farsund og Kvinesdal med 5 kilometer. Det forelå planer om å bygge ei klaffebru på stedet, men ei slik bru ville kreve fast betjening og dermed bli dyrere, og Vegdirektoratet gikk derfor heller inn for å bygge ei høybru.


== Kilder ==
Sigurd Aas: Vegvesenets historie - Vest-Agder 1964-1989. Vegsjefen i Vest-Agder, Kristiansand 1993 (s. 285-286 og 290, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Synkronsvømming under VM i svømmesport 2013 – Duett teknisk

Synkronsvømming – Duett teknisk under VM i svømming 2013 ble avholdt den 21. juli. 


== Medaljevinnere ==


== Resultater ==
Kvalifiseringsrunden ble avholdt klokken 09.00 lokal tid. Finalen ble avholdt klokken 19.00 samme dag.Grønn viser til finalister


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Startliste for Synkronsvømming – Duett teknisk, fra OmegaTiming.com; hentet 25.07.2013.
The Fifth Estate

The Fifth Estate er en amerikansk biografisk dramathriller fra 2013. Filmen er regissert av Bill Condon, og har Benedict Cumberbatch og Daniel Brühl i rollene som Assange og Domscheit-Berg. Filmen dreier seg om den revolusjonerende nettsiden WikiLeaks og forholdet mellom grunnleggeren Julian Assange og talsperson Daniel Domscheit-Berg.


== Handling ==
Filmen tar for seg de tidlige dagene til nettsiden WikiLeaks, og forholdet mellom oppfinner Julian Assange (Benedict Cumberbatch) og Daniel Domscheit-Berg (Daniel Brühl), som hadde troen på Assange fra begynnelsen av og som var hans største supporter og etterhvert nærmeste medarbeider. Vennskapet fikk en rift når nettsiden ble større og mer innflytelsesrik grunnet deres idealistiske forskjeller. Forholdet mellom dem ble aldri det samme selv om WikiLeaks på godt og vondt revolusjonerte og endret verdenshistorien.


== Rolleliste ==
Benedict Cumberbatch som Julian Assange
Daniel Brühl som Daniel Domscheit-Berg
Laura Linney som Sarah Shaw
Stanley Tucci som James Boswell
Anthony Mackie som Sam Coulson
David Thewlis som Nick Davies
Peter Capaldi som Alan Rusbridger
Dan Stevens som Ian Katz
Alicia Vikander som Anke
Carice van Houten som Birgitta Jónsdóttir


== Annet ==
James McAvoy var klar for å spille Daniel Domscheit-Berg, men måtte trekke seg grunnet kollisjon med Macbeth, teaterstykket han spilte i på den tiden. Joel Kinnaman gjorde en audition. Daniel Brühl fikk til slutt rollen.
Det ble meldt at Jeremy Renner hadde svært lyst til å spille Assange, men Benedict Cumberbatch ble foretrukket.
Filmen regnes som en av de største kommersielle fiaskoene i 2013. Den tjente inn ca. 1/3 av et budsjett på 21 millioner USD.
Filmen hadde på forhånd blitt slaktet av Julian Assange, som mente at den var laget nettopp for å stille ham og Wikileaks i et dårlig lys.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) The Fifth Estate på Internet Movie Database 
(no) The Fifth Estate hos Filmfront 
(sv) The Fifth Estate i Svensk Filmdatabas 
(da) The Fifth Estate i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Fifth Estate på Allociné 
(nl) The Fifth Estate på MovieMeter 
(en) The Fifth Estate på AllMovie 
(en) The Fifth Estate på Rotten Tomatoes 
(en) The Fifth Estate på Metacritic 
(en) The Fifth Estate på Box Office Mojo
Asvor Ottesen

Asvor Ottesen (født 12. januar 1911 i Hamburg, død 9. juni 2003) var en norsk sabotør, motstandskvinne og overrettssakfører, etter krigen aktiv i Norges Kommunistiske Parti.
Ottesen vokste opp i Trondheim, der hun tok examen artium i 1930 og eksamen fra Trondhjems Handelsgymnasium i 1931. Hun ble cand. jur i 1938, og samme året begynte hun sin juridiske karriere som advokatfullmektig hos Otto L. Johnsen og Ragnar Solheim. Hun var blitt kjent med Solheim gjennom Sosialistisk Juristforening, som var tilsluttet AP.Dette året fikk hun også kontakt med Asbjørn Sunde og den såkalte Wollweber-gruppen, - en forløper for krigens sabotasjeorganisasjon Osvald-gruppen. Da krigen kom til Norge gikk begge advokatfirmaets menn etterhvert i dekning. Ottesen drev videre mye av advokatvirksomheten deres, noe som ga et godt dekke for det illegale arbeidet - der hun gikk under dekknavnet «Lilly Jensen».Da Sunde og Osvald-gruppen høsten 1941 startet samarbeid med den illegale Politigruppen var det Ottesen som fungerte som bindeledd mellom gruppene.
Hun deltok selv i aksjoner. 19. august 1941 forsøkte hun sammen med motstandsmannen Aksel Engelsgaard å sprenge restaurant «Löwenbräu» («Humla») i Universitetsgata 26 i Oslo, - den gang en tysk offisersbordell. Bomben ble imidlertid oppdaget før den gikk av.Det var også Ottesen som sørget for å kartlegge målet og skaffe nøkler ved en av krigens mest omtalte sabotasjeaksjoner, sprengningen av Stapos kontor for Oslo og Aker i Henrik Ibsens gate i Oslo 21. august 1942. Umiddelbart før aksjonen måtte hun derfor bringes i sikkerhet i Sverige.
I Stockholm fikk hun som jurist jobb på Flyktningekontoret. Da hennes kontakt med Sunde og kommunistene var kjent,  ble det reist innsigelser mot ansettelsen, men hun ble i jobben til krigens slutt. I den svenske hovedstaden kunne hun effektivt formidle kontakt og pengestøtte til Osvaldgruppen og andre deler av motstandsbevegelsen.
Etter krigen begynte Ottesen å arbeide i landssvikpolitiet i Norge. Hun ble imidlertid fjernet fra denne stillingen, noe hun selv oppfattet som politisk utrenskning.
I 1948 startet hun egen sakførerpraksis. Under den kalde krigen var hun en omstridt sakfører. Da den tidligere marineløytnant Per E. Danielsen i 1951 ble arrestert og tiltalt for spionasje, ble det gjort forsøk på å hindre at han fikk nytte Ottesen som forsvarer. De måtte slåss i rettsvesenet før hun fikk representere ham, en strid som skapte juridisk presedens. Saken endte forøvrig med at han ble blankt frikjent. Hun førte etter hvert flere profilerte saker for organisasjoner på venstresiden.
Ottesen ble etter krigen gift med den kjente NKP-mannen Just Lippe og var aktiv i partiet. Hun var blant veteranene som var engasjert da det i 1995 ble reist et minnesmerke over Osvaldgruppens falne i Østbanehallen i Oslo.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nekrolog i Aftenposten 5. august 2003, signert Lars Borgersrud.
Tyskland under VM i svømmesport 2013

Tyskland deltok i VM i svømming 2013 i Barcelona i Spania mellom 20. juli og 4. august 2013.


== Medaljevinnere ==


== Stuping ==

Tyskland nominerte ni utøvere for deltagelse.
MennKvinner


== Høydestuping ==

En utøver er kvalifisert.


== Maratonsvømming ==

Sju utøvere fra Tyskland er kvalifisert.
MennKvinnerLag


== Svømming ==

Tyskland nominerte 28 utøvere for deltagelse.
MennKvinner


== Synkronsvømming ==

Four athletes have been nominated.


== Vannpolo ==


=== Menn ===
LagErik Bukowski
Dennis Eidner
Maurice Jüngling
Roger Kong
Erik Miers
Heiko Nossek
Moritz Oeler
Julian Real
Till Rohe
Moritz Schenkel
Andreas Schlotterbeck
Paul Schüler
Marko StammGruppe D


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offielt nettsted
Interlining

Interlining er en bilateral forretningsavtale mellom to flyselskap som innebærer at det ene selskapet kan utstede billetter til det andre selskapets ruteflyvninger. Avtalen gjør det mulig for selskapet som utsteder billetten, å betjene passasjerer som har et reisemål som ligger utenfor selskapets eget rutenett og som forutsetter bruk av ett eller flere andre selskapers flyvninger. Selskapet som utsteder billetten vil i mange tilfeller operere som agent for det andre selskapet. Avtalen om interlining kan være gjensidig, men trenger ikke være det.
Interlining gjør det enklere for passasjerer, som kan sjekke inn gjennomgående for hele reisen uavhengig av mellomlandinger, fly- og selskapsbytter, og normalt vil også innsjekket bagasje besørges gjennomgående til endelig destinasjon.
Det utstedende selskap får samlet oppgjør fra den reisende og har ansvaret for oppgjør mellom de forskjellige involverte selskapene samt betaling av eventuelle skatter og avgifter.
Til forskjell fra avtaler om rutesamarbeid/kodedeling har videreflyvningene vanligvis det opererende selskaps rutekode. Imidlertid kan avtaler om rutesamarbeid avgjøre om det kan utstedes en elektronisk interliningbillett. Både selskapet som utsteder billetten og selskapet som opererer flyvninger med rutesamarbeid, må ha interliningavtaler med alle øvrige involverte selskap for at dette skal være mulig. 
Interlining har lenge vært del av samarbeidet mellom nasjonale flyselskap, såkalte full-serviceselskaper, også før alliansene og andre formelle nettverksavtaler ble etablert. Nye lavprisselskap som bare selger billetter direkte til sine kunder, har ikke avtaler om interlining. Det er derfor den reisende selv som har ansvaret for innsjekking og bagasjehåndtering underveis og også for kostnader som påløper i forbindelse med eventuelle forsinkelser som gjør det nødvendig med endring av avganger, ireiseruten og for uventede opphold og ventetid underveis.
Kjetil Hafstad

Kjetil Hafstad (født 1946) er en norsk teolog og professor i systematisk teologi ved Universitetet i Oslo.
Kjetil Hafstad ble cand. theol. i 1971 og arbeidet senere som prest og journalist. Han var i mange år filmanmelder i Vår Kirke. I 1974 ble han forskningsstipendiat og hadde studieopphold i Tübingen, Basel og München. I 1982 tok han doktorgraden med en avhandling om Karl Barths historieforståelse, og ble samme år førsteamanuensis i kirkehistorie ved Universitetet i Oslo. Fra 1985 har han vært professor i systematisk teologi.
Kjetil Hafstad gikk inn i debatten om homofile i kirken i 1994. Etter dette har han fremkjempet ideen om en inkluderende kirke som en institusjon som skal være tilstede i samfunnet for de som ønsker den.
Hafstad har vært redaktør for Kirke og Kultur.


== Bibliografi ==
Wort und Geschichte. München: Chr. Kaiser, 1985.
Frihetens fiende. Oslo: Universitetsforlaget, 1993.
"Frihetens festning-så fast en borg, eksteskap og samliv hetero og homo" 2000
Ouverture til kroppens flukt. Oslo: Abstrakt forlag, 2007.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Kjetil Hafstad i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Kjetil Hafstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Hjemmeside ved UiO
Jan-Olav Henriksen

Jan-Olav Henriksen (født 12. juli 1961) er en norsk teolog og professor ved Menighetsfakultetet.
Henriksen ble cand.theol. fra Menighetsfakultetet i 1982 og mag.art. i filosofi ved Universitetet i Oslo i 1984. I 1990 tok han doktorgraden i teologi ved Universitetet i Oslo. Fra 1991 til 1994 var han dosent og senere professor i systematisk teologi ved Høgskolen i Volda. Fra 1994 har han vært professor i systematisk teologi ved Menighetsfakultetet. Fra 2002 har han også vært professor II ved Universitetet i Agder.
Han tok den filosofiske doktorgraden ved Universitetet i Oslo i 2002 med en avhandling om The Reconstruction of Religion («Gjenoppbygningen av religionen»).


== Bibliografi ==
Mennesket og naturen. Etiske og religionsfilosofiske perspektiver på naturen og økokrisen. Oslo: MF-bok. 1991.
Guds virkelighet: Hovedtrekk i kristen dogmatikk. Oslo: Luther, 1994.
På grensen til Den andre. Oslo: Gyldendal, 1999.
Gud. Oslo: Gyldendal, 2001.
The Reconstruction of Religion. Oslo: Faculty of Arts, University of Oslo, 2002.
Imago Dei. Oslo: Gyldendal, 2003.
Menneskesyn. Oslo: Gyldendal, 2005.
Teologi i dag. Bergen: Fagbokforlaget, 2007.
Jesus. Oslo: Gyldendal, 2008.
Desire, Gift and Recognition. Grand Rapids: Eerdmans, 2009.
Religion. Kristiansand: Høyskoleforlaget, 2011.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jan-Olav Henriksen i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Jan-Olav Henriksen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Kompetansekatalogen ved Menighetsfakultetet
Eivind Tjønneland

Eivind Tjønneland (født 29. januar 1956) er en norsk litteraturviter og professor emeritus i nordisk litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen.
Tjønneland ble mag.art. med en avhandling om Dag Solstad fra Universitetet i Oslo i 1985. Han tok doktorgraden ved Universitetet i Bergen i 2000 med en avhandling om Søren Kierkegaards Om Begrebet Ironi.


== Bibliografi ==
Ibsen og moderniteten. Oslo: Spartacus, 1993.
Fra uhu til aha. Oslo: Huitfeldt, 1994.
Norsk kulturradikalisme. Oslo: Universitetsforlaget, 2003.
Ironie als Symptom. Frankfurt am Main: Peter Lang, 2004.
Knausgård-koden. Oslo: Spartacus, 2010.


=== Oversettelser ===
Peter Bürger: Om avantgarden. Oslo: Cappelen, 1998. (Theorie der Avantgarde)
Sigmund Freud: Bruddstykke av en hysterianalyse. Oslo: Cappelen, 2007. (Bruchstück einer Hysterie-Analyse)
Peter Sloterdijk: Masseforakt. Oslo: Damm, 2005. (Die Verachtung der Massen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Eivind Tjønneland i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Eivind Tjønneland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Hjemmeside ved UiB
«En dårlig tid». Intervju i Dagbladet ved Jan Zahl 3. juli 2000.
Ingun Montgomery

Ingun Margareta Montgomery (født 14. april 1936 i Uppsala) er en svensk-norsk teolog og professor emerita ved Universitetet i Oslo. Hun var den første kvinnelige professoren i teologi i Norge.
Ingun Montgomery ble cand. theol. fra Universitetet i Uppsala i 1962 og tok doktorgraden ved Universitetet i Bergen i 1971 med en avhandling om «religion og politikk i meningsskiftet mellom kongemakt og presteskap i Sverige 1593–1608». Fra 1972 var hun amanuensis ved samme universitet, og fra 1977 professor ved Universitetet i Uppsala, som den første kvinnelige professoren i teologi ved et nordisk universitet. Fra 1979 var hun professor i kirkehistorie ved Universitetet i Oslo.
Hun er gift med den klassiske filologen Hugo Montgomery.


== Bibliografi ==
Värjostand och lärostånd. Uppsala: Almqvist & Wiksell, 1972.
Enhetskyrkans tid. Stockholm: Verbum, 1998. Bind 4 av Sveriges kyrkohistoria.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Ingun Montgomery i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Ingun Montgomery i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Ingun Montgomery i Store norske leksikon
Hugo Montgomery

Hugo J.C. Montgomery (født 1932) er en svensk klassisk filolog.
Hugo Montgomery studerte ved Universitetet i Uppsala og tok doktorgraden med en avhandling om «fortellerteknikken hos Herodot, Thukydides, Xenophon og Arrianos» i 1965. Fra 1967 var han dosent i antikkens historie ved Universitetet i Bergen. Fra 1987 til 2002 var han professor ved Universitetet i Oslo.
Han er gift med kirkehistorikeren Ingun Montgomery.


== Bibliografi ==
Gedanke und Tat. Lund: Gleerup, 1965.
Medelhavsvärldens historia till omkring 400 e. Kr. Stockholm: Esselte Studium, 1978.
The Way to Chaeronea. Bergen: Universitetsforlaget, 1983.


=== Sekundærlitteratur ===
Ottar Dahl: Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre. Oslo: Universitetsforlaget, 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Hugo Montgomery i BIBSYS
Harald Johannessen

Harald Johannessen (født 26. mars 1941) er en norsk filosof og professor emeritus ved Universitetet i Bergen. Johannessens hovedfelt er filosofisk logikk, språkfilosofi og Ludwig Wittgenstein.
Johannessen studerte filosofi ved Universitetet i Bergen og tok magistergraden med en avhandling om Ludwig Wittgensteins Tractatus i 1965. Han tilhørte her kretsen omkring Jakob Meløe («bergensfilosofene»). Senere ble han ansatt ved Universitetet i Tromsø, men vendte tilbake til Universitetet i Bergen som førsteamanuensis i 1994.


== Bibliografi ==
Logikk for hvermann. Søreidgrend: Sigma, 1995.
Mode of Being. Bergen: Universitetet i Bergen, 2000.
Interpreting Wittgenstein. Bergen: Universitetet i Bergen, 2008.
Debatt og argumentasjon. Oslo: Spartacus, 2011.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Harald Johannessen i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Harald Johannessen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Hjemmeside ved UiB
Johs. Th. Westbye

Johannes Thorvaldsen (Johs. Th.) Westbye (født 10. mars 1883 i Øymark, død 11. oktober 1959) var en norsk arkitekt, som også hadde flere sentrale administrative stillinger innen bygg og planlegging. 


== Liv ==
Han var sønn av garver Thorvald Westbye fra Rakkestad(1852 - 1915) og Karine Rom (1853 - 1933). Giftet seg i 1911 med Katherine Luget. Han var bror til ingeniør Kristian Torp Westbye (1881) og onkel til sivilingeniør Truls Kjos Westbye


== Karriere ==
Westbye gikk først på Den kongelige tegneskole, før han tok svennebrev som murer. Arkitektutdanninga fikk han i England med avsluttende eksamen ved Royal Institute of British Architects i 1911.Westbye var bygningssjef (stadsarkitekt) i Stavanger fra 1915 til 1921, deretter statens boligdirektør fram til 1928. Han var så overarkitekt hos Riksarkitekten til 1948, de siste par åra som fungerende riksarkitekt. Han leda en komite som skulle utarbeide ny bygningslov for landsbygda.


== Bygninger ==
Av bygninger han står bak kan nevnes (i Oslo om ikke annet er nevnt):

Nordstrand skole (1914; som ansatt hos kommunearkitekten i Aker)
Leiegård i Josefines gate 38 (1915)
St. Svithun skole i Stavanger (1919)
Tilbygg til Stavanger Theater (1919)
Boligområdet Våland i Stavanger (1919)
«Kommunegårdene» i Løvdahls gate i Stavanger (1920)
Marvik kapell i Suldal (1921)
Sosialboliger i Heggeliveien 36 (1923)
Norway House på Trafalgar Square i London (1924)
Leiegård i Sveriges gate 17 (1929; et svært tidlig eksempel på funkis)
Leiegårder/eneboliger på Frogner (Lille Frogner allé 2–4c, Frognerveien 25–27 og Balders gate 16) (1930)
Ørje kirke i Marker (1931)


== Referanser ==


== Kilder ==
Arne Gunnarsjaa: Arkitekturleksikon, Abstrakt forlag 1999
Presentasjon ved Geir Tandberg Steigan på arkitekturnettstedet arc!
Harald Gram og Bjørn Steenstrup: Hvem er hvem? 1959, Aschehoug 1959


== Eksterne lenker ==
(en) Johs. Th. Westbye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Transportfenomen

Transportfenomen er et emne som behandler tre ulike typer transport som er sterkt knyttet til hverandre.

fluidmekanikk - transport av bevegelsesmengde. Matematisk: 
  
    
      
        
          τ
          
            y
            x
          
        
        =
        −
        η
        
          (
          
            
              
                d
                
                  v
                  
                    x
                  
                
              
              
                d
                y
              
            
          
          )
        
      
    
    {\displaystyle \tau _{yx}=-\eta \left({\frac {dv_{x}}{dy}}\right)}
  
varmeledning - transport av energi. Matematisk: 
  
    
      
        
          q
          
            y
          
        
        =
        −
        
          k
          
            y
          
        
        
          (
          
            
              
                d
                T
              
              
                d
                y
              
            
          
          )
        
      
    
    {\displaystyle q_{y}=-k_{y}\left({\frac {dT}{dy}}\right)}
  
masseoverføring (diffusjon) - transport av materie. Matematisk: 
  
    
      
        
          j
          
            A
            y
          
        
        =
        −
        
          D
          
            A
          
        
        
          (
          
            
              
                d
                
                  c
                  
                    A
                  
                
              
              
                d
                y
              
            
          
          )
        
      
    
    {\displaystyle j_{Ay}=-D_{A}\left({\frac {dc_{A}}{dy}}\right)}
  Innen industrielle applikasjoner skjer disse tre transportene ofte samtidig, noe som er en av grunnene til at emnet har oppstått. Kun i unntakstilfeller forekommer en eller to av disse transportene uten at den tredje skjer.
Matematisk kan de tre grunnleggende transportene beskrives på en lik måte (se over). Dette gjør i sin tur at man kan løse problemer på en likeverdig måte. I de generelle tilfellene bruker man ofte/alltid i dag numeriske dataprogram (CFD, computational fluid dynamics) for å løse oppgavene.
Emnet kan studeres på tre ulike nivåer; makroskopisk, mikroskopisk og molekylært. De makroskopiske studiene innretter seg på innkommende og utgående verdier fra en prosess. Prosessen i seg selv studeres ikke i dette tilfellet. Bernoullis ligning er et kjent resultat i disse studiene. Mikroskopisk studerer man et mindre volum for å få en bedre lokal beskrivelse. På molekylært nivå studeres de grunnleggende prinsippene.
Transportfenomen studeres på samtlige tekniske høyskoler rundt om i verden. Man benytter seg ofte av termodynamikken for å beregne start og sluttverdien og transportfenomen for å løse problemet om hva som skjer mellom disse ytterpunktene.


== Litteratur ==
Bird, Stuart og Lightfoot Transport Phenomena, Wiley (1960-tallet)