jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rettspluralisme

Rettspluralisme er en tilstand der det i et territorium eksisterer flere ulike rettsordener og rettssystemer, gjerne med utgangspunkt i at samfunnet består av flere samfunnsgrupper med ulike kulturer og tradisjoner eller at et statsterritorium har delt suverenitet innad. I en situasjon der man har rettspluralisme, vil den enkeltes gruppetilhørighet avgjøre hvilken rettsorden vedkommendes sak hører inn under, eller også hvilket rettsapparat saken behandles i. Rettspluralisme står i motsetning til rettslig sentralisme, som er kjennetegnet av en felles rettsorden i et territorium, der innbyggerne behandles som individuelle rettssubjekter i et enhetlig rettsapparat.Rettspluralisme finnes i forskjellige former. Som en svak form for rettspluralisme regnes det at det innenfor ett rettssystem kan eksistere ulike rettskulturer eller rettsoppfatninger. En sterk form for rettspluralisme har man når det er snakk om helt separate rettssystemer.
Historisk sett har rettspluralisme vært det vanlige, mens rettslig sentralisme er knyttet til nasjonalstatstanken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Griffiths, John: «What Is Legal Pluralism», Journal of Legal Pluralism and Unofficial Law, bd. 24, 1986, s. 1–55
Michalsen, Dag: «Den rettslige pluralismens historie», Lov og rett, bd. 47, nr. 3, 2009, s. 131–145
Theclinesthes

Theclinesthes er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familien glansvinger (Lycaenidae).   


== Utseende ==
Middelsstore blåvinger, bakvingen med eller uten en stjert bakerst. Vingenes overside hos hannene er blå i midten, bredt brun langs kantene.
Undersiden er brungrå med hvite tverrstreker.


== Levevis ==
Larvene lever på mange ulike slags planter, blant annet akasier og konglepalmer.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia, dessuten finnes én art på Flores.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
slekten Theclinesthes Röber, 1881
Theclinesthes albocincta (Waterhouse, 1903)
Theclinesthes eremicola (Röber, 1891)
Theclinesthes hesperia Sibatani & Grund, 1978
Theclinesthes miskini (Lucas, 1889)
Theclinesthes onycha (Hewitson, 1865)
Theclinesthes serpentata (Herrich-Schäffer, 1869)
Theclinesthes sulpitius (Miskin, 1890)


== Kilder ==
Butterflies of Australia – Theclinesthes serpentata [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Theclinesthes i Encyclopedia of Life 
(en) Theclinesthes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Theclinesthes hos NCBI 
(en) Kategori:Theclinesthes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Theclinesthes – detaljert informasjon på Wikispecies 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Theclinesthes i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Theclinesthes
Catochrysops

Catochrysops er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).


== Utseende ==
Små, bleke blåvinger med en tynn stjert bakerst på bakvingen, ved roten av denne med en rund, svart flekk. Hannens overside er blekblå, på engelsk blir noen arter kalt "forget-me-nots" fordi fargen ligner blomsten til arter i forglemmegeislekta (Myosotis). Undersiden er lyst gulbrun med utydelige, hvite tverrstreker.


== Levevis ==
Larvene lever mest på planter i erteblomstfamilien, blant annet på dyrkede erter og bønner.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
slekten Catochrysops Boisduval, 1832
Catochrysops amasea Waterhouse & Lyell, 1914
Catochrysops binna Swinhoe, 1916
Catochrysops lithargyria (Moore, 1877)
Catochrysops nubila Tite, 1959
Catochrysops panormus (C. Felder, 1860)
Catochrysops strabo (Fabricius, 1793)
Catochrysops taitensis (Boisduval, 1832)


== Eksterne lenker ==
(en) Catochrysops i Encyclopedia of Life 
(en) Catochrysops i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Catochrysops hos NCBI 
(en) Kategori:Catochrysops – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Catochrysops – detaljert informasjon på Wikispecies 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Catochrysops i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Catochrysops
Björlings glaciär

Björlings glaciär er en isbre (svensk: glaciär) i Kebnekaisemassivet i Kiruna kommune som ligger på Kebnetjåkkas skråninger nedenfor Kebnekaises sydtopp. Dens bretunge går ned mot Kitteldalen.
Björlings glaciär er oppkalt etter Johan Alfred Björling som besteg Sydtoppen via nåværende Västra leden.
Breen har et langsomt minkende areal på 1,47 km², har et maksimaldyp på 225 m, et gjennomsnittsdyp på 94 m og et volum på 139 km³.


== Litteratur ==
Om Björlings glaciär på Stockholms universitets websted
Kebnepakteglaciären

Kebnepakteglaciären er den nordligste av de tre isbreene (svensk: glaciär) som finnes på fjellmassivet Kebnekaises østre side. Kebnepakteglaciären sitter i akkumulasjonsområdet sammen med Isfallsglaciären og Storglaciären. Isbreen ligger nedenfor toppen Giebmebákti og gjør en skarp sving rundt Norra Klippberget ned i Darfáljávri. Isbreen er på grunn av denne kurven svært oppsprukket i partier. 
Tidligere kalvet breen i Darfáljávri via en ca 30 meter høy isbrekke, men i dag har den trukket seg så mye tilbake at ingen kalving skjer.
Storglaciären

Storglaciären er en isbre (svensk: glaciär) i Darfálvággi på østhellingen av Kebnekaise i Lappland i Sverige.
Isbreen ble først dokumentert av geologen Fredrik Svenonius og ble fotografert av ham allerede i 1886. Storglaciären kom til å bli hovedsakelig studieobjekt for Tarfala forskningsstation da den ble grunnlagt på 1940-tallet og måleseriene av Storglaciärens massebalanse, som startet i 1946, er verdens lengste. Den langvarige forskning som er bedrevet på isbreen gjør at den i dag tilhører de mest kartlagte breene i verden.
Storglaciären er ca 3,5 km lang og har et areal på 3,1 km². Den strekker seg fra ca 1700 meters høyde ned til ca 1150 meter over havet. Isens middeldyp er 100 meter og det maksimale dypet er ca 250 meter. Breen avanserte kraftig på 1800-tallet og nådde en maksimal utbredelse i moderne tid rundt 1910 da den atter ble fotografert av Svenonius. Deretter har fronten retirert om lag 500 meter til dagens posisjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Holmlund, Per och Jansson, Peter (2002). Glaciologi. ISBN 91-974541-0-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Drakryggen

Drakryggen er en fjellrygg i Kebnekaisemassivet i Kiruna kommune hvis høyeste punkt ligger 1821 meter over havet.


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia


== Referanser ==
Vatnshyrna

Vatnshyrna (Vatnshorns bok) er et islandsk håndskrift fra 1300-tallet, som inneholdt flere islendingesagaer, blant annet Eyrbyggja saga og Króka-Refs saga.Vatnshyrna var på 1600-tallet i privat eie hos presidenten for Københavns magistrat, Peder Hans Resen. Boka benevnes derfor også Codex Resenianus. Resen testamenterte ved sin død i 1688 boka til Københavns Universitetsbibliotek. Den gikk der tapt under Københavns brann i 1728. En del av tekstene fra Vatshyrna er bevart i andre avskrifter.


== Referanser ==
Vierranvárri

Vierranvárri er et fjell som er 1711 meter høyt, som ligger vest for Kebnekaise i svensk Lappland. Vierranvárris sider er relativt bratte og består i stor del av løsliggende steinblokker. I øst styrter fjellet bratt ned i Kitteldalen og i vest-sydvest ned i Siŋŋivággi. I nord slutter det ned i Kaffedalen og i sør ned i den mindre dalen mellom Vierranvárri og Tolpagorni.
Fjellvandrere som er på vei mot Kebnekaises sydtopp kan velge å gå den såkalte västra leden, som blant annet passerer over Vierranvárris topp. Langs leden, i området omkring toppen, har forbipasserende vandrere oppført et stort antall røyser av steiner i skiftende størrelser og former.
Kaskasatjåkka

Kaskasatjåkka, nordsamisk Gaskkasčohkka, er et fjell nord for Kebnekaisemassivet i Lappland i Sverige. Dets høyeste topp ligger 2076 meter over havet, hvorved den er Sveriges tredje høyeste punkt med en primærfaktor på over 100 meter. Toppen ligger cirka tre kilometer rett nord for fjellstuene og forskningsstasjonen i Tarfala.I samme fjellmassiv, ca 1600 m sørvest for toppunktet, ligger den lavere fjelltoppen Gaskkasbákti (2043 moh.). Nordvest for denne igjen, ligger en navnløs topp 1914 moh (Kaskasatjåkka V).


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia
Afonso Pena internasjonale lufthavn

Afonso Pena internasjonale lufthavn (IATA: CWB, ICAO: SBCT) (portugisisk: Aeroporto Internacional de São José dos Pinhais) er en flyplass som betjener Curitiba, Brasil. Operatør er Infraero. Flyplassen er oppkalt etter Afonso Pena (1847–1909), Brasils 6. president.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Afonso Pena International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bjørn Hitdølakjempes saga

Bjørn Hitdølakjempes saga (norrønt Bjarnar saga Hítdœlakappa) er en islendingesaga fra ca 1220. Historien foregår i årene 1000–1025 nær Snæfellsnes og handler om uvennskapet mellom skalden og kjempen Bjørn og hans rival Tord (Þórður skáld Kolbeinsson).
Bjørn, som beskrives som «a promising young man: snimma mikill vexti ok rammr at afli, karlmannligr ok sæmiligr at sjá», forlover seg med Oddny før han reiser til Norge for å vinne ære og rikdom. Oddny skal vente på ham i tre år. Tord blir venn med Bjørn i Norge, hvor de begge oppholder seg hos Eirik Jarl over vinteren. Tord lover å ta med et bud fra Bjørn til Odnny, men forfalsker meldingen, og gifter seg med Oddny etter å ha satt ut et rykte om at Bjørn har dødd i Norge. Historien ender med Bjørns død; «fortællingen om hans sidste kamp er som heltedigtning: han verger sig, alene, mot 24 mand; dødssaaret, sunken i knæ, verger han sig endnu». Etter dødsfallet blir Tord dømt på Tinget. Saken mot ham føres av Bjørns venn Torstein.
Sagaen regnes sammen med Gunnlaug Ormstunges saga, Kormáks saga og Hallfreðar saga til en gruppe sagaer som kalles «skaldesagaer»: de har en skald som hovedperson, og har en kjærlighetsintrige.Sagaen er oversatt til nynorsk som Soga um Bjørn Hitdølakappe (1926) til bokmål som Sagaen om Bjørn Hitdølakjempe (1951) og Bjørn Hitdølakjempes saga (2014).


== Referanser ==
Ytrebygda kirke

Ytrebygda kirke, også kalt Ytrebygda nærkirke, er en arbeidskirke i Ytrebygda bydel i Fana i Bergen. Kirken tilhører Fana sokn, og ble vigslet av biskop Halvor Nordhaug 18. desember 2011. Det hadde da blitt jobbet med planer om en kirke i bygden siden 1960-tallet. ABO Plan & Arkitektur har tegnet kirken.Kunsten i kirken er laget av Per Odd Aarrestad fra Sandnes i Rogaland.

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fana menighet om Ytrebygda kirke
Referat fra vigslingen hos Fanaposten
Gardisten

Gardisten er en leiravis for Hans Majestet Kongens Garde. Det ble utgitt første gang i 1946, etter at flere leiravis­prosjekter hadde dødd ut etter kort tid. Gardisten utkommer tre ganger årlig; et nummer på våren, et på sommeren og et til jul. Opplaget er 4 000 eksemplarer. Vernepliktige gardister ved Gardens mediesenter står for produksjonen av bladet.Til julenummeret i 2012 fikk Gardisten et eksklusivt intervju med kong Harald V, der han blant annet sier at han nok ville blitt offiser om han ikke ble konge.


== Formål ==
Formålet med Gardisten er først og fremst å holde gardistene i Hans Majestet Kongens Garde oppdatert på nyheter om avdelingen. I tillegg benyttes avisen som medlemsblad for gardeveteranene i Norsk Gardistforbund.Gardisten distribueres også til Slottet, Forsvarsdepartementet, Stortinget, Oslo politidistrikt og en rekke andre sivile og militære avdelinger i hele Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gardisten nr. 1 2011
Gardisten nr. 2 2011
Gardisten nr. 3 2011
Gardisten nr. 4 2011
Gardisten nr. 1 2012
Gardisten nr. 2 2012 Arkivert 20. september 2013 hos Wayback Machine.
Gardisten nr. 3 2012
Gardisten nr. 4 2012 (Eksklusivt intervju med kongen)
Amqui

Amqui er en by i La Matapédia i Bas-Saint-Laurent i Québec i Canada. I 2011 hadde den 6 322 innbyggere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Amqui – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kjersti Mo

Kjersti Mo (født 1974) er en norsk redaktør, journalist og næringslivsleder. Fra 1. november 2019 er hun direktør i Norsk filminstitutt.Fra 2004 til 2008 var hun redaktør og prosjektleder for programmet Puls i NRK, hvor hun også var programleder en periode i 2005. Etter NRK-perioden var Kjersti Mo redaktør for bladet Kamille. Hun var direktør for kvinnesegmentet, bolig og foreldre i Egmont Publishing til mars 2019.Hun er utdannet cand.mag. ved Universitetet i Oslo, og har en bakgrunn som tillitsvalgt i AUF og Elevorganisasjonen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Høy puls for Kjersti Mo - VG 20. januar 2005.
Blir sjef for kvinnemagasinene – E24 5. april 2011.
Kjersti Mo har fått ny jobb Arkivert 8. april 2011 hos Wayback Machine. – Propaganda 5. april 2011.
Kjersti Mo – Journalisten 5. april 2011.
Hun får mer makt i Egmont -Kampanje 6. mai 2015
Eline Dalland

Eline Dalland (født 15. mars 1968 i Oslo) er en norsk journalist og kommunikasjonsrådgiver. Fra 2017 til 2021 var hun kommunikasjonsdirektør i Stiftelsen Norsk Luftambulanse, hvor hun fra før var ansatt som forskningsjournalist, redaktør og senior kommunikasjonsrådgiver fra 2013. Hun var 2010-12 redaktør for programmet Puls i NRK, hvor hun før dette var helsejournalist fra 2007. Før dette var Dalland journalist i TV2-nyhetene i perioden 1995–97, og deretter journalist i VG fra 1997 til 2007. 
Som redaktør i Puls var Dalland ansvarlig for innføringen av konseptserien To buksestørrelser ned i 2011.
Hun er utdannet cand. mag ved Universitetet i Bergen, inkludert journalistikk fra Høgskulen i Volda.


== Eksterne lenker ==
Eline Dalland – Journalisten 2. mars 2012.
Klima-, Energi- og Forsyningsministeriet

Klima-, Energi- og Forsyningsministeriet (tidligere Energi-, Forsynings- og Klimaministeriet, Klima-, Energi- og Bygningsministeriet, eller kun Klimaministeriet) er et dansk ministerium. 
Det ble opprettet som Klima- og Energiministeriet ved regjeringsdannelsen etter folketingsvalget 2007, hvor ministeriets første minister ble Connie Hedegaard (K). 24. november 2009 ble hun etterfulgt av Lykke Friis (V). Ved regjeringsdannelsen etter Folketingsvalget 2011 skiftet ministeriet navn, samtidig med at Martin Lidegaard (R) ble ny minister.Klima- og Energiministeriets oppgaver hørte tidligere til Miljøministeriets og Transport- og Energiministeriets ansvarsområder. Ministeriet har ansvaret for den nasjonale og internasjonale klimainnsatsen, saker vedrørende avfallsforbrenningsanlegg, nasjonale geologiske undersøkelser for Danmark og Grønland, ansvaret for statens eierskap av 50 prosent av aksjekapitalen i Nunaoil A/S samt lovgivning på energiområdet.
Etter regjerings- og navneskiftet i 2011 overtok ministeriet dessuten administrasjonen av statens kontoreiendommer fra Finansministeriet, administrasjonen av universitetsbygninger fra Ministeriet for Forskning, Innovation og Videregående Uddannelser og saker vedrørende byggeri fra Erhvervsministeriet.Under ministeriet er det følgende styrelser, institusjoner, nevnder, råd og utvalg:

Danmarks Meteorologiske Institut
Energistyrelsen
Energiklagenævnet
Elsparefonden
Energitilsynet
Energinet.dk (Særlig Offentlig Virksomhed)
GEUS
Nordsøenheden og Nordsøfonden
EUPD
Det Rådgivende Energiforskningsudvalg
Fællesrådet vedrørende mineralske råstoffer i Grønland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Helene Sandvig

Helene Beate Sandvig (født 26. august 1968) er en norsk journalist og programleder på TV. 
Hun har vært programleder i NRK-programmet Puls i periodene 1999-2001, 2006-2008 og 2010-2015. For serien ble hun nominert til Gullruten 2015 i klassen beste kvinnelige programleder. Før dette var hun journalist i Dagbladet. Siden 2016 har hun ledet programmet Helene sjekker inn på NRK1. For programmet ble hun kåret til beste kvinnelige programleder under Gullruten 2018. I tillegg har hun vært nominert for programmet i samme klasse under Gullruten 2017, publikumsprisen under Gullruten 2018 og beste programleder -nyhet, sport eller aktualitet under Gullruten 2021 og Gullruten 2022.Hun er utdannet innen journalistikk fra Høgskulen i Volda.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Helene Sandvig på Internet Movie Database
Økonomi- og Indenrigsministeriet

Økonomi- og Indenrigsministeriet var et dansk ministerium med ansvar for saker vedrørende økonomi, statistikk og innenriksområdet.
Ministeriet ble opprettet i forbindelse med Helle Thorning-Schmidts regjerings tiltreden 3. oktober 2011 ved overførsel av saker fra de Økonomi- og Erhvervsministeriet, Indenrigs- og Sundhedsministeriet, Finansministeriet og fra It- og Telestyrelsen. Det ble nedlagt 28. juni 2015 og oppgavene ble flyttet til Finansministeriet, Social- og Indenrigsministeriet, Energi-, Forsynings- og Klimaministeriet og Skatteministeriet.Minister var Morten Østergaard (R). Departementssjef i ministeriet var Sophus Garfiel.


== Ministeriets saksområder ==
Bortsett fra de saker som ble ført med over i Ministeriet for Sundhed og Forebyggelse, så overtok Økonomi- og Indenrigsministeriet alle de saksområder som tidligere hørte under Indenrigs- og Sundhedsministeriet.
Fra Økonomi- og Erhvervsministeriet overtok det nye ministeriet alle saker om statistikk og makroøkonomi, herunder Danmarks Statistik og Det Økonomiske Råd.
Fra Finansministeriet overtok det nye ministeriet saker vedrørende utarbeidelse av konjunkturovervåkning og -vurdering, internasjonal økonomi, bortsett fra EUs budsjett og finansielle perspektiver.
Fra Ministeriet for Videnskab, Teknologi og Udvikling har det nye ministeriet overtatt en stor del av It- og Telestyrelsen.


== Institusjoner under ministeriet ==
Anvendt KommunalForskning
Danmarks Statistik
Det Økonomiske Råd
KREVI
Statsforvaltningerne


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Sunderøya

Sunderøya er ei øy i Øksnes kommune i Nordland. Øya ligger i sundet mellom Tindsøya og Langøya, og har et areal på ca. 0,5 km² og høyeste punkt Storhågen på 40,5 moh. Sunderøya har naturlig havn, og var et aktivt handelssted og fiskevær med 30 innbyggere i 1900, men er i dag fraflyttet.
Den er ei av flere øyer i Øksnes Vestbygd. Blant andre øyer i dette området er Dyrøya, Nærøya og Tindsøya.
Sunderø poståpneri ble opprettet 26. april 1872. Det ble flyttet til Tinden 23. januar 1913. Sunderøya fikk elektrisk strøm i februar 1962, som det siste stedet i nåværende Øksnes kommune.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Origo.no: Kulturminner langs leia fra Barkestad til Sunderøy - Sunderøya Gnr 2 (bildegalleri)
Kuling.net: Sunderøya (besøkt 16. mars 2012)
Tarfala

Tarfala (nordsamisk: Darfál) er navnet på den bebyggelsen som ligger øverst i høyfjellsdalen Darfálvággi (Tarfaladalen). Umiddelbart vest for høyfjellsdalen ligger den fjellryggen som Kebnekaises nord- og sydtopp inngår i. Øverst i Darfálvággi ligger tjernet Darfáljávri. 
I Tarfala har Svenska Turistföreningen (STF) en fjellstue. Cirka en kilometer i sørøstlig retning fra Tarfalastugan ligger Tarfala forskningsstation, der det bedrives feltstudier i glaciologi på Darfálvággis isbreer. Stasjonen tilhører Stockholms universitet. Forskerne studerer massebalanse, avsmeltning og andre egenskapar hos blant annet Storglaciären ved Tarfalastationen, som har engasjert vitenskapsfolk over hele verden.

Området er høyalpint og steinete. Dalen omgis foruten av Kebnekaisemassivets utløpere Norra og Södra Klippbergen også av Gaskkasbákti (2 043 moh.), Kaskasatjåkka (2 076 moh.), Darfálčohkka (1 904 moh.) og Darfálbákti (1 806 moh.). Flere isbreer munner ut i dalen; de største er Storglaciären, Isfallsglaciären og Kebnepakteglaciären. 
Området er populært for brevandring og alpin klatring. Fra Láddjuvággi går en sommer- og vinterled fram til Darfáljávri. Videre finnes ingen offisielle leder men vanlige ferdselsveier er opp over Darfálčorru og den såkalte Jojoleden mot Unna Reaiddávággi. Begge disse har bare sporadisk sti- og sommerrøysmerking og går for det meste i blokkterreng. 
Dalen er også kjent for at de meget kraftige katabatiske vindene som oppstår og den vitenskapelige stasjonen har den høyeste offisielt registrerte vindhastigheten i Sverige på 81 m/s fra den 20. desember 1992. Det har imidlertid forekommet senere episoder med ekstremt sterke vindkast hvorved minst ett tilfelle da utrustningen ble blåst i stykker og derfor ikke tillot at opplysninger om vindstyrke kunne måles.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tarfala forskningsstation
Jojoleden

Jojoleden er en ikke røysmerket vandringsled i Kebnekaisefjellene. Leden kalles også trepassleden ettersom den går over tre relativt høye fjellpass. Leden går fra Unna Reaiddávággi via Kaskasavagge og Guobirvággi til Tarfala. Leden går mest i høgalpin blokkmark og krever vane og kondisjon.
Guobirvággi

Guobirvággi er en dal i Kebnekaiseområdet. Den er cirka åtte kilometer lang og omsluttes av fjellene Duolbanjunečohkka, Gaskkasbákti og Drakryggen. Lengst inne i dalen ligger innsjøen Guobirjávrrit.
Dalen krysses som en strekning av den såkalte Jojoleden.
Pål Virik Nilsen

Pål Virik Nilsen (født 20. desember 1974) er en norsk Offshore racerbåtkjører / Throttleman, og forfatter som er medlem i Outboardklubben i Oslo og Team Australia Powerboat i Australia. Han har vært aktiv i Båtrace i over 30 år, og kjørt for kjente team som "Spirit of Norway", "Victory Team", "Maritimo" og "Team Australia".  Virik Nilsen kjører både Offshoreklassen XCAT og rundbaneklassen Formel 2. Han har deltatt i både rundbane- og offshore-løp i klassene T-400, S-550, S-850, Formel 4, Formel 3, Formel 2, Formel 1, 3B, 3C, Class1, Class1 supercat og XCAT. 
Pål Virik Nilsen er tidligere Verdensmester, 2 x Norgesmester og 3 x Australsk mester. Han har til sammen 7 internasjonale EM- og VM-medaljer i båtsport.
I 2009 ble han kåret til årets norske motorsportsutøver med sin 3.-plass i EM.Han har utgitt to bøker, Helt Propell (2015) og Båt i Hastighet (2018). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pål Virik Nilsen på Internet Movie Database 
(en)  Offisielt nettsted
Unna Reaiddávággi

Unna Reaiddávággi, er en dal i Kebnekaiseområdet i Kiruna kommune i Sverige. Dalen, som er relativt smal og dypt skåret, går mellom Stuor Reaiddávággi i vest og Visttasvággi i øst. Midt i dalen finnes en liten ubemannet overnattningsstue som drives av Svenska Turistföreningen. Ved siden av stuen finnes en stor bresjø og en drøyt hundre meter høy fjellskrent som skulle kunne sies å dele dalen i en øvre og nedre del.
Stuor Reaiddávággi

Stuor Reaiddávággi, er en tverrdal i Kebnekaiseområdet i Kiruna kommune i Sverige. Dalen strekker seg fra Visttasvággi i øst til Tjäktjavagge i vest og er relativt bred. Midt i dalen ligger den karakteristiske fjelltoppen Nállu og en av Svenska Turistföreningens fjellstuer.
Ishme-Dagan

Ishme-Dagan var ifølge den sumeriske kongelisten den fjerde kongen i det første dynastiet i oldtidsbyen Isin i nedre Mesopotamia. Han regjerte fra 2237 f.Kr. til 2218 f.Kr.Han var sønn av Iddin-Dagan. Han ble etterfulgt av Lipit-Eshtar. 
Ifølge inskripsjoner på en kjegle fra Ishme-Dagans regjeringstid lot han bygge en vollgrav rundt Isin og forsterket bymuren; man mener at inskripsjonen ble til etter ordre fra Ishme-Dagan selv. Det er ellers lite som er kjent fra hans regjeringstid.I likhet med de ti andre kongene i Isins kongerekke bekjente Ishme-Dagan og hans undersåtter seg til den sumeriske tro. Følgelig ble han som konge opphøyd til guddom, og alle skriftlige kilder fra hans tid omtaler ham som «guden Ishme-Dagan».


== Referanser ==
Opalinidae

Opalinidae er en liten familie av protister, som tilhører ordenen Slopalinida. De fleste opalinider liver i fordøyelsessystemet til 
springpadder (frosker og padder), men noen parasitterer også fisk, krypdyr, bløtdyr og insekter.