jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Keyboard, Oh Lord! Why Don’t We?

Keyboard, Oh Lord! Why Don't We? er et musikkalbum med Thulsa Doom fra april 2005.


== Sporliste ==
«Papa Was» (Jacob Krogvold/Henning Solvang/Ole Petter Andreassen)
«Need the Air» (Henning Solvang/Ole Petter Andreassen/Egil Hegerberg)
«Stay OK» (Jacob Krogvold/Henning Solvang/Ole Petter Andreassen)
«Raisins and Grapes» (Henning Solvang/Ole Petter Andreassen/Egil Hegerberg)
«Tears in the Morning» (Bruce Johnston)
«The Deep of the City» (Jacob Krogvold/Henning Solvang/Ole Petter Andreassen/Egil Hegerberg)
«Be Forewarned» (Bobby Liebling)
«The Ballad of Me and Fast Winston Doom» (Henning Solvang/Ole Petter Andreassen/Egil Hegerberg)
«Mr. Slow»  (Henning Solvang/Ole Petter Andreassen/Egil Hegerberg)
«Keyboard, Oh Lord! Why Don't We?»


== Medvirkende ==


=== Thulsa Doom ===
Doom Perignon - sang, gitarer, kor, låtskriver
El Doom - gitarer, kor, produsent, tekniker, låtskriver
Angelov Doom - bass, låtskriver
Fast Winston Doom - trommer


=== Øvrige ===
Rune Helland - steelgitar på Need the Air
Ingrid Margrethe Bølgen Halvorsen - fiolin på Need the Air
Magnus Nielsen - fiolin på Need the Air
Adrian Clemens Di Ruscio - fiolin på Need the Air
Eirik Roald - cello på Need the Air
Christer Knutsen - piano på Tears In the Morning og Mr. Slow
Inge Svege - orgel/kor på In the Deep of a City, The Ballad of Me and Fast Winston Doom og Keyboard, Oh Lord! Why Don't We?
Amund Maarud - gitar på Keyboard, Oh Lord! Why Don't We?
Bernt Moen - keyboard på Keyboard, Oh Lord! Why Don't We?
Mike Hartung - miksing, mastering
Are Kleivan - artwork


== Eksterne lenker ==
http://www.duplexrecords.no/band/thulsa-doom/utgivelser/keyboard-oh-lord-why-dont-we/
https://www.discogs.com/Thulsa-Doom-Keyboard-Oh-Lord-Why-Dont-We/master/718146
Norsk fonemtest

Norsk fonemtest er en test som kartlegger språklydproduksjon hvor de vanligste forenklingsprosessene i norsk språk kartlegges. Testen kartlegger hvordan konsonanter uttales først, midt i og sist i ord og den kartlegger hvordan vokaler og diftonger (for eksempel ei, au og oi) uttales. Testen kan også si noe om barns ordforråd og gir en systematisk oversikt over eventuelle forenklingsprosesser barn har i språket. Den gir også et grunnlag for å vurdere hvilke tiltak som eventuelt bør iverksettes om det enkelte barn har språkvanskelighter.
Lisbet Dæhlin

Lisbet Dæhlin (født 17. juni 1922 i Danmark, død 2. juli 2012 i Oslo) var en danskfødt norsk keramiker. Hun bodde og virket i Norge siden 1949, dels på Lillehammer, dels i Oslo. Hun var gift med Erik Dæhlin (1926–2010).
Dæhlin var utdannet ved Kunsthåndverksskolen i København 1942-45, og ved senere praksis i verksteder. da hun flyttet til Norge i 1949 ble hun assistent hos keramikeren Svein Visted, Lillehammer. Da hun stilte ut sammen med Visted i Galleri Per i 1950, var det den første separatutstilling av keramikk etter 1945 og første gang keramikk ble stilt ut i et kunstgalleri i Norge. Ved sin kontinuerlige virksomhet fra 1949 av ble hun et forbilde og en foregangsperson for 1970-tallets kunsthåndverkere. «Lisbet Dæhlin har gjennem en årrekke hatt stor betydning for det norske kunsthåndverk-miljøet, og hun er et forbilde og et forankringspunkt for yngre kolleger.»Det er karakteristisk for Dæhlins keramikk at hun arbeidet med kjente objekter: «hennes storhet som kunstner [ligger] nettopp i dette at hun har maktet å forvandle muggen, tekannen og koppen til skulpturer uten å gjøre dem ubrukelige som mugge, tekanne og kopp.» «Hvis jeg har forstått Lisbet riktig, er det ikke viktig for henne å få det hun lager 'opphøyd' til kunst. Det viktige er at det hverdagslige ved hennes tingkan bli sett som det de er – eller kan være: form som både i seg selv og i handling bærer på bevegegelse, stillferdighet, underfundighet, form som har den høytiden som hverdagen kan ha»Hun bidro med relieffer og med monumentale krukker som kunstnerisk utsmykning ved flere bygninger i Norge. Blant utsmykningene kan nevnes Regjeringskvartalet, Stortingsbygningen, Norges Bank og Aker sykehus.
Hun blr blant annet innkjøpt av de tre norske kunstindustrimuseene, Cooper-Hewitt Museum, New York, Victoria and Albert Museum, London, Riksgalleriet, Norsk kulturråd, Nordnorsk Kunstmuseum og Sørlandets Kunstmuseum. Hun var medlem av Norske Kunsthåndverkere. Hun  stilte ut i Kunstindustrimuseet i København 1977, 1984 og 1996, i Kunstnerforbundet i Oslo 1977, 1984, 1992 og 2003, deltok i flere representative kollektivutstillinger i inn- og utland, og i en kollektiv vandreutstilling i USA allerede i 1954.Hun mottok Jacobprisen i 1998.  


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svein Thorud. «En keramiker og en maler med krukker, Lisbet Dæhlin og Kjell Torriset». I: Kunst og kultur 1987, nr. 1
Gunnar Danbolt. «Skulpturelle mugger». I: Kunsthåndverk 2002, nr 3
Gunnar Danbolt. «Lisbet Dæhlin, muggen som skulptur» I: Randi Gausdal og Gunnar Danbolt (1990). Samtidskeramikk. Norsk keramikk fra 1940 til i dag. Dreyer forlag.  [Utgitt i samarbeid med Oslo International Ceramics Symposium OICS 1990]
St. Patrick-bataljonen

St. Patrick-bataljonen (spansk: Batallón de San Patricio) var en meksikansk militær avdeling som kjempet i den meksikansk-amerikanske krigen fra 1846 til 1848. For storparten av krigen, fungerte den som en artilleriavdeling. Avdelingen besto av omtrent 200 soldater (fra 170 til flere hundre soldater, ifølge forskjellige kilder). De fleste av soldatene var desertører eller avhoppere fra USAs hær.


== Siste slag ==
USAs styrker nådde utkanten av Mexico by 20. august 1847. Meksikanske styrker, med San Patricio'ene som artillerister, ga ild fra kanoner ved Churubusco-elva, til ammunisjonen tok slutt. 35 San Patricio-soldater døde i slaget, 85 ble fanget, og 85 fulgte retretten til Mexicos hær.


== Henretting ==
Flere enn 9 000 av USAs soldater deserterte under krigen, men kun San Patricio-soldater ble dømt til henging (arkebusering var datidens forskriftmessige henrettelsesmetode ved desertering i USA).


== Heder ==
Bataljonen er blant annet hedret i lokalene til Representantenes hus i Mexico, der navnet er skrevet med gyldne bokstaver.


== Referanser ==
Last Sons of Evil

Last Sons of Evil er The Cumshots sitt debutalbum fra 2001


== Sporliste ==
«Conqueror of Canyons» (Max Cargo/Rodriguez Morales)
«Son of Evil» (Max Cargo/El Doom)
«Pledge Allegiance to the Fire» (Max Cargo/El Doom)
«Dead Man's Hand» (Max Cargo/El Doom)
«No, Nothing, Please Die» (Max Cargo/El Doom)
«My Own Gun» (Max Cargo/El Doom)
«To Hell I Will Be Damned» (Max Cargo/El Doom)
«Army of Nothing» (Max Cargo/El Doom)
«The Fear I Am» (Tom Schlong)
«In Female Writing, Your Name In Blood» (Tom Schlong)
«Halo of Horns» (Max Cargo/El Doom)


== Medvirkende ==


=== The Cumshots ===
Max Cargo - sang, låtskriver
El Doom - gitar, produsent, tekniker, miksing, låtskriver
Tom Schlong - gitar, låtskriver
Tommy Dean - bass
Rodriguez Morales - trommer, låtskriver


=== Øvrige ===
Ingus Doom - munnspill
Espen Berg - mastering


== Eksterne lenker ==
(en) Last Sons of Evil på Discogs
Norwegian Jesus

Norwegian Jesus er et musikkalbum med The Cumshots fra 2003.


== Sporliste ==
«Rotten Womb» (Max Cargo/El Doom/Chris Bartender/Karlsen)
«Psalm 109» (Bible/Max Cargo/El Doom/Tom Schlong)
«Numb Reaper» (Max Cargo/El Doom/Chris Bartender/Doom Perignon)
«Retch and Bleed» (Max Cargo/El Doom)
«Paint You Withe a Knife» (Max Cargo/El Doom)
«Sieg Christ» (Max Cargo/El Doom)
«Born to Destruct» (Max Cargo/El Doom/Tommy Dean/Doom Perignon)
«For the Sake of Man» (Max Cargo/El Doom)
«Go Forth and Fuck» (Max Cargo/El Doom)
«Turn or Burn» (Max Cargo/El Doom)


== Medvirkende ==


=== The Cumshots ===
Max Cargo - sang, låtskriver
El Doom - gitar, kor, produsent, tekniker, miksing, låtskriver
Tom Schlong - sang på Psalm 109, gitar, kor, låtskriver
Tommy Dean - bass, låtskriver
Chris Bartender - trommer, låtskriver


=== Øvrige ===
Doom Perignon - vokal på Numb Reaper og Born to Destruct
Ronni Le Tekrø - gitar på Turn or Burn
Johnny Skalleberg - miksing
Espen Berg - mastering


== Eksterne lenker ==
(en) Norwegian Jesus på Discogs
Just Quit Trying

Just Quit Trying er et musikkalbum med The Cumshots fra 2006.


== Sporliste ==
«Praying for Cancer» (Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee)
«Like Pouring Salt on a Slug» (Max Cargo/El Doom)
«I Drink Alone» (Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee)
«Punchdrunk on Death» (Max Cargo/El Doom)
«Bitter Erection» (Max Cargo/El Doom)
«Last Laugh» (Max Cargo/El Doom)
«Broken» (Max Cargo/El Doom/Tommy Dean)
«Vomitory» (Max Cargo/El Doom/Chris Bartender)
«Black Silence» (Max Cargo/El Doom/Tommy Dean)
«Baptized in Broken Glass» (Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee)


== Medvirkende ==


=== The Cumshots ===
Max Cargo - sang, låtskriver
El Doom - gitarer, kor, produsent, tekniker, miksing, låtskriver
Freddie Tennessee - gitar, kor, låtskriver
Tommy Dean - bass, låtskriver
Chris Bartender - trommer, låtskriver


=== Øvrige ===
Øyvind Blomstrøm - piano, steelgitar
Brynjar Takle Ohr - piano, akustisk gitar
Thomas Tofte - strykearrangement/dirigent
Mike Hartung - miksing
Chris Sansom - mastering
L-P Lorentz - fotograf
Are Kleivan - artwork


== Eksterne lenker ==
(en) Just Quit Trying på Discogs
A Life Less Necessary

A Life Less Necessary er et musikkalbum med The Cumshots fra 2009. For albumet fikk de sin første Spellemannpris i mars 2010.


== Sporliste ==
«What Bleeds Must Be Butchered» (Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee/Tommy Dean)
«Nonversation» (Larkin/Spro/Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee)
«I Still Drink Alone» (Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee)
«And the Sun Pissed Red» (Max Cargo/El Doom/Chris Bartender)
«Blood Don't Lie» (Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee)
«This Dog Won't Hurt» (Max Cargo/El Doom/Freddie Tennessee/Chris Bartender)
«Tiny Crosses» (Max Cargo/El Doom)
«When in Hell Pray for Rain» (Max Cargo/El Doom/Tommy Dean)
«Existence Should Be Singing» (Max Cargo/El Doom)


== Medvirkende ==


=== The Cumshots ===
Max Cargo - sang, låtskriver
El Doom - gitarer, kor, produsent, tekniker, miksing, låtskriver
Freddie Tennessee - gitar, kor, låtskriver
Tommy Dean - bass, låtskriver
Chris Bartender - trommer, låtskriver


=== Øvrige ===
Lars Christian Narum - Hammond-orgel
Hedvig Mollestad Thomassen - piano
Jon Eberson - gitar
Roar Nilsen - strykearrangement
André Orvik - fiolin
Vegard Johnsen - fiolin
Dorthe Dreier - bratsj
Hans Josef Groh - cello
Tommy Hjelm - kor
Monica Lystad - kor
Marianne Pentha - kor
Chris Sansom - mastering
Dave Collins - mastering
L-P Lorentz  - fotograf
Remi Juliebø - coverdesign


== Eksterne lenker ==
(en) A Life Less Necessary på Discogs
Gunnar Solum

Gunnar Solum (født 28. august 1929 i Namsos, død 11. juni 2008) var en norsk journalist, redaktør og politiker (Ap).
Han gikk realskole og handelsskole og begynte i 1952 i Namdalens Folkeblad. Solum ble redaktør i Brønnøysunds Avis i 1956, redaksjonssekretær i Namdal Arbeiderblad i Namsos i 1961 og ansvarlig redaktør i samme avis i 1970.Han møtte for første gang i Namsos kommunestyre i 1952, og satt som Namsos' ordfører 1976–1991. Han var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1992–1995. Solum var æresmedlem av Det norske Arbeiderparti.I sine yngre dager var Solum aktiv som fotballspiller for Namsos IL.


== Referanser ==
Øl (EP)

Øl er en EP med The Cumshots fra 2005.
Låtene på denne skiva er en coverversjon av Jokke & Valentinernes «Øl», og en coverversjon av The Melvins' «Hooch».


== Sporliste ==
«Øl» (Joachim Nielsen)
«Hooch» (The Melvins)


== Medvirkende ==


=== The Cumshots ===
Max Cargo - sang
El Doom - gitar, produsent, tekniker, miksing
Freddy Fitta Tennessee - gitarer
Tommy Dean - bass
Chris Bartender - trommer


=== Øvrige ===
Petter Baarli - gitar
Mike Hartung - mastering
Love in Bloom (sang)

«Love in Bloom» er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Ralph Rainger (melodi) og Leo Robin (tekst). Den ble publisert i 1934 og introdusert i filmen She Love Me Not av Bing Crosby og Kitty Carlisle. Samme år var «Love in Bloom» én av de nominerte til den første Best Song Academy Award.
Den ble først spilt inn av Bing Crosby, Irving Aaronson and his Commanders i Los Angeles 5. juli 1934 og utgitt på 78-plate for Brunswick. Sangen ble en hit. Sangen ble en hit for Crosby samme år.
Den ble også temasang for Jack Benny, som var kjent for å spille den falsk på fiolin. Kitty Carlisle hadde håpet å anta «Love in Bloom» som sin temasang, men dens komiske assosiasjon med Benny spolerte disse planene.
Pete Browns orkester, Frank Weylert og kvintettsang (inkl. Nora Brockstedt) spilte inn sangen i Oslo 6. mai 1946. Den ble utgitt på 78-platen Musica AR-9004
.


== Norsk versjon ==
Arne Svendsen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Skal, skal ikke skal».


=== Innspilling ===
Jens Book-Jenssen med orkester. Utgitt på 78-platen Columbia GN 45 i 1935.


== Referanser ==
OECDs gruppe mot hvitvasking av penger

OECDs gruppe mot hvitvasking av penger (fransk: GAFI, Groupe d'action financière sur le blanchiment de capitaux, engelsk: FATF, Financial Action Task Force on Money Laundering, tysk: Arbeitskreis Maßnahmen zur Geldwäschebekämpfung) ble stiftet i 1989 av G7-landene, og har sitt mandat fram til 2012.Gruppens arbeid innebærer utformingen av retningslinjer mot hvitvasking av penger, mot finansiering av terrorisme, og mot skatteunndragelse.


== Referanser ==
Eirik Lae Solberg

Eirik Lae Solberg (født 3. april 1971 i Drammen) er en norsk politiker som representerer Høyre.
Han hadde lederverv i Drammen og Buskerud Unge Høyre og satt deretter i Unge Høyres sentralstyre 1992–1994. Han var innvalgt i Drammen bystyre 1995–1999.Solberg var ansatt som politisk rådgiver for Høyres stortingsgruppe fra 1997 til 2001 og deretter utnevnt som politisk rådgiver for statsråd Ansgar Gabrielsen i Nærings- og handelsdepartementet under Bondevik-regjeringen fra 2001 til 2004. Våren 2004 var Solberg statssekretær i Arbeids- og administrasjonsdepartementet, etter at Victor Norman hadde avgått som statsråd, deretter statssekretær under statsråd Morten Andreas Meyer i Moderniseringsdepartementet frem til september 2005.Solberg var kommunikasjonsdirektør i Microsoft Norge 2006–2009.Solberg ble valgt inn i Oslo bystyre i 2007. Han var leder av finanskomiteen i Oslo bystyre og leder for Høyres bystyregruppe 2009–2013, deretter statssekretær i Nærings- og fiskeridepartementet under statsråd Monica Mæland i Solberg-regjeringen 2013–2014. I 2014 ble han finansbyråd i Oslo kommune. Etter at de borgerlige tapte valget i Oslo i 2015, ble Eirik Lae Solberg leder i Høyres bystyregruppe og leder i Samferdsels- og miljøkomiteen. Han var Høyres byrådslederkandidat ved kommunevalget 2019, men Raymond Johansens byråd beholdt flertallet. Solberg trakk seg som leder for bystyregruppen, men beholdt plassen i bystyret.I 2020 ble Solberg ansatt i konsulentselskapet Deloitte. Han driver strategisk rådgivning for offentlig sektor.Solberg har en bachelorgrad i samfunnsøkonomi fra London School of Economics and Political Science (LSE) og en mastergrad i europeisk historie og politikk fra University of Cambridge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eirik Lae Solberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Eirik Lae Solberg hos Stortinget 
(no) Eirik Lae Solberg hos Norsk senter for forskningsdata
I Can’t Tell a Waltz from a Tango

«I Can't Tell a Waltz from a Tango» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Al Hoffman og Dick Manning. Den ble publisert i 1954.
Den best kjente versjonen i USA ble spilt inn på plate av Patti Page, den best kjente versjonen i Storbritannia av Alma Cogan. Begge ble spilt inn i 1954.
Innspillingen med Page ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 70458. Den andre siden var  «The Mama Doll Song».
Innspillingen med Cogan ble utgitt av His Master's Voice som 78-plate med katalognummer B10786 og som single med katalognummer 7N 271. Den andre siden var siden var «Christmas Cards».
Rita Williams with Jacques Leroy and his Orchestra har også spilt inn sangen. I Norge ble den utgitt på 78-platen Harmoni 606.
Den ble ofte anvendt i komedieprogrammet, The Goon Show, på BBC radio, med Ray Ellington and his quartet. Denne fremførelsen la til ekstra humor i Goons-stil, hvor medlemmer av rollebesetningen sluttet seg til den.


== Norsk versjon ==
Erik Diesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Danser jeg vals eller tango?». Frank Robert med orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen Columbia GN 1550 i 1955.


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==
Arte della Lana

Arte della Lana var et mektig handelslaug i Firenze i den italienske renessansen på 1500-tallet. Arte della Lana kontrollerte den viktige ulltekstilhandelen i byen, og hadde i sin storhetstid direkte eller indirekte ansatt over en tredjedel av byens innbyggere.
Alexis Carrel

Alexis Carrel (født 28. juni 1873 i Sainte-Foy-lès-Lyon i Rhône, død 5. november 1944) var en fransk kirurg og biolog som ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1912.  
Han har utviklet flere nye teknikker innen vaskulær sting og var en pioner når det kom til transplantasjon av organer og torakal kirurgi. Alexis Carrel var også medlem av flere lærde selskaper både i USA, Spania, Russland, Sverige, Nederland, Belgia, Frankrike, Vatikanstaten, Tyskland, Italia og i Hellas og han mottok æresdoktor fra blant annet Queen's University of Belfast, Princeton University, Brown University og Columbia University. 
Carrel fikk sin medisinske utdannelse fra Université de Lyon og han praktiserte som kirurg i Frankrike og i USA ved University of Chicago og Rockefeller Institute of Medical Research. Han samarbeidet med den amerikanske legen Charles Claude Guthrie om arbeidet med den vaskulære stingen og når det kom til transplantasjon av blodårer og organer mellom mennesker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1912 hos Nobelprize.org
(en) Alexis Carrel hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1912
Jules Jean Baptiste Vincent Bordet

Jules Jean Baptiste Vincent Bordet (født 13. juni 1870 i Soignies, død 6. april 1961) var en belgisk immunolog, mikrobiolog og nobelprisvinner. Den bakterielle genusen Bordetella er blitt oppkalt etter ham. 
Han ble uteksaminert i 1892 som lege ved Université Libre de Bruxelles som ligger i Brussel, Belgia og han begynte sitt arbeid ved Institut Pasteur i Paris i 1894 der han startet sin forskning angående bakterier og hvite blodceller. I 1900 forlot han Paris for å grunnlegge Institut Pasteur i Brussel. 
Nobelprisen i fysiologi eller medisin ble tildelt ham i 1919 for hans oppdagelser angående kroppens immunitet mot bakterier som den allerede er blitt utsatt for. Han var en kjent frimurer og medlem av Les Amis Philanthropes i Brussel, Belgia. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1919 hos Nobelprize.org
(en) Jules Jean Baptiste Vincent Bordet hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1919
Jules Bordet-instituttet
Jules Bordet-museet
Bamsens fødselsdag

«Bamsens fødselsdag» er en norsk barnesang med melodi og tekst av forfatteren, visedikteren og tegneren Thorbjørn Egner (1912–1990). Visa ble første gang framført i NRKs radioprogram Barnetimen 15. januar 1952. Sangen ble raskt spilt inn med Kringkastingsorkestret og Frank Robert, til bruk i Ønskekonserten. Teksten og melodien kom på trykk første gang i sangboka Nye viser fra barnetimen i 1952.Sangen om Bamsefar som fyller femti år og de navnløse dyra teksten forteller om, skal ha inspirert Egner til å dikte videre om Klatremus og de andre dyrene i Hakkebakkeskogen der visa etter hvert ble en del av historien. Fortellingen om Hakkebakkeskogen ble utgitt som egen bok i 1953, da uten «Bamsens fødselsdag». I 1955 ble boka filmatisert med de kjente sangene. Historien ble dramatisert i 1959 som dokketeater og i 1964 med skuespillere. I 1966 kom en musikalsk hørespillversjon på grammofonplate med musikken arrangert av Egil Monn-Iversen og med Birgit Strøm som den muntre Klatremus, Knut Risan som den upålitelige Mikkel Rev og Sølvi Wang som Bestemor Skogmus og Bjørnemor.
Innspillingen med Leif Juster ble gjort i desember 1952. Per Asplins versjon ble også utgitt på LP-platen Hei alle barn! - Gøy med Per Asplin.


== Referanser ==
Carol Greider

Carolyn Widney Greider (født 15. april 1961) er en molekylærbiolog som er ansatt ved Johns Hopkins University. Hun var medoppdager av enzymet telomerase i 1984 mens hun jobbet under Elizabeth Blackburn ved University of California, Berkeley.
Greiders banebrytende forskning på områdene telomerer og kromosomer gjorde at hun ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin for 2009 sammen med forskerne Elizabeth Blackburn og Jack W. Szostak i Boston «for oppdagelsen av hvordan kromosomene beskyttes av telomerer og enzymet telomeras».I tillegg til nobelspris i medisin har hun fått flere andre utmerkelser og medaljer for sitt forskningsarbeid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Carol Greider – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 2009 hos Nobelprize.org
(en) Carol Greider hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 2009
Eksamen av høyere grad

Eksamen av høyere grad, høyere grads eksamen, høyere eksamen eller høyere grad (engelsk: Postgraduate education, postgraduate degree) er det generelle uttrykket for ulike akademiske grader på nivå tilsvarende mastergrad (dvs. til sammen minst 4–5 års studier i de fleste land). Eksamen av høyere grad utgjør andre syklus innen høyere utdannelse, og tas etter at man har eksamen av lavere grad, dvs. bachelorgrad eller annen utdannelse tilsvarende 3 års studier.  Høyere eksamen bygger videre på eksamen av lavere grad og holder et mer avansert nivå. I norsk sammenheng var kravet til høyere grads eksamen før Kvalitetsreformen (gradvis gjennomført 2003–2008) for det meste mellom fem og seks års universitetsstudier (fire år hvis man regner siviløkonom som høyere grad). I USA, Storbritannia og mange andre land er kravet som regel fire eller fem års studier. I Norge etter Kvalitetsreformen er kravet standardisert til fem års studier.
Eksamen av høyere grad er som regel et krav for å bli tatt opp på doktorgradsprogrammer (tredje syklus i høyere utdannelse).
Ekkoland

Ekkoland er debutromanen til den norske forfatteren Per Petterson. Boka ble skrevet i 1989, og handler om Arvid som vokser opp i Oslo på sekstitallet.


== Eksterne lenker ==
Omtale på Oktobers nettsider