jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skudenes fyr

Skudenes fyr er et fyr som ligger ved innseilingen til Skudeneshavn på Karmøy i Rogaland, på nordsiden av Skudenesfjorden. 
Fyret ble opprettet i 1799. Fyret ligger i et klippelandskap og områdene mellom klippene bærer preg av å ha blitt brukt som beitemark. Her ligger den tidligere fyrbygningen i tre med grunnmur etter lyktehus på det sørøstlige hjørnet. I tillegg finnes bolig og uthus. Det er også spor etter et kullhus og anlegg fra andre verdenskrig i området. Fyrstasjonen ble nedlagt i 1924, lyktehus revet og bygningene solgt. 
Fyret ligger ytterst på en høy klippe i et særpreget landskap. Den høye alderen og at bygningene stor sett er intakte gjør at fyrstasjonen er fredet etter lov om kulturminne. 


== Se også ==
Norske fyr


== Eksterne lenker ==
«Skudenes fyrstasjon». Norsk Fyrhistorisk Forening. Arkivert fra originalen 4. september 2009. 
«Skudenes fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
FYR Makedonia under Sommer-OL 2008

FYR Makedonia under Sommer-OL 2008. Sju sportsutøvere, fem menn og to kvinner fra FYR Makedonia deltok i fem grener, bryting, friidrett, padling, skyting og svømming under Sommer-OL 2008 i Beijing. Det var fjerde gangen FYR Makedonia deltok i et sommer-OL, de vant ingen medalje. Atanas Nikolovski var landets flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Friidrett ==


== Padling ==


=== Slalåm ===


== Skyting ==


== Svømming ==


== Bryting ==
Vikeholmen fyr

Vikeholmen fyr er et fyr som ligger på en holme 800 meter sør for Skudeneshavn på Karmøy i Rogaland, på nordsiden av Skudenesfjorden
Fyret ble bygget i 1849, først som et midlertidig fiskefyr under sildefisket på vinterhalvåret. I 1875 ble det nåværende fyret bygget som et av de første i landet i betong. Det ble avfolket og automatisert alt i 1908 og erstattet av en fyrlykt. En periode etter dette ble den gamle fyrbygningen brukt som bolig, men ble etterhvert fraflyttet og stedet forfalt. I 1965 tok Skudenes Sjømannsforening over fyret, og har siden den gang brukt det som overnattingssted.
Den nye fyrlykta står oppført som Vikaholmen hos Kystverket.


== Se også ==
Norske fyr


== Eksterne lenker ==
«Vikeholmen fyrstasjon». Norsk Fyrhistorisk Forening.
Ferdinando Paër

Ferdinando Paër (1771–1839) var en italiensk komponist, mest kjent for sine operaer.


== Liv og virke ==
Paër operadebut skjedde allerede i 1789 med den komiske operaen La locanda de´ vagabondi. I 1791 ble han teaterkapellmester i Venezia, i 1797 var han i Wien med samme tittel. Fra 1802 til 1806 var han kapellmester ved hoffteateret i Dresden, fra 1812 til 1827 kapellmester ved den italienske operaen i Paris. Han ble medlem av Académie française i 1831, og kapellmester ved det kongelige kapell i 1832. Paër skrev omtrent 44 operaer, alle ble møtt med stor entusiasme og var svært kjent i hans levetid, men etter hans død ble de fort glemt. I tillegg skrev han blant annet oratorier, kantater, vokalmusikk, klaverstykker.
Til grunn for Paërs opera Leonora ligger det samme stoffet som Beethoven skrev operaen Fidelio over. 
Paër var blant annet den unge Franz Liszts komposisjonslærer i Paris, og hjalp ham med å ferdigstille sin første opera, Don Sanche ou le château d'amour (1824–1825).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Giuliano Castellani: Ferdinando Paer. Biografia, opere e documenti degli anni parigini. Lang, Bern 2008, ISBN 978-3-03911-719-2 (Varia musicologica; 15).
Wolfram Enßlin: Chronologisch-thematisches Verzeichnis der Werke Fernando Paërs, Band 1: Die Opern. Georg Olms Verlag, Hildesheim 2004, ISBN 3-487-11947-1.
Simone Galliat: Musiktheater im Umbruch. Studien zu den „opere semiserie“ Ferdinando Paërs. Gustav Bosse Verlag, Kassel 2009, ISBN 978-3-7649-2711-0 (zugl. Dissertation, Universität Köln 2008).
John Rice: Empress Marie Therese and Music at the Viennese Court, 1792–1807. Cambridge University Press, Cambridge 2003, ISBN 0-521-82512-1.


== Eksterne lenker ==
(en) Ferdinando Paer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Liste over sceneverk av Ferdinando Paër på grunnlag av MGG på Operone
(en) Fritt tilgjengelige noter av Ferdinando Paër i International Music Score Library Project
Ferdinando Paër og operaen Agnese
Ormsundveien (Oslo)

Ormsundveien er en lokalvei i Oslo som begynner i lysregulert kryss med Mosseveien ved Nedre Bekkelaget skole. Veien går mot sydvest, forbi tidligere avkjøring til Sydhavna og videre over Ormsund bru. Veien følger sjøen langs øst- og sydøstsiden av Ormøya (bildet) og ender som blindvei ved Malmøysundet, like ved der Malmøybrua går over til Malmøya.
Veien er i hele sin lengde trafikkert av bussrute 85. 


== Aktuelle bygninger langs veien ==
Ormsundveien 2: Nedre Bekkelaget skole
Ormsundveien 6: Villa Solheim. Overtatt av kommunen og tatt i bruk av Nedre Bekkelaget skole, Aktivitetsskolen. Tidligere statsminister Johannes Steen bodde her.
Ormsundveien 14: Ormsundveien byøkologiske buforening
Ormsundveien 16: Bekkelagstunet. Bygget i 1940 som Ormsund leir, senere i bruk som Skipsfartens internat og pr 2015 base for Norsk Folkehjelp Oslo
Ormsundveien 21: Ceresbrygga ved Ormsund bru. Verneverdig bryggeanlegg fra den tidligere lokalbåttrafikken. Det var her opptakene ble gjort til KLMs «Torsken kommer»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Ormsundveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 419. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (O)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Paul Jiang Taoran

Paul Jiang Taoran (født 27. juli 1926 i Qingyuan i provinsen Hebei i Kina, død 15. november 2010 i Shijiazhuang) var katolsk biskop av Shijiazhuang (Zhengding) i provinsen Hebei i Kina. 


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Jiang studerte filosofi og teologi i Beijing og ble presteviet i 1953. Han arbeidet i sjelesorgen i Beijing og Hebei frem til 1957 da den politiske situasjon satte bom for hans prestelige virke. I noen år arbeidet han på et sykehus, og ble så, under kulturrevolusjonen, dømt til fem års reform gjennom arbeid. I 1982 kunne han gjenoppta sitt prestelige virke, i Shijiazhuang.


=== Biskop ===
Biskop Jiang ble bispeviet uten pavelig mandat i 1989. Han ble en nokså kontroversiell skikkelse blant annet på grunn av hans avhendelse av kirkelig eiendom. Pave Benedikt XVI løste ham fra kirkelig underkjennelse i 2008 og approberte ham som en «rettmessig biskop uten jurisdiksjon». Han ble understilt biskop Julius Jia Zhiguo av Zhengding, som imidlertid ikke var anerkjent av de kinesiske myndigheter og som ble holdt i områdearrest og under oppsyn i sin domkirke i en landsby. Men biskop Paul Jiang Taoran hadde ikke desto mindre helhjertet understilt seg biskop Jia, og dette har fremskyndet forsoningsprosessen mellom «åpne» og «undergrunns»katolikker. Flere menigheter ledes nå (2010) av team bestående av prester fra begge leirer.
Den regjeringsapproberte kirkes bispedømme bærer navnet Shijiazhuang, men det tilsvarende romaopprettede bispedømme heter Zhengding; sammen har (per 2010) bispedømmet/bispedømmene 150 000 katolikker.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Kardinal Ignatius Pi Shushi (1897-1978) *1949
Biskop Joseph Zong Huaide (1917-1997) *1958
Biskop Paul Jiang Taoran (1926-2010) *1989


== Referanser ==
Johan Bergenstråhle (offiser)

Johan Bergenstråhle (født 13. mai 1756, død 7. mars 1840 i Stockholm) var en svensk feltherre i krigen med Norge i 1808 og i finskekrigen.
Han ble oberstløytnant ved Nylands infanteriregemente i 1788 og bidro kraftig til Gustaf Mauritz Armfelts seier over russerne i slaget ved Summo og var regimentssjef under krigen 1789-90. I 1794 ble han utnevnt til oberst og i 1805 sjef for Västerbottens regiment.
Ved krigsutbruddet ble Bergenstråhle sjef for den nordre styrken mot Norge, men naturforholdene hindret hans offensiv. I juni 1808 ble han og 1 000 mann med fire kanoner sendt til Vasa for å gjenerobre byen og for å forstyrre styrkene som sto mot general Klingspor. Ekspedisjonen mislyktes, og Johan Bergenstråhle ble såret og tatt til fange den 25. juni.
Etter krigen tok han i 1813 avskjed med generalmajors rang og bosatte seg på Toresta i Låssa socken.


== Ekteskap ==
Gift første gang 12. oktober 1785 med Carolina Margareta von Cristiersson (1767–1799). De fikk sju barn.
Gift andre gang 23. september 1800 med Ulrika Gustava Riddersvärd (1781–1849). De fikk ti barn.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svensk uppslagsbok. Malmö 1939


== Eksterne lenker ==
Om Johan Bergenstråhle, fra Nordisk familjebok, andre opplag (1904–1926)
Geita fyr

Geita fyrstasjon er et fyr som ligger på øya Geita i Buefjorden i Askvoll kommune i Vestland.
Fyrbygningen er i tre og har et lyktehus med en høy, spiss kuppel i det sørøstlige hjørnet. Selve linsa står på et smijernsfundament. Geita har vanskelige ilandstigningsforhold og et naust som ligger noen hundre meter fra resten av fyret. Stasjonen har også maskinhus og uthus, bolig og fjøs.
I dag driver Nordisk Kunstnersenter Dalsåsen med utleie av fyret for overnatting.
Den spesielle plasseringen på toppen av øya og det særegne lyktehuset gir fyret en egen karakter og fyrstasjonen er vernet etter lov om kulturminner.


== Se også ==
Norske fyr


== Eksterne lenker ==
«Norsk fyrliste 2008 - side 254» (PDF). Kystverket. Arkivert fra originalen (PDF - 15 mb) 24. juli 2011. 
«Geita fyrstasjon». Norsk Fyrhistorisk Forening. Arkivert fra originalen 31. mars 2009. 
«Geita fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Anders Borg

Anders Erik Borg (født 11. januar 1968 i Stockholm) er en svensk politiker (M). Han var Sveriges finansminister mellom 6. oktober 2006 og 3. oktober 2014. Borg jobber nå blant annet med en utredning om finsk økonomi og i World Economic Forum med å fremme globalt samarbeid.


== Familiebakgrunn og yrkeskarrière ==
Han ble født i bydelen Skarpnäck i Stockholm, men vokste opp i Lindö, en forstad til Norrköping. Etter gymnaset studerte han blant annet filosofi, økonomisk historie og statsvitenskap ved Uppsala universitet 1988–1991. Ved siden av studiene var han ordfører i studentparlamentet i 1989 og leder i den konservative Föreningen Heimdal 1989–1990, en studentforening ved samme universitet. Han studerte senere nasjonaløkonomi ved Stockholms universitet 1995–1997, men Borg har ikke tatt noen akademisk grad.
Borg var analytiker i Transferator Alfred Berg AB 1995–1998, sjeføkonom i ABN AMRO Bank i Stockholm 1998–1999, avdelingssjef for økonomisk analyse i Skandinaviska Enskilda Banken AB 1999–2001 og pengepolitisk rådgiver for styret i Sveriges Riksbank 2001–2002. Han har også vært medlem av Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi (ESO) og styremedlem i Arbetsmarknadsstyrelsen. Borg har skrevet en rekke tidsskriftsartikler, blant annet om finanspolitikk og budsjettprosesser i Ekonomisk Debatt og om statlige inngrep og stabiliseringspolitikk i Penning- & valutapolitik. Tidlig i 1990-årene utgav han to debattskrifter om økonomisk politikk.


== Politisk arbeid ==
Som gymnasiast meldte Borg seg inn i Moderata ungdomsförbundet, der han var nestleder 1990–1991. I studietiden var han dessuten viseformann i Fria Moderata Studentförbundet og lederskribent i Svenska Dagbladet 1990–1991. Etter den borgerlige valgseieren i 1991 ble han innhentet til statsrådsberedningen, med ansvar for å samordne kommunal-, sosial-, kultur- og utdannelsessaker. I perioden 1993–1994 fungerte han blant annet som taleskriver for statsminister Carl Bildt.
I 2003 ble Borg innhentet av Bo Lundgren som rådgiver i økonomiske spørsmål for Moderaternas partiledelse, og tilhørte kretsen rundt den nyvalgte partilederen Fredrik Reinfeldt. Etter den borgerlige valgseieren i 2006 ble Borg utnevnt til finansminister i Reinfeldts regjering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Borg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Anders Borg hos Sveriges riksdag 
(sv) «Anders Borg». Regeringskansliet. Arkivert fra originalen 11. september 2007.
Joseph Yang Yongqiang

Joseph Yang Yongqiang (kinesisk: 楊永強 / 杨永强, pinyin: Yáng Yǒngqiáng, født 11. april 1970 i fylket Boxing i Shandong i Folkerepublikken Kina) er katolsk koadjutorbiskop av Zhoucun i provinsen Shandong.
Han ble presteviet i 1995 etter prestestudier ved det katolske presteseminaret i Sheshan i Shanghai, og virket så i sjelesorgen i bispedømmet Zhoucun, og underviste ved presteseminaret i Jinan fra 2005. Han ble nominert til kandidat til koadjutor biskop der av biskop Joseph Ma Xuesheng av Zhoucun og dette ble tilstyrket ved enstemmig avstemning lokalt i bispedømmet sent i 2009. Han ble så bispeviet med pavelig approbasjon den 15. november 2010 i en seremoni presidert av biskop John Fang Xingyao av Linyi assistert av biskopene Joseph Li Mingshu av Qingdao, Zhao Fengchang av Liaocheng, Zhang Xianwang av Jinan og  hjelpebiskop Joseph Xing Wenzhi av Shanghai (sistnevnte er en slektning). Samtlige var både Vatikan-approberte og anerkjente av den kinesiske regjering.
Biskop Joseph Ma av Zhoucun var innlagt på sykehus og kunne ikke delta. Ordinasjonen fant sted i Jesu Hellige Hjerte-katedralen i Zibo.
Bispedømmet Zhoucun har 13 prester og tre ordenssøstre, og rundt 18.000 katolikker (2010).


== Referanser ==
Saint Lucia under Sommer-OL 2000

Saint Lucia under Sommer-OL 2000. Fem sportsutøvere, tre menn og to kvinner, fra Saint Lucia deltok i to sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var andre gangen som Saint Lucia deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Dominic Johnson var landets flaggbærer under åpningsseremonien. 


== Medaljer ==
Lars Leijonborg

Lars Erik Ansgar Leijonborg (født 21. november 1949 i Täby) er en svensk sosionom og politiker for Folkpartiet. Han var partileder for Folkpartiet fra 1997 til 2007, og var Sveriges utdanningsminister 2006–2007 og høyskole- og forskningsminister 2007–2009. Leijonborg representerte Stockholms län i Sveriges riksdag fra 1985 til 2009.
Leijonborg ble nestleder i Folkpartiet i 1990, og året etter ble han parlamentarisk leder. Han overtok som partileder etter Maria Leissner i 1997. Etter et svakt 1998-valg gikk Folkpartiet sterkt frem ved valget i 2002, og ble Riksdagens tredje største. Etter det borgerlige flertallet i 2006 ble FP med i Fredrik Reinfeldts regjering, og Leijonborg ble først utdanningsminister og så høyskole- og forskningsminister. Leijonborg gikk av som partileder i 2007.
Etter han gikk ut av politikken har han blant annet arbeidet som PR-konsulent. Han ble utnevnt til styreleder ved Karolinska Institutet i 2013. Han trakk seg fra vervet etter skandaleavsløringene rundt kirurgen Paolo Macchiarini.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Leijonborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lars Leijonborg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Lars Leijonborg på Twitter 
(sv) Lars Leijonborg hos Sveriges riksdag 
Lars Leijonborg (FP), Riksdagen.se
Saint Lucia under Sommer-OL 2004

Saint Lucia under Sommer-OL 2004. To sportsutøvere, en mann og en kvinne, fra Saint Lucia deltok i to sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var tredje gangen som Saint Lucia deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Zepherinus Joseph var landets flaggbærer under åpningsseremonien. 


== Medaljer ==
John Baptist Li Suguang

John Baptist Li Suguang (født 1964 i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina) er kinesisk katolsk koadjutorbiskop av Nanchang i provinsen Jiangxi. Han ble bispeviet der den 31. oktober 2010 med pavelig approbasjon og med den kinesiske regjerings godkjenning.
Li Suguang studerte ved det biskoppelige presteseminar i Beijing og ble presteviet i 1992. Han virket så som sjesesørger i Shanxi, så i Indre Mongolia, og deretter i Nanchang. Der ble han etterhvert utnevnt til generalvikar, og ble enstemmig nominert til bispekandidat i 2009. 
Bispedømmet Nanchang omfatter territorielt også et undergrunnsbispedømme, Yujiang, som ledes av biskop Thomas Zeng Jingmu (født i 1920). Men det «offisielle» bispedømme Nanchang (også rett og slett kalt Jiangxi) er et resultat av en regjeringsinitiert eller i det minste regjeringsgodkjent sammenslåing av de «tidligere» bispedømmer Nanchang, Yujiang og tre andre kirkelige territorielle jurisdiksjoner i provinsen i 1985. Alt i alt (i den «åpne» kirke og i «undergrunns»kirken) er det sammenlagt 100.000 katolikker, med omtrent like mange prester – rundt 40 hver – tilknyttet hver gren av det kirkelige fellesskap. Katolsk misjon i provinsen går tilbake til jesuitten Matteo Ricci, som kom dit i 1595.
Oredinasjonsmessen av koadjutormessen ble presidert av biskop Joseph Li Shan av Beijing (som var medstudent av biskop Li punder presteutdannelsen), sammen med biskopene Joseph Shen Bin av Haimen, Joseph Zhao Fengchang av Liaocheng (Yanggu) og den aldrende (da 89 år gamle) biskop John Wu Shizhen, ordinarius av Nanchang.


== Referanser ==
Baisha Liu

Baisha Liu (kinesisk: 刘白沙, pinyin: Liú Báishā, født 3. mai 1943 i Chongqing i Kina, død 15. november 2010 i Høvik i Norge) var en kinesisk-norsk pedagog og oversetter.
Hun hadde utdannelse blant annet fra University of Oregon og Pekinguniversitetet.
Baisha Liu bodde mesteparten av livet i USA og Norge. I 1948 reiste hun fem år gammel, sammen med moren til Taiwan for å besøke slektninger. I løpet av oppholdet ble Folkerepublikken Kina opprettet, og veien tilbake til Fastlands-Kina ble stengt for Baisha og moren. Tolv år gammel emigrerte hun til USA. I 1967 reiste hun til Paris for å studere fransk. Der begynte Liu snart å befatte seg med kinesisk, og begynte å studere kinesisk litteratur og kalligrafi.
Høsten 1969 kom hun til Norge for å undervise i kinesisk, og fikk etterhvert fast ansettelse som universitetslektor ved Universitetet i Oslo.
Blant hennes oversettelser kan nevnes:

 Kinesiske noveller, fra Lu Xun til kulturrevolusjonen, oversettelser foretatt sammen med Vibeka Børdahl, Pax Forlag, 1971
 Åndefjellet, av Gao Xingjian, oversatt sammen med ektemannen Harald Bøckman, Aschehoug, 2002
Et menneskes hellige bok, av Gao Xingjian, oversatt sammen med Harald Bøckman, Aschehoug, 2004
我站着，我受得了,  Eg stend, eg tak det, Olav H. Hauges dikt i utvalg, oversatt fra norsk til kinesisk sammen med Harald Bøckman og Xi Chuan, Writers Publishing House, 2009Hun var gift med den norske sinologen Harald Bøckman.
Ut fra India teorien

Ut fra India teorien (også kalt den indiske Urheimat teorien) er en teori om at den indoeuropeiske språkfamilien oppstod på det indiske subkontinentet, og utbredte seg til andre indoeuropeisk talende regioner gjennom en serie av folkevandringer. En kjent forsvarer av denne teorien var den tyske poeten og filosofen Karl Wilhelm Friedrich von Schlegel (1772–1829).
Teorien ble opprinnelig foreslått på slutten av 1700-tallet for å forklare likhetene mellom sanskrit og europeiske språk. I det akademiske miljøet ble den etter kort tid erstattet av Kurgan-hypotesen, som plasserte det indoeuropeiske Urheimat på steppene i dagens sørlige Russland og Ukraina. Basert på arkeogenetiske studier av den sørøstasiatiske befolkningen, har det i de senere år likevel vært en viss støtte for teorien i akademiske kretser. Nevneverdige moderne støttespillere for teorien er den franske indologen Koenraad Elst (1999), den indiske forfatteren Shrikant Talageri (2000) og arkeologen B. B. Lal.


== Referanser ==
Anton Ove Pedersen

Anton Ove Pedersen (født 28. mai 1942 i Vestvågøy, død 24. mars 2017 i Stjørdal) var en norsk banksjef og politiker (H).
Han hadde studentereksamen fra Kristiansand handelsgymnasium fra 1962 og juridisk embedseksamen med spesialfag i bank- og pengerett fra 1969. Han var depotsjef i Mo Sparebank, banksjef i Hemnes Sparebank og banksjef i Stjørdal Sparebank, deretter regionbanksjef i Stjørdal-distriktet. Pedersen var viseadministrerende direktør med ansvar for kredittvirksomheten i Sparebanken Midt-Norge 1987–1997. I 1997 ble han administrerende direktør i byggevarefirmaet Tore Ligaard i Stjørdal og styreleder i Eika Gruppen. Deretter var han banksjef i Helgeland Sparebank i Mo i Rana.Pedersen påtok seg styreverv innen bank, forsikring og øvrig næringsliv. Han var medlem av Hemnes kommunestyre, administrasjonsutvalg og bygningsråd, medlem av Stjørdal kommunestyre og administrasjonsutvalg 1999–2003 samt medlem av Nord-Trøndelag Høyres økonomiutvalg.


== Referanser ==
Yazkulturen

Yazkulturen (også Yaz Tepe) var en tidlig jernalderkultur i Margiana, Baktria og Sogdia i tiden rundt 1500-1000 f.Kr. Den oppsto på toppen av sen bronsealder i steder innenfor det arkeologiske kompleks i Baktria og Margiana, og tidvis bygget steintårn, hus av betydelig størrelse og vanningssystemer. Keramikk var hovedsakelig håndlaget, men det var økende bruk av dreieskive. Det har blitt funnet pilspisser framstilt av bronse eller jern, også sigder av jern.Med landbruksbefestninger, steppebasert metallurgi og keramikk, og fravær av gravsteder har kulturen blitt vurdert som en sannsynlig arkeologisk refleksjon av tidlig østiransk kultur som beskrevet i zoroastrismens religiøse tekster Avesta. Så langt har det ikke blitt avdekket noen graver knyttet til kulturen, og det har blitt vurdert som mulig bevis for zoroastrismens praksis med eksponering eller himmelbegravelser.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bendezu-Sarmiento, Julio; Lhuillier, Johanna (2013): «Sine Sepulchro cultural complex of Transoxiana (between 1500 and the middle of the 1st Millennium BCE). Funerary Practices of the Iron Age in Southern Central Asia: Recent Work, old Data, and new Hypotheses» i: AMIT (45)
Khlopina, K. I. (2015): «Namazga-depe and the Late Bronze Age of Southern Turkmenia» i: Kohl, Philip L.: The Bronze Age Civilization of Central Asia: Recent Soviet Discoveries, Routledge, ISBN 978-1-317-28225-9.
Kuzmina, Elena E. (2007): The Origin of the Indo-Iranians, BRILL, ISBN 978-90-474-2071-2.
Mallory, J. P.; Adams, Douglas Q. (1997): Encyclopedia of Indo-European Culture, Taylor & Francis, ISBN 9781884964985.
Parpola, Asko (1995): «The problem of the Aryans and the Soma: Textual-linguistic and archaeological evidence» i: Erdosy, George: The Indo-Aryans of Ancient South Asia: Language, Material Culture and Ethnicity, Walter de Gruyter, ISBN 978-3-11-014447-5.
Parpola, Asko (2015): The Roots of Hinduism: The Early Aryans and the Indus Civilization, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-022691-6.