jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bohdan Bondarenko

Bohdan Viktorovytsj Bondarenko (ukrainsk: Богдан Вікторович Бондаренко), født 30. august 1989, er en ukrainsk høydehopper. Hans personlige rekord er 2,42, som er europeisk rekord, og denne høyden greide han ved Diamond League-stevnet i New York i juni 2014. 


== Karriere ==
Han ble Juniorverdensmester (U20) 2008 med 2,25 m. I årene etter forbedret han sine personlige bestmerker til etterhvert 2,31 m utendørs og 2,27 m innendørs i utgangen av sesong 2012. 
I utendørssesongen 2013 hadde Bondarenko betydelig fremgang og forbedret sin personlige bestmerke først til 2,36 m under Diamond League stevnet i Birmingham 30. juni 2013 og bekreftet formen en uke senere under Athletissima, Diamond League stevnet i Lausanne med et hopp over 2,41 m, det høyeste hoppet i verden siden 1994. Etter 2,41 hoppet ble lista lagt på verdensrekordhøyden 2,46 og to av hans tre forsøk på den var ikke håpløst.
Han ble tildelt European Athlete of the Year Trophy, og utnevnt til Track & Field News Athlete of the Year for 2013. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Bohdan Bondarenko – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Bohdan Bondarenko – Olympics.com 
(en) Bohdan Bondarenko – Olympic.org 
(en) Bohdan Bondarenko – Olympedia 
(en) Bohdan Bondarenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bohdan Bondarenko – World Athletics 
(en) Bohdan Bondarenko – European Athletic Association 
(en) Bohdan Bondarenko – Diamond League 
(en) Bohdan Bondarenko – Track and Field Statistics 
(en) Profil hos All-Athletics Arkivert 19. august 2014 hos Wayback Machine.
Storebekk kraftverk

Storebekk kraftverk er et småkraftverk nord for Dåsvatn i Evje og Hornnes i Agder.
Det ble bygd i 2004 av Eco Bygg.
Det er dam på heia og kraftstasjonsbygg ved Øvre Dåsvatn. Fallhøyden er 265 meter og rørgata er 1900 meter.
Installert effekt er 2 MW. Årsproduksjon er 7,4 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Setesdalswiki
Motorferdselloven

Lov om motorferdsel i utmark og vassdrag ble innført 1/1 1978 og administreres av Miljøverndepartementet.
Lovens forarbeider ble utført mens Gro Harlem Brundtland var miljøvernminister.
Formålet med loven er å regulere motorferdselen i utmark og vassdrag med sikte på å verne om naturmiljøet og fremme trivselen.
Med motorferdsel menes bruk av kjøretøy (bil, traktor, motorsykkel, beltebil, snøscooter o.l.) og båt eller annet flytende eller svevende fartøy drevet med motor, samt landing og start med motordrevet luftfartøy.
Kommunene har mulighet til å tillate bruk av motordrevne fartøyer på bestemte steder og landingsplasser, langs bestemte løyper og områder. I Finnmark er det opprettet mange løyper for snøscooter.
Redningstjenesten har generelt fritak fra forbudene i loven. Det er likevel tilbakeholdenhet ved bruk av kjøretøy som kan sette varige spor i terrenget. Redningstjenesten bruker snøscooter relativt liberalt og det er blitt tillatt å drive øvelseskjøring med snøscooter for hjelpekorpsene.
Bruk av kjøretøy i næring er også fritatt fra forbudene i loven. Bærsanking, jakt og fiske regnes ikke som næring etter loven.
I tømmerhogst er det blitt vanlig med skogsmaskiner som mange steder lager dype spor og ødelegger torvlaget i skogbunnen. Ved observasjon av hugstfelter fra fly kan skogbunnen se ut som cordfløyel. På bakken kan det være vanskelig for småbarn å passere dype spor etter skogsmaskiner. Det er forekommer at disse dype sporene jevnes ut med gravemaskin.
Det har vært praktisert forbud mot vannscooter med henvisning til denne loven, men dette forbudet er blitt lempet på etter sak i EFTAs overvåkningsorgan.
Sjøfly har strengere forbud enn små motordrevne båter på en del vassdrag, men den enkelte kommune har hjemmel til å vedta lokale forskrifter som tillater start og landing med luftfartøy. Dette står i motsetning til Sverige og Finland, der ferdsel med sjøfly på vassdrag som hovedregel er tillatt med mindre det aktuelle vassdraget er en del av et verneområde eller en nasjonalpark. 


== Eksterne lenker ==
Lovteksten på Lovdatas sider.
Litteraturåret 1813

Litteraturåret 1813 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1813.


== Hendelser ==
28. januar – Første utgivelse av Pride and Prejudice (norsk: Stolthet og fordom) (anonymt) i London; andre utgaven fulgte i november.
10. mai - Den eksentriske engelske amatørskuespilleren Robert Coates debuterer i London debut i sin favorittrolle, Romeo, på Theatre Royal, Haymarket.
Robert Southey blir Poet Laureate of the United Kingdom.
Remorse, et nytt skuespill av Samuel Taylor Coleridge, spilles med suksess i tre uker på Theatre Royal Drury Lane.


== Nye bøker ==
Jane Austen - Pride and Prejudice
Willem Bilderdijk - A Short Account of a Remarkable Aerial Voyage and Discovery of a New Planet
Adelbert von Chamisso - Peter Schlemihl
Barbara Hofland - The Daughter-in-Law
Regina Maria Roche - The Monastery of St. Columb
Tales of the Dead


== Nye drama ==
Jane M. Scott - The Forest Knight


== Poesi ==
Lord Byron - The Giaour
Alessandro Manzoni - Inni sacri
Percy Bysshe Shelley - Queen Mab: A Philosophical Poem


== Fagprosa ==
Humphry Davy - Elements Of Agricultural Chemistry In A Course Of Lectures
Johann Friedrich Herbart - Introduction to Philosophy
Robert Owen - A New View of Society
Percy Bysshe Shelley - A Vindication of Natural Diet
Arthur Schopenhauer - Über die vierfache Wurzel des Satzes vom zureichenden Grunde
Robert Southey - Life of Nelson


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
20. januar - Christoph Martin Wieland, tysk dikter, forfatter og oversetter (født 1733)
4. februar - James Whitelaw, irsk historiker (født 1749)
22. april - Henry Clifford, engelsk juridisk forfatter (født 1768)
11. august - Henry James Pye, engelsk lyriker (født 1745)
11. oktober - Robert Kerr, skotsk vitenskapelig forfatter og oversetter (født 1755)
12. november - J. Hector St. John de Crèvecœur, franskamerikansk forfatter (født 1735)


== Referanser ==
Saint-Gildas-des-Bois

Saint-Gildas-des-Bois er en kommune i departementet Loire-Atlantique i regionen Pays de la Loire vest i Frankrike.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Saint-Gildas-des-Bois


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Saint-Gildas-des-Bois – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Avranches

Avranches er en kommune i departementet Manche i regionen Normandie nordvest i Frankrike. Avranches er underprefektur i departementet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Avranches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Kveaså kraftverk

Kveaså kraftverk ligger i Valle kommune i Agder fylke.
Det er et småkraftverk som utnyter et fall på 369 meter i elven Kvæasåne, en sideelv til Otra.
Installert effekt er 5,5 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 12,5 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Småkraft AS
Nukutavake

Nukutavake er ei øy og en kommune i Tuamotuøyene i Fransk Polynesia. Kommunen omfatter også atollene Vahitahi og Vairaatea. Folketellingen i 2017 viste et innbyggertall på 322 i hele kommunen, derav 177 på Nukutavake, 68 på Vahitahi og 50 på Vairaatea.Nukutavake har flyplass.


== Referanser ==
Napuka

Napuka er en atoll og en kommune i Tuamotuøyene i Fransk Polynesia. Kommunen omfatter også Tepoto Nord. Folketellingen i 2017 viste et innbyggertall i hele kommunen på 294, hvorav 234 på Napuka og 50 på Tepoto Nord.Det er flyplass på Napuka.


== Referanser ==
Hikueru

Hikueru er en atoll og en kommune i Tuamotuøyene i Fransk Polynesia. Kommunen omfatter også atollen Marokau. Folketellingen i 2017 viste et innbyggertall i hele kommunen på 275, hvorav 179 på Hikueru og 96 på Marokau.Hikueru har flyplass.


== Referanser ==
Saint-Pourçain-sur-Sioule

Saint-Pourçain-sur-Sioule er en kommune i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i Frankrike.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Saint-Pourçain-sur-Sioule


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Saint-Pourçain-sur-Sioule – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Carl With

Carl Georg With (født 3. juli 1827, død 4. september 1908) var en norsk general og kammerherre, som var kommanderende general i Norge, dvs. øverstkommanderende for den norske armé, fra 1884 til 1897, avbrutt av noen uker i 1885 da kronprins Gustav var kommanderende general. Han fungerte som kommanderende general frem til han ble fast utnevnt i 1888, og var også generalinspektør for kavaleriet fra 1893.
Han var født i Christiania som sønn av brigadelege Martin Rasmus With (1788–1848) og Helle Alethe Ramm (1800–1885), og ble gift 24. april 1855 med Agnes (Valeska) Schmidt (1829–1917). Hans morfar var eidsvollsmannen Eilert Waldemar Preben Ramm.Han studerte ved Krigsskolen fra 1844 til 1848 og ved Den militære høyskole fra 1849 til 1852; han studerte også i utlandet i 1873 og 1877. Han tjenestegjorde i generalstaben, infanteriet og kavaleriet. Fra 1867 til 1869 var han adjutant for kong kong Karl IV, og fra 1858 til 1905 var han kammerherre ved det kongelige hoff i Norge.Han ble sekondløytnant i 1848, premierløytnant i 1857, kaptein i 1862, major i 1864, oberstløytnant i 1872, oberst i 1882, generalmajor i 1887 og generalløytnant i 1895. Han gikk av med pensjon i 1899.Han mottok Norsk Militært Tidsskrifts sølvmedalje i 1862.


== Referanser ==
Michael S. Hansson

Michael Sigfried Mørch Hansson (født 8. juni 1912, død 17. september 1988) var en norsk skipsreder, aktiv i motstandskampen under andre verdenskrig og med i ledelsen av Milorg. 


== Bakgrunn ==
Michael S. Hansson var sønn av juristen Michael Hansson og ble født i Kristiania i 1912. Familien bodde i en årrekke i Egypt hvor hans far arbeidet som dommer og Michael S. Hansson fikk dels sin skolegang der og i Sveits, deretter artium og handelsgymnas i Oslo. Han arbeidet i linjeavdelingen hos rederiet Fearney & Eger inntil krigen startet.


== Krigsinnsats ==
Michael S. Hansson var med i kampene i Østfold i april 1940 og kom tidlig med i Milorg, hvor han var aktiv i Sentralledelsen (SL) inntil han måtte flykte til Sverige i oktober 1942. I Sverige arbeidet han så ved den norske legasjonens militærkontor inntil frigjøringen i 1945.


== Etterkrigstiden ==
Etter frigjøringen av Norge i 1945 fortsatte Michael S. Hansson i shippingbransjen og startet eget rederi i 1951 - AS Ramses.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gunnar Christie Wasberg: Christiania-slekten Hansson, Oslo 1999
Osen kraftverk (Kviteseid)

Osen kraftverk er et vannkraftverk i Kviteseid kommune i Vestfold og Telemark fylke. Kraftverket ble satt i drift i 1954.
Vannet som renner ut fra Åmdal kraftverk samles i inntaket til Skree kraftverk og deretter i Skrevatn, som er inntak for Osen kraftverk. Vannes ledes i en 2,2 km lang tunnel og deretter i en 300 meter lang rørgate ned til stasjonen ved Vråvatn.
Fallhøyden er 92 meter. Stasjonen er bestykket med en francisturbin som yter 16 MW. Midlere årsproduksjon er 72 GWh.
Osen kraftverk ble satt i drift i 1954. Kraften gikk de første årene stort sett med til den voksende industrireisningen i området, særlig Norsk Hydros magnesiumfabrikk på Herøya.
Kraftverket drives av Skafså Kraftverk ANS og eies av Vest-Telemark Kraftlag AS (67%) og Norsk Hydro Produksjon (33%), datterselskap av Norsk Hydro ASA.
Da stasjonen ble bygget av Norsk Hydro het den Skafså II og fikk kallenavnet "Lille Rjukan".Se også Skafså I


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Store norske leksikon
Tinfos I kraftverk

Tinfos I kraftverk er et vannkraftverk i Notodden kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Gamle Tinfos I  ble satt i drift allerede i 1901. Det var det første kraftverket i Tinnelva, og kraftverket skulle først og fremst forsyne Notodden Calsium og Carbidfabrik med elektrisk energi. I tillegg skulle professor Kristian Birkeland få strøm til sin forskning på fremstilling av salpetersyre og kalksalpeter, som i neste omgang førte til etableringen av Norsk Hydro.
Etter etableringen av Tinfos Jernverk i 1910 ble strømmen fra kraftverket benyttet i dette. Det var første gang elektrisitet ble brukt til å smelte jern i Norge. Ved full vannføring og maksimal fallhøyde på 17,5 meter hadde kraftverket en maksimal effekt på 9 000 hestekrefter (ca. 6,6 MW).
Nye Tinfos I kom i drift i 1955. Det utnytter hele fallet i Tinnfossen og Sagafossen på tilsammen 29,5 meter. Maksimal vannføring gjennom de to kaplanturbinene er 160 m³/s.
Installert effekt er 2 x 27 MVA, totalt 41 MW. Midlere årsproduksjon 190 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase Tinfos I
Tinfos
Store norske leksikon


== Eksterne lenker ==
«Tinfos I kraftverk». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Álitoajvve

Álitoajvve er et fjell i Gällivare kommune i svensk Lappland. Fjellet ligger mellom Siiddasjávri og Kätsak, og Sitasjaurestugorna ligger ved foten av fjellet. Álitoajvve har to topper. Den høyeste rager 1584 moh. Nord for denne ligger en lavere topp med en høyde på rundt 1530 moh.


== Fotnoter ==
Helge Zachrisson

Helge Zachrisson var en svensk fotballspiller. Zachrisson, som var forsvarsspiller, har spilt for IF Elfsborg og Malmö FF i Allsvenskan.
Zachrisson brente to av tre straffespark Elfsborg ble tildelt, da de tapte 2-3 hjemme for AIK 3. august 1930.


== Referanser ==
Nøtterøy prestegård

Nøtterøy prestegård er en prestegård på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Den er tilknytta Nøtterøy kirke, og befinner seg like vest for denne, i Prestegårdsskogen på motsatt side av Kirkeveien. Gården stammer fra 1800-tallet og er et freda kulturminne. Hovedbygninga er et hvitt, toetasjes hus. I tillegg er stabburet og forpakterboligen freda. Ved gården ligger også Prestegårdsdammen.
Presten i Nøtterøy har i dag en ny bolig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nøtterøy prestegård i Nøtterø – en bygdebok
«Nøtterøy prestegård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Nellikslekta

For krydderplanten, se kryddernellik
Nellikslekta (Dianthus) er en slekt i nellikfamilien. 
De er ett- til flerårige, glatte eller finhårede urter som vokser i tuer. Stengelen er opprett og kan være enkel eller forgrenet. Bladene sitter motsatt og er smalt lansettformede med hel kant. Ved basis er bladene noe sammenvokste. Blomstene sitter enkeltvis, eller i kvaster og dufter ofte. Kronbladene er rosa, røde eller hvite og er ofte tannete eller flikete. Pollinering utføres som regel av sommerfugler.
Nesten alle nelliker hører hjemme i Europa og Asia, men det er noen få arter i Nord-Afrika. Den eneste arten i Nord-Amerika er den arktiske D. repens.
Nelliker er populære hageplanter, og det finnes tusenvis av kultivarer. De dyrkes både som ettårige planter og som stauder. Det finnes høye kultivarer til rabatter og lave, putedannede arter til steinbed. Nelliker er blant de mest solgte snittblomstene.  


== Norske arter ==
Følgende nellikarter er funnet i Norge:

saronnellik (D. armeria), viltvoksende kun i Rennesøy i Rogaland
busknellik (D. barbatus), forvillet fra hager, reproduserer
kartusianernellik (D. carthusianorum), forvillet fra hager, reproduserer ikke
hagenellik (D. caryophyllus), forvillet fra hager, reproduserer ikke
kinanellik (D. chinensis), forvillet fra hager, reproduserer ikke
blodnellik (D. cruentus), forvillet fra hager, reproduserer ikke
engnellik (D. deltoides), viltvoksende i Sør-Norge
svovelnellik (D. knappii), forvillet fra hager, reproduserer ikke
fjærnellik (D. plumarius), forvillet fra hager, reproduserer
silkenellik (D. superbus), viltvoksende i Øst-Finnmark


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0355-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) Nellikslekta i Encyclopedia of Life 
(en) Nellikslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Nellikslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Nellikslekta hos Dyntaxa 
(en) Nellikslekta hos ITIS 
(en) Nellikslekta hos NCBI 
(en) Nellikslekta hos The International Plant Names Index 
(en) Nellikslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Dianthus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Dianthus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dianthus – detaljert informasjon på Wikispecies 

Dianthus i Artsdatabanken
Andreas Yngvesson

Leif Mikael Andreas Yngvesson (født 18. august 1974 i Sundsvall) er en svensk tidligere fotballspiller. Yngvesson, som var spiss, har spilt for flere svenske toppklubber, og har også spilt innebandy for Alnö IBK i svensk division 1.


== Karriere ==
Yngvesson startet karrieren i Alnö IF, og gikk i 1996 til GIF Sundsvall. I 1997 gikk Yngvesson til AIK, hvor han ble til året etter. Yngvesson var med å vinne cupen i Sverige i 1997.
Yngvesson ble i 2002 hentet til Malmö FF, etter at han hadde hatt et nytt opphold i GIF Sundsvall. hvor han i 2004 ble svensk mester med klubben.
Yngvesson gikk til Landskrona BoIS 1. juli 2005, og til 4.-divisjonsklubben BK Näset, hvor han avsluttet karrieren, i januar 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andreas Yngvesson – Transfermarkt 
(en) Andreas Yngvesson – FBref
Høgås (Nøtterøy)

Høgås er en ås i området Brattås sør på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Den strekker seg rundt 80 meter over havet, og har steile sider mot øst og sørvest. Den vestlige delen av åsen er spist opp av et steinbrudd.
På åsryggen er det rester etter en bygdeborg fra jernalderen som synes å stamme fra folkevandringstida 400–570 e.Kr. Det var ei urolig tid, og borgen var derfor viktig for befolkninga på den sørlige delen av øya for å forsvare seg mot angrep. Inngangen befant seg sannsynligvis nordøst på knausen, hvor bakkene er slakkere. Der er det en 3–4 meter lang mur som har en åpning nede i skaret. På nordsida er det en annen mur som går rundt den vestlige sida av åsen om lag 150–200 før den ender ved steinbruddet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Høgås (Nøtterøy)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Kulturarv Vestfold – Betydningen av en knaus. Informasjon om Høgås.
Skjellerøy

Skjellerøy er ei øy i Nøtterøys skjærgård i Færder kommune. Den har et areal på om lag 0,25 km². Den befinner seg nordvest for Store Hui og Lille Hui, nord for Hellesholmen, sørøst for Gåsøy og sørvest for Ramsholmen. Rett vest for Skjellerøy ligger den lille øya Kalven.
Skjellerøys høyeste punkt er 37 meter over havet. Nord på øya er det ei lita bukt med badestrand. Skjellerøy har lite vegetasjon, men det er gressletter og strandenger i vikene i nord. Langs kysten er det svaberg. Mange overnatter i telt på øya.
På Skjellerøy er det to freda kulturminner: tufta fra et bosetningsområde, og ei gravrøys fra bronsealderen/jernalderen. Begge befinner seg nord på øya.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skjellerøy hos havna.com
Louis-Isidore Duperrey

Louis Isidore Duperrey (født 22. oktober 1786 i Paris, død 25. august 1865) var en fransk oppdagelsesreisende, sjøfarer og kartograf.
Duperrey gikk i 1802 i den franske marines tjeneste og tjente til å begynne med som marinehydrolog under kaptein Louis de Freycinet på hans oppdagelsesferder i Stillehavet med skipet Uranie (1817–1820).
Senere førte han selv skipet La Coquille på egne oppdagelsesferder i det sørlige stillehavsområde (1822–1825).


== Verker ==
Duperrey: Voyage autour du monde. Paris 1826


== Referanser ==
Svartbukhonningeter

Svartbukhonningeter (Myzomela erythromelas) er en fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den er endemisk til New Britain, den største øya i Bismarckarkipelet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) svartbukhonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) svartbukhonningeter hos Artsdatabanken 
(en) svartbukhonningeter hos ITIS 
(en) svartbukhonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Myzomela erythromelas – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myzomela erythromelas – detaljert informasjon på Wikispecies 
Myzomela erythromelas (ID A47273BD8889BC00). Avibase. Hentet ut 6. juli 2013.
Myzomela erythromelas (TSN 561447). Integrated Taxonomic Information System. Hentet ut 6. juli 2013.
Birdlife Species Factsheet: Myzomela erythromelas. Besøkt 6. juli 2013.
Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, B.L. Sullivan, C. L. Wood, and D. Roberson. 2011. The Clements checklist of birds of the world: Version 6.7.. Besøkt 6. juli 2013.
Svartbrysthonningeter

Svartbrysthonningeter (Myzomela vulnerata) er en fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den forekommer i Indonesia og Øst-Timor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) svartbrysthonningeter i Encyclopedia of Life 
(en) svartbrysthonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) svartbrysthonningeter hos Artsdatabanken 
(en) svartbrysthonningeter hos ITIS 
(en) svartbrysthonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Myzomela vulnerata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myzomela vulnerata – detaljert informasjon på Wikispecies 
Myzomela vulnerata (ID B14D404B18C41BBF). Avibase. Hentet ut 6. juli 2013.
Myzomela vulnerata (TSN 561461). Integrated Taxonomic Information System. Hentet ut 6. juli 2013.
Birdlife Species Factsheet: Myzomela vulnerata. Besøkt 6. juli 2013.
Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, B.L. Sullivan, C. L. Wood, and D. Roberson. 2011. The Clements checklist of birds of the world: Version 6.7.. Besøkt 6. juli 2013.
Prakthonningeter

Prakthonningeter (Myzomela rosenbergii) er en fargerik fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den forekommer i Indonesia og Papua Ny-Guinea.


== Underarter ==
Det er beskrevet tre underarter av prakthonningeter:

Myzomela rosenbergii longirostris (Mayr & Rand, 1935)
Myzomela rosenbergii rosenbergii (Schlegel, 1871)
Myzomela rosenbergii wahgiensis (Gyldenstolpe, 1955)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) prakthonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) prakthonningeter hos Artsdatabanken 
(en) prakthonningeter hos ITIS 
(en) prakthonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Myzomela rosenbergii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myzomela rosenbergii – detaljert informasjon på Wikispecies 
Myzomela rosenbergii (ID 4A1996C37A68C898). Avibase. Hentet ut 6. juli 2013.
Myzomela rosenbergii (TSN 561457). Integrated Taxonomic Information System. Hentet ut 6. juli 2013.
Birdlife Species Factsheet: Myzomela rosenbergii. Besøkt 6. juli 2013.
Hilde Gunn Slottemo

Hilde Gunn Slottemo (født 28. juli 1968) er norsk historiker, oppvokst i Verdal og utdanna ved NTNU. Hun er professor ved Nord universitets avdeling på Levanger.Slottemo har særlig vært opptatt av arbeiderhistorie og arbeidsliv. Hun avla doktoravhandlingen Fabrikkarbeider, far og forsørger. Menn og mannlighet ved Koksverket i Mo i Rana, 1950–1980 ved Historisk-filosofisk fakultet på NTNU våren 2002. Hun har også skrevet den historiske gjennomgangen Malm, makt og mennesker - Ranas historie 1890 – 2005 som ble utgitt 1. oktober 2007.Slottemo har skrevet manns- og kjønnshistorie i ulike sammenhenger, blant annet om menns familieliv i etterkrigstidas Rana, om kvinner i tungindustrien  , om lønnskamp og om kjønn i arbeidshistorien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forskningsbasen Kilden
Ruohtes

Ruohtes er et fjellparti i Sareks nasjonalpark i svensk Lappland. Fjellet ligger i den nordlige delen av nasjonalparken og avgrenses av 
Ruohtesvágge i øst og Guohpervágge i sør. Mot nordvest grenser fjellmassivet til Låvdak. Den vestlige toppen av Skárjátjåhkkå er med sine 1 804 moh. den høyeste toppen i Ruohtes. Andre topper er Gasskatjåhkkå (1 759 moh.) og Boajsátjåhkkå (1 726 moh.). Ruohtesmassivet er gjennomskåret av isbreer. De største er Oarjep Ruohtesjiegŋa, Sjielmájiegŋa og Alep Ruohtesjiegŋa.


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==