jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Leptinopterus

Leptinopterus er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Middelsstore til store (18-43 millimeter), avlange, brunlige hjortebiller. Hannenes kjever er svært forlengede, tynne og rette, med kraftige tenner på innsiden.
Som vanlig hos hjortebiller er hunnene mindre og mangler hannenes forlengede kjever.
Kroppen er nokså matt, dekkvingene kan være gulbrune.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.


== Utbredelse ==
Familien er utbredt i det østlige Sør-Amerika, de aller fleste av artene er beskrevet fra Brasil, men noen forekommer også i Guyana og Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Neoprosopocoilini
Slekten Leptinopterus Hope, 1845 – 30 arter
Leptinopterus affinis Parry, 1872
Leptinopterus atramentarius Nagel, 1928
Leptinopterus bicolor Luederwaldt, 1931
Leptinopterus burmeisteri Arrow, 1943
Leptinopterus consimilis Mollenkamp, 1900
Leptinopterus constricticollis Heller, 1924
Leptinopterus elegans Jakovlev, 1900
Leptinopterus erythrocnemus (Burmeister, 1847)
Leptinopterus femoratus (Olivier, 1789)
Leptinopterus fraternus Westwood, 1874
Leptinopterus fryi (Parry, 1862)
Leptinopterus gracilipes Didier, 1928
Leptinopterus gracilis Boileau, 1899
Leptinopterus ibex (Billberg, 1820)
Leptinopterus inaharai Lacroix, 1982
Leptinopterus luederwaldti Moraes, 1935
Leptinopterus mazama Kriesche, 1926
Leptinopterus melanarius (Hope & Westwood, 1845)
Leptinopterus nigrotibialis Luederwaldt, 1935
Leptinopterus nitidus Luederwaldt, 1930
Leptinopterus paranaensis Parry, 1872
Leptinopterus pellitomarginatus Luederwaldt, 1930
Leptinopterus puncticollis Luederwaldt, 1930
Leptinopterus robustus Luederwaldt, 1930
Leptinopterus rotundicollis Luederwaldt, 1930
Leptinopterus suturalis Luederwaldt, 1930
Leptinopterus tibialis (Eschscholtz, 1822)
Leptinopterus vestitus Benesh, 1937
Leptinopterus v-nigrum (Hope & Westwood, 1845)
Leptinopterus ypirangensis Luederwaldt, 1930


== Kilder ==
Oversikt over artene
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Leptinopterus


== Eksterne lenker ==
Bilde av Leptinopterus fryi, hann og hunn
Bildegalleri med noen av artene
Bildegalleri over preparerte eksemplarer
(en) Leptinopterus i Encyclopedia of Life 
(en) Leptinopterus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Leptinopterus hos NCBI 
(en) Kategori:Leptinopterus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Leptinopterus – detaljert informasjon på Wikispecies
Provinsen Oropeza

Oropeza er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Sucre.


== Referanser ==
Morten Edvardsen

Morten Edvardsen (født 31. mars 1945) er professor emeritus i by- og regionplanlegging ved Institutt for landskapsplanlegging ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet. Edvardsen er utdannet sivilingeniør ved University of Idaho i USA i 1972, med fordypning i byplanlegging og trafikkteknikk. Han har arbeidet som planlegger i Luftfartsverket (Oslo), Østfold fylkeskommune og Onsøy kommune (bygnings- og reguleringssjef). Han var internasjonal spesialist i vannforvaltning på Sri Lanka i 1999. Edvardsen ble førsteamanuensis i 1989 og professor i 1993.Edvardsen var visiting scholar ved London School of Economics i 1987, gjesteprofessor ved University of Oregon i 1996, ved Aalborg Universitet i 1997, University of Portsmouth i 1997, innehaver av NATO Research Fellowship (1996–98), og hadde en bistilling ved University Centre for the Westfjords i Isafjordur på Island (2009–10). Edvardsen var norsk representant i AESOP (Association of European Schools of Planning) Council.Edvardsen har vært leder av undervisningsutvalget ved instituttet og fagområdeleder for by- og regionplanlegging, samt instituttleder. Han har også vært styreleder for Senter for etter- og videreutdanning (SEVU). Han har faglig arbeidet med kystsone- og vassdragsplanlegging, risiko- og sårbarhetsanalyser, og etterprøving av offentlig planlegging.
Han ledet et etter- og videreutdanningskurs i Arealplanlegging Basis (SEVU/NMBU) i 2014–2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Morten Edvardsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Morten Edvardsen i BIBSYS
Karsten Jørgensen

Karsten Jørgensen (født 18. april 1953, død 8. juli 2021) var en norsk professor i landskapsarkitektur ved Universitetet for miljø- og biovitenskap.Jørgensen ble utdannet cand. agric. i 1980 og avla dr. scient.-graden i 1989. Han arbeidet med bomiljøforbedring bydelsutvalgenes fellessekretariat i Oslo kommune (1980–1983) og var ansatt som vitenskapelig assistent ved  fra 1983. Fra 1989–1994 var han førsteamanuensis, og professor ved Institutt for landskapsarkitektur (ILA) fra 1994. 
Jørgensen var instituttleder i 1993–1995 og seksjonsleder for seksjon landskapsarkitektur 1996–2007. Han satt i styrene for Stiftelsen Norsk Arkitekturmuseum og Stiftelsen Norsk Form og var styremedlem i ECLAS (European Council of Landscape Architecture Schools). Han var også styremedlem i Erasmus-nettverket Le:Notre. Han var grunnlegger og redaktør av det internasjonale tidsskriftet Journal of Landscape Architecture. 
I 1993-1994 var han gjesteprofessor ved Estlands landbruksuniversitet i Tartu og Latvias landbruksuniversitet i Jelgav hvor han bidro til etableringen av studieprogram for landskapsarkitektur. I 1996 var han gjesteprofessor ved Technion i Haifa i Israel. I 1997–2007 ledet og medvirket han i et samarbeidsprosjekt med Birzeit-universitetet på Vestbredden, og gjennom dette bidratt til etableringene av landskapsarkitektutdanningen i Palestina.
Jørgensen arbeidet særlig med teori og historie innen landskapsarkitektur og medvirket i forbindelse med bevaringsprosjekter innen norsk hagekunsthistorie, bl.a. på Bygdøy Kongsgård i Oslo. 
Han har publisert en rekke artikler i norske og internasjonale tidsskrifter og bøker. I 2010 ga han ut boken Ny norsk landskapsarkitektur (utgitt på engelsk med tittelen Contemporary landscape architecture in Norway) sammen med landskapsarkitekt Vilde Stabel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Karsten Jørgensen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Karsten Jørgensen i BIBSYS
Erling Berge

Erling Berge (født 16. mars 1946) er professor emeritus i eiendomsfag ved Fakultetet for landskap og samfunn, Institutt for eiendom og juss  ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet.Berge er utdannet cand. polit. fra Universitetet i Bergen i 1973, med hovedfag i sosiologi, matematikk og statistikk. Han fikk doktorgraden ved Boston University i 1981 og ble utnevnt til professor i sosiologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i 1995. Siden 1979 har han arbeidet med demografi, by- og regionutvikling, økonomisk sosiologi og siden 1985 i økende grad med fokus på institusjoner for eiendomsrett. Berge har tidligere arbeidet ved Institutt for Anvendt sosialvitenskapelig forsking i Oslo (1979-1984, 1987-1990), ved Norges landbrukshøgskole i to perioder fra 1984 til 1987 og fra 1990 til 1994 og ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet fra 1994 til 2010. 
I 1995 var Berge sammen med Audun Sandberg, UiN, leder for 5th World Conference of the IASCP i Bodø. I 1995 ble han også valgt inn i styret for IASCP og fra 2002-2004 var han president. I 2004 ble Berge sammen med Tine de Moor, Utrecht University, bedt om å starte International Journal of the Commons. Første nummeret kom i 2007. Han var redaktør fram til 2011. I 1993 organiserte han, sammen med Ragnar Øygard, NLH, en internasjonal konferanse om lovgiving og forvaltning av fornybare ressurser. Konferansepresentasjonene var grunnlag for boka Law and the Governance of Renewable Resources:  Studies from Northern Europe and Africa utgitt i 1998 (Oakland, CA: ICS Press). 
Berge har hatt forskingsopphold ved University of Essex, Colchester, Storbritannia (1986–87), Workshop in Political Theory and Policy Analysis, Indiana University, Bloomington (haust 1998) og ved Department of Sociology, University of Washington, Seattle (vår 1999). Våren 2002 besøkte han Department of Economics, Public University of Navarra, Pamplona som forsker og gjesteforeleser. Studieåret 2002-2003 var han ved Centre for Advanced Study, Oslo, i forskingsgruppa 'Landscape, Law and Justice', og i 2008-2009 var han ved Institutt for landskapsplanlegging, Universitetet for miljø- og biovitenskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 

(no) Publikasjoner av Erling Berge i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Erling Berge i BIBSYS
Palais de l’Industrie

Palais de l'Industrie var en utstillingshall for skulpturer, malerier og andre kunstverk under verdensutstillingen i Paris som ble avholdt i 1855.
En tidligere bygning med samme navn ble reist på stedet i 1839 og ble erstattet for senere utstillinger i 1844 og 1849.Bygningen som så blebygd i 1855 ble hovedsakelig designet av arkitekt Jean-Marie-Victor Viel og designeren Alexandre Barrault. Den ble helt ødelagt i 1897 for å gjøre plass for enda større palass der den neste verdensutstillingen i Paris som skulle avholdes i 1900, fant sted. Det var keiser Napoleon III som ønsket seg verdensutstillingen til Paris i 1855 for å kunne vise Frankrikes overlegenhet og at en kunne overgå den britiske verdensutstillingen på alle måter. Spesielt ønsket Napoleon en spektakulær utstillingshall til som skulle være større enn den lignende bygningen Krystallpalasset i London. Denne bygningen, som fikk navnet Palais de l'Industrie, var planlagt å ligge mellom Seinen og Champs-Élysées.
En designkonkurranse ble avholdt i 1852 og ble vunnet av arkitekten Jean-Marie-Victor Viel og kombinerte den tradisjonelle bruken av murverk og støpejern. På grunn av begrensningene når det gjaldt kostnadene, derimot, måte de opprinnelige planene omarbeides. Ingeniøren Alexandre Barrault ble kreditert for disse omarbeidingene. I den endelige utformingen, ble mur brukt kun til ytterveggene, som skulle være en meter tykke og atten meter høye. Imidlertid ble disse massive murene knapt i stand til å tåle vekten av den planlagte gesimsen, og måtte derfor forsterkes med søyler og bjelker i støpejern.
Palais de l'Industrie var 260 meter lang og 105 meter bred. Til tross for byggets enorme størrelse, ble palasset ikke stort nok til å huse alle de forventede utstillerne, slik at to midlertidige bygninger ble bygget for å huse de resterende utstillingene. Den største feilen lå i bygningen, (som forøvrig ikke ble fullført før verdensutstillingen skulle avholdes i 1855), der det var meget dårlig ventilasjon inne. Selv om dette gjorde bygningen ekstremt varm på dagtid, ble det avholdt mange utstillinger og forskjellige sosiale arrangementer der helt frem til bygget ble destruert i 1897, for å gi plass til et nytt palass i dette området.


== Referanser ==
Trøys

Trøys er et kar som først og fremst er brukt til servering av øl, men det forekommer også opplysninger om at trøyser er brukt til melk.  De fleste bevarte trøyser er fra 1700- og 1800-tallet, Trøyser har form som boller, skåler eller trau med tut eller nebb til å helle av på en side og ofte et øre eller håndtak på den andre.
Ordet trøys er beslektet med det gammelnorske ordet "trog" og det engelske "through". Dette kan tyde på at trøys opprinnelig er utviklet fra et traulignende kar.  Andre betegnelser som er brukt for denne gjenstandtypen er koks, nebb, skåltrøys, trøs, tuteskål, ølbekar (om oval trøys med værhode) og øltrøys. Det forekommer også drikkekar i fugleform med nebb eller tut, men om dem brukes helst betegnelsen ølfugl.
De fleste trøyser er dreiet eller skåret i tre, og et tilsvarende lagget kar kalles trøysask. Det er også bevart en gruppe trøyser laget av kobber. Kobbertrøysene er runde i formen, og de har gjerne et fast deksel over halve åpningen. Denne typen var lite brukt i Norge, og en del kobbertrøysene kan ha kommet hit i nyere tid gjennom antikvitetshandel fra Sverige, der denne typen var mer brukt.
Ølet ble gjerne oppbevart i tønner i kjelleren. Trøyser ble brukt i bygdemiljøer til å hente øl fra tønna, og fra trøysen ble ølet helt over i ølboller eller andre drikkekar. Ifølge tradisjonen har det også blitt drukket fra tuten på mindre trøyser.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gjærder, Per (1975): Norsk drikkekar av tre. Bergen – Oslo – Tromsø
Østby, Jon Birger (1998): Gammelt kobber. Oslo. ISBN 82-7003-186-0
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo


== Eksterne lenker ==
Trøyser på DigitaltMuseum
Nomenklatur for drikkestell
Østby, Jon Birger: Gammelt kobber
Provinsen Luis Calvo

Luis Calvo er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Villa Vaca Guzmán (Muyupampa).


== Referanser ==
Provinsen Sud Cinti

Sud Cinti er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Villa Abecia.


== Referanser ==
Provinsen Tomina

Tomina er en provins i departementet Chuquisaca i Bolivia. Hovedstaden er Padilla.


== Referanser ==
Fokas

Flavius Fokas (latin: Flavius Phocas Augustus; gresk: Φωκᾶς, Fokas; død 5. oktober 610) var bysantinsk keiser fra 602 til 610.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Når Fokas ble født er ukjent, og hans tidlige liv er stort sett ukjent, men det er kjent at han tjenestegjorde som en offiser av lav grad under keiser Maurikios. Han ble først kjent i 602 som leder av et opprør mot keiser Maurikios. 


=== Keiser ===
Fokas og styrtet keiseren den 23. november 602 og erklærte seg selv som ny bysantinsk keiser den samme dagen. Fokas ble kronet til ny keiser av patriarken i kirken Sankt Johannes Døperen på Hebdomon. Noen dager etter rykket han inn i Konstantinopel uten å møte motstand. Maurikios og hans sønn ble henrettet.Fokas hadde dyp mistro til aristokratiet i Konstantinopel, og innsatte derfor sine egne slektninger i høye militære posisjoner, og utrensket brutalt sine motstandere. Han var selv en lite kompetent, hevdes det, både av den sivile administrasjonen og av militæret, og under ham ble Østromerriket truet av tallrike fiender med jevnlige angrep på Balkan av avarere og slavere, og en invasjon på de østlige provinsene fra Sasanideriket.
Fokassøylen på Forum Romanum i Roma ble oppført til hans ære i 608 e.Kr. og er det siste monument som ble oppført på stedet.
På grunn av Fokas’ inkompetanse og brutalitet, slik tolkes det i eldre kilder, gjorde eksarken av Kartago, Heraklios den eldre, opprør mot ham. Hans sønn Herakleios lyktes å erobre Konstantinopel den 5. oktober 610, og henrettet Fokas den samme dagen før han erklærte seg selv som ny keiser.
Det gjennomgående negative bilde av Fokas som tegnes i kildene (jamfør for eksempel Johannes av Antiochia, Theophylaktos Simokates eller Theophanes) og som til inn i den nyere tid stort sett har dominert forskningsbilde, burde møtes med en viss forsiktighet: Alle disse beretningene stammer fra tiden litt etter keiserens død, og oppstod tildels (som Theophylaktos) i Herakleios' regjeringstid. Som den som styrtet Fokas var det i hans interesse å gi et dårlig bilde av forgjengeren. En del av de eldre fortellinger om Fokas' udugelighet gjelder i dag som tilbakeviste; det gjelder for eksempel en antagelse om, at det romerske herredømme på Balkan falt sammen allerede på Fokas' tid.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Carr, John (2015): Fighting Emperors of Byzantium. Pen and Sword. ISBN 9781473856400.
Crawford, Peter (2013): The War of the Three Gods: Romans, Persians and the Rise of Islam. Pen and Sword. ISBN 9781473829510.
Kleinhenz, Christopher (2017): Routledge Revivals: Medieval Italy (2004): An Encyclopedia. Taylor & Francis. ISBN 9781351664431.
Parnell, David Alan (2016): Justinian's Men: Careers and Relationships of Byzantine Army Officers, 518-610. Springer. ISBN 9781137562043.


== Eksterne lenker ==
«Phocas», Encyclopedia of Roman Emperors
Det arabiske rike

Det arabiske rike var et viktig rike i tidlig middelalder. Det arabiske riket ble grunnlagt rundt Muhammeds forkynnelse og de erobringer han og hans slekt gjorde, og deretter ble riket styrt av flere dynastier. Riket var nært knyttet sammen med den religiøse makt og kalifens embede. 
Etter at Muawiyah ibn Abi Sufyan hadde bekjempet profetens svigersønn Ali, overtok han styret som kalif. Han grunnla dynastiet til Umayyadene, som styrte fra Damaskus. Hans etterfølger Walid erobret land helt til Spania i vest og Indus i øst. Men forholdene viste seg etterhvert å være ustabile, og kalif Hisham måtte hanskes med uoverensstemmelser i riket.
I 750 kom Abbasidene til makten, som regnet sin ætt tilbake til profetens onkel Abbas ibn Abd al-Muttalib. Den andre kalifen av Abbasidene gjorde Bagdad til hovedstad. Styret under Abbasidene i Bagdad regnes for en storhetstid for riket. Den kanskje mest kjente av dynastiets kalifer var Harun al-Rashid. På 800-tallet ble residensen flyttet til Samarra. Kalif Muttawakkil bygde den store moskeen i Samarra. Han innførte også et styre hvor jøder og kristne måtte gå med spesielle klær. Han ble til sist myrdet av en av sine sønner. 
Riket omfattet områder helt fra Indus over det nordlige Afrika helt til Spania. Araberne var i mindretall i sitt rike, men de erobrede folkene nøt stor frihet. Araberne tok opp lærdom av folkene, og de var opptatt av bokskriving. Vitenskap stod derfor høyt hos araberne.
Riket hadde imidlertid begynt å bli splittet da konkurrerende kalifater hadde blitt opprettet i det nordvestlige Afrika, Spania og Egypt. På 900-tallet mistet kalifen mer og mer av sin makt, og forskjellige sultaner kom isteden i forgrunnen. Riket ble splittet i flere kalifater, hvorav de viktigste var i Córdoba, Kairo og Bagdad.
Michel Martelly

Michel Martelly, også kjent under kunstnernavnet «Sweet Micky», (født 12. februar 1961 i Port-au-Prince) er en haitisk politiker. Han var president fra 14. mai 2011 til 7. februar 2016. Han er også kjent fra tidligere som musiker, komponist og sosialpolitisk aktivist.


== Presidentvalget 2010-2011 ==
Martelly er en høyreorientert politiker med forbindelser til tilhengere av kuppet i Haiti i 1991. Martelly hadde ingen praktisk erfaring som politiker før juli 2010. 
I juli 2010 kunngjorde han sitt kandidatur til presidentvalget 2010-2011. I presidentvalgets første runde 28. november 2010 fikk Martelly og Mirlande Manigat flest stemmer uten at noen av dem vant mer enn 50 %. Fem av de utslåtte kandidatene støttet Martelley i andre runde, også den haitiske musikeren Wyclef Jean, som ikke fikk lov til å stille som kandidat selv, støttet ham. Den 4. april 2011 viste foreløpige valgresultat at Michel Martelly hadde vunnet valget, men offisielle resultater var først ventet å komme 16. april. 
Martelly ble formelt innsatt som Haitis president 14. mai 2011. Han trakk seg som president 7. februar 2016.Kallenavnet «Sweet Micky» kan enten referere til Michel Martelly eller musikkgruppen han leder. Musikken hans tilhører den haitianske kompamusikkstilen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michel Martelly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michel Martelly på Discogs 
(en) Michel Martelly på MusicBrainz 
(en) Michel Martelly på MusicBrainz 
(en) Michel Martelly på Songkick
Torstein Finnbakk

Torstein Finnbakk (født 22. mai 1952) er en norsk forfatter og journalist, ofte publisert under signaturen ToFi. Bosatt i Brønnøysund.
På 1970-tallet fikk Finnbakk publisert dikt i Klassekampen, og debuterte i 1978 med diktsamlingen Når star kan jage måse -. Debuten forårsaket en større debatt i avisen, om diktsamlingen var for uferdig og dårlig til utgivelse. Poeten Helge Rykkja skrev senere en hovedoppgave om debatten; ToFi-debatten og norsk verslære.


== Bibliografi ==
Det e lys lenger fram!. Visebok. Nordnorsk Forfatterlag/ Nordnorsk Magasin (1976) ISBN 82-90-03048-7
Når star kan jage måse.  Dikt. Oktober forlag. (1978) ISBN 82-7094-972-8
Fem stjerne blenk.  Dikt. Tiden norsk forlag. (1982) ISBN 82-10-02320-9
Ei heil vøa. Nordnorsk samtidslitteratur i utvalg. Nordnorsk Magasin (1982) ISBN 82-90-35205-0
En håndfull fortellerkunst. Novelleantologi. Aschehoug. (1986)
20 gjendiktninger etter Ivor Cutler. Gjendiktning. Albatross (1990)
Eventyr og Sagn fra Nordland (språklig bearbeiding av Nils Langlis manuskript fra 1924. Eventyr/Fabel. Nordlandsbiblioteket bind 1. Lofotboka forlag. (1993) ISBN 82-90412-97-2
Hemnes i krig (1940-45).  Sakprosa. Hemnes kommune (1995) ISBN 82-993491-0-9
Nordnorsk temperament. Kagge Forlag (2001) ISBN 82-489-0168-8


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Torstein Finnbakk i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Calcodes

Calcodes er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
Store, blanke hjortebiller. Hannens kjever er hos mange lange og gevirlignende, hos andre korte og brede. Hodet er påfallende firkantet. Som vanlig hos hjortebiller er hunnen mye mindre enn hannen.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Sri Lanka, i Indokina og i Indonesia øst til Sulawesi og Flores.


== Systematisk inndeling ==
Disse artene blir ofte plassert i slekten Odontolabis.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Odontolabini
Slekten Calcodes Westwood, 1834 – 25 arter
Calcodes aeratus (Hope, 1834)
Calcodes alexandrae (Ipsen, 1999)
Calcodes baderi (Bomans & Bartolozzi, 1990)
Calcodes berndi Schenk, 2000
Calcodes carinatus (Linnaeus, 1758)
Calcodes cephalotes (Leuthner, 1885)
Calcodes cupreiventris (Mollenkamp, 1900)
Calcodes hamjahi (Ikeda, 1998)
Calcodes invitabilis (Mizunuma, 1994)
Calcodes johani (Ipsen, 1999)
Calcodes kazuhisai (Mizunuma, 1994)
Calcodes kikuchii (Ikeda, 2000)
Calcodes lecourti (Bomans, 1997)
Calcodes martinii (Ipsen, 1995)
Calcodes nagaii (Ikeda, 1996)
Calcodes nakagomei (Okuda, 2013)
Calcodes nishiyamai (Mizunuma, 1994)
Calcodes nobuhikoi (Ikeda, 2000)
Calcodes ritsemae (Boileau, 1899)
Calcodes rorekaotimbuensis (Nagai & Isaogai, 1987)
Calcodes rubens (Lacroix, 1978)
Calcodes sarasinorum (Heller, 1898)
Calcodes striatus (Deyrolle, 1864)
Calcodes svenjae Schenk, 2000
Calcodes taronii (Bomans & Bartolozzi, 1990)
Calcodes ursulae Schenk, 1999


== Kilder ==
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over noen av artene
(en) Calcodes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Calcodes hos NCBI 
(en) Kategori:Calcodes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Calcodes – detaljert informasjon på Wikispecies
Ølfugl

Ølfugl brukes om drikkekar eller øser av tre med fugleform. De har hank eller skaft formet som et fuglehode, og de har gjerne en stjert på motsatt side. De fleste bevarte ølfugler er fra 1700- og 1800-tallet, og de har vært brukt i bygdemiljøer. De forekommer også som "tvillingfugler" der to parallelle fugler henger sammen, og de har da gjerne et hull slik at ølet kan renne fritt mellom dem.


== Se også ==
Kjenge
Kane (drikkekar)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Christie, Inger Lise (1987): Høne – and – orre : en gruppe fugleformete ølkar. artikkel i By og bygd nr 31. Norsk Folkemuseums årbok 1985-86 s. 126-166. Oslo. ISBN 82-90036-29-9
Gjærder, Per (1975): Norsk drikkekar av tre. Bergen – Oslo – Tromsø
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo


== Eksterne lenker ==
Ølfugler i DigitaltMuseum
Nomenklatur for drikkestell