jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
NHJ litra A

Norsk Hoved-Jernbanes (NHJ) damplokomotiver nummer 1–5, 11–12 og 22–23 med akselrekkefølge 1B-3 ble bygget av Robert Stephenson and Company mellom 1851 og 1870. I 1900 ble nummer 1–5 og 12 gitt betegnelsen NHJ litra A. Nummer 22 og 23 som var av en undertype ble samtidig gitt betegnelsen NHJ litra A1, og ble fra 1923 sammen med lokomotivene av litra B1 og B2 benevnt NHJ litra J. Disse to siste lokomotivene ble formelt overtatt av NSB sammen med resten av materiellet på Hovedbanen i 1926, men ble ikke gitt nytt typenummer og i stedet utrangert etter kort tid.
Lokene var såkalte «long boilere» fordi kjelen strakte seg over hjulenes plassering på maskinen. Løpeakselen foran var fast i rammen, og ikke dreibar slik det for nyere lokomotivtyper er vanlig.


== Historie ==
De tre første lokene (1–3) ble levert allerede på høsten 1851 og ble derfor brukt under anlegget av Hovedbanen. De to neste, 4 og 5, ble også levert før banen åpnet i september 1854. Lokene var opprinnelig utstyrt med kun en liten skjerm foran «kjøkkenet» (førerplassen), slik bildet i rammen viser. Dette var vanlig utstyr på den tiden, men etter hvert ble disse lokene, og andre med tilsvarende spartansk utstyrt arbeidsmiljø, utstyrt med tre vegger og tak. Noen bakvegg kom imidlertid aldri, for fyrbøteren måtte ha tilgang til kullet som lå på tenderen bak.
I 1861 ble det bygget to lok til, nr. 11 og 12, og i 1870 ytterlig to (22 og 23). Nr. 3 ble utrangert allerede i 1903, mens nr. 22 først 18. november 1927, og ble dermed formelt et NSB-lok, siden NSB overtok Hovedbanen den 4. mars 1926. Selv om et par av lokene kom under NSB, ble de likevel aldri innlemmet i NSBs typesystem for lokomotiver.


== Se også ==
Liste over damplokomotiver hos Norsk Hoved-Jernbane


== Litteratur ==
Bjerke, Thor; Hansen, Trond B.; Johansson, Erik W.; Sando, Svein E. (1987). Damplokomotiver i Norge. Norsk Jernbaneklubb. s. 92–94. ISBN 82-90286-09-0. 


== Eksterne lenker ==
NHJ A – NJK Materielldatabasen
NHJ A – Jernbane.net
Heerlen

Heerlen (limburgsk: Heële) er en by og en kommune i den sørøstlige delen av Nederland. Kommunen er den nest største i provinsen Limburg. Den danner deler av Parkstad Limburg, (tidligere kjent som "Oostelijke Mijnstreek"), et område med omtrent 220 000 innbyggere.


== Historie ==
I nærheten av Heerlen har det blitt påvist en bosetning fra den neolittiske Michelsberg-kulturen. Byen på dagens lokalisasjon ble grunnlagt av romerne som Castrum under navnet Coriovallum. Den markerte krysningen mellom de to viktige Romerske veier: Boulogne-sur-Mer – Köln og Xanten – Aachen – Trier. Rester av et romersk bad i bysentret tyder på at byen hadde en viss betydning på denne tiden. Byen ble sannsynligvis forlatt på 300- eller 400-tallet.
Heerlen ble først nevnt 1085 og fikk en fremhevet status under hertugene av Brabant i 1388. I krigene etter reformasjonen kom byen under Nederland i 1661. I de følgende århundrene var den fjernt fra de store sentrene i Nederland, mens grensen til den spansk-habsburgiske delen av Nederlandene var nær. Under den belgiske revolusjonen i 1830 gikk byen sammen med resten av Limburg over til Belgia, men ble ført tilbake til Nederland i 1839.
Området kom sent i gang med industrialisering. Utvinningen av kull, som startet rundt 1900 forandret den økonomiske situasjonen i området betraktelig og gjorde Herleen til en storby. Nedgangen i kullutvinningen etter 1960 førte til en økonomisk krise, og ombyggingen til en service- og administrasjonsby startet. Blant annet ble det statlige statistikkbyrået Centraal Bureau voor de Statistiek lagt til Herleen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Heerlen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Heerlen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Karveskurd

Karveskurd er treskurd av dekor med geometriske motiver der sirkel og rutemønster kan trekkes opp med passer og linjal. Dekoren er utført med et karvesnitt – skjæring der snittet har skrå sider som møtes i en spiss i bunnen. Sidene kan være rette slik at snittet danner en v-form eller svakt buet slik at snittett blir lik tverrsnittet på en båt. Karveskurd er en enkel teknikk som verken krever store ferdigheter eller komplisert verktøy. Karveskurd kan skjæres med tollekniv; mest vanlig er å bruke en kniv med kort blad. Stemjern er også verktøy som kan brukes.
En variasjon er å farge treet først. Dermed fremheves mønsteret i trehvitt mot farget overflate. Det er stor spennvidde i dekor, og produktene varierer fra arbeider med gode kunstneriske kvaliteter til enkel amatørmessig dekor.
Karveskurd er ikke en særegen norsk folkekunst, og på 1700-tallet ble det importert mangletre med karveskud til Norge. Karveskurd har vært og er stadig populær i folkelig ornamentikk i mange land. Selv om stilen og materialet varierer, så er teknikken og dekoren universell. 
I Norge har karveskurd vært bruk i folkekunsten over hele landet, og den har vært særlig populær på Vestlandet.  Karveskurd har vært mye brukt som dekor på øskjer, tiner, og mangletrær, men også på en rekke andre gjenstandstyper.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anker, Peter M. (2004): Norsk folkekunst. Kunsthåndverk og byggeskikk i det gamle bondesamfunnet. Oslo. ISBN 82-02-23839-0
Magerøy, Ellen Marie (1983): Norsk treskurd. Oslo. ISBN 82-521-2341-4
Molaug, Svein (1954: Hest og mangletre. (By og bygd IX. Norsk Folkemuseums årbok 1954. s. 19-48) Oslo


== Eksterne lenker ==
Se gjenstander med karveskurd i DigitaltMuseum
Eksempler på kunstverk med karveskurd
Fougères

Fougères er en kommune i departementet Ille-et-Vilaine i regionen Bretagne nordvest i Frankrike.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Fougères


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Fougères – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fougères – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Ole Jacob Bull

Ole Jacob Bull (født 11. mars 1948) er norsk forlagsmann og direktør for Norsk kulturråd 1996–2010.
Bull er oppvokst i Tønsberg. Han har studert statsvitenskap, historie og nordisk litteratur mellomfag (cand.mag. 1974). Han har gjennomført studier i historie ved Sorbonne og i litteratur med Creative Writing ved New York City College (Master of Arts).
Bull var konsulent i Gyldendals informasjonsavdeling 1977–79, han ledet Norsk Forfattersentrum 1980–82, var forlagsredaktør  i Pax forlag 1984, informasjonssjef, forlagsredaktør og redaksjonssjef i Aschehoug 1984–96 og direktør i Norsk kulturråd 1997–2010. I årene 2011–2012 var han seniorrådgiver i Kulturdepartementet og fra 2012 har han vært daglig leder i Bergesenstiftelsen. Han er dessuten oversetter av romaner og skuespill fra engelsk, svensk og dansk.


== Referanser ==
Ny Tøjhusgrunden

Ny Tøjhusgrunden ligger på Islands Brygge på den nordvestlige delen av Amager, men sør for Christianshavn. Plassen avgrenses av veiene Amager Boulevard, Artillerivej, Myggenæsgade/Klaksvigsgade og Thorshavnsgade. Langs den sørlige delen gikk tidligere Amagerbanen. Det danske forsvaret holdt tidligere til her, men siden 1998 har området vært sted for omfattende utbyggingsvirksomhet, så stedet er nå bebygd med boliger og bedrifter.


== Historie ==

Inntil 1888 lå området under vann. Vannet gikk helt til stedet hvor Artillerivej ligger i dag. I 1888 var Christian IVs arsenalbygning, Tøyhuset, på Slotsholmen, for lite til å huse den danske hærens materiell, da hæren hadde behov for mere plass etter den voldsomme utbyggingen av Københavns landforsvar på 1880-tallet. Det ble derfor igangsatt en oppfylling av området vest for Artillerivej. Hærens Geværfabrik sto ferdig i 1891. Mellom 1891 og 1953 ble det oppført en rekke bygninger til hæren. Under Tysklands okkupasjon av Danmark falt fabrikken for tyske hender i 1943.
I 1975 ble riving av hærens bygninger påbegynt. De gjenværende militære bygningene huset Teknisk Skole inntil 1990, og medborgerhuset Gimle inntil 2000.
Området ble i 1998 overført til Freja ejendomme, som er et dansk statlig selskap som står for salg av statlig eiendom og bygningsmasse. Etter dette har området vært gjennom en omfattende utvikling, med betydelig nybygging.


== Eksisterende bygninger ==
I første rekke mot Amager Boulevard regnet fra vest: SimCorp's hovedkvarter (ikke ferdigstilt per 2008), KLs hovedkontor, HKs hovedkontor, Deloitte, Radisson Blu Hotel Scandinavia.
I annen rekke regnet fra vest: Nicolineparken, Kommandantens Gaard, Admiralens Gaard, Ny Tøjhus I og II, Ny Tøjhus Have, en kontorbygning som huser bl.a. kontorer for HK og Socialdemokraterne i København.


== Eksterne lenker ==
Ny Tøjhusgrunden på Copenhagen X
Xanten

Xanten er en by i det vestlige Tyskland i Kreis Wesel som ligger i delstaten Nordrhein-Westfalen. Byen har litt mer enn 20 000 innbyggere og er en del av storbyområdet Rheinschiene. Den ligger ved Rhinen. 


== Historie ==

Xanten ble grunnlagt i romertiden og er dermed omtrent 2000 år gammel. Plassen begynte som romersk lagerplass Castrum under navnet Vetera Castra. Den utviklet seg til andre viktigste by i den romerske provinsen Germania Inferior og ble oppgradert til en colonia under keiser Trajan: Colonia Ulpia Traiana. Under et angrep av Frankere i 275 ble byen nærmest fullstendig ødelagt. En mindre festningsby under navnet Tricensimae ble bygget på samme plass. Siste romerske mynt som er funnet på stedet er fra 426. 
Byen ble sannsynligvis ikke forlatt i folkevandringstiden og har hatt en viss betydning hele tiden. Bysentret ble likevel flyttet til det romerske gravfeltet der en tidlig kristen kirke befant seg. Byen ble nevnt av Gregorius av Tours i 590. Et kloster til ære for en lokal martyr og helgen, Viktor av Xanten ble kjernen av dagens by og opprinnelig kalt ad sanctos, derav Xanten. Det betydelige Viktorklosteret Viktorstift ble gjentatte ganger overfalt av normannere på 900-tallet. En biskopsborg for erkebiskopen av Köln og rikelige funn av mynter slått i Xanten fra tidlig middelalder, bekrefter stedets betydning. 

I 1228 fikk Xanten byrettigheter og i 1263 startet byggingen av Xantens domkirke. Flere klostergrunnlegginger i Viktorstiftets by utover middelalderen satte sitt preg på byen så som kvinnelige Fransiskanere (1402), et Birgittakloster [1460), Jesuitter 1609 og Karteusere i 1628. Økonomisk mistet byen mye av sin betydning, også på grunn av at Rhinen forflyttet seg noe østover. 
Til tross for store ødeleggelser under andre verdenskrig ble betydelige deler av det gamle Xanten gjenoppbygget. Rester av romerbyen som ligger i utkanten av Xanten har blitt rekonstruert, til dels ganske fritt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Xanten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Xanten – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Hjemmeside for Archäologischer Park Xanten Arkivert 12. februar 2012 hos Wayback Machine.
Robert Jan Verbelen

Robert Jan Verbelen (født  1911 i Herent i Belgia, død 1990) var en belgisk samarbeidspartner med den tyske okkupasjonsmakten under den andre verdenskrig.
Etter at den andre verdenskrig var avsluttet og Belgia var frigjort, flyktet Verbelen gjennom Tyskland til Østerrike, der han i de neste åtte årene arbeidet for avdelingen Counter Intelligence Corps som var en del av den amerikanske hæren, samtidig som han allerede var dømt som en krigsforbryter i hjemlandet. Han ble tildelt et østerriksk statsborgerskap i 1959. Verbalen ble anklaget for å ha begått minst fem drap i en krigsforbryterrettssak som ble avholdt i Østerrike i 1965, men han ble frikjent for alle anklagene om krigsforbrytelser under krigen.
I løpet av de siste årene av krigen, var Verbelen leder for De Vlag Veiligheidscorps, en sikkerhetsstyrke i Belgia som var en del av det nazistiske SS. I denne funksjonen skal Verbalen blant annet ha myrdet Alexandre Galopin, som var direktør for Société Générale de Belgique, i tillegg til at han skal ha prøvd å myrde flere høytstående belgiske politikere. Han ble dømt til dødsstraff av en belgisk domstol i 1947, som fastslo at Verbalen hadde hovedansvaret for drapene på minst 101 belgiske motstandsfolk under den andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gerald Steinacher, Nazis auf der Flucht. Wie Kriegsverbrecher über Italien nach Übersee entkamen. Studienverlag Wien-Innsbruck-München 2008 ISBN 978-3-7065-4026-1


== Eksterne lenker ==
Robert Jan Verbelen and the United States Government: A Report to the Assistant Attorney General, Criminal Division
Sjusja

Sjusja (aserbajdsjansk: Şuşa; armensk: Շուշի, Sjusji) er en by  i Nagorno-Karabakh i Aserbajdsjan. Den ligger i  Karabakhs fjelltrakter  på rundt 1350 meters høyde 37 kilometer sørvest for Agdam.


== Historie ==
Byen ble grunnlagt i år 1751 av Panah Ali Khan som en borg for å forsvare Karabakh. Grunnet sin strategiske plassering på en høyde med bare én vei som fører til og fra  holdt den stand lenge, men måtte til sist kapitulere og ble innlemmet i det russiske  imperium i  1805. 
Ved en folketelling i 1823 bodde det ca. 1 048 aserbajdsjanske  (cirka 68%) og 474 armenske (cirka 31%) familier i byen. Byens  befolkning vokste raskt, spesielt den armenske delen og rett før første verdenskrig var den armenske befolkningens andel 70%. Før 1920 fantes det 22 aviser i Sjusja  (ikke alle samtidig), av disse var 20 på armensk, 2 på russisk og ingen på aserbajdsjansk.
I  1918 ble Sjusja en del av den uavhengige republikken Aserbajdsjan, som oppsto i kjølvannet av oktoberrevolusjonen. I 1920 startet en dels etnisk betinget krig, som av mange forskere regnes som en del av det  armenske  folkmordet. Denne gjorde det lett for den Røde  armé å gjenerobre hele regionen og byen ble en del av Sovjetunionen. 
Krigen mellom Armenia og Aserbajdsjan om Nagorno-Karabakh på 1990-tallet kan sees på som et forsøk på revansje for hendelsene på begynnelsen av 1920-tallet. Den 9. mai 1992 inntok armenske styrker Sjusja. Byen har hatt en dramatisk tilbakegang siden 1917, da den hadde 67 000 innbyggere. I  1989 var innbyggertallet sunket til 17 000, og i 2015 var det bare rundt 4 500 igjen. Sjusja er per i dag sete for Karabachs bispedømme i den armenske apostoliske kirke.


== Eksterne lenker ==
(az) Offisielt nettsted 
(en) Shusha – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Şuşa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Zr. Ms. «Tromp» (F803)

Zr. Ms. «Tromp» er en fregatt tilhørende den nederlandske Koninklijke Marine. Det er det andre skipet i De Zeven Provinciën-klassen, og er optimalisert for anti-luft-krigføring og som kommandofartøy.
Zr. Ms. «Tromp» er oppkalt etter Maarten Tromp (1598–1653) og Cornelis Tromp (1629–1691).
Skipet ble bygget ved Schelde-verftet i Vlissingen i perioden 1999-2003. Hr- Ms. «Tromp» har et deplasement på 6050 tonn (fullastet), og et mannskap på 202 (inkl. kommandopersonell).


== Oppdrag ==


=== Operasjon Atalanta ===
Zr. Ms. «Tromp» var i første halvdel av 2010 en del av Operasjon Atalanta i Indiahavet.
14. mars 2010 svarte Zr. Ms. «Tromp» på en nødmelding fra transportskipet  MV «Lübeck» som var under angrep fra to piratbåter. Et helikopter fra «Tromp» fant moderskipet til piratene. Skipet ble bordet og senere senket.17. mars 2010 var Zr. Ms. «Tromp» involvert i en ny episode der to piratbåter og et moderskip ble pågrepet. Piratbåtene ble ødelagt, mens moderskipet ble frigitt da man ikke fant våpen ombord.5. april 2010 bordet mannskaper fra Zr. Ms. «Tromp» containerskipet MV «Taipan» og reddet mannskapet samtidig som de arresterte 10 pirater.


=== Besøk i Norge ===
1. juni 2010 var Zr. Ms. «Tromp» på besøk i Norge i forbindelse med Dronning Beatrix sitt statsbesøk.


== Referanser ==


== Kilder ==
Stephen Saunders RN, red. (2004). Jane's Fighting Ships 2004-2005 (107 utg.). Jane’s Information Group Limited. s. 495. ISBN 0-7106-2623-1. 


== Eksterne lenker ==
naval-technology.com om «De Zeven Provinciën»
Kenny Dorham

Kenny Dorham (født 30. august 1924 i Fairfield i Texas, død 5. desember 1972 i New York City) var en trompetist, komponist og sanger fra USA. Musikkstilen hans blir tilregnet bebop, og han har spilt sammen med Charlie Parker, Art Blakey, Thelonious Monk, Sonny Rollins, Max Roach, Jackie McLean, Joe Henderson, Tony Williams, Tadd Dameron, Benny Golson, Andrew Hill og andre.


== Diskografi (utvalg) ==
Afro-Cuban, Blue Note, 1955
Jazz Contrasts, Riverside, 1957
Kenny Dorham Quintet, Victor, 1957
2 Horns, 2 Rhythms, Riverside, 1957
Kenny Dorham Sings and Plays: This Is the Moment!, Riverside, 1958
Whistle Stop, Blue Note, 1961
Una Mas, Blue Note, 1963


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenny Dorham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kenny Dorham på Internet Movie Database 
(en) Kenny Dorham på Discogs 
(en) Kenny Dorham på MusicBrainz 
(en) Kenny Dorham på AllMusic 
(en) Kenny Dorham hos American National Biography
Mikkel Søgaard

Mikkel Søgaard (født 31. desember 1992) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte back for Sparta Warriors fram til 2019. Han har også spilt for klubben Manglerud Star U17, U19 Og A-laget Manglerud Star samt aldersbestemte landskamper for Norge.
Han er sønn av Kim Søgaard.
Serie og norgesmester med Storhamar Hockey i 2017-2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikkel Søgaard – Eurohockey.com 
(en) Mikkel Søgaard – Eliteprospects.com 
http://www.sa.no/sport/article3421240.ece?service=print
Jonas Djupvik Løvlie

Jonas Djupvik Løvlie (født: 14. oktober 1990 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller.
I sesongen 2020/2021 spiller han i løper-posisjon for Storhamar Hockey. I oppveksten tilhørte han klubben Manglerud Star. Som tenåring spilte han på det norske aldersbestemte landslaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jonas Djupvik Løvlie – Eurohockey.com 
(en) Jonas Djupvik Løvlie – Eliteprospects.com
Magnus Selvaag

Magnus Selvaag (født 18. april 1980 i Lørenskog) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte løper for blant annet Moderklubben Lørenskog Ishockeyklubb og han har også spilt for Stjernen Hockey, Sparta og på aldersbestemte landslag for Norge.Selvaag spilte 72 kamper for moderklubben Lørenskog Ishockeyklubb fra 1997-2001 og 5 kamper for Norges U20. Han er mest kjent for å ha spilt i Stjernen. Etter ni sesonger i Stjernen gikk Selvaag til Sparta, som han vant «The Double» med.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magnus Selvaag – Eurohockey.com 
(en) Magnus Selvaag – Eliteprospects.com
Sander Skogli

Sander Skogli (født (4. mai 1993 i Sarpsborg) er en norsk ishockeymålvakt som spiller for Sparta Warriors, som også er hans moderklubb. Han har også spilt aldersbestemte landslagkamper for Norge.


== Utmerkelser og prestasjoner ==
GET-ligaen 2010/11 – gullmedalje med Sparta Warriors
Sluttspillet 2010/11 – gullmedalje med Sparta Warriors


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sander Skogli – Eliteprospects.com 
Spillerprofil på Sparta Warriors nettsted
SimCorp

SimCorp er et dansk IT-firma, som utvikler løsninger for større finansielle institusjoner. Det dreier seg om bl.a. banker, sentralbanker, pensjonsfond, fondsforvaltere og forsikringsselskap. Bedriftens viktigste produkt er SimCorp Dimension.
SimCorp ble grunnlagt i 1971 og har hovedkontor i København, og datterselskap i en rekke land, bl.a. i Norge, USA, Storbritannia, Tyskland og Hongkong. Hovedkontoret ble flyttet til nye lokaler på Nye Tøyhusgrund i november 2008.
SimCorp har ca. 1 100 ansatte, hvorav nesten halvparten i København, og selskapet er børsnotert på OMX.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
SimCorp Dimension
Patrick André Bovim

Patrick André Bovim (født 24. april 1988, i Oslo) er en norsk ishockeyspiller.
Etter et skadeavbrekk i 2019/2020-sesongen for Frisk Asker, har Patrick Andre Bovim påbegynt sin karriere som profesjonell Call of Duty-spiller.Fra 2010 til 2018 spilte han back for Sparta Warriors. Per april 2020 spilte han i Frisk Asker IHK. Moderklubben hans er Vålerenga Ishockey, og han har tidligere spilt for Vålerenga, Frisk Asker, svenske HV 71 J-20, og på A-laget til HV 71 og Mariestads BoIS.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Patrick André Bovim – Eliteprospects.com 
http://www.sparta.no/?ItemID=2687
Føroya kvæði

Føroya kvæði: Corpus Carminum Færoensium (forkortet til CCF) er den videnskapelige utgaven av de Færøyske middelalderballadene. 
Visene ble samlet av Svend Grundtvig og Jørgen Bloch, men utgitt av Napoleon Djurhuus og Christian Matras fra 1941 til 1972. Utgaven er på 6 bind som omfatter 236 visetyper. Noen av typene er likevel ikke godkjent som ballader i TSB-katalogen.


== Referanser ==
Niklas Roest

Niklas Roest (født 3. august 1986) er en norsk ishockeyspiller som spiller løper for Sparta Warriors. Roest spilte for BIK Karlskoga i Hockeyallsvenskan sesongen 2014–13. Moderklubben til Roest er Manglerud Star.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Niklas Roest – Olympedia 
(en) Niklas Roest – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Niklas Roest – Eurohockey.com 
(en) Niklas Roest – Hockeydb.com 
(en) Niklas Roest – Eliteprospects.com 
Spillerinfo på Spartas hjemmesider
Michael Stenersen

Michael Stenersen (født 9. mars 1992 i Fredrikstad) er en norsk ishockeyspiller som spilte løper for Stjernen til og med 2019. Moderklubben hans er Sparta Warriors.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michael Stenersen – Eurohockey.com 
(en) Michael Stenersen – Eliteprospects.com 
Spillerprofil på Sparta Warriors
Jan Erik Knarbakk

Jan Erik Knarbakk (født 31. mai 1952) er en norsk redaktør og medieleder, nå hovedsakelig engasjert i styreverv på kultursektoren. 
Knarbakk har bred journalistisk bakgrunn fra dags- og ukepressen, og har blant annet vært redaktør i avisene Vårt Land, Dagens Næringsliv og VG, og i ukebladene Hjemmet og Familien. Fra 1996 til 2009 var Knarbakk konserndirektør og medlem av toppledelsen i Schibsted Media Group, Norges største medieselskap - med ansvar for konsernets eierskap og virksomhet innen TV, film og bokforleggeri, og for stabsfunksjonene utgiverspørsmål og samfunnskontakt. Han var administrerende direktør for Schibsted Forlag og rådgiver for konsernsjefen fra 2009 til 2012, da han ble pensjonert fra Schibsted-konsernet.Jan Erik Knarbakk er styreleder for Oslo Nye Teater og Nordland Musikkfestuke i Bodø. Han er nestleder i styret for Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design og styremedlem i Språkrådet.Tidligere har han tolv års fartstid fra styret i TV 2, fem av dem som styreleder. Han har vært styreleder i et ti-tall selskaper i Norge, Sverige og Danmark med virksomhet innen film- og TV-produksjon, filmdistribusjon og kinodrift. Knarbakk har også vært styreleder i Mediehuset Fædrelandsvennen i Kristiansand og styremedlem i svenske TV4.  
Han er gift med riksrevisor og tidligere Høyre-politiker Per-Kristian Foss.


== Referanser ==
Villa Dammann

Villa Dammann er en bolig i Havna allé  15 i Oslo, tegnet av Arne Korsmo og Sverre Aasland, og oppført i 1932 for grosserer Axel Dammann. Villaen ble tildelt Houens fonds premie for god arkitektur i 1937 og eies i dag av Erling Kagge.


== Bakgrunn ==
Bygget fikk i 1937 Houens fonds premie for god arkitektur. Bygget og hagen blir regnet som et av de norske hovedverk innen funksjonalismen og ble fredet i 1997. Riksantikvaren begrunner fredningen med:

«Formålet med fredningen er å bevare et av modernismens hovedverk i Norge gjennom å bevare anlegget med hus, have, garasje, pergola og gjerde som et helhetlig uttrykk med tydelige stilhistoriske fellestrekk tuftet på den funksjonalistiske idé og utført av samtidens mest særpregede arkitekter innenfor 1930-tallets moderne arkitektur.»Arkitekt Sverre Fehn bodde i huset i årene 1981 til 1999, og forlegger og tidligere polfarer Erling Kagge har siden bodd i eiendommen.


== Kulturminne ==
Villa Dammann er et kulturminne og har nummer 86193 i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Apall-Olsen, Linken: Grønn funksjonalisme i Oslo - epokegjørende, men anonym. I Byminner nr.4-2012, s.34-47


== Eksterne lenker ==
Riksantivaren om fredningen
«Villa Dammann». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.