jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tomas’ gjerninger

Tomas' gjerninger eller Apostelen Thomas' gjerninger (Acta Thomae) er et apokryfisk skrift fra oldkirken, skrevet på gresk ca år 220-240, enten i Roma eller i Lilleasia. Det tilhører de apokryfe apostelgjerningene, en sjanger som skildrer de kristne apostlenes liv og gjerningene i tiden etter det som skildres i Bibelens skrift Apostlenes gjerninger. Det skildrer apostelen Thomas' liv, misjonsvirksomhet og martyrdød i India.
Verket begynner med å skildre Jesus' møte med apostlene etter oppstandelsen, hvor han gir dem misjonsbefalingen. Thomas blir tildelt ansvaret for India. Thomas vegrer seg, og kommer ikke avgårde før Jesus selger ham til en indisk handelsmann. Når han kommer til India får Thomas i oppdrag å bygge et palass til Kong Gundafor. Selv om teksten i noen henseende har et legendepreg, har det hatt stor betydning for de indiske Thomaskristne, som kilde til deres tidlige kirkehistorie. Selv om handlingen angivelig skal finne sted i India knytter navn og andre ting skriftet til persisk eller romersk miljø, og mange forskere antar at det har blitt skrevet i et syrisk områrde, muligens i Edessa i nord.Fortellingen skildrer tretten gjerninger og fortellingen om Tomas' martyrdød. Noen elementer er Tomas' forkynnelse, omvendelse, kvinner som velger kyskhet, forfølgelse og fengsling. Det er mange skildringer av dåp og nattverd, og flere liturgiaktige hymner og bønner er flettet inn i teksten.Et innskutt element i skriftet er det gnostiske diktet «Sangen om perlen», som Thomas framfører mens han sitter i fengsel. Diktet er av syrisk opphav og har antagelig hatt et frittstående liv; det inneholder flere typiske eventyrelementer. Skriftet er skrevet av den jødisksyriske gnostikeren og sektgrunnleggeren Bardaisan (154–222).
På konsilet i Trient ble det endelig avgjort at skriftet ikke skulle tilhøre den bibelske kanon.
Teksten er oversatt til norsk i antologien Tidligkristne apokryfer, 2011. «Sangen om perlen» er også oversatt i antologien  Gnostiske skrifter, 2002.


== Referanser ==
Melinda Elvenes

Melinda Victoria Elvenes (født 1986 i Maun i Botswana) er en av de to vinnerne av Frøken Norge-konkurransen i 2010. Hun representerte Norge i Miss Universe-finalen i Las Vegas i USA den 23. august 2010. Den andre vinneren, som representerte Norge i Miss World, var Mariann Birkedal fra Stavanger.
Elvenes er født i byen Maun i Botswana i det sørlige Afrika. Hennes far er norsk og hennes mor er botswansk. Hun flyttet til Larvik i 1998 og har i flere år danset hos Studio Nille. Elvenes har fullført en bachelorgrad i utviklingslære, samtidig som hun arbeider som modell og servitør. Elvenes er den første kvinnen med afrikansk opphav som har vunnet Frøken Norge-konkurransen.
Hennes farfar er skøyteløper Hroar Elvenes.


== Kilder ==
Østlands-Posten 26. juni 2010.
VG Nett: De er Norges vakreste


== Eksterne lenker ==
Melinda Elvenes' Miss Universe-profil
Queen: The Singles Collection Volume 2

The Singles Collection, Volume 2 er en samleboks med CD-er av det engelske rockebandet Queen. Det ble utgitt i et begrenset opplag i 2009.  Samleboksen inneholder remastrede versjoner av de neste tretten topp-40 listeplasserte singlene utgitt av Queen etter de i første bind.
Samlingen er kjent for å inneholde spor som aldri før har blitt offisielt utgitt på CD, nemlig «A Human Body» (tidligere bare tilgjengelig som en 7" vinyl b-side) og «Back Chat» (som ble remikset for singelutgivelse, og som bare har vært tilgjengelig på den originale 7"). Liveopptakene er hentet fra Queens Live Killers album.


== Sporliste ==


== Eksterne lenker ==
(en) Queen: The Singles Collection Volume 2 på MusicBrainz 
Album Website
Sveti Vlas

Sveti Vlas (bulgarsk: Свети Влас, navn etter St. Blasius) er en mindre by i Bulgaria ved Svartehavet. Sveti Vlas er en del av Nesebâr kommune i Burgas oblast. Byen ligger om lag 37 km fra Burgas internasjonale lufthavn ved Burgas, og kun 5 km nord for Slântsjev Brjag på kysten. Det fins et par mindre strender, noen restauranter og hoteller.


== Eksterne lenker ==
(en) Sveti Vlas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hover Sogn

Hover Sogn er et sogn i Ringkøbing-Skjern kommune i Danmark. Inntil kommunalreformen i 1970 lå det i Hind Herred (Ringkjøbing amt).
Hover kirke ligger i Hover Sogn.


== Kilder ==
Sogneportalen
Svindinge Sogn

Svindinge Sogn er et sogn i Nyborg Provsti (Fyens Stift) i Danmark. Sognet ligger i Nyborg kommune. Inntil kommunalreformen i 2007 lå det i Ørbæk kommune (Fyns Amt) og inntil kommunalreformen i 1970 lå det i Gudme Herred (Svendborg Amt). 
Herregården Glorup og Svindinge Kirke ligger i Svindinge Sogn.


== Kilder ==
Sogneportalen
Klampenborg

Klampenborg er en forstad til København som ligger ved Øresund mellom Taarbæk og Skovshoved og opp mot Dyrehavsbakken. 
Klampenborg hører til Gentofte kommune.
I byen finnes blant annet Bellevue strand, Bellevue Teatret, Klampenborg Galopbane og bebyggelsen Bellavista tegnet av Arne Jacobsen.
Klampenborg har egen stasjon på Kystbanen, med forbindelse til S-banen. Stasjonen åpnet i 1864.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Klampenborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Store Lars og Litle Lars

Store Lars og Litle Lars er en humoristisk norsk tegneserie, tegnet og skapt av Bjarne Restan. Den gikk i Det Røde Magasin fra nummer 22 i 1927 til nummer 25 i 1929. Serien er av de aller tidligste norske helsides tegneseriene som gikk i samme avis sammenhengende i mer enn 1 år. 
Serien Store Lars og Litle Lars består av totalt over 50 hele avissider med ni bilder per side med tekst under hvert bilde.
Johannes’ hemmelige bok

Johannes' hemmelige bok eller Johannes-apokryfeen er et gnostisk skrift fra 100-tallet. 
Skriftet skildrer en dialog mellom Jesus og apostelen Johannes etter oppstandelsen. Johannes spør, og Jesus forklarer skapelsen, syndefallet, menneskets plass i skaperverket, mulighetene for frelse og sjelenes plass etter døden. Teksten regnes som «et særlig viktig skrift. Det er blitt kalt «den gnostiske bibelen par excellence», og gir en utførlig fremstilling av den setianske grunnmyten». Setianisme er en moderne samlebetegnelse på en gruppe gnostiske skrifter fordi «Adam og Evas sønn Set der regnes som stamfar til gnostikernes åndelige slekt, og også opptrer som frelser. Et annet fellestrekk er at mange av tekstene gir alternative tolkninger til Første Mosebok.» 
I Johannes' hemmelige bok skildres et dualistisk gudehierarki hvor Faderen er den høyeste. Han skaper, gjennom sin Tanke (Moderen/Barbelo) en verden av guddommelige vesener, eoner. Av disse er Sønnen den fremste, og Sofia (Visdommen) den laveste. Det er Sofia som, uten Faderens samtykke og uten den høyere mannlige medvirkning, skaper et misfoster kalt Jaldabaoth, en karikatur av Jahve. Jaldabaoth blir deretter verdens skaper, og fanger sjelelige mennesker i jordiske kropper. 
Et skrift med samme navn blir omtalt i Irenaeus' verk Adversus Haereses – «Mot kjetterne» – fra 185, og dersom det er det samme skriftet må det altså være eldre enn dette. Det er kjent i fire ulike varianter, to korte og to lange, deriblant tre versjoner blant Nag Hammadi-skriftene. Alle disse versjonene er fra 300-tallet, og er koptiske oversettelser av en opprinnelig gresk tekst. At det fantes hele tre eksemplarer i Nag Hammadi-samlingen er et indisium på tekstens betydning. Teksten er gjengitt på norsk i samlingen Gnostiske skrifter, 2002.


== Referanser ==
Ole-Hermann Gudim Lundberg

Ole-Hermann Gudim Lundberg (født 16. juli 1964), er en norsk regissør og skuespiller fra Fredrikstad. 
I 1986 var han gründer av Fredrikstad Barne- og Ungdomsteater, og i 2007 startet han «Plankebyen Ungdomsteater». I 2008 startet han «Sceneteppe Ung Kultur», en sammenslutning av etablerte barne- og ungdoms-teatre i Fredrikstad. Han har vært kunstnerisk leder for de aller fleste oppsetningene til Fredrikstad Barne- og Ungdomsteater (som blant annet «Oliver», «Olsenbanden på Sirkus», «Olsenbanden på Rockern», «Jungelboken», «Pinocchio», «Sjørøverøya», «Ronja Røverdatter m.m».
I 1995 spilte han rollen som Pysa pirat i forestillingene om Kaptein Sabeltann
Som regissør har han flere titals større produksjoner bak seg. men arbeider mest med store musikkteater-produksjoner og historiske spel i Brottet Amfi på Hvaler med  "Frihets-spranget", "Brottsjø", "Musikal-komedien Jeppe", "Midtsommernatts Drøm", og "Sommer-drømmen".  
Ole-Hermann Gudim Lundberg er medlem i Norsk Sceneinstruktørforening og samarbeider med Svein Gundersen (1949) (komponist) og Hans-Petter Thøgersen (dramatiker).
I tillegg til å være produsent og sceneinstruktør benyttes han også som skuespiller i alt fra farser, revyer, teater, musikaler, events, film og TV.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ole-Hermann Gudim Lundberg hos Sceneweb
Peder Bjerve

Peder Bjerve (født 23. mai 1896 i Stjørdal, død 30. august 1988 samme sted) var en norsk mølleeier, gårdbruker og politiker (V).
Han var sønn av Petter Jakob Bjerve og Kristine Arnstad. Familien drev gårdsbruk og møllebruk for korn, bein- og fiskemel på Gråbrek i Stjørdal, hvor farfaren hadde slått seg opp i 1860. Etter middelskolen gikk han teknisk fagskole i Porsgrunn, og i 1933 overtok han gården og møllene på Gråbrek. I noen år var han også formann i Trøndelag mølleeierforening. Han giftet seg med Karen Husby, og de fikk fire barn. I 1973 overlot de familievirksomheten til sin sønn Petter Jakob.Han var medlem av Stjørdal kommunestyre for Venstre 1935–1941, 1945–1951 og 1956–1959. Han var Stjørdals ordfører fra 1938 til han i september 1941 ble avsatt av okkupasjonsmyndighetene. Ved frigjøringen i mai 1945 ble Bjerve konstituert som ordfører av fylkesmannen i Nord-Trøndelag, og satt ut året. Fra 1946 var Bjerve varaordfører. Peder Bjerve var formann i både Stjørdal venstrelag og Nord-Trøndelag venstrelag etter krigen.Han viste stor interesse for skyttervesenet som konkurranseskytter og organisator. Han satt som formann i Stjørdal skytterlag i sammenhengende 30 år, og som formann i Uttrøndelag skyttersamlag i 15 år. I 1962 ble han tildelt Det frivillige Skyttervesens fortjenstmedalje.Han var bror av Petter Jakob Bjerve, direktør i SSB og finansminister under Einar Gerhardsen. Deres mor var niese av Nedre Stjørdal og Skatvals ordfører John O. Arnstad og kusine av Skatvals ordfører John Arnstad.


== Referanser ==
ASF

ASF kan ha flere betydninger:

Aktive Studenters Forening, en studentforening i Bergen
Apache Software Foundation, en ideell organisasjon som støtter prosjekter basert på åpen kildekode
Aksjon Soningstegn Fredstjeneste, en ideell tysk organisasjon som arbeider for forsoning mellom det tyske folk og andre folk som ble rammet av tysk krigføring.
Dream Street

Dream Street er Janet Jacksons andre album, utgitt på plateselskapet A&M Records, utgitt den 22. september 1984. Jackson valgte på dette albumet og gå bort fra «tyggegummi-pop»-preget fra hennes første album, og gikk i retning av den rene pop-sjangeren. På denne tiden var Jackson fast skuespiller i den populære TV-serien Fame i USA. Dette er Jacksons siste album før hun i 1986 nådde toppen av salgslisten verden rundt med albumet Control.


== Bakgrunn ==
Jackson delte tiden sin mellom innspilling av episodene til Fame og innspillingen av sitt andre album. Hun uttalte senere at hun ikke var særlig fornøyd med TV-serien, og sluttet etter en sesong. På denne tiden var hun også kjæreste med James DeBarge som hun senere i 1984 skulle gifte seg med. I motsetning til Jacksons første album, var nå flesteparten av brødrene hennes med på enten produseringen av låtene eller som korist. 


== Sporliste ==
«Don't Stand Another Chance» (John Barnes, Marlon Jackson, Janet Jackson) – 4:14
«Two to the Power of Love» (Peter Beckett, Steven A. Kipner) – 3:06
«Pretty Boy» (Jesse Johnson) – 6:32
«Dream Street» (Giorgio Moroder, Bellotte) – 3:52
«Communication» (Paul Bliss) – 3:12
«Fast Girls» (Jesse Johnson) – 3:18
«Hold Back the Tears» (Chris Eaton) – 3:14
«All My Love to You» (Marlon Jackson, Anthony Patler) – 5:44
«If It Takes the Night» (David A.Bryant, Jay Gruska) – 4:09


== Mottakelse ==
Albumet ble enda en skuffelse for Jackson, da albumets plassering ikke nådde høyere enn 147.-plass i USA, Jacksons dårligste album-plassering noensinne. Igjen var mottakelsen fra kritikerne blandet, med de samme synspunktene fra forrige album. Albumets første singel var «Don't Stand Another Chance» som var produsert og skrevet av Marlon Jackson nådde 101.-plass i USA, som Jackson framførte under Fame-turneen med seriens skuespillere i 1984. Den andre singelen var en duett med Cliff Richard ved navn «Two to the Power of Love» som nådde en skuffende 83.-plass i Richards hjemland, England, men var en topp 10 – hit i Sør-Afrika. Den siste singelen fra albumet var «Fast Girls» som ikke nådde singel-listen i USA.


== Singler ==
1984 – «Don't Stand Another Chance» (#101 USA)
1984 – «Two to the Power of Love» (#83, England)
1984 – «Fast Girls» (#)


== Eksterne lenker ==
(en) Dream Street på Discogs 
(en) Dream Street på MusicBrainz
There Is a Life in a Look

«There Is a Life in a Look» er en amerikansk salme med tekst av Amelia Mathilda Hull. Den ble først publisert i Pleasant Hymns for Boys and Girls av Miss H.W. Soltau i 1860. Melodien ble skrevet av Edward G. Taylor i 1860.
Erik Nyström oversatte den til svensk i 1875 under tittelen «Et blick på den korsfäste livet dig ger».


== Norsk versjon ==
Den norske tittelen er «Det er liv i et blikk».


=== Innspillinger (i utvalg) ===
Maran Ata-musikken med Aage Samuelsen. Opptak fra møte i Skien 4. august 1961. Den ble utgitt på singlen Harmoni HS 191.


== Eksterne lenker ==
There Is a Life in a Look
Blake McGrath

Blake McGrath (født 21. november 1983) er en kanadisk profesjonell danser, koreograf, skuespiller og popartist, mest kjent for å ha vært med i MTV-serien DanceLife, og vært blant de 6 beste i So You Think You Can Dance. Han har også opptrådt for Michael Jackson i 2001, og danset med andre artister som Madonna, Britney Spears, Janet Jackson, Ashanti, Destiny's Child, Jewel og P!nk.
Han har også koreografert mye for So You Think You Can Dance Canada, i tillegg til at han er en tredje dommer for programmet. McGrath har også vært med i filmer som Chicago, Rent, Butterbox og Life with Mikey. Han har nettopp gitt ut sin første singel som popartist, «The Night».


== Eksterne lenker ==
(en) Blake McGrath på Internet Movie Database 
(fr) Blake McGrath på Allociné 
(en) Blake McGrath hos The Movie Database
Sigurd Haanes

Sigurd Clausen Haanes (født 1. august 1913 i Oslo, død 3. april 1943) var en norsk skihopper og pilot.
Han var sønn av Thorgny Haanes og Hedvig Kristine Clausen og var bror av tennisspiller Johan Haanes. Sigurd Haanes kom på fjerdeplass i hopp i VM på ski i 1937 i Chamonix og hadde bakkerekorden i Holmenkollen i 1940. Han representerte Sportsklubben Njård fra Oslo og var klubbens formann i 1935.
Etter den tyske invasjonen var Haanes del av et skikompani. I 1941 flyktet han til Sverige. Han reiste senere til Storbritannia og ble med i luftvernet som pilot. Haanes døde i en flyulykke i Calverley i 1943.


== Litteratur ==
Erling Ranheim (red.): Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Sør. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1956 (s. 632, digitalisert av Nasjonalbiblioteket).
Våre falne 1939-1945. Annen bok. Grøndahl, Oslo 1950 (s. 395, digitalisert av Nasjonalbiblioteket).
Reidar Haanes (red.): Njård 1924–1974. Oslo 1975 (s. 57, 79–81).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sigurd Haanes – FIS (skihopping)
Reidar Foss

Toralf Reidar Foss (født 26. juni 1891 i Stjørdal, død 24. november 1972) var en norsk avisredaktør og boktrykker.
Han var sønn av Jens og Birgitte Foss, og giftet seg med Henny Emilie Dybsland i 1921. Han gikk i lære som journalist og typograf hos farbroren Johan Foss i det radikale Venstre-organet Stjørdalens Blad. Anført av bønder og kjøpmenn ble avisen Stjørdalingen etablert i 1924 som et korrektiv til Stjørdalens Blad. Avisen var et organ for Bondelaget. Foss ble ansatt som disponent og redaktør i avisen med tilhørende aksidenstrykkeri.I mellomkrigstiden deltok Foss i Fedrelandslaget. Foss meldte seg inn i NS i 1940 eller 1941. Han var presseleder for NS i Stjørdal krets fra november 1940, videre gruppeleder og kretspropagandaleder og leder i NS' hjelpeorganisasjon (NSH) i Stjørdal. Han ble innsatt som Stjørdals ordfører av okkupasjonsstyret sommeren 1942, og satt frem til 1944. Etter krigen ble han avsatt av eierne som redaktør i Stjørdalingen og erstattet av motstandsmannen Johan Arnstad.Foss ble under landssvikoppgjører dømt til 2,5 års fengsel og tap av rettigheter i 10 år, samt å betale saksomkostninger.


== Referanser ==
Jon Haarberg

Jon Marius Sæland Haarberg (født 1953) er en norsk litteraturviter og professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo.


== Faglig arbeid ==
Haarberg arbeidet i perioden 1984–1992 som redaktør og sjefredaktør i Universitetsforlaget, før han i 1992 ble ansatt som stipendiat, senere førsteamanuensis, ved Universitetet i Oslo. Han ble professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo i 2003. 
Han har utgitt flere bøker, bl.a. Vinje på vrangen (1985), Parody and the Praise of Folly (dr.avh. 1997), Verdenslitteratur. Den vestlige tradisjonen (m. Tone Selboe og Hans Erik Aarseth, 2007) og Nei, vi elsker ikke lenger. Litteraturen og nasjonen (2017).
Som litteraturforsker har Haarberg arbeidet i grenselandet mellom filologi og litteraturvitenskap, og i flere sammenhenger problematisert skillet mellom de to disiplinene. Som hans hovedverk regnes den historisk-kritiske utgaven av Petter Dass' Katekismesanger (2013); det ligger fritt tilgjengelig på nett. Haarberg var en av grunnleggerne av Norsk Litteraturvitenskapelig Tidsskrift, og var redaktør i perioden 1998–2009.


== Utmerkelser ==
Han har siden 2009 vært medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Han fikk Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2012 for artikkelen «Hvorfor trompet? Om tittelen på Peter Dass’ nordlandsbeskrivelse».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jon Haarberg, Petter Dass. Katekismesanger.
Jon Haarberg (Universitetsforlaget). Arkivert 17. juni 2019 hos Wayback Machine.
(no) Publikasjoner av Jon Haarberg i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin* [1]
www.alstahaug.kommune.no
Zhongyuanmandarin

Zhongyuanmandarin (tradisjonell kinesisk: 中原官話, forenklet kinesisk: 中原官话, pinyin: Zhōngyuán guānhuà) er en dialektgruppe innen det kinesiske språket mandarin. Det er talemålet i Henan, de sentrale deler av Shaanxi og den sørlige del av Shandong, de områder som utgjør den sentralkinesiske slette. 
Språket tales også i store deler av Xinjiang vest i Folkerepublikken Kina, ettersom en stor del av den kinesiske tilvandring dit er skjedd fra den sentralkinesiske slette.
Zhongyuanmandarin betraktes som en av røttene til moderne standard mandarin.


== Underdialekter ==
Guanzhongdialekt (关中话)
Luoyangdialekt
Henandialekt (河南话)
Guanzhongdialekt

Guanzhongdialekt, eller Guanzhong hua (kinesisk: 关中话), er en dialekt av zhongyuanmandarin.  Den tales i Guanzhongregionen i provinsen Shaanxis  midtre regioner, blant annet i provinshovedstaden Xi'an. Dialektvarianten i Xi'an anses som den normerende. og dialekten kalles også Shaanxi hua (陕西话) eller Xi'an hua (西安话).Dialektene i det sørlige og i det nordlige Shaanxi er vesentlig forskjellig fra guanzhongdialekten.Guanzhongdialekten gjennomgår (2010) en vedvarende assimilering til standard mandarin, men bibeholder fremdeles mye grammatikk og uttale som stammer fra klassisk kinesisk.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kurparska, Maria (2010) [1977], Chinese Language(s) : A Look Through the Prism of The Great Dictionary of Modern Chinese Dialects, Berlin; New York: Walter de Gruyter, , , https://books.google.com/books?id=lCgnrA7Ke3QC, besøkt 20. november 2014
Erik Møller

Erik Møller (født 7. november 1909 i Aarhus, død 24. mars 2002) var en dansk arkitekt. Han er særlig kjent for Århus rådhus som han tegnet sammen med Arne Jacobsen. Århus rådhus er tatt opp i Kulturkanonen.Et annet av Møllers hovedverker er Industriens Hus på Rådhuspladsen i København.
Møller var ansatt hos Arne Jacobsen og de samarbeidet i konkurransen om Århus rådhus, som de vant. Arne Jacobsen hadde andre oppdrag i København på dette tidspunktet, slik at det ble Møller som flyttet til Århus for å lede prosjektet med oppføringen. Innbyggerne i Århus rettet sterk kritikk mot bygningsprosjektet og ville blant annet ha et rådhustårn. Dette kravet måtte arkitektene bøye seg for til syvende og sist.Fra slutten av 1930-årene hadde han eget arkitektfirma og inngikk senere partnerskap med to andre arkitekter. 


== Priser og utmerkelser ==
De Bielkeske Legater 1933 og 1935
Akademiets reisestipendium 1937
Den lille gullmedalje 1937
Eckersbergmedaljen 1940 for Nyborg Folkebibliotek
C.F. Hansen-medaljen 1998
Zacharias Jacobsens legat 1946
Emil Bissens Legat 1949
Træprisen 1975


== Verker - utvalg ==
Enebolig i Ordruphøjvej 17, Ordrup i 1935, sammen med Viggo Boesen, 1. premie i Politikens konkurranse om eneboliger
Paneler og inventar, Salle no. 8, Folkeforbundets bygning i Genève, 1935, sammen med Orla Mølgaard-Nielsen
Århus rådhus (1937-44, sammen med Arne Jacobsen, 1. premie, fredet)
Nyborg Folkebibliotek (1938-40, sammen med Flemming Lassen
Eget hus, Irisvej 5, Århus (1940)
Adventskirken (Ungdommens Kirke) i Vanløse (1942–44)
Mosegårdsskolen i Gentofte (1943)
Solbakkevej 50 i Gentofte (premiert i 1956)
Tilbygg til Magasin du Nord i København (1959)
Danmarks paviljong på verdensutstillingen i New York (1964)
Kapell i Verdenskirkerådets hovedsete i Genève (1965)
Bella Center, Bellahøj, nå Grøndal Centret, København (1965, bygget om i 1975
Industriens Hus, Rådhuspladsen, København (1977–78)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Møller – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Shaojiang min

Shaojiang min, eller Shaojiang (tradisjonell kinesisk: 邵將, forenklet kinesisk: 邵将, pinyin: Shàojiàng) er et av de kinesiske språk tilhørende språkgrunnen min. Det anslås at det tales av om lag 870 000 personer (2000). Det er talemål hovedsakelig i områdene Shaowu, Guangze, Jiangle og Shunchang, alle i den nordvestlige del av provinsen Fujian, vest for elven Futunxi.


== Eksterne lenker ==
Kart over minspråkenes utbredelse
Puxian

Hinghua, som omdirigeres hit, er et gammelt navn bor det nåværende byprefekturet Putian i Kina.
Puxian (forenklet kinesisk: 莆仙话, tradisjonell kinesisk: 莆仙話, pinyin: Púxiānhuà) er et språk tilhørende den kinesiske språkgruppe min. Det tales i byprefekturet Putian nordøst i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina, og dessuten godt representert i provinshovedstaden Fuzhou. Det har vært en stor utvandring fra disse kinesiske kystområdene, og språket er også godt representert i land som Malaysia og Singapore. 
Språket er også kjent under navnevariantene henghua, hinghua, hingwha og xinghua.


== Eksterne lenker ==
Klassifisering av minspråkene
One for the Thumb

One for the thumb var et lokalt Pittsburgh-uttrykk og kamprop i påvente av Pittsburgh Steelers femte Super Bowl seier. Vinnerlaget får en ring etter en seier i Super Bowl, og uttrykket spiller på det. «One for the thumb» ble først uttalt av Steelers' defensive tackle «Mean» Joe Greene da han sa «One for the thumb in '81» etter Steelers' seier i Super Bowl XIV i 1979 (Super Bowl spilles tidlig i januar det påfølgende år). Steelers måtte likevel vente i 26 år fra de vant Super Bowl i 1979 til neste gang i 2005. Greene, som la opp etter 1981 sesongen fikk likevel sin tommelring, da han var ansatt som special assistant for player personnel i Steelers. Han fikk også en i 2008, og er dermed en av bare fire stykker utenfor Rooney-familien (Pittsburgh Steelers' eiere) med ringer fra alle Steelers' seks Super Bowl seiere.