jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mikael V

Mikael V Kalafates (Greek: Μιχαήλ Ε΄ Καλαφάτης, Mikhaēl V Kalaphatēs, født 1015, død 24. august 1042) var bysantinsk keiser i fire måneder i 1041 og 1042. Han var nevø av Mikael IV og ble adoptert av keiserinne Zoë Porfyrogenita. Han ble populært kalt "kalfatreren" (Καλαφάτης, Kalaphates) i samsvar med farens opprinnelige yrke.
Mikael V var sønn av Stefan, opprinnelig en kalfatrer som jobbet innen skipsbygging, senere admiral og gift med Maria, søster av keiser Mikael IV. Stefan hadde deltatt i et felttog mot Sicilia i 1040, men uten særlig suksess. Han kom i krangel med George Maniakes, en annen av de militære lederne og døde kort tid etter. Keiser Mikael IV, som nå var alvorlig syk, hadde ikke Mikael V som sitt førstevalg som keiser og etterfølger, men han ble likevel foretrukket av sin onkel Johannes Orfanotrofos og keiserinne Zoë. Kort tid før han døde ble Mikael V adoptert som keiserparets sønn og fikk tittelen caesar. Den 10. desember 1041 ble han utropt til keiser.
Den unge Mikael var fast bestemt på å styre på egen hånd, og kom snart i konflikt med sin onkel Orfanotrofos, som han ganske umiddelbart sendte i kloster. Han gjeninnsatte også flere høyere embedsmenn som var blitt forvist under det forrige regimet, inkludert den fremtidige patriark Mikael Keroularios og general George Maniakes som ble sendt til Sør-Italia for å støtte normannerne i kampen mot sarasenerne.
Natten mellom 18. og 19. april 1042 ble Mikaels adoptivmor og medkeiser Zoë forvist, og Mikael ble enekeiser. Da dette ble kunngjort på morgenen gjorde folket opprør, og keiserpalasset ble omringet av folk som krevde Zoë tilbake på tronen. Dette kravet ble oppfylt, og Zoë ble gjeninnsatt sammen med sin søster Theodora etter at de to hadde bilagt sine interne stridigheter. Den 20. april erklærte Theodora keiseren for avsatt, og han flyktet til Stoudion-klosteret sammen med sin onkel. På tross av at han hadde avgitt munkeløftet ble han arrestert, blindet og kastrert. Han døde som munk 24. august 1042.


== Referanser ==


== Kilder ==
John Julius Norwich, Bysants’ historie, Pax Forlag A/S, 1997
Michael Psellos, Bysantinska porträtt, ovs. av Sture Linnèr, Forum, 1984. ISBN 91-37-08581-6
Michael Angold, The Byzantine empire 1025–1204, Longman, 2nd edition, 1997. ISBN 0-582-29468-1
Jonathan Harris, Constantinople: Capital of Byzantium, Hambledon/Continuum, 2007. ISBN 978-1-84725-179-4
The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, 1991. ISBN 0-19-504652-8
Warren Treadgold, A History of the Byzantine State and Society, Stanford University Press, 1997. ISBN 0-8047-2630-2
Phongsali (provins)

Phongsali, (laotisk:  ຜົ້ງສາລີ) er den nordligste provinsen i Laos. Provinsen hadde i 2015 177 989 innbyggere fordelt på et areal på 16 270 km². Provinshovedstaden heter også Phongsali.
Provinsen grenser mot Vietnam i øst og Kina i vest. Plasseringen har gjort Phongsali til hovedhandelsåren mellom Laos og Kina, noe som har påvirket kulturen her i stor grad. Eksporten av tømmer til Kina har også medvirket til at området er kraftig avskoget.


== Administrativ inndeling ==
Provinsen er inndelt i følgende distrikter:

Boun Nua (2-05)
Boun Tai (2-07)
Khoa (2-03)
Mai (2-02)
Gnot-Ou (2-06)
Phongsali (2-01)
Samphan (2-04)
Urban VI

Urban VI, døpt Bartolomeo Prignano (født 1318 i Napoli, død 15. oktober 1389 i Roma) var katolsk pave fra 8. april 1378 og frem til sin død.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Bartolomeo Prignano var fra Napoli. Prignano promoverte til doktor i kirkerett og ble deretter professor og ansett kanonist ved universitetet i Napoli.
Han bega seg så til Avignon der han skaffet seg innflytelserike venner. Den 21. mars 1364 ble han ordinert til erkebiskop av Acerenza i kongedømmet Napoli, og den 14. april 1377 flyttet pave Gregor XI ham till erkebiskopsetet i Bari. Gregor XI hadde flyttet pavens sete fra Avignon tilbake til Roma. 


=== Pave ===
For å hindre at en tilbakeflytting til Avignon skulle komme på tale, krevde det romerske folk og presteskapet ved hans død at en italiener skulle velges til hans etterfølger. 
Slik ble Urban VI pave, men dette valget ble årsaken til det såkalte vestlige skisma i pavedømmets historie. 
Urban ble etter kort tid upopulær blant flertallet av sine egne kardinaler, grunnet stahet, hardhet og mangel på klokskap. I 1381 hjalp Urban hertug Karl av Durrazzo med å sette seg i spissen for et «korstog» mot Napolis regjerende dronning, Johanna I av Napoli. Hun ble beseiret, tatt til fange og myrdet. Karl ble deretter Napolis konge under navnet Karl III av Napoli. Vennskapet mellom ham og paven tok imidlertid snart slutt. 
Grunnet mistanke om en sammensvergelse blant kardinalene, og om at den nye kongen støttet opprørerne, bannlyste Urban kongen, og beleiret Napoli med interdikt. I 1386 forhørte og myrdet Urban fem kardinaler, en blodsdåd som førte til et betydelig frafall av tilhengere, og uviljen mot ham vokste. 
I 1389 bestemte Urban at Maria besøkelsesdag skulle feires som allmenn kirkefestdag hvert år 2. juli, og at det hvert 33. år skulle feires som jubelår. Neste jubelår ville inntreffe året etter, men Urban rakk ikke å oppleve det før han døde den 15. oktober 1389, ifølge mange kilder forgiftet av romerne.
Urban VI var den siste paven som ved valget ikke tilhørte kardinalkollegiet.


== Eksterne lenker ==
(en) Urbanus VI – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Urbanus VI – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Loparskaja

Loparskaja (russisk: Лопарская) er en russisk landsby (село) i Kolskij, Murmansk oblast. Landsbyen befinner seg på Kolahalvøyen, nord for Polarsirkelen, og ligger 106 meter over havet.
Krigsmaling

Krigsmaling er kroppsmaling som krigere dekorer kroppen med før de skal i krig eller på jakt, for å styrke kampmoralen og skremme fienden. Bruk av krigsmaling er kjent fra flere steder i verden, særlig hos naturfolk som amerikanske indianere og afrikanske stammefolk, og i historiske kulturer. Også kamuflasjemaling på stridende soldater og kroppsmaling på entusiastiske sportstilhengere kan kalles krigsmaling.


== Tradisjonell bruk og funksjon ==
Krigsmaling kan være et synlig uttrykk for kraft, makt, villskap, mot og lagtilhørighet på samme måte som annen dekorativ, fargerik eller visuelt slående krigerutrustning og uniformering. Krigsmaling kan dermed forsterke krigerrollen hos den som bærer den, hisse krigerne til større innsats og ikke minst advare og skremme motstanderne. Tradisjonell kroppsmaling kan påføres som en rituell handling, for eksempel i forbindelse med krigsdans og annen seremoniell forberedelse til kamp. Den kan også antas å ha magisk virkning, for eksempel beskytte den som er malt, eller bringe lykke i striden og seier over fienden eller byttet.
Farger og mønstre har variert fra kultur til kultur. Designen har vært både regelstyrt og individuelt utformet. Selve kroppsmalingen har tradisjonelt blitt laget av naturlig farget jord og leire, av sot og aske, blod, dyrefett og annet. Seinere har moderne maling i flere farger blitt tatt i bruk.


== Liknende kroppsutsmykning ==


== Se også ==
Kroppsmaling
Tā moko, dekorative ansikts- og kroppsarr hos maoriene
Ansiktsmaling, Sminke
Tatovering
Kamuflasje
Uniform, rustning


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) War paint – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om krigsmaling hos amerikanske indianere og andre (på engelsk)
Om ansikts- og kroppsmaling i tradisjonelle kulturer (på engelsk)
Hvordan lage tradisjonell svart krigsmaling (på engelsk)
Olivier Krumbholz

Olivier Krumbholz (født 12. september 1958 i Longeville-lès-Metz) er en fransk håndballtrener, som er landslagssjef for det franske kvinnelandslaget.


== Karriere ==


=== Spiller ===
Som spiller spilte Krumbholz ti år for klubben Stade Messin Étudiants Club (SMEC), fra 1976 til 1986, hvor han var med på å vinne fem franske seriemesterskap. Han har også ni landskamper for Frankrikes herrelandslag.


=== Trener ===
På slutten av sin spillerkarriere, tok han i 1986 over trenerjobben i Metz Handball, hvor han blant annet vant fire seriemesterskap. I perioden 1992–95 var han både hovedtrener i Metz og trener for det franske juniorlandslaget, før han i 1998 tok over det franske kvinnelandslaget etter Carole Martin. Han var trener for Frankrike fram til og med EM 2012 og igjen fra januar 2016.Med A-landslaget har Krumbholz vunnet gullmedalje i Håndball-VM 2003 i Kroatia, VM 2017 i Tyskland og EM 2018 på hjemmebane, samt sølvmedalje i 1999-VM og 2009-VM, og tre bronsemedaljer i 2002-EM, 2006-EM og 2016-EM. Krumbholz har også ledet laget i olympiske leker, i OL 2000, OL 2004, OL 2008, OL 2016 og OL 2020 arrangert i 2021, med gull i 2021 som beste prestasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olivier Krumbholz – Olympedia
Royal Ulster Rifles

Royal Ulster Rifles (tidligere Royal Irish Rifles) var et infanteriregiment i den britiske hæren. Det var i kamp under boerkrigen, første verdenskrig, andre verdenskrig og Koreakrigen, før det i 1968 ble slått sammen med andre regimenter til Royal Irish Rangers.


== Historie ==
Regimentets historie går tilbake til 1793, da den britiske hæren ble utvidet på grunn av krigen mot den første franske republikk. Som del av utvidelsen ble det opprettet to regimenter (83rd og 86th).
Under Childers-reformene i 1881 ble disse to regimentene slått sammen til ett enkelt regiment, som fikk navnet Royal Irish Rifles. Det var ett av i alt åtte regimenter som ble rekruttert og forlagt i Irland, og var regimentet for grevskapene Antrim, Down og Louth, med hovedkvarter i Belfast.


=== Første verdenskrig ===

Under første verdenskrig var regimentet delt etter politiske linjer og underlagt to forskjellige divisjoner, 36th (Ulster) Division og 16th (Irish) Division. Unionistene var en del av 36. regiment, mens nasjonalistene var en del av 16. regiment.
I 1921 ble Irland delt i to. De to delene ble kalt henholdsvis Nord-Irland og Den irske fristaten. Todelingen fikk også følger for hærstrukturen i Irland. Royal Irish Rifles hadde en sterk tilknytning til Nord-Irland, og var et av få regimenter som ble videreført noenlunde intakt. Riktignok ble navnet forandret til Royal Ulster Rifles.
På tross av navneforandringen etter første verdenskrig, fortsatte regimentet å akseptere rekrutter fra resten av Irland. Da 1. bataljon ble sendt til Koreakrigenhadde nesten 50 % av mannskapene irsk statsborgerskap.


=== Andre verdenskrig ===

1. bataljon var utstasjonert i India ved krigsutbruddet i 1939, og da de senere returnerte til Storbritannia ble de satt opp som luftbårne tropper med glidefly. Bataljonen tok senere del i landgangen i Normandie i 1944, og i Operasjon Varsity i 1945.
2. bataljon kjempet som del av British Expeditionary Force i Nord-Frankrike, frem til de ble evakuert fra Dunkerque i 1940. Også denne bataljonen deltok senere i landgangen i Normandie i 1944. Royal Ulster Regiment var den eneste allierte enheten som inntok Normandie både fra sjøen og fra luften.
1. bataljon tok del i slaget ved Imjinelva under Koreakrigen.
I 1968 ble regimentet slått sammen med Royal Inniskilling Fusiliers og Royal Irish Fusiliers til Royal Irish Rangers.


== Museum ==
Royal Ulster Rifles Museum ligger ved Cathedral Quarter i Belfast.


== Victoriakors ==
Totalt har regimentet mottatt tre Victoriakors, alle fra første verdenskrig.

Rifleman William Frederick McFadzean. 1st Bn Royal Irish Rifles. 1916. Thiepval.
Rifleman Robert Quigg. 12th Bn Royal Irish Rifles. 1916. Hamel, Somme.
Second Lieutenant Edmund De Wind. 15th Bn Royal Irish Rifles. 1918. Grugies i Frankrike.


== Referanser ==
Frederick Varley

Frederick Horsman Varley (født 2. januar 1881 i Sheffield i Storbritannia, død 8. september 1969 i Toronto i Canada) var en canadisk kunster. Han er kjent for bildene han malte da han var utnevnt til «krigskunstner» («War Artist») under første verdenskrig, og som medlem av den canadiske kunstnergruppen Group of Seven fra 1920 til 1931.


== Tidlig liv ==
Varley ble født i Sheffield, England. i 1881. Han studerte kunst først i Sheffield, og siden ved Académie Royale des Beaux-Arts i Antwerpen, Belgia. Etter råd fra Arthur Lismer (også fra Sheffield), emigrerte han til Canada i 1912 og fikk ansettelse hos Grip Ltd, Toronto, i likhet med flere av de øvrige group of Seven- medlemmene.


== Offisiell «krigskunstner» ==
I januar 1918 tjenestegjorde han i den første verdenskrig. Lord Beaverbrook ble raskt oppmerksom på ham, og sørget for at han ble oppnevnt til «War Artist».
Han ble med på den canadiske kontingentens hundredagersoffensiv fra Amiens i Frankrike til Mons i Belgia. Maleriene han laget som «krigskunstner» er fra egne erfaringer ved fronten. Han var opprinnelig entusiastisk for prosjektet, men ble desillusjonert ganske raskt av det han fikk se. Han uttalte senere:We’d be healthier to forget [the war], and that we never can. We are forever tainted with its abortiveness and its cruel drama. (Norsk: Det ville vært sunnere for oss å glemme (krigen), og det kan vi aldri. Vi er for alltid besudlet av dens grufulle drama).Hans verk «Some Day the People will Return» skildrer en kirkegård herjet av krigshendelser som antydning om at ikke en gang de døde kan unnslippe ødeleggelser.


== Senere karriere ==
Etter hjemkomsten etablerte han seg som portrettmaler. I 1920 var han med på å danne kunstnerkollektivet Group of Seven. Han var den eneste i gruppen som spesialiserte seg på portretter, og blant medlemmene av Group of Seven er det han som har flest mennesker med på landskapsbildene sine.
Han var gift, med forsørgeransvar, og dro til Vancouver i 1926 for å undervise på en nyåpnet kunstskole. Landskapet i Britisk Columbia tiltalte ham, han sammenlignet det med kinesisk landskapskunst. Etter et mislykket forsøk på å drive en privat kunstskole (1933-35), flyttet han østover og kom tilbake til Toronto i 1946.


== Hedersbevisninger ==
I Markham (Ontario), er Varley Art Gallery oppkalt etter ham, tillike med Fred Varley Drive, en boliggate i Unionville.
Det kanadiske postverket har gitt ut to frimerker med motiver hentet fra Fred Varleys kunst:
Den 6. mai 1964: et frimerke med motiv fra et maleri fra 1931 som forestiller Vera (utsnitt). Originalverket tilhører samlingen til det canadiske nasjonalgalleriet, og inngår i serien «the Masterpieces of Canadian art»
Den 22. mai 1981: Et 17 cent portrettfrimerke basert på et selvportrett fra ca. 1945. Originalen befinner seg i kunstsamlingen til University of Toronto


== Referanser ==
Robin Beck

Robin Beck (født 7. november 1954 i Brooklyn i New York) er en amerikansk sangerinne. Hun toppet salgslistene i Storbritannia i 1988 med singelen «First Time».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Robin Beck på Internet Movie Database 
(en) Robin Beck på Discogs 
(en) Robin Beck på MusicBrainz 
(en) Robin Beck på Spotify 
(en) Robin Beck på Songkick 
(en) Robin Beck på Genius — sangtekster 
(en) Robin Beck på AllMusic 
Robin Beck på Facebook 
Robin Beck på Myspace 
Intervju med Robin Beck
Attapeu (provins)

Attapeu, (laotisk:  ອັດຕະປື) er en provins sørøst i Laos. Provinshovedstaden deler navn med provinsen. Attapeu grenser mot provinsene Champasack i vest og Sekong i nord. I øst utgjør Den annamitiske fjellkjeden en grense mot Vietnam og i sør deles grensen med Ratanakiriprovinsen i Kambodsja. 
Under Vietnamkrigen gikk en stykke av Ho Chi Minh-stien gjennom denne provinsen.


== Økonomi ==
Attapeu økonomi er i stor grad landbruksbasert.
Nærheten til Vietnam har provinsen lenge vært en kilde for råvarer og tømmer for tilstøtende regioner i Vietnam. Luksusprodukter av tre eksportett fra Champas havner ble hentet fra steder så langt borte som Attapeu.I nyere tid har noen vietnamesiske selskaper utvidet inn i Attapeuprovinsen. En av Vietnams største eiendomsutviklere, Hoang Anh Gia Lai-gruppen, har blant annet kjøpt rettighetene til å dyrke gummitrær i provinsen. Selskapet planlegger også å investere i kraftproduksjon, raffinering av sukker og organisk gjødsel. 
Et sukkerprosjekt verdt 100 millioner dollar som innebærer større industrielle anlegg startet i november 2011.


== Administrativ inndeling ==
Provinsen er delt inn i følgende distrikter:

Phouvong (17-05)
Samakkhixay (17-02)
Sanamxay (17-03)
Sanxay (17-04)
Xaysetha (17-01)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Attapeu Province – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Crying Time

«Crying Time» er en amerikansk sang fra 1964, skrevet av countryartisten Buck Owens.
Owens selv spilte inn en versjon på plate, men den mislyktes i å komme på platelistene. En coverversjon av «Crying Time» ble så innspilt av Ray Charles med The Ray Charles Orchestra, the Jack Halloran Singers og the Raelettes. Den ble utgitt på singlen ABC-Paramount 45-10736 i 1966. Produsent var Sid Feller. Denne versjonen viste seg å bli en hit.
Charles' versjon av «Crying Time» vant to Grammy Awards i 1967 i kategoriene Best R&B Recording samt Best R&B Solo Performance.
Charles hadde til hensikt at hans versjon av Owens' sang skulle være en tributt til den countrymusikkstilen han verdsatte (Charles hadde suksessfullt gjort coverversjoner av countrysanger i fortiden, slik som «I Can't Stop Loving You». Han er sitert for å ha sagt at han ikke spilte inn «Crying Time» og andre countrysanger, skrevet av Owens, av «manglende respekt [sic] for Buck. Jeg er gal etter Buck. Men jeg hørte noe som passet min stil. Nøkkelen var å beholde min stil, mens jeg så min stil virke på forskjellige måter».
Ray Charles og Barbra Streisand fremførte sangen som en duett på hennes album Barbra Streisand…and Other Musical Instruments (1973). Denne coverversjonen var også med i episoden The Glass is Always Cleaner i NBCs dramaserie Las Vegas. Streisand hadde med en soloversjon av sangen på sitt album ButterFly (1974).
Commander Cody and His Lost Planet Airmen hadde en liveversjon på deres album Live from the Deep in the Heart of Texas (1974).
Den nederlandske sangeren André Hazes har også spilt den inn. Sangen ble utgitt på hans bluesalbum Dit Is Wat Ik Will som «Jammer (It's a Pity)», en Jan Akkerman-assisert advarsel mot forurensning av jorden. Den ble også utgitt på single, med en ikke-oversatt versjon av «Working in a Coal Mine» på den andre siden.
Wanda Jackson og Elvis Costello spilte inn en versjon. Den finnes på Jacksons album Heart Trouble (2003).


== Svensk versjon ==
Kjell Samuelson har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Hela livet leker».


=== Innspilling ===
Else-Beth. Utgitt på singlen Philips PF 300 299 i 1967.


== Norsk versjon ==
Tom Harry Halvorsen har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Nå er det over».


=== Innspilling ===
Lillian Askeland & Ottar Johansen. Utgitt på LP-platen Countryfest 1 (Talent TLS 3016) i 1976.Det finnes også en norsk versjon med tittelen "Det var sent en kveld".


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==

https://m.youtube.com/watch?v=2noA5hMsDio
T’Pau

T'Pau er en britisk musikkgruppe etablert i 1986 og ledet av sangerinnen Carol Decker. Singelen China in Your Hand fra 1987 er gruppens største hit i hjemlandet, hvor den befant seg på toppen av salgslistene i fem uker.


== Diskografi ==


=== Album ===
Bridge of Spies (1987, UK #1)
Rage (1988, UK #4)
The Promise (1991, UK #10)
Heart and Soul - The Very Best of T'Pau (1993, UK #35)
The Greatest Hits (1997)
Red (1998)
Greatest Hits Live (2003)


=== Singler ===
"Heart and Soul" (1987, UK #4, US #4)
"Intimate Strangers" (1987)
"China in Your Hand" (1987, UK #1)
"Bridge of Spies" (1988, U.S./German release only)
"Valentine" (1988, UK #9)
"Sex Talk (Live)" (1988, UK #23)
"I Will Be With You" (1988, UK #14)
"Secret Garden" (1988, UK #18)
"Road to Our Dream" (1988, UK #42)
"Only the Lonely" (1989, UK #28)
"Whenever You Need Me" (1991, UK #16)
"Walk on Air" (1991, UK #62)
"Soul Destruction" (1991)
"Only A Heartbeat" (1991, U.S./Japan release only)
"Valentine" (re-issue) (1993, UK #53)
"Heart and Soul '97" (1997)
"With a Little Luck" (1998, Promo release only)
"Giving Up the Ghost" (1999)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) T'Pau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) T'Pau på Apple Music 
(en) T'Pau på Discogs 
(en) T'Pau på MusicBrainz 
(en) T'Pau på SoundCloud 
(en) T'Pau på Spotify 
(en) T'Pau på Songkick 
(en) T'Pau på Last.fm 
(en) T'Pau på Genius — sangtekster 
(en) T'Pau på AllMusic
Pistolstjernen

Pistolstjernen er en lyssterk hyperkjempe i Melkeveien, kanskje den mest lyssterke i hele galaksen (dersom det viser seg at objektet LBV 1806-20 er en kompakt gruppe stjerner snarere enn en enkeltstjerne). Pistolstjernen lyser ti millioner ganger sterkere enn solen og er over hundre ganger mer massiv. Stjernen stråler ut like mye energi på seks sekunder som det solen gjør på et helt år. Stjernen ligger rundt 25 000 lysår fra jorden i stjernebildet Skytten, nær Melkeveiens sentrum. Pistolstjernen ville til tross for den store avstanden vært synlig for det blotte øyet om det ikke hadde vært for de mellomliggende interstellare støvskyene som skjuler den. I stedet ble den oppdaget av Hubble Space Telescope på 1990-tallet i det infrarøde spektret – infrarød stråling kan trenge gjennom støvskyer bedre enn synlig lys.
Stjernen er så massiv at den framtidige skjebne ikke kan fastslås med sikkerhet, men det forventes at stjernen vil dø i en strålende supernova eller hypernova innen 1–3 millioner år.
Astronomer antar at stjernen ble dannet for 1–3 millioner år siden og at den i utgangspunktet var hele 200 ganger så massiv fra solen, men at den støtte ut store deler av sin masse i voldsomme utbrudd. Pistolstjernens utbrudd kan være opphavet til Pistoltåken, som den lyser opp, gjennom utkastelse av masse med strålingstrykket fra sitt eget lys. Den antas å ha kastet ut materie tilsvarende ti solmasser fra de ytre lagene i enorme utbrudd for rundt 4 000–6 000 år siden. Stjernevinden til Pistolstjernen er 10 milliarder ganger sterkere enn solens.
Pistolstjernens størrelse utfordrer nåværende modeller for hvordan stjerner dannes; den kan være mer massiv enn det den nåværende teoretiske maksimalmassen tillater. Det er mulig at beliggenheten nære Melkeveiens sentrum delvis er årsaken til den store massen, siden nye funn antyder at stjernedannelsesprosessen der tillater dannelsen av massive stjerner.


== Eksterne lenker ==
Faktablad för Pistolstjärnan
Fler detaljer om Pistolstjärnan från hubblesite.org
Sekong (provins)

Sekong, (laotisk:  ເຊກອງ) er en provins sørøst i Laos. Provinsen ble opprettet i 1984, da den ble utskilt fra Saravaneprovinsen. Den grenser til Vietnam i øst, Attapeuprovinsen i sør, Saravaneprovinsen i nord, og Champasakprovinsen i vest. Sekong er den nest minste provinsen i Laos (7665 km ²), den har også den laveste befolkningen (ca. 83 000) og den laveste befolkningstettheten av alle provinsene. Sekong er delt administrativt inn i fire distrikter: Thateng på Bolavenplatået, Lamam i lavlandet, og Dakchung og Kaleum i fjellområdene på grensen mot Vietnam.
Sekong er blant de mest avsidesliggende områdene i Laos, selv noen av de største landsbyene er nesten utilgjengelig med bil minst halvparten av året. De østlige distriktene Dakchung og Kaleum i særdeleshet er preget av et fjellrikt terreng som er kupert og vanskelig tilgjengelig. Denne isolasjonen har ført til at skogdekket, det biologiske mangfoldet og de etniske tradisjonene har endret seg mindre her de siste årene enn i andre områder av Laos. Imidlertid har provinsen blitt mye mindre isolert i de senere årene på grunn av en oppgradering av en større vei opp fra byen Pakse i Mekongdalen, pluss to store veiprosjekter som forbinder Sekong til Vietnam i øst. Utvikling av veinettet er støttet av vietnameserne som en del av en regional utviklingsstrategi ledet av Hanoi kalt Development Triangle Initiative, hvor formålet er å utvikle koblinger mellom Vietnam og nabolandene Kambodsja og Laos' underutviklede provinser.