jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tito Manlio

Tito Manlio (RV 738) er en opera i tre akter av Antonio Vivaldi, til en libretto av Matteo Noris. Den ble skrevet i forbindelse med feiringen av bryllupet til Filip av Hessen-Darmstadt (1671–1736), guvernøren i Mantova, som han hadde annonsert ved juletider. Vivaldi komponerte en opera i løpet av fem dager. Bryllupet fant til slutt ikke sted, og operaen fikk i stedet premiere på Teatro Arciducale i Mantova under karnevalet i 1719.


== Handling ==
Operaen omhandler sagaen om Titus Manlius Torquatus, en konsul i Roma, og konflikten mellom han og regionen Latium.


== Eksterne lenker ==
Opera Today: Tito Manlio
Garie

Kang Hee-gun (koreansk: 강희건; født 24. februar 1978) er en sørkoreansk rapper, låtskriver og plateprodusent, kjent under artistnavnet Cary eller Carie.


== Diskografi ==
Leessang of Honey Familly
再啓發
Lee Ssang Special Jungin
Library Of Soul
Black Sun
伯牙絶鉉
HEXAGONAL
AsuRa BalBalTa
Unplugged


== Filmografi ==


=== Programleder ===
Running Man (런닝맨)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kang Gary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Garie på Internet Movie Database 
(en) Garie hos The Movie Database 
Garie på Twitter 
Garie på Instagram
Fransk Polynesias riksvåpen

Fransk Polynesias riksvåpen er et rundt merke med en rød utriggerkano mot en bakgrunn av gule solstråler og blå bølger. I kanoen er det fem tikifigurer. Disse representerer de fem øygruppene som utgjør Fransk Polynesia: Selskapsøyene, Tubuai- eller Australøyene, Marquesasøyene, Tuamotuøyene og Gambierøyene. Emblemet ble innført i 1984, sammen med flagget, der emblemet er å finne i midten.Fransk Polynesias riksvåpen er designet av Alfred Chalons.


== Referanser ==
Hvitkinngibbon

Hvitkinngibbonen (Nomascus leucogenys) som er utbreedt i Sørøst-Asia ble helt frem til 1989 regnet som en underart av svartgibbonen. Ungene, de voksne hunnene og hannene har da også lik farge og den samme hårkammen på hodet som svartgibbonen, (se svartgibbon). De to artene skilles hovedsakelig fra hverandre geografisk: Svartgibbonen lever nordøst for Song Ma- og Song Bo-elvene i Vietnam, mens hvitkinngibbonen lever sørvest for elvene. Hunnen føder èn unge etter en drektighetstid på 7-8 måneder,og ungene er som regel avhening av moren i 18 månender.


== Utseende ==
Lengde: 45-64 cm
Hale:Ingen
Vekt: 4,5-9 kg
Sosial enhet: Flokk/par


== Eksterne lenker ==
(en) Hvitkinngibbon i Encyclopedia of Life 
(en) Hvitkinngibbon i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hvitkinngibbon hos Fossilworks 
(en) Hvitkinngibbon hos ITIS 
(en) Hvitkinngibbon hos NCBI 
(en) Kategori:Nomascus leucogenys – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Nomascus leucogenys – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nomascus leucogenys – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nettstedet primate info net: * http://pin.primate.wisc.edu/factsheets/entry/white-cheeked_gibbon/)]
Ben Goldacre

Ben Goldacre (født 1974) er en britisk lege, medisinsk forsker, fagbokforfatter og forskningsformidler, utdannet ved Oxford University, London. Han er epidemiologiforsker ved London School of Hygiene and Tropical Medicine. Goldacre er særlig kjent for spalten «Bad Science» som han hadde i avisa The Guardian fra 2003 til 2011.Hans bok Bad science (2008) kom i 2012 ut i norsk oversettelse med tittelen Kvakksalverne: et oppgjør med tvilsom medisin, falske slankekurer og naive medier. Han har markert seg som kritiker av alternativ behandling og uvitenskaplig formidling av helse- og medisin i mediene.  
I boka Bad pharma (2008) kritiserte han farmasøytisk industri. Den norske oversettelen heter Bitter pille: Hvordan legemiddelindustrien villeder leger og skader pasienter og er oversatt av Rune Moen.


== Publikasjoner (utvalg) ==
(no) Publikasjoner av Ben Goldacre i BIBSYS


== Hedersbevisninger og priser  (utvalg) ==
Æresdoktor ved Heriot-Watt University.
Æresdoktor ved Loughborough University.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Goldacre, Ben (2011) Battling bad Science. TED talk (Varighet ca. 15 min.)
Bad Science, Goldacres blogg  (Per 4. desember 2018: Nyeste innlegg fra desember 2017)
9. serierunde i Adeccoligaen 2013

9. serierunde i Adeccoligaen 2013 startet mandag 20. mai med sju kamper og ble avsluttet onsdag 22. mai med Kristiansund BK mot Hødd.


== Fakta ==


== Eksterne lenker ==
https://sportsresultater-beta.nrk.no/fotball/turneringer/6/2013/kamper
10. serierunde i Adeccoligaen 2013

10. serierunde i Adeccoligaen 2013 startet lørdag 25. mai kl 15:30 med Bryne mot Sandefjord. 6 kamper ble spilt søndag 26. mai og runden ble avsluttet mandag den 27. mai kl 19:00 med Fredrikstad mot HamKam.


== Fakta ==


== Eksterne lenker ==
https://sportsresultater-beta.nrk.no/fotball/turneringer/6/2013/kamper
Vestgorilla

Vestgorilla (Gorilla gorilla) er én av to arter i slekten gorillaer (Gorilla), som tilhører familien store aper. Arten er den fysisk største av gorillaene.


== Biologi ==
Vestgorillaer er utbredt i det nordvestre Sentral-Afrika og er utrydningstruet på grunn av ulovlig handel, krypskytteri og overbefolkning. Den lever i små, stabile flokker på 3–20 individer. Det er sterke bånd mellom sølvryggen (den dominante hannen), hunnene og ungene deres. Vestgorillaen kommuniserer med et vidt spekter av ansiktsuttrykk, kroppsbevegelser og lyder, som klynking, grynting, fornøyd brumming og varselbjeffing. Hjemområdet deres er 800–1 800 ha og overlapper med naboflokkenes. Den forsvares ikke aktivt. Hunnen føder èn unge etter 8,½ måneder. Den klamrer seg til morens buk i 4–6 måneder og rir deretter på ryggen eller skuldrene hennes. Ungen eter plantekost etter 4 måneder og blir avvent etter 3 år.
Vestgorillaene er dagaktive og lever i skog, der de eter frukt, blader, stilker og frø så vel som enkelte termitter og andre smådyr. Om natta bøyer de kvister og greiner til et reir der de sover.


=== Fakta ===

Lengde: 1,3–1,9 m
Vekt: 68–200 kg


=== Artsinndeling ===

Gorilla, gorillaer
G. gorilla, vestgorilla
G. g. gorilla (nominatformen), vestlig lavlandsgorilla
G. g. diehli, cross-river gorilla
G. beringei, østgorilla
G. b. beringei, fjellgorilla
G. b. graueri, østlig lavlandsgorilla


== Vern ==
Den største trusselen mot zairegorillaen og generelt alle arter i familien er svedjebruk og krypskytteri. Den jages for kjøttet og til trofeer og suvenirer. Nesten alle gorillaer i dyrehager er zairegorillaer. Det blir sjeldent gjort forsøk på å gjeninnføre individer som er oppfostret i fangenskap til naturen. Delvis på grunn av gorillaens komplekse, fast sammenknyttede liv. I stedet prioteres vern av biotoper.


== Eksterne lenker ==
(en) vestgorilla i Encyclopedia of Life 
(en) vestgorilla i Global Biodiversity Information Facility 
(en) vestgorilla hos Fossilworks 
(en) vestgorilla hos ITIS 
(en) vestgorilla hos NCBI 
(en) Kategori:Gorilla gorilla – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Gorilla gorilla – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gorilla gorilla – detaljert informasjon på Wikispecies 
[1] hos ARKive
Bulgarias parlament

Bulgarias parlament (bulgarsk: Народно събрание/Narodno Sabranie) består av ett kammer med 240 medlemmer som velges for fire år av gangen. Bulgarias parlament reguleres av landets grunnlov fra 1991.Overordnet Bulgarias parlament er Bulgarias Store parlament (bulgarsk: Weliko Narodno Sabranie). Det Store parlamentet som består av 400 medlemmer, har siden 1879 avholdt sju møter, senest da den nye grunnloven ble vedtatt i 1991.
Bulgarias første parlament trådte sammen i 1879 (10. februar til 16. april) i byen Veliko Tarnovo og vedtok da landets første grunnlov. En ny grunnlov ble vedtatt i 1947 og denne gjaldt inntil grunnloven av 1991.
Parlamentsbygningen som ligger i hovedstaden Sofia, ble oppført i perioden 1884 til 1886 i nyrenessanse-stil, forøvrig etter tegninger av arkitekt Constantin Yvanovic.


== Referanser ==
La verità in cimento

La verità in cimento (Sannhet på prøve) er en opera av Antonio Vivaldi til en libretto av Giovanni Palazzi. Operaen, som var den 13. Vivaldi skrev, hadde premiere under karnevalet i Venezia i 1720. Verket var dedikert til grev Sava Vladislavitsj, en russisk utsending som var bosatt i Venezia på den tiden, fra 1716 til 1722. Operaen er katalogisert som RV 739 i Vivaldi-katalogen.


== Roller ==


== Synopsis ==
Mamud hadde to sønner, en med hans favoritt Damira, en med sultaninnen Rustena. Han hadde byttet ved fødselen, slik at Melindo, i virkeligheten, sønn av Damira, er antatt å være den rettmessige arvingen, noe som Zelim rettmessig var. Når det blir foreslått ekteskapet mellom Melindo og Rosane, arvingen til et annen sultanat, (og faktisk elsket av Zelim), avslører Mamud sannheten. Etter diverse vrier og vendinger, arver Zelim større deler av imperiet, mens Melindo må ta til takke med det mindre riket (Rosane hjemland) og får lov til å gifte seg med den lunefulle prinsesse Rosane. Dette etterlater alle fornøyd.


== Innspilling ==
Ensemble Matheus, dirigent Jean-Christophe Spinosi (2002)


== Kilder ==
Frédéric Delaméa, tr. Charles Johnston, essayer i heftet som følger med innspillingen referert til ovenfor.
Sølvgibbon

Sølvgibbonen har sølvfarget pels og lysere øyenbryn, kinn og skjegg. Den spiser frukt, noen blader og av og til nektar og larver. Som de fleste andre gibboner forsvarer den territoriet til familieflokken (én hann, én hunn og unger) ved å rope. I motsetning til hvithåndgibbonen synger ikke hannen og hunnen i duett.


== Utseende ==
Lengde: 45-64 cm
Hale: ingen
Vekt: 5,5-5,9 kg
Sosial enhet: Par
Status: Sterkt truet


== Eksterne lenker ==
(en) sølvgibbon i Encyclopedia of Life 
(en) sølvgibbon i Global Biodiversity Information Facility 
(en) sølvgibbon hos Fossilworks 
(en) sølvgibbon hos ITIS 
(en) sølvgibbon hos NCBI 
(en) Kategori:Hylobates moloch – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hylobates moloch – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hylobates moloch – detaljert informasjon på Wikispecies 
[1] hos ARKive
FNs kvinnekommisjon

FNs kvinnekommisjon (engelsk: United Nations Commission on the Status of Women, forkortet CSW) er en kommisjon under FNs økonomiske og sosiale råd, og den viktigste internasjonale møteplass for diskusjon om kvinners rettigheter. Hvert år møtes representanter for medlemsstatene for å evaluere arbeidet for kvinners rettigheter og likestilling, sette globale standarder og vedta politikk for å fremme kvinners rettigheter på verdensbasis.
Kommisjonen består av 45 medlemmer, et fra hvert land som er valgt av FNs økonomiske og sosiale råd til å sitte i kommisjonen. Fra Norge har blant annet Eva Kolstad vært nestleder for kommisjonen flere ganger.
Kommisjonen ble etablert i 1946 og holdt sitt første møte i 1947. Kommisjonen må ikke forveksles med FNs kvinnekonvensjonskomité (CEDAW-komiteen).


== Litteratur ==
Alston, Phillip. The United Nations and human rights : a critical appraisal. New York: Oxford University Press, 1992.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) UN Commission on the Status of Women – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Short History of the Commission on the Status of Women
Tupaia

For dyret tupaia, se tupaia (slekt)
Tupaia (født ca. 1725, død 20. desember 1770 i Batavia) var en polynesisk prest og navigatør. Han deltok som navigatør og tolk i James Cooks sjøferd fra Tahiti via New Zealand til Ostindia og er kjent for kartet han tegnet av øyene i Polynesia i Stillehavet. 


== Liv og virke ==
Tupaia kom fra øya Raiatea, et viktig religiøst sentrum for polynesierne. Han hadde en religiøs lederrolle, men hadde også store kunnskaper om navigasjon og om øyene i Polynesia. Tupaia hadde besøkt flere av dem og kjente til 130 øyer i alt.I 1769 ble Tupaia og tjeneren hans Tayeto med James Cook og HMS «Endeavour». Han hadde kjennskap til engelsk og kunne derfor være tolk. Kunnskapene hans som navigatør var også viktige. For kaptein Cook tegnet Tupaia et kart over Tahiti, Selskapsøyene og andre øyer i Polynesia. Originalen er ikke bevart, men en kopi av Joseph Banks finnes i British Library.Senere i 1769 kom Cook med «Endeavour» til New Zealand. Siden tahitisk og maorisk er nært beslektede språk, fungerte Tupaia som tolk i møtet med maoriene.Om bord på «Endeavour» studerte Tupaia kartografi. Han utførte tegninger og akvareller. Han var med på ferden videre til Storbritannia, men døde mens «Endeavour» lå i tørrdokk i Batavia i Ostindia.


== Verk av Tupaia ==

		
		


== Referanser ==
Sørgekapusin

Som de andre ca. fem artene ekte kapusiner har sørgekapusinen en kraftig kropp med forholdsvis korte bein og armer, og gripehale. Den har ikke, som mange andre amerikanske aper, bar hud på undersiden av halen. Pelsen er hovedsakelig brun, men blekere på armene og mer grå eller gul i asniktet. 
Frø, frukt, og småkryp, særlig snegler og insekter, utgjør det meste av kosten. 
Sørgekapusinen danner flokker på 30 eller flere individer - flest hunner og unger, og flere hanner per flokk, men bare èn dominant hann får pare seg. Mødrene tar seg av hverandres unger. Flokkmedlemmene holder kontakt med hverandre med klagende, gråtende skrik.


== Utbredelse og utseende ==
Utbredelse: Det nordøstlige Sør-Amerika
Lengde: 37–46 cm
Vekt: 2,5-5,5 kg
Hale: 40–45 cm
Sosial enhet: Flokk


== Eksterne lenker ==
(en) Sørgekapusin i Encyclopedia of Life 
(en) Sørgekapusin i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sørgekapusin hos ITIS 
(en) Sørgekapusin hos NCBI 
(en) Kategori:Cebus olivaceus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cebus olivaceus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cebus olivaceus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(Cebus olivaceus), ARKive
Omai

Omai (egentlig Mai, født omkring 1753, død 1784) var en polynesier fra øya Raiatea. Han deltok som tolk og kjentmann i James Cooks sjøferd fra Polynesia og til Europa. Omai tilbrakte to år i Storbritannia og var en av de første fra Polynesia som besøkte et europeisk land. I 1777 vendte han tilbake til Selskapsøyene.

Omai vokste opp på Raiatea, men flyktet rundt 1763 til Tahiti etter at folk fra Bora Bora hadde invadert hans hjemøy. På Tahiti var han blant dem som i 1767 ble skadet da befolkningen på land ble beskutt av det britiske skipet HMS «Dolphin» og kaptein Samuel Wallis.I 1773 ble han med HMS «Adventure», et av skipene i Cooks andre ekspedisjon til Stillehavet, på reisen tilbake til Storbritannia. Den 14. juli 1774 kom han til Portsmouth. Han ble introdusert for medlemmer av den britiske eliten og for kong Georg III av Storbritannia, som ga ham bosted og midler til å bo i London. Fascinasjonen for den eksotiske Omai medførte bred interesse og omtale i samtiden. Han ble portrettert av ledende kunstnere og det ble satt opp teaterforestillinger om ham.I 1776 ble Omai med Cook på hans tredje store sjøreise og året etter vendte han hjem til Tahiti. Han tok med seg mange gjenstander fra Europa. Omai ble installert i et hus bygd for ham i Huaheine.


== Referanser ==


== Kilder ==
Cook & Omai. The Cult of The South Seas, katalog fra National Library of Australia, 2001
Cook & Omai. The Cult of The South Seas, nettutstilling fra National Library of Australia
«Omai (ca. 1753-1784)», i Robert D. Craig: Historical Dictionary of Polynesia, 3. utgave, Lanham: Scarecrowe Press, 2011, s. 195–196
«Omai the noble savage», Captain James Cook (1728-1779)
Peter Hagerstein

Peter Hagerstein (født omkring 1757, død 1810) var en svensk sjømann. Han var på Tahiti mellom 1793 og 1810 og ble en viktig mellommann mellom britiske misjonærer og Pomare II av Tahiti.Etternavnet oppgis i ulike varianter, både som Hagerstein og Haggerstein. En forfatter antar at navnet egentlig har vært Pehr Hagersten. Kapteinen på det britiske skipet «Duff», som kom til Tahiti i mars 1797, rapportert at han kom fra Helsingfors i svensk Finland og at han gikk under navnet Peter the Swede. Hagerstein var sjømann om bord på HMS «Daedalus», som var med i George Vancouvers ekspedisjon. I februar 1793, da skipet var på veg fra vestkysten av Nord-Amerika til New South Wales, hoppet han av og slo seg til på Tahiti. En annen svenske, Andrew Lind, hadde også slått seg til på Tahiti omtrent på samme tid.
Hagerstein lærte seg tahitisk og var mellommann mellom tahitierne og europeiske besøkende og misjonærer fra London Missionary Society. Han levde sammen med en tahitisk kvinne ved navn Tanno Manno, som også kunne hjelpe misjonærene med å lære tahitisk. Hagerstein var tolk, forhandler og kjentmann, og fulgte ved en anledning misjonærer på reiser til Selskapsøyene og Marquesasøyene. Pomare II av Tahiti engasjerte ham som skytter i krigen mot rivaliserende høvdinger. Hagerstein var også aktiv i handelen med svinekjøtt mellom Tahiti og New South Wales.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Moyne, Ernest J.: «Henry Adams and Peter Haggerstein», Scandinavian Studies, bd. 45, nr. 3, 1973, s. 213–222
Florence Owens Thompson

Florence Owens Thompson (født 1. september 1903, død 16. september 1983) var ei amerikansk kvinne som er avbildet på Dorothea Langes kjente bilde «Migrant Mother» fra 1936. Bildet er blitt et symbol på den store depresjonen som skjedde i den første halvdelen av 1930-årene.
Thompson likte ikke at bildet av henne ble brukt som en assosiasjon på fattigdom. Hun skal ha sagt at hun skulle ønske Dorothea Lange aldri hadde tatt bildet. 
Da hun ble innlagt på sykehus, fikk familien problemer med å betale sykehusgjelda. De fikk imidlertid $35 000 fra folk rundt omkring som syntes synd på kvinna på bildet. Denne hjelpen utenfra fjernet mye av bitterheten knyttet rundt bildet, ifølge Florences sønn . 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Florence Owens Thompson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Migrant Mother – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Jens Musum

Jens Musum (født 9. oktober 1945) er en norsk sivilingeniør og tidligere industrileder.
Han startet sin karrière i Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk (NTE). Han ble sjef for distribusjonsseksjonen Troms Kraftforsyning AS i Tromsø i mai 1984, og overtok som administrerende direktør den 1. juli 1986. Våren 1994 gikk han over til stillingen som konsulent i det økonomiske rådgivningsfirmaet Econ Energi AS i Oslo. Samme år tiltrådte han som administrerende direktør i NTE, som i løpet av 1990-årene ble omdannet fra forvaltningsbedrift til fylkeskommunalt foretak. Vinteren 2000/2001 ble Musum diagnostisert med utbrenthet, og gikk etter en periodes sykemelding over til NTEs planavdeling og arbeid med gasskraft. Han ble deretter seniorrådgiver for vindkraft og biogass i Enova SF i Trondheim.


== Referanser ==
Bjørnelori

Bjørnelorien, som er utbredt i Vest-Afrika, er én av de to Arctocebus-artene, og er oransje til gul på ryggen og brungul på buken. Den andre arten, gullbjørnelorien, er utbredt i Sentral-Afrika, som Kamerun, kongo, Gabon, Ekvatorial-Guinea og Angola.
Bjørnelorien klatrer forsiktig og sindig med alle 4 beina, som er like lange. Andre tå er bitte liten, og første tå står langt fra de andre tre og gir et klypeliknende grep. Bjørnelorien lever enslig, er nattaktiv og eter små dyr, for eksempel sommerfugllarver, og noe frukt.


== Utbredelse ==
Lengde: 22-26 cm
Vekt: 225-475 g
Hale: 1 cm
Sosial enhet: Flokk


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørnelori i Encyclopedia of Life 
(en) Bjørnelori i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Bjørnelori hos Fossilworks 
(en) Bjørnelori hos ITIS 
(en) Bjørnelori hos NCBI 
(en) Kategori:Arctocebus calabarensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Arctocebus calabarensis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(Arctocebus calabarensis), ARKive
Theodor Habicht

Theodor Habicht (født 4. april 1898 i Wiesbaden, død 31. januar 1944 i Nevel) var en tysk nasjonalsosialistisk politiker og embedsmann. Han hadde militær rang som hauptmann og falt i strid på Østfronten.
Han meldte seg inn i NSDAP i 1926.
Hitler sendte Habicht til Østerrike i 1931 for å lede nazibevegelsen der. Etter å ha blitt kastet ut av landet i 1933 ledet han en nazistisk eksilbevegelse fra München, men etter mordet på Engelbert Dollfuß i 1934 og det mislykkede statskuppet falt Habicht i unåde både hos Hitler og i den østerrikske befolkningen.I 1939 fikk Habicht en stilling i utenriksdepartementet. Som understatssekretær ble han i april 1940 sendt til Norge for å løse opp i flokene rundt Vidkun Quislings statskupp. Habicht ble raskt skeptisk til Quislings evner, og søkte til Høyesterett for å bedre situasjonen. Etter å ha konferert med Joachim von Ribbentrop fikk Habicht og sendemann Curt Bräuer fullmakt til å forhandle med Høyesterett, og mot Quislings vilje ble kupp-regjeringen erstattet med Administrasjonsrådet den 15. april.Etter oppholdet i Norge ble Habicht overført til Wehrmacht, der han tilbragte mesteparten av krigen på østfronten. Han falt i strid ved Nevel i 1944.


== Referanser ==
Peter Nicolay Bull

Peter Nicolay Bull (født 16. oktober 1869, død 31. januar 1951) var en norsk lege og professor.
Bull tok medisinsk embedseksamen i 1894 og arbeidet ved Rikshospitalet fra 1904. I 1905 tok han doktorgrad med avhandlingen Om dermoidcyster og teratoide svulster, og fra 1912 var han professor.
Bull arbeidet innenfor mange områder av kirurgien, men spesielt med behandling av blindtarmbetennelse og lungetuberkulose. Han var medutgiver av Nordisk lærebok i kirurgi.
Han søkte avskjed fra professorembedet i 1928 og gikk over til en stilling som overlege ved Lovisenberg sykehus.


== Referanser ==


== Kilder ==
Universitetet i Oslo 1911–1961, side 199-200. Oslo : Universitetsforlaget, 1961
Flatbent istidskreps

Flatbent istidskreps (Monoporeia affinis) er et krepsdyr i underordenen Gammaridea innenfor gruppen av amfipoder (amfipoder), som lever i fersk- og brakkvann. Den var tidligere kjent under det vitenskapelige navnet Pontoporeia affinis.
Den er som andre amfipoder flattrykt fra sida. Kroppen er gulaktig til hvit, og den kan bli opptil 8 mm lang. Øynene er svarte, noe som skiller den fra saltvannsslektningen Pontoporeia femorata som har røde øyne.Den tilhører de såkalte istidskrepsene og er utbredt både i Nordishavet og Østersjøen, og i dype og kalde innsjøer i Nord-Europa. Den er nå utdødd i Danmark (Furesø), Tyskland og Polen. I Norge finnes arten i noen innsjøer på Østlandet nordover til Storsjøen i Odalen. G.O. Sars fant i 1885 arten i Orrevatnet i Sandnes, men her er den forsvunnet. Høsten 2012 ble det bekreftet at flatbent istidskreps fortsatt finnes i Frøylandsvatnet litt lenger øst på Jæren.I Norsk rødliste for arter 2010 ble arten vurdert som nær truet på grunn av få funnsteder. I ettertid er den funnet i fem nye innsjøer på Østlandet, og i norsk rødliste for 2015 ble den regnet den som livskraftig. Basert på et begrenset utbredelses- og forekomst areal samt nedgangen i utbredelses- og forekomstareal er Monoporeia affinis i Norsk rødliste 2021 vurdert til nær truet (NT).


== Referanser ==


== Litteratur ==
B. Kinsten (2012). De glacialrelikta kräftdjurens utbredning i Sverige (PDF). Göteborg: Havs- och vattenmyndigheten. ISBN 978-91-87025-01-3. 
R. Väinöla og S.-L. Varvio (1989). «Molecular divergence and evolutionary relationships in Pontoporeia (Crustacea: Amphipoda)». Can. J. Fish. Aquat. Sci. 46 (10): 1705–1713. ISSN 0706-652X. doi:10.1139/f89-216. 


== Eksterne lenker ==
(en) Flatbent istidskreps – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Flatbent istidskreps i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Flatbent istidskreps hos Artsdatabanken 
(sv) Flatbent istidskreps hos Dyntaxa 
(en) Flatbent istidskreps hos ITIS 
(en) Flatbent istidskreps hos NCBI 
Monoporeia affinis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Stavanger Aftenblad – Sjeldne istidskreps i Jærvatn Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.