jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Horace Johnson

Horace Thomas Johnson (født 30. desember 1886 i London, død 12. august 1966 i London) var en britisk syklist som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Johnson vant en olympisk sølvmedalje i sykling under OL 1908 i London. Sammen med Frederick Hamlin kom han på andreplass i tandem 2000 meter bak Maurice Schilles / André Auffray fra Frankrike
Åtte år senere, under sommer-OL 1920 i Antwerpen, vant han to sølvmedaljer, i sprint og på 4000 meter lag.


== OL-medaljer ==
 1908  London - sykling, 2000 m tandem  Storbritannia
 1920  Antwerpen - sykling, Sprint  Storbritannia
 1920  Antwerpen - sykling, 4000 m, lag  Storbritannia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Horace Johnson – Olympedia 
(en) Horace Johnson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Horace Johnson – Cycling Archives
William Isaacs

William Henry Tuckwell Isaacs (født 1884 i London, død 1955) var en britisk syklist som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Isaacs vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1908 i London. Sammen med Colin Brooks kom han på tredjeplass i tandem 2000 meter bak Maurice Schilles / André Auffray fra Frankrike g Horace Johnson / Frederick Hamlin fra Storbritannia.


== OL-medaljer ==
 1908  London - sykling, 2000 m tandem  Storbritannia


== Eksterne lenker ==
(en) William Isaacs – Olympics.com 
(en) William Isaacs – Olympic.org 
(en) William Isaacs – Olympedia 
(en) William Isaacs – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) William Isaacs – Cycling Archives
Colin Brooks

Colin Brooks (født 1881 i London, død 1937) var en britisk syklist som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Brooks vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1908 i London. Sammen med William Isaacs kom han på tredjeplass i tandem 2000 meter bak Maurice Schilles / André Auffray fra Frankrike og Horace Johnson / Frederick Hamlin fra Storbritannia.


== OL-medaljer ==
 1908  London - sykling, 2000 m tandem  Storbritannia


== Eksterne lenker ==
(en) Colin Brooks – Olympics.com 
(en) Colin Brooks – Olympic.org 
(en) Colin Brooks – Olympedia 
(en) Colin Brooks – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Colin Brooks – Cycling Archives
Bahadur Shah Zafar

Bahadur Shah Zafar også kjent som Abu Zafar Sirajuddin Muhammad Bahadur Shah Zafar eller Bahadur Shah II. (født 24. oktober 1775 i Delhi, død 7. november 1862 i Rangoon) var den siste stormogul av Mughal-keiserne i India, så vel som den siste herskeren av Timurid-dynastiet.Bahadur Shah Zafar var en kjent poet som skrev på urdu. Mens mye av hans litteratur ble tapt eller ødelagt under det indiske opprøret i 1857–1858, overlevde en stor samling, og ble senere samlet i Kulliyyat-i Zafar. Riket hans havnet i krig med det britiske imperiet. Mange mannlige medlemmer av hans familie ble drept av britiske styrker, samt at enkelte også ble fengslet eller sendt i eksil. Etter en rettssak ble Zafar selv forvist til Rangoon i Burma (nå Yangon i Myanmar) i 1858 sammen med sin kone Zeenat Mahal og noen av de gjenværende medlemmene av familien.
Hans avgang som keiser markerte slutten på mer enn tre århundrer av Mughal-keisernes herredømme over India. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bahadur Shah II – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bahadur Shah Zafar på Internet Movie Database 
(en) Bahadur Shah Zafar hos The Peerage
Den tsjadisk-libyske konflikten

Den tsjadisk-libyske konflikten var en periode med sporadisk krigføring fra 1978 til 1987 mellom Tsjad under president Hissène Habré, støttet av Frankrike og Zaïre, og Muʿammar al-Qaḏḏāfīs Libya med tsjadiske allierte. Libya hadde vært involvert i Tsjads indre affærer allerede før 1978, også så tidlig som før al-Qaḏḏāfīs revolusjon mot Kongedømmet Libya i 1969, og begynte da den tsjadiske borgerkrigen fra 1979 til 1982 spredte seg til det nordlige Tsjad. Konflikten besto av fire separate libyske intervensjoner i Tsjad, i 1978, 1979, 1980-1 og i 1983–7. Ved alle disse anledningene ble al-Qaḏḏāfī støttet av flere tsjadiske fraksjoner i landets borgerkrig, mens Tsjad ble særlig støttet av den franske regjeringa (gjennom Françafrique-politikken), som intervenerte i 1978, 1983 og 1986 for å redde den tsjadiske regjeringa. 
Krigens militære mønster avtegnet seg siden 1978, da libyerne forsynte sine tsjadiske allierte med panserstyrker, artilleri og luftstøtte, mens det var det tsjadiske infanteriet som utførte mesteparten av speidinga og slåssingen. Dette mønsteret kom til å forandre seg med slutten av krigen, da de aller fleste tsjadiske styrkene i 1986 forente seg for å bekjempe den libyske okkupasjonen av det nordlige Tsjad, og viste da en militær enhet som lande aldri før hadde opplevd. Dette berøvet libyerne fra deres vanlige infanteri, akkurat da de sto ovenfor en mobil armé, som nå var velutstyrt med panservernmissiler og luftvernmissiler, slik at Libya ikke lenger hadde en overlegenhet i ildkraft. Krigen som fulgte har blitt kjent som toyotakrigen, siden de tsjadiske styrkene brukte Toyota-pickuper for å flytte sine soldater, hvor de libyske styrkene ble beseiret og presset ut av Tsjad i det som kom til å bli slutten på den større voldelige konflikten. 
Al-Qaḏḏāfīs opprinnelige grunn for hans intervensjon i Tsjad var hans ambisjon om å annektere Aouzoustripen lengst nord i landet, som Libya hadde okkupert i 1973, siden han mente Libya hadde krav på på grunn av en ikkeratifisert traktat fra koloniperioden. I 1972 var målene hans, slik historikeren Mario Azevedo har tolket dem: opprettelsen av en klientstat på Libyas "underside," en islamsk republikk modellert etter hans jamahiriya ("massenes stat"), som skulle opprettholde nære forbindelser med Libya og sikre hans kontroll over Aouzoustripen; utvise franskmennene fra regionen, og bruke Tsjad for å øke sin innflytelse i Sentral-Afrika. 
Konflikten i 1987 endte med en våpenhvile, som siden ble brutt en rekke ganger, og grensekonflikten ble fredelig løst da de libyske styrkene ble trukket ut i juni 1994 etter den internasjonale domstolen hadde avsagt en dom 13. februar samme år. Tilbaketrekningen ble overvåket av FN-styrken UNASOG.
Eino Olkinuora

Eino Olkinuora (født 11. november 1915 i Kaukola i Viborgs län, nåværende Sevastjanovo, død 20. oktober 1941 i Gavrilovkaja) var en finsk langrennsløper som var aktiv på 1930-tallet. Han var med på Finlands lag som vant 4 x 10 km stafett under Ski-VM 1939 i Zakopane. Olkinuora falt i kamp ved Gavrilovkaja i Sovjetunionen under andre verdenskrig.


== Referanser ==
Martti Lauronen

Martti Lauronen (født 15. oktober 1913 i Joensuu, død 4. juni 1987) var en finsk langrennsløper som var aktiv på 1930-tallet. Han var med på Finlands lag som vant 4 x 10 km stafett under Ski-VM 1938 i Lahtis, der han også kom på 5.-plass på 18 km. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martti Lauronen – FIS (langrenn)
Melanie Mayron

Melanie Mayron (født 20. oktober 1952 i Philadelphia, Pennsylvania) er en amerikansk skuespiller og regissør. Mayron er godt kjent for hennes rolle som fotografen «Melissa Steadman» på fjernsynsselskapet ABCs dramaserien Thirtysomething. 
Mayron er datter av de jødiske foreldre Norma (født Goodman), en eiendomsmegler og russisk-amerikansk jøde, og hennes ektemann David Mayron, en farmasøytisk kjemiker. Hun ble utdannet til profesjonell skuespiller ved American Academy of Dramatic Arts. Mayron er mor til Olivia og Miles, født i 1998. Mayron dukket i 1974 opp i filmen Harry og Tonto og i 1976 hadde hun en rolle i filmen Car Wash. På slutten av 1970-tallet spilte hun figuren «Brenda Morgensterns» beste venn «Sandy Franks» gjennom tre episoder av TV-komedien Rhoda.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Melanie Mayron på Internet Movie Database 
(sv) Melanie Mayron i Svensk Filmdatabas 
(da) Melanie Mayron på Filmdatabasen 
(da) Melanie Mayron på Scope 
(fr) Melanie Mayron på Allociné 
(en) Melanie Mayron på AllMovie 
(en) Melanie Mayron hos The Movie Database 
(en) Melanie Mayron hos Internet Broadway Database 
Melanie Mayron hos Yahoo! Movies
Mayron's Goods, Melanie Mayrons kommersielle selskap for såkalte naturlige for hudprodukter og lignende
KV60

Gravstedet KV60 som befinner seg i Kongenes dal nær dagens Luxor i Egypt, er en av mer forvirrende graver i Tebens nekropolis, på grunn av usikkerheten om identiteten til en kvinnelig mumie funnet der (KV60A), selv om den blant enkelte som den kjente egyptologen Elizabeth Thomas, ble ansett å være faraoen Hatshepsut fra det 18. dynasti. Egyptologen Zahi Hawass har nylig gjort seg til talsmann for den samme teorien.Da graven ble oppdaget av Howard Carter i 1903, ble det fastslått at var blitt plyndret og skjendet i oldtiden, men inneholdt fortsatt to mumier, sammen med noe sterkt skadet gravgods; Carter gjorde tilsynelatende lite arbeid i graven.
I 1906 gjenåpnet Edward R. Ayrton den, og fjernet en mumie, KV60B, sammen med kisten den var i og flyttet den til Det egyptiske museet. På kisten stod navn og tittel: kongelig sykepleier, In. Denne figuren er alminnelig identifisert som Sit-Ra, kalt In, den kongelige sykepleieren til Hatshepsut. Siden verken Carter eller Ayrton tegnet plantegner eller kart som viste hvor graven befant seg ble beliggenheten glemt.
Egyptologen Elizabeth Thomas var i 1966 den første til å foreslå at den andre (uidentifiserte) mumien kunne være Hatshepsut, flyttet dit (til graven til sykepleieren hennes) av Thutmose III, som en del av hans kampanje av offisiell fiendtlighet mot henne.
I 1990 ble graven gjenoppdaget, gjenåpnet og ordentlig utgravd av et team ledet av Donald P. Ryan og Mark Papworth. Dette fremskaffet beviser som både støttet og kastet tvil over Thomas' teori. Opplysninger som støttet teorien var at mumien viste seg å være av en relativ gammel dame, med hennes venstre arm i en posisjon som markerte at det er en kongelig mumie. På den andre side var ikke noe av keramikkfragmentene som ble funnet under utgravningen som ble datert tidligere enn det 20. dynasti. Mest interessant, er en ansiktsmaske av tre fra en kiste til muligens en mann (den hadde tilsynelatende en utforming som ville passe med et falskt skjegg) som ble funnet – men graven inneholder kun kvinner, og Hatshepsut er kjent for å ha brukt et falskt skjegg. Mumie ble lagt i en ny trekiste, og etterlatt i graven, som ble forseglet på nytt.
Tidlig i 2007 ble graven gjenåpnet og den andre mumien, KV60A, ble fjernet for testing. Den 27. juni 2007 ga direktør for Supreme Council of Antiquities Zahi Hawass det som ansees det definitive beviset for at dette "korpulente, gamle" legeme virkelig var Hatshepsut.


== Referanser ==


== Videre lesing ==
Nicholas Reeves and Richard H. Wilkinson, The Complete Valley of the Kings (Thames & Hudson, 1996) pp. 186–187.
Donald P. Ryan, "Who is buried in KV60", KMT 1:1, 1990.
Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo.


== Eksterne lenker ==
Teben kartprosjekt: KV60 - Innbefatter beskrivelse, bilder og plantegninger over gravstedet (engelsk)
Donald Ryans hjemmeside – Inneholder foto av mumien funnet i KV60.
Unidentifiserte mumier – Flere bilder og informasjon om mumiene.
Mikko Husu

Mikko Husu (født 30. september 1905, død 13. juni 1977) var en finsk langrennsløper som var aktiv på 1930-tallet. Han var med på Finlands lag som vant 4 x 10 km stafett under Ski-VM 1935 i Vysoké Tatry, der han også kom på 4.-plass på 50 km.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikko Husu – FIS (langrenn) 
(en) Mikko Husu – FIS (skihopping)
Yolande Beekman

Yolande Beekman (født Unternährer, 7. november 1911 i Paris, død 13. september 1944 i Dachau konsentrasjonsleir, Tyskland) var en spion under den andre verdenskrig. 
Hun var datter av en sveitsisk forretningsmann og vokste opp i London. Hun snakket flytende engelsk, tysk og fransk. Da andre verdenskrig brøt ut, ble hun med i Women's Auxiliary Air Force, hvor hun ble utdannet som radiotelegrafist. På grunn av hennes språkferdigheter og ekspertise som telegrafist ble hun rekruttert til det britiske Special Operations Executive (SOE) for å utføre arbeid i det nazi-okkuperte Frankrike. Offisielt ble hun med i SOE den 15. februar 1943.
I 1943 giftet Yolande seg med sersjant Jaap Beekman. som var stasjonert i den nederlandske hæren, men kort tid etter at ekteskapet ble inngått, sa hun farvel til sin mann og ble fløyet inn bak fiendens linjer i Frankrike. Beekman ble sluppet i fallskjerm over Frankrike om natten mellom 17. og 18. september 1943.
Hun var en effektiv og verdsatt agent som, i tillegg til mange svært viktige radiosendinger til London, tok ansvaret for fordelingen av militært materiell og våpen som ble sluppet fra allierte fly. Den 13. januar 1944 ble hun og hennes medagent Gustave Bieler arrestert av Gestapo, mens de hadde et møte på Café Moulin Brulé. Ved Gestapos franske hovedkvarter i Saint-Quentin ble de to agentene gjentatte ganger torturert, men de brøt aldri sammen. 
Hun skilte lag med Gustave Bieler som senere ble henrettet, og hun ble fraktet til et fengsel i Paris. Igjen ble hun brutalt avhørt flere ganger, og hun delte celle med Hedwig Müller (en sykepleier arrestert av Gestapo i 1944). I mai 1944 ble hun flyttet sammen med flere andre tilfangetatte SOE-agenter til et sivilt fengsel for kvinner i Karlsruhe i Nazi-Tyskland. 
Hun ble brått overført til Dachau konsentrasjonsleir med agentene Madeleine Damerment, Noor Inayat Khan og Eliane Plewman, den 11. september 1944, de kom frem til leiren dagen etter. Ved daggry den 13. september, dagen etter deres ankomst til Dachau, ble de fire unge kvinnene tatt med til en liten gårdsplass ved siden av krematoriet og tvunget til å knele på bakken. De ble så henrettet av et skudd gjennom bakhodet, og kroppene ble senere kremert.


== Referanser ==
Håkon & Haffners byggeklosser

Håkon & Haffners byggeklosser er en norsk tv-program om arkitektur som ble sendt på NRK1 i 2011. I programmet kom arkitektene Erlend Blakstad Haffner og Håkon Matre Aasarød med skråblikk på arkitektur og omgivelser. Episodene var tematisk basert og omhandlet ulike fenomener og sider ved arkitekturen og omgivelsene man daglig omgir seg med. Programmet gikk på mandagskvelder.Premieren ble sett av 379 000.


== Episodene ==


== Mottakelse ==
Programserien fikk en blandet mottakelse. Den fikk skryt for overraskende vinklinger og for å være snappy i måten temaet i de ulike episodene ble formidlet på, men serien ble også kritisert for å være belemret med faktafeil og for å være springende og overflatisk i temabehandlingen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Håkon & Haffners byggeklosser på NRK TV
Charlie Pierce

Charlie Pierce  (født 28. desember 1953 i Worcester, Massachusetts) er en kjent amerikansk sportsskribent og forfatter. Han ble uteksaminert fra St. John's High School i Shrewsbury, Massachusetts og senere fra Marquette University med en grad innen journalistikk i 1975. 
Pierce første jobb var som skogvokter for staten Massachusetts, der blant hans oppgavene hans var å plukke opp engangsbleier fra trærne slik at vaskebjørnen ikke ville kveles i dem. Han skrev flere artikler for Worcester Magazine på 1970-tallet. Senere ble han journalist for Boston Phoenix, og idretsspaltist for Boston Herald. Han har også skrevet for en lang rekke andre aviser som The New York Times, Los Angeles Times, Chicago Tribune, Milwaukee Journal Sentinel, Sports Illustrated og Esquire. Han gjør også regelmessige opptredener på radio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Charlie Pierce – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Großhartmannsdorf

Großhartmannsdorf er en skoglandsby (Waldhufendorf) og en landkommune (Gemeinde) i Osterzgebirge i Landkreis Mittelsachsen i Direktionsbezirk Chemnitz i Fristaten Sachsen. Kommunen ligger ved samløpet mellom Freiberger Mulde og Zwickauer Mulde i elven Mulde. Großhartmannsdorf har 2 670 innbyggere (31. desember 2009). 
Großhartmannsdorf var en kommune i Kreis Brand-Erbisdorf fra 1952 til 1990. Fra 1990 frem til 1. august 1994 var den innlemmet i Landkreis Brand-Erbisdorf, og fra 1. august 1994 i den utvidede Landkreis Freiberg. Den 1. august 2008 ble kommunen en del av Landkreis Mittelsachsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Großhartmannsdorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Halsbrücke

Halsbrücke er en landkommune (Gemeinde) i Osterzgebirge i Landkreis Mittelsachsen i Direktionsbezirk Chemnitz i Fristaten Sachsen. Kommunen befinner seg 5 km nord for Freiberg ved samløpet mellom Freiberger Mulde og Zwickauer Mulde i elven Mulde. Halsbrücke har 5 432 innbyggere (31. desember 2009). 
Halsbrücke var en kommune i Kreis Freiberg fra 1952 til 1990. Fra 1990 frem til 1. august 1994 var den innlemmet i Landkreis Freiberg, og fra 1. august 1994 i den utvidede Landkreis Freiberg. Den 1. august 2008 ble kommunen en del av Landkreis Mittelsachsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Halsbrücke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Massif de la Hotte

Massif de la Hotte er en fjellkjede sørvest i Haiti, vest på Tiburonhalvøya. Regionen er relativt avsidesliggende og er en av de mest biologisk mangfoldige og viktige områder på Hispaniola. Her ligger også noen av de siste restene av Haitis tette tåkeskog. For om lag 2,5 millioner år siden var Massif de la Hotte atskilt fra resten av landet av en dyp, bred kanal, noe som gjorde dette til et meget endemisk sted med tanke på fugl-, plante- og reptillivet.Området er med i FNs verdensarv, og i kjølvannet av jordskjelvet i Haiti 2010 fikk landet støtte av UNESCO til å evaluere skadeomfanget.


== Biologisk mangfold og naturvern ==
De fleste av øyas endemiske arter finnes innenfor de la Hotte-biosfæren. Massif de la Hotte har sitt høyeste punkt på 2347 m i Pic Macaya, Haitis nest høyeste topp, og fjellkjedens høyde generelt gir grunnlag for noen av Hispaniolas høyeste nivåer av biologisk mangfold og endemisme. Store deler av området er også gjort til nasjonalpark. 
Conservation International betegner regionen som et av områdene i verden hvor bevaringsarbeid er mest presserende. 13 av Hispaniola mest kritisk truede arter, alle amfibier, har tilhold her. To eksempler på slike arter er Eleutherodactylus chlorophenax og Eleutherodactylus parapelates, to arter frosk som er endemisk kun til Haiti. Hispaniolansk trogon har også tilholdssted i regionen.


== Referanser ==
Pic Macaya

Pic Macaya er et fjell i Haiti. Dette er det høyeste fjellet i fjellkjeden Massif de la Hotte med en høyde på 2 347 meter. Det er også Haitis nest høyeste topp og den femte høyeste i Karibien. Den ligger i Macaya Nasjonalpark i hjertet av Tiburonhalvøya.
Pic Macaya ligger mellom byene Les Cayes og Jérémie.
Et gyselig mord

«Et gyselig mord» eller «Mordet i Sveits» som den og kalles,  er et skillingstrykk med tekst av Lars Dilling (1848–1887). 
Dilling ble student i 1869, og deltok ivrig i studentlivet med både viser og komedier. Visa om mordet i Sveits er skrevet til studentenes høstfest i 1873. Den fullstendige tittelen er «En ny og frygtelig fæl vise om en mand i Schwetiz, som myrdede sin ulykkelige kone ihjæl.» Som melodiangivelse står det: «Synges på melodien til «Hjalmar og Hulda» til skrekk og advarsel for ligesinnede med en smuk moral i sidste vers.» Dilling slo gjennom som forfatter med samlingen «Hverdagsmennesker» i 1879, som var morsomme småstykker om livet i Kristianias borgerskap. I 1881 flyttet han til København. Helsen hans var imdilertid dårlig, han var blant annet lam i begge beina, og døde av giktfeber i Berlin, og der ligger han begravet.


== Teksten ==


== Kilder ==
Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Hvor bøkeskogen lukker seg

«Hvor bøkeskogen lukker seg» er et skillingstrykk med ukjent tekstforfatter. Melodien er komponert av Leopold Rosenfeld (1849–1909).


== Teksten ==


== Kilder ==
Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Jul på Kjølstad

«Jul på Kjølstad» er et skillingstrykk med ukjent tekstforfatter og komponist.


== Teksten ==


== Kilder ==
Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Livets korthet

«Livets korthet» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Eli Støre Erichsen, forfatteren av boka «Oldemors visebok», lærte den i sin barndom av en samekone i Narvik.


== Teksten ==


== Kilder ==
Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Hør klokkene ringer til Ave

«Hør klokkene ringer til ave» er et skillingstrykk med tekst og melodi av Erik Bøgh.


== Teksten ==


== Kilder ==
Oldemors visebok, Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Les Cayemites

Les Cayemites er en øygruppe tilhørende Haiti. Det er en del av provinsen Grand'Anse. Den består av hovedøya
Grande Cayemite (Kréyòl:Gwo Kayimit) og den mye mindre Petite Cayemite (Kréyòl: Ti Kayimit).
Det er flere landsbyer på Les Cayemites: Sable Pointe, Anse à Macon, Les Bases og Boukan Philippe.


== Eksterne lenker ==
(en) Iles Cayemites.com (ikke lenger tilgjengelig, arkivert på archive.org)
Sonya Olschanezky

Sonya Olschanezky (født 25. desember 1923 i Chemnitz, Sachsen, Tyskland, død 6. juli 1944 i Tyskland) var medlem av den franske motstandsbevegelsen frem til hun ble drept under andre verdenskrig.
Som datter av en russisk jøde, Eli Olschanezky, en kjemiingeniør som jobbet som selger for en fremstilling av dame-strømper, var hun sju år gammel da familien flyttet til Paris i Frankrike og hennes far åpnet en butikk med undertøy i Paris. Olschanezky var en flink student, men hennes største ambisjon var å bli danser, og etter endt skolegang jobbet hun en periode som au pair.
I mai 1940 ble Frankrike invadert av det nasjonalsosialistiske Tyskland. Det varte ikke lenge før Sonya hadde sluttet seg til den franske motstandsbevegelsen og ble stasjonert i Châlons-sur-Marne der hun tilbrakte mye av sin tid som kurer for meldinger mellom agenter fra det britiske Special Operations Executive (SOE) og til hemmelige agenter i Frankrike.
Etter den franske overgivelsen, samarbeidet den nye lederen, Henri-Philippe Pétain, om forfølgelsen av jødene i landet. I mai 1942 ble det gitt ordre om at alle jødiske menn, kvinner og barn skulle bære en seks-taggete gul stjerne på klærne for å markere at de var jøder. Den neste måneden ble Olschanezky arrestert og sendt til et fransk fengsel der hun ventet å bli sendt til en konsentrasjonsleir inne i Tyskland.
Da moren hennes hørte nyheten om datterens arrestasjon kontaktet hun venner i Tyskland som klarte å produsere falske papirer som sa at Sonya hadde "økonomisk verdifull kompetanse" som tyskerne trengte for krigsinnsatsen. Etter å ha fått de falske papirene og betalt en sum penger til de aktuelle tyske offisielle, ble Olschanezky frigitt fra fengsel.
Etter frigivelsen var Olschanezky tilbake til sitt motstandsarbeid, men i 1943 ble spion-nettverket forrådt og de fleste av dets ledende medlemmer ble arrestert. Imidlertid forble Olschanezky fri frem til hun ble fanget i januar 1944 og etter å ha blitt avhørt av Gestapo hun ble fengslet på nytt.
13. mai 1944 fraktet tyskerne Sonya og syv andre SOE-agenter, Yolande Beekman, Eliane Plewman, Madeleine Damerment, Odette Sansom, Diana Rowden, Andrée Borrel og Vera Leigh, til Tyskland. Den 6. juli 1944 ble Sonya sendt til en konsentrasjonsleir og samme dag som hun ankom ble hun injisert med en dose fenol og satt i krematoriet-ovnen.