jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Klareboderne (København)

Klareboderne er en gate i Indre By i København. Den ligger mellom Købmagergade og Pilestræde og ved møtet med Pilestræde går den mot nordøst over i Møntergade.
Gatenavnet kjennes tilbake fra 1518 og har navn etter klosteret Skt. Clare som lå i området. Klosteret ble nedlagt i forbindelse med reformasjonen. Den kongelige mynt ble opprettet på stedet klosteret hadde ligget.
I 1787 etablerte Søren Gyldendal forlaget Gyldendal med adresse i Klareboderne 3.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Selskabet for Københavns historie
Silvio Kuhnert

Silvio Kuhnert (født 9. september 1969 i Oelsnitz i Vogtland) er en tysk sanger innen populær folkemusikk og musikkprodusent. Han er kjent som «Der singende Gastwirt»  – «Den syngende vertshusholder». Han er også kokk på hotellet Zum grünen Baum i den lille landsbyen Taltitz i Vogtland.


== Liv ==
Kuhnert begynte sin karriere som kokk med opplæring i hotellet Am Fichtelberg i Oberwiesenthal. Tilbake i 1989, var han den yngste kjøkkenlederen i restauranten Bergkristall (Fjelletkrystall) på Vogtland. I de følgende år fullførte han forskjellige kurs med anerkjente restauratører, blant annet i Aubergine fra Eckhart Witzigmann, en tyske stjernekokk i München og Feriehotel Bareis, et fem stjerneshotell i Sørtyskland. Han tok eksamen som kokk i 1993 i Passau og ble samme år executive chef på IFA hotel Holiday – Hohe Reuth i Schöneck. 
I 1995 kjøpte han og åpnet sin første restaurant og sang for gjestene sine. Ti år senere var han også en vellykket utøver av populære folkemusikk, og åpnet i 2005, med sin daværende kjæreste og nåværende kone Viola, restauranten og hotellet Zum grünen Baum i Taltitz. Her er Kuhnert vert med arrangementer for fans av folkemusikk og sammen med fremtredende representanter for sjangeren.


== Media ==


=== CD-innspillinger ===


=== Video/DVD produksjoner ===
2008 Ein musikalisch-kulinarischer Streifzug durch das Vogtland(Musikalsk og kulinarisk reise gjennom Vogtland)
Kuhnert hadde som «Den syngende vertshusholder fra Vogtland» flere opptredener på radio og TV, slik som Musikantenschenke på MDR (Central tysk Broadcasting) og har vunnet en rekke titler i ulike konkurranser.


== Bøker ==
Kuhnert er forfatter av kokebøkene Von der Haselmühle zu Tanzermühle (Fra Haremølle til Danzermølle) (Vogtländischer hjemme forlaget, Plauen, Tyskland), utgitt i 1998 og Das Obere Vogtland Kochbuch (Den Øvre Vogtland kokebøk)(Edition Limosa, Clenze, Tyskland) i 2010.


== Referanser ==


== Kilder ==
Listen over Silvio Kuhnert i katalogen av det tyske nasjonalbiblioteket


== Eksterne lenker ==
Den offisielle siden til Silvio Kuhnert
Let Me Stay With You

«Let Me Stay With You» er en single utgitt av det norske rockebandet The Pussycats i 1966. Låten er skrevet av bandets bassist og vokalist Sverre Kjelsberg og bandets trommeslager Friedel Brandt. Sangen ble også utgitt på debutalbumet deres – Psst! Psst! – utgitt samme år.
Singelens B-side var en sang skrevet av bandets gitarist – Trond Graff – «Purdy Patsy», som også er å finne på Psst! Psst!.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Let Me Stay With You på Discogs
Ivar Asheim

Ivar Asheim (født 5. august 1927 i Vartdal, død 11. desember 2020 i Bærum) var en norsk dr.theol. og tidligere professor i religionspedagogikk og etikk ved Menighetsfakultetet (MF) i Oslo.Asheim vokste opp på Valdres folkehøgskule der faren var rektor, og tok artium ved Voss landsgymnas. Han ble cand.theol. i 1952 og dr.theol. i 1961 med avhandlingen Glaube und Erziehung bei Luther – om forholdet mellom pedagogikken og teologien i Martin Luthers verker. Han ble ansatt som dosent ved MF fra 1963, var leder av teologisk avdeling i Det lutherske verdensforbund i Genève 1965–1970, deretter professor ved MF, først i religionspedagogikk 1970–1979 og i etikk 1979-1994.  Han var den første formann i Den norske kirkes lærenemnd 1987–1991 og var seniorforsker ved Norges forskningsråd 1994-1997.
Asheim var medlem av Det Norske Videnskapsakademi fra 1980 og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab fra 1995.
Han var far til musikerne Nils Henrik Asheim og Håkon Asheim. 


== Bibliografi ==
Religionspedagogikk. En innføring (1976)
Religionspedagogikk. Tolkning, undervisning, oppdragelse (1987)
Øyet og horisonten. Grunnproblemer i aktuell etikkdebatt (1991)
Mer enn normer. Grunnlagsetikk (1994)
Hva betyr holdninger? Studier i dydsetikk (1997)Festskrift til ham i 1992, Forankring og forandring. Verdier for det nye Europa. Festskrift til Ivar Asheim på 65-årsdagen den 5. august 1992, blant annet med artikkelen «Troen og virkeligheten. Hovedlinjer i Ivar Asheims forfatterskap» av Sverre Dag Mogstad og Lars Østnor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Ivar Asheim i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Ivar Asheim i BIBSYS
Sarah Kirsch

Sarah Kirsch (født 16. april 1935 i Limlingerode i Kreis Nordhausen, Thüringen, død 5. mai 2013 i Heide), egentlig Ingrid Hella Irmelinde Kirsch, født Bernstein, var en tysk forfatter.


== Referanser ==
Magic Pie

Magic Pie er et rockeband med medlemmer fra Moss og Fredrikstad. Musikken tilhører undersjangeren progressiv rock med elementer av klassisk rock og heavy metal.


== Historikk ==
Inspirasjonen er hentet fra 1970-tallsband som blant andre Deep Purple og Yes, og 1990-tallsband som for eksempel Spock's Beard og Flower Kings. Magic Pie signerte for det svenske plateselskapet Progress Records i 2005 og slapp debutalbumet Motions of Desire samme år og høstet gode anmeldelser.Etter utgivelsen av Circus of Life, sent i 2007, sluttet Allan Olsen i bandet og ble erstattet med Eiríkur Hauksson som vokalist.
Bandets tredje album The Suffering Joy skulle etter planen komme ut medio 2010, men ble utsatt på ubestemt tid etter at låven på Røed Gård i Moss, som rommet blant annet bandets studio og utstyr, brant ned i mars 2010.. The Suffering Joy ble omsider utgitt den 25. januar 2011. 
I 2012 forlot Gilbert Marshall bandet og ble erstattet av Erling Henanger på tangenter.
Magic Pies fjerde album, King for a Day, ble utgitt i 2015 av plateselskapet Karisma Records. Samtidig ble tidligere album remastret og utgitt på vinyl og CD under selskapets label.
Som et ekstra moment i bandets backlog ble fjerde utgivelse fulgt opp med en samleboks med alle album i vinylformat i et begrenset opplag på 100 eksemplarer. Foruten vinyl inneholdt boksen hittil uutgitt demomateriale som dannet grunnlaget for deres albumet Motions of Desire.
I februar 2019 skal Magic Pie spille på festivalen Cruise to the Edge, som avholdes på et dedikert cruiseskip for progressiv rock i vestre Karibien.


== Medlemmer ==
NåværendeKim Stenberg (gitar, vokal)
Eirik Hansen (vokal, gitar)
Eiríkur Hauksson (vokal, gitar, keyboard)
Lars Petter Holstad (bass, vokal)
Erling Henanger (Keyboard)
Martin Utby (Trommer)Tidligere medlemmerJan T. Johannessen (trommer, perkusjon)
John Kamphaug (Bass)
Allan Olsen (vokal)
Gilbert Marshall (keyboard, vokal)


== Diskografi ==
Motions of Desire (2005)
Circus of Life (2007)
The Suffering Joy (2011)
King for a Day (2015)
Fragments of the 5th Element (2019)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Magic Pie på Discogs 
(en) Magic Pie på MusicBrainz 
(en) Magic Pie på Songkick 
(en) Magic Pie på Last.fm 
(en) Magic Pie på AllMusic
Günter Kunert

Günter Kunert (født 6. mars 1929 i Berlin, død 21. september 2019 i Kaisborstel) var en tysk forfatter som med sine verker i særlig grad gjenspeiler litteraturen i de to tidligere tyske statene Vest-Tyskland og DDR. Hans litteratur representerer kompleksiteten i deres interaksjoner under den kalde krigen, såvel som i det gjenforente Tyskland.Kunert hadde jødisk mor og kunne grunnet antisemittiske lover i nazitiden ikke studere utover grunnskolen. I 1948 ble han medlem av Det sosialistiske enhetspartiet i DDR, men medlemskapet ble trukket tilbake i 1977 fordi han hadde underskrevet et protestbrev da Wolf Biermann ble fratatt sitt DDR-statsborgerskap i 1976.I 1979 fikk han tillatelse til å forlate DDR, og han slo seg ned sammen med konen Marianne i Kaisborstel, ikke langt fra Itzehoe i Vest-Tyskland.Han skrev over 1 000 dikt, tallrike essays og reisebøker, to romaner samt fortellinger, barnebøker og hørespill. For sine 150 bøker fikk han en rekke priser.Han var gift to ganger: med Marianne i femti år (til hennes død), og med Erika da han var over åtti år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Günter Kunert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Günter Kunert på Internet Movie Database 
(en) Günter Kunert hos The Movie Database
Noemi Batki

Noemi Batki (født 12. oktober 1987) er en italiensk stuper, som for det meste konkurrerer i 10 meter tårnstup. Hun vil representere Italia under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble kvalifisert via EM i stuping 2011.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 27 på 10 meter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Noemi Batki – Olympics.com 
(en) Noemi Batki – Olympic.org 
(en) Noemi Batki – Olympedia 
(en) Noemi Batki – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Noemi Batki – FINA 
(en) Noemi Batki – TheSports.org 
(de) Noemi Batki – Institut für Angewandte Trainingswissenschaft (stuping)
Boom Boom (sang)

«Boom Boom» er en sang skrevet og fremført av John Lee Hooker i 1961. Sangen er med i the Rock and Roll Hall of Fame's 500 Songs that Shaped Rock and Roll.Hookers single ble spilt inn sent i 1961. Den nådde nummer #60 i USA da den ble utgitt - altså ingen stor hit, men ble en hit i Storbritannia etter å ha vært med i en  Lee Jeans-reklame i 1992. Da nådde den nummer #16 på listene.
På Hookers album Live at Soledad Prison fra 1972 er sangen spilt under navnet «Bang Bang Bang Bang».
I filmen The Blues Brothers fra 1980, fremfører Hooker låta som en gatemusiker, men selve sangen er ikke med på filmens soundtrack.


== Personell på John Lee Hookers versjon ==
John Lee Hooker – Vokal, Gitar
Ivy Jo Hunter – Piano
Hank Cosby – Tenorsaxofon
Andrew "Mike" Terry – Barytonsaxofon
James Jamerson – Bassgitar
Larry Veeder – Gitar
Benny Benjamin – Trommer


== The Animals' versjon ==
The Animals' versjon nådde nummer #43 på Billboard Hot 100 i 1965 (#14 i Canada). Dette er en av de mest kjente versjonene av sangen. I senere tid har bandets vokalist Eric Burdon gitt ut ny-innspillinger og konsertopptak av låta. Bandets organist Alan Price har også covret låta.
The Animals gjorde en gjenforeningsturne sent i 1983/tidlig 1984. Et opptak av låta fra Wembley Arena fra 31. desember 1983, ble utgitt i august 1984.


== The Pussycats' versjon ==
Det norske rockebandet The Pussycats spilte også inn en versjon av låta. Denne ble utgitt som single i 1965, og hadde en coverversjon av The Everly Brothers' Gone Gone Gone som B-side. Sangen ble senere med som bonusspor på gjenutgivelsen av albumet Psst! Psst!. The Pussycats' versjon lå fem uker på VG-lista i 1965, med nummer seks som beste plassering.


=== Listeplasseringer ===


== Andre versjoner ==
Mange artister har covret låta, blant annet The Yardbirds, Belast Gypsies, Shadows of Knight, CCS (1970), Dr. Feelgood (1974) og andre.
Bruce Springsteen and the E Street Band spilte låta jevnlig, lignende the Animals' versjon, på deres Tunnel of Love Express Tour i 1988.
I 1997, spilte Big Head Todd & the Monsters inn en versjon av låta som ble gitt ut på Beautiful World. De ga den også ut som en single året etter.
I 2009, gjorde The Oak Ridge Boys en cover sammen med Richard Sterban på vokal. Deres versjon ligner mest på The Animals' versjon, i og med at de også synger «shake it baby» i refrenget.
Sangen var med i «Boom Boom trailer» for videospillet Mafia II, laget av 2K Czech og utgitt i 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eric Burdon fremfører på Paradiso den 31. juli 2009
Maj-Britt Nilsson

Maj-Britt Nilsson (født 11. desember 1924 i Stockholm, død 19. desember 2006 i Cannes) var en svensk skuespiller og sanger.
Maj-Britt Nilsson studerte ved Dramatens elevskola i årene 1944-1947. Hun fikk sitt gjennombrudd i 1948 som skuespiller på Dramaten (i Jungfruleken av Jean Genet), der hun var ansatt i perioden 1947-1951. Hun spilte også flere store roller på Vasateatern i Per Gerhards sjefstid mellom 1952 og 1985. Hun var gift med sangeren og skuespilleren Anders Börje i årene 1945-1949, og med Per Gerhard fra 1951. Hun medvirket i Sveriges første fjernsynsprogram En skål för televisionen i 1954.
Hun spilte også Adelheid Barre i de kontroversielle adapsjonene Und ewig singen die Wälder og Das Erbe von Björndal av Trygve Gulbranssen Bjørndaltrilogi. Av skuespillerne var hun den eneste med skandinavisk bakgrunn.
Etter lengre tids sykdom døde hun i Frankrike, der hun i mange år hadde bodd med sin ektemann. 


== Filmografi ==
1941 – Tänk, om jag gifter mig med prästen
1942 – Vårat gäng
1945 – Resan bort
1946 – Det är min modell
1947 – Maria
1949 – Gatan
1949 – Sjösalavår
1949 – Flickan från tredje raden
1950 – Till glädje
1951 – Sommarlek
1952 – Kvinnors väntan
1952 – För min heta ungdoms skull
1953 – Vi tre debutera
1955 – Vildfåglar
1955 – Sommarflickan
1956 – Litet bo
1956 – Egen inngang (Egen ingång)
1956 – Flickan i frack
1956 – Hon glömde honom aldrig
1958 – De glade tyveårene (Jazzgossen)
1959 – Und ewig singen die Wälder
1960 – Das Erbe von Björndal
1961 – De sista stegen
1961 – Lita på mej, älskling!
1974 – En enkel melodi
1977 – Bluff Stop


== Fjernsynsproduksjoner ==
1953 – Foreign Intrigue (fjernsynsserie)
1954 – En skål för televisionen
1963 – Skilsmässa (fjernsynsskuespill)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maj-Britt Nilsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maj-Britt Nilsson på Internet Movie Database 
(sv) Maj-Britt Nilsson i Svensk Filmdatabas 
(sv) Maj-Britt Nilsson i Svensk Filmdatabas 
(da) Maj-Britt Nilsson på Filmdatabasen 
(fr) Maj-Britt Nilsson på Allociné 
(en) Maj-Britt Nilsson på AllMovie 
(en) Maj-Britt Nilsson hos Rotten Tomatoes 
(en) Maj-Britt Nilsson hos The Movie Database 
(en) Maj-Britt Nilsson hos Behind The Voice Actors
Kerstin Behrendt

Kerstin Behrendt (født 2. september 1967 i Leisnig) er en tysk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Behrendt vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det østtyske stafettlaget som kom på andreplass i på 4 × 100 meter for damer bak USA. De andre på laget var Silke Möller, Ingrid Auerswald og Marlies Göhr.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Sølv i friidrett, 4 x 100 meter stafett damer  Øst-Tysklnad


== VM-medaljer ==
 1987  Roma - Sølv i friidrett, 4 x 100 meter stafett damer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kerstin Behrendt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kerstin Behrendt – Olympedia 
(en) Kerstin Behrendt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kerstin Behrendt – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Kerstin Behrendt – World Athletics 
(en) Kerstin Behrendt – Track and Field Statistics
Peder Borgen

Peder Johan Borgen (født  26. januar 1928 i Lillestrøm) er en norsk metodistprest, dr.theol. og tidligere professor ved NTNU. Han blir vurdert som en «banebrytende murbrekker innen det teologiske vitenskapelige miljøet i Norge og var den første metodist og første medlem av noen norsk frikirke som tok den teologiske doktorgrad ved et norsk universitet».Han vokste opp med bakgrunn i både Indremisjonen og Metodistkirken, og ble cand.theol. ved Universitetet i Oslo 1953. 1956 ble han Ph.D ved Drew University, Madison, New Jersey, USA og deretter dr.theol. ved Universitetet i Oslo 1966. Han var prest i Harstad metodistmenighet 1956-58, forskningsstipendiat 1958-62 og professor ved Wesley Theological Seminary i Washington fra 1962. Da han i 1967 ble førstelektor ved Universitetet i Bergen var dette i strid med norsk lov, i og med at han ikke var lutheraner. I 1973 ble han utnevnt til professor ved Universitetet i Trondheim med Det nye testamente og religion i den gresk-romerske verden som spesiale. I perioden 1994–97 var han seniorforsker ved Norges forskningsråd. Som pensjonist har han bosatt seg i fødebyen Lillestrøm.
Borgen har forsket på Dødehavsrullene og fra 1995 har han vært medlem av Board of Advisors i The Dead Sea Scrolls' Foundation. Hans populærfaglige forfatterskap omfatter foruten teologi og avholdsspørsmål også samenes historie; det første nordiske samemøte ble holdt i Trondheim metodistkirke i 1917. 
Han ble ridder av St. Olavs Orden 1998 for forskningen innenfor teologi. Medlem av Vitenskapsakademiet og av Det kungliga Vetenskapssamhället, Uppsala. Borgen var prorektor ved AVH 1984-87, preses i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab 1996–99 og president i Det internasjonale selskap for nytestamentlige studier 1998–99. Perioden 1986–91 satt han i Metodistkirkens Verdensråd og 1973-93 var han medlem av Metodistkirkens europeiske teologiske kommisjon. Borgen har også vært medlem av teologisk dialogkommisjon oppnevnt av Metodistkirkens Verdensråd og Det Lutherske Verdensforbund.


== Forfatterskap ==
Bread from Heaven (1965, 1981)
Logos was the True Light (1983 )
Paul Preaches Circumcision (1983)
Philo, John and Paul (1996, 1998)
Early Christianity and Hellenistic Judaism (1996)
Samenes første landsmøte, 6.–9. februar 1917 (1997)
Philo of Alexandria. An Exegete for His Time (1997)
Medredaktør av Kristne kirker og trossamfunn (1993)
Vei Utenfor Allfarvei (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Peder Borgen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Peder Borgen i BIBSYS
Hana Horáková

Hana Horáková (født Hana Machová 11. september 1979 i Bruntál) er en tsjekkisk basketballspiller. Hun vant gull med Tsjekkia i EM i 2005 og et overraskende sølv i VM i 2010. I dette mesterskapet ble hun også valgt til beste spiller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hana Horáková – Olympics.com 
(en) Hana Horáková – Olympic.org 
(en) Hana Horáková – Olympedia 
(en) Hana Horáková – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Hana Horáková – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Hana Horáková – FIBA 
(en) Hana Horáková – eurobasket.com
Grenland motorsportsenter

Grenland motorsportsenter (GMS) er Telemarks nye senter for motorsport. Beliggenheten er Ekornrød 12 km nord for Skien sentrum i Telemark. Motorsportsenteret består av baner for rallycross, bilcross, drifting, ATV, motocross, offroad, trail og enduro. Motorsportsenteret blir drevet av NMK Grenland og KNA Telemark
Banen for bilcross- og rallycross ble åpnet den 11. september 2010. Denne banen er 1250 meter lang og består av 60% asfalt og 40% grus. Banen er venstrekjørt (kjøreretning mot klokka) og består av ett alternativspor. Bredden på banen er mellom 10 og 16 meter. Det er NMK Grenland som har bygget denne banen og står for driften. 
Banen for drifting er en 500 meter lang asfaltbane som er 16 meter bred. Driftingbanen er en del av bilcross- og rallycrossbanen, og banen er godkjent for å kjøre i begge retninger. Banen er bygget av NMK Grenland og drives i samarbeid med KNA Telemark.


== Se også ==
Liste over racerbaner i Norge
Dagmar Neubauer

Dagmar Neubauer (født Rübsam,  3. juni 1962 i Suhl), tysk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Neubauer vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det østtyske stafettlaget som kom på tredjeplass i på 4 x 400 meter for damer bak Sovjetunionen og USA. De andre på laget var Kirsten Emmelmann, Sabine Busch og Petra Müller
Hun ble verdensmester i friidrett to ganger, 1983 og 1987, begge på 4 x 400 meter stafett for damer. Øvrige deltakere på laget som tok gull i VM 1983 var Sabine Busch, Marita Koch og Kerstin Walther.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Bronse i friidrett, 4 x 400 meter stafett damer  Øst-Tysklnad


== VM-medaljer ==
 1983  Helsingfors - Gull i friidrett, 4 x 100 meter stafett damer
 1987  Roma - Gull i friidrett, 4 x 100 meter stafett damer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dagmar Neubauer – Olympedia 
(en) Dagmar Neubauer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Dagmar Neubauer – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Dagmar Neubauer – World Athletics 
(en) Dagmar Neubauer – Track and Field Statistics
A Woman’s Intuition

A Woman's Intuition er et musikkalbum med Laila Dalseth Sextet, utgitt i 1995.


== Sporliste ==
«I've Got a Crush on You»
«Oh, Look at Me Now»
«Tea for Two»
«You Do Something for Me»
«The Very Thought of You»
«The Touch of Your Lips»
«A Woman's Intuition»
«He Was Too Good to Me»
«Fine and Mellow»
«Them There Eyes»
«Mean to Me»
«Sophisticated Lady»
«It Ain't Nobodys Biz-Ness»
«Miss Brown to You»
«God Bless the Child»
«I'll Be Seeing You»


== Eksterne lenker ==

(en) A Woman's Intuition på Discogs
NMK Grenland

Norsk motorklubb avdeling Grenland er en lokal motorsportklubb av NMK i Grenland i Telemark. NMK Grenland har ca 200 medlemmer, og de fleste er utøvere av bilsport. Utøverne omfatter hovedsakelig bilsportgrenene gokart, bilcross, rallycross, rally, drifting og bakkeløp.
NMK Grenland ble stiftet 10. september 1930. 
Den 11. september 2010 – dagen etter sin 80. årsdag – ble klubbens nye bane for bilcross og rallycross åpnet etter mange års planlegging og bygging. Banen er en del av Grenland Motorsportsenter som er beliggende 12 km nord for Skien sentrum. En del av banen for bilcross og rallycross er også en 500 meter lang driftingbane
NMK Grenland har også en bane for Gokart på Geiteryggen Motorstadion i Skien. Dette anlegger ble frem til 2000 også benyttet som bilcrossbane.


== Eksterne lenker ==
NMK Grenlands hjemmeside
NMK Grenlands Gokartgruppe
Hans M. Barstad

Hans Magnus Barstad (født 7. juni 1947 i Åsnes, død 26. august 2020 i Alicante i Spania) var en norsk dr.theol. og professor i hebraisk og studiet av Det gamle testamente ved Universitetet i Oslo og ved School of Divinity, University of Edinburgh.Han var prestesønn og vokste opp i Skotselv og Hokksund. Han tok artium i 1966, cand.theol. i 1973. Han var forskningsstipendiat fra 1976, universitetsbibliotekar fra 1980 og  dr.theol. 1981 med avhandlingen Studies in the Religious Polemics in the Book of Amos. Barstad var professor ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo 1986–2005 og professor ved University of Edinburgh fra 2005.
Barstad var styreleder for Universitetsbiblioteket i Oslo 1988–1992, styreleder for Norsk gammeltestamentlig selskap 1992–94, generalsekretær for Det Norske Videnskaps-Akademi 1998–2000, forskningsleder ved Det teologiske fakultet 2003–2005 og styremedlem i Ludvig Holbergs minnefond fra 2003.  
Hovedområdene for Barstads forskning er profetene i Det gamle testamente og Israels historie: profeten Amos, Deutero-Jesaja og eksiltiden. Han mottok Nansenprisen for fremragende forskning i 2004. I begrunnelsen het det at «Hans Barstad er en forsker som i særlig grad har bidradd til å fornye fagfeltet ved å utfordre vedtatte sannheter, ved å plassere Det gamle testamentets skrifter i en religionshistorisk kontekst i For-Orienten, og ved å integrere historiske, arkeologiske og litterære studier. Her går det en linje gjennom hele hans forfatterskap.»I 2015 ble han hedret med et festskrift hvor 22 internasjonalt kjente forskere bidro fra en rekke felter innen bibelvitenskap, arkeologi og historie.


== Verker i utvalg ==
The Religious Polemics of Amos (1984)
A Way in the Wilderness (1989)
Det gamle testamente. En innføring (1993)
The Babylonian Captivity of the Book of Isaiah (1997)
History and the Hebrew Bible. Studies in Ancient Israelite and Ancient Near Eastern Historiography (2008)


== Referanser ==