jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Darlington County kraftverk

Darlington County kraftverk er et varmekraftverk i Darlington County i delstaten Sør-Carolina, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 610–1 050 MW; fordelt på 6 gass- og 7 oljefyrte tubiner på inntil 67–158 MW hver. Operatør er energiselskapet Progress Energy Carolinas Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1974–1997. Oljeblokkene og noen av gassblokkene er eldst. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Robert Sandnes

Robert Sandnes (født 29. desember 1991) er en norsk tidligere fotballspiller.Sandnes har tidligere spilt for Hessa, Skarbøvik, Aalesund og islandske Selfoss. Han ble hentet som juniorspiller til Aalesund fra Skarbøvik. Han signerte for A-laget til Aalesund i 2011, og varte til 2012. Ettersom Sandnes ikke ble sett på som god nok for Aalesund fikk han bryte kontrakten om han ville. Det var interesse fra flere klubber, blant annet Selfoss og Mjøndalen. Etter et vellykket prøvespill hos Selfoss, valgte han å dra til Island. I desember 2013 signerte han for Start.Sandnes spiller sentral midtbane eller venstre back.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Sandnes – Transfermarkt 
(no) Robert Sandnes – Norges Fotballforbund 
(en) Robert Sandnes – FBref
Angus Anson kraftverk

Angus Anson kraftverk er et varmekraftverk i Sioux Falls i Minnehaha County i delstaten Sør-Dakota i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 436 MW fordelt på tre turbiner, på inntil 120–167 MW hver. Operatør er energiselskapet Northern States Power Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1994–2005. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Kuhistoni Badakhshon autonome provins

Kuhistoni Badakhshon (Viloyati Mukhtori Kuhistoni Badakhshon) er en autonom provins i Tadsjikistan. Provinsen utgjør den tadsjikiske halvparten av regionen Badakshan. Den øvrige delen av Badakshan utgjøres av Badakshan-provinsen nord i Afghanistan. Navnet Kuhistoni betyr høyfjell på tadsjikisk – altså betyr navnet noe tilnærmet Fjell-Badakshan.
Det tidligere navnet på provinsen var det russisk-inspirerte navnet Gorno-Badakhshan, men dette er endret til det tadsjikiske Kuhistoni Badakhshon.


== Geografi ==
Kuhistoni Badakhshon utgjør den sørøstlige delen av Tadsjikistan og grenser mot Afghanistan i sør, Kina i øst og Kirgisistan i nord. Provinsen er 64 200 km², det vil si ca 45% av Tadsjikistans areal. Nesten hele provinsen er dekket av fjell og daler – det er nesten ikke noen sletter eller dyrkbar jord. Det er få områder lavere enn 3000 meter over havet, og følgelig minimalt med skog ettersom det meste ligger over tregrensen. Både Tadsjikistans høyeste fjell Pik Ismail Samani (7495 m) og Tadsjikistans største naturlige innsjø Karakul ligger i Kuhistoni Badakhshon.
Provinsens hovedstad er Khorugh med ca 29 000 innbyggere. Ingen andre byer i Kuhistoni Badakhshon har over 10 000 innbyggere.


== Historie ==
Iranske kulturer, skyterne, Aleksander den stores hær, det arabiske kalifatet, samanidene, Russland og Sovjetunionen har alle hersket over hele eller deler av området som i dag utgjøres av Kuhistoni Badakhshon. Den autonome provinsen Gorno-Badakhshan ble offisielt opprettet i 1925, og i 1929 ble den en del av Den tadsjikiske sosialistiske sovjetrepublikk. Etter Tadsjikistans selvstendighet i 1991 ble det borgerkrig fra 1992 til 1997, og i denne perioden erklærte provinsen seg for selvstendig. Istedenfor selvstendighet fikk Gorno-Badakshan full autonomi i et forsøk på å  hindre oppsplitting av Tadsjikistan. Dette betyr at provinsen i dag blant annet har eget politi, forsvar og skattesystem.


== Kilder ==
http://tajikistan.orexca.com/gorno_badakhshan_region.shtml


== Eksterne lenker ==
(en) Gorno-Badakhshan Autonomous Province – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johnsonville kraftverk

Må ikke forveksles med Johnsonville kullkraftverk som ligger lengre øst i samme fylke.Johnsonville kraftverk  er et varmekraftverk i Humphreys County i delstaten Tennessee, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.372 MW fordelt på 20 gassturbiner, på inntil 60-90 MW hver. Operatør er energiselskapet Tennessee Valley Authority. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1975 med utvidelse i 2000. Brenselkilden er naturgass.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Eksterne lenker ==
Electricity Generating Capacity, 2008 – U.S. Energy Information Administration. Besøkt 6. august 2011.
Borås djurpark

Borås djurpark, også kalt Boråsparken, er en dyrepark i den nordlige delen av Borås, etyablert i 1962. Parken har rundt 500 dyr av 80 ulike arter, og profilerer seg som Sveriges första Afrika (Sveriges første Afrika) med sine 50 år.


== Historie ==
Dyreparken ble grunnlagt av Sigvard Berggren, da med løven Simba, som Berggren også utgav en bok om, Simba – mitt lejon, i Afrika, i Tosseryd, vid filmen (1960). Løven Simba var også med i Nils Poppe-filmen Lejon på stan (1959).
Borås djurpark var tidlig ute med å vise flere arter sammen på «Savannen». Parken hadde en grunntanke om at så få gjerder som mulig skulle skille besøkende fra dyrene.
Naturfotografen Jan Lindblads tigere, Lillan og Rani, var i en periode i Boråsparken.


== Dyr ved Borås djurpark (utvalg) ==
I tillegg har parken mer vanlige gårdsdyr som ku, hest, geit, and og gris.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Borås Djurpark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skøelv

Skøelv er den nest største bygda i Sørreisa kommune i Troms og et tettsted. Tettstedet ligger fire kilometer vest for kommunesentret, ved Skøelvas utløp i Reisafjorden. Stedet hadde innbyggere 1. januar 2022. Stedet har egen barnehage, småskole (1.-4. klasse) og idrettslag. Her ligger dessuten Skøelv kapell. Skøelv er sammenvokst med nabobygda Bakkejord i øst. Det er dessuten bebyggelse et godt stykke innover i Skøelvdalen. Innbefattet de nærliggende grendene Bakkejord, Skøelvdal og Smørsgård har Skøelv i overkant av 500 innbyggere.
Skøelv er et viktig knutepunkt i kommunen. Fylkesvei 84, med endepunkt i Sørreisa i øst, går gjennom bygda og fortsetter sørvestover gjennom Skøelvdalen til Salangen. I sentrum av bygda svinger Fv211 av fra fylkesvei 84, og følger Solbergfjorden vestover mot Espenes og Brøstadbotn i Dyrøy.


== Etymologi ==
Gården Reisu i sudra bothnenom har fått navn etter elva med samme navn. Elvenavnet Reisa betegner ei elv som på kort tid får stor vannføring og dermed ofte gjør stor skade i flomtiden. Navnet har sin rot i det gammelnorske ordet risa, som betyr å reise eller stige. Mye tyder på at denne gården er den samme som i 1567 har navnet Skadelffuinn, senere skrevet Schodelffen og Skøelv. Etter svartedauden har sannsynligvis elvenavnet Reisa gått over til å bli navn på fjorden. Det grunne partiet av fjorden fikk navnet Grunnreisa. Bygda rundt fjorden fikk også navnet Reisa. Prefikset Sør- kom til senere for å skille denne bygda fra bygda med sammen navn lenger nord, som fikk navnet Nordreisa.


== Grunnkretser ==
Det er fire grunnkretser i Skøelvområdet, og grensene til alle disse møtes i sentrum av bygda:

Øvre Bakkejord (47,6 km²) utgjør den sørøstlige delen av bygda, langs Skøelvas østside, men innbefatter også et større område, blant annet Skardalen og noen av fjella innenfor.
Skøelvdal (12,45 km²) strekker seg sørover langs fylkesvei 84, på Skøelvas vestside.
Smørsgård (14,15 km²) ligger i vest, langs Solbergfjorden, og strekker seg fram til kommunegrensa mot Dyrøy. Langs Fv211 ligger Bjørgatunnelen. Til grunnkretsen tilhører noen få boliger i selve Skøelv, like ved fylkesveikrysset, mens mesteparten av innbyggerne bor i den mindre nabobygda som bærer grunnkretsens navn og ligger ved Reisafjordens utløp i Solbergfjorden.
Nedre Bakkejord (3,28 km²) strekker seg østover langs Reisfjorden, innover mot Sørreisa, og omfatter i hovedsak bygda Bakkejord, men også boligfeltet Solmoen i Skøelv.Alle grunnkretsene tilhører delområdet Sørreisa sør.
Innbyggertall i grunnkretsene:


== Referanser ==
Den thailandsk-burmesiske grensekonflikten i 2001

Som et ledd i kampanjen mot væpnede etniske minoritetsgrupper, iverksatte den burmesiske hæren en operasjon som innebar en invasjon av thailandsk territorium. Kampene utspant seg i og ved thailandske Grenseutpost 9631, på en ås rundt en kilometer inne i Thailand i nærheten av Ban Pang Noon. Den 9. februar angrep burmeserne, mens de fleste thailandske soldatene var fraværende. De thailandske soldatene som var til stede, gjorde hard motstand og forsinket burmesernes plan. Thailenderne holdt ut i fire timer, hvor 14 burmesiske soldater ble drept og rundt 30 ble skadet. Ifølge thailandske kilder deltok over 900 burmesiske tropper og 600 militser i kampene. Omsider gikk de thailandske troppene tom for ammunisjon, og måtte slå retrett.
Den 10. februar ble en thailandsk styrke sendt for å gjenerobre grenseutposten. Burmeserne, som på dette tidspunktet var travelt opptatt med kamphandlinger med burmesiske militser, ble tatt på senga. Burmeserne ble tvunget til å trekke seg tilbake med 17 døde og over 60 skadede. På thailandsk side hadde 7 blitt skadet, og ingen mistet livet.
Morgenen 11. februar angrep burmeserne igjen med økt styrke, og i det påfølgende slaget ble både stridsvogner og artilleri flittig brukt av begge sider. Denne gangen angrep burmeserne det lokale militære hovedkvarteret, og ble møtt av motstand fra det thailandske flyvåpenet. Stilt ovenfor store menneskelige tap og thailandske forsterkninger, ble burmeserne drevet ut av Thailand. Klokken 19:30 ble omsider en våpenhvile inngått.
Senere på dagen ble våpenhvilen brutt, da den burmesiske siden angrep med en 2000 mann stor styrke. Det ble utvekslet artilleri over grensen, og det thailandske flyvåpenet ble nok en gang involvert i kamphandlingene. Thailand, som hadde tilgang på israelsk-produserte fly, hadde mulighet til å påføre burmeserne store tap, og ifølge thailandske kilder ble 12 eller flere burmesere drept i slaget. Sivile tap ble også rapportert.
På et tidspunkt bestemte burmeserne seg for å sende minst 30 israelsk-produserte F-7-fly til den thailandske grensen for å delta i kampene. Imidlertid ble bare 6 fly tatt i bruk, og disse viste seg å være svært lite effektive. Når det thailandske flyvåpenet angrep burmesiske stillinger, var de burmesiske flyene av en eller annen grunn fraværende.
Omsider stilnet konflikten, og kamphandlingene tok etterhvert slutt. Det som imidlertid ble et direkte resultat av den korte konflikten, var at begge sider sendte forsterkninger til grenseområdene, og situasjonen ble mer og mer anspent.


== Kilder ==
Burma/Myanmar, 1948-1999
BBC News – Three die in Thai-Burma border clash
DS «Senator»

DS «Senator» var et lasteskip bygget av Stavanger Støberi & Dok i 1906 med byggenummer 50. Skipet ble overlevert til skipsreder Holdt & Isachsen i Stavanger i februar samme år. Gikk i charter for United Fruit Company frem til 1931. Skipet ble solgt til Italia i 1932.


== Historie ==
1906: Februar: Levert til Holdt & Isachsen A/S Stavanger
1931: Charter med United Fruit Company avsluttet
1933: Solgt til Italia og omdøpt «Pietro Querini»
1941: 22. juni: Senket av den britiske undervannsbåten HMS Union (N56) i middelhavet sør den italienske øya Pantelleria


== Kilder ==
Erling Jensen: Stavanger Støberi & Dok 2008 ISBN 9788292309568
The Ships List
Naval-History. Net


== Eksterne lenker ==
(en) DS «Senator» (1906) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.
Istaravshan

Istaravshan er en by i Sughd-provinsen ca 1000 meter over havet nord i Tadsjikistan med ca 60 000 innbyggere. 
Byen skal etter sigende være grunnlagt av Kyros ca 600 år f. Kr under navnet Cyropol. Andre navn på byen har vært Kurukada, Kir og Ustrushana. Byen bar senere navn i forskjellige varianter av Ura-Tube, Ura-Tyube eller Ura-Teppa. Sitt nåværende navn fikk byen i november 2000.
Istaravshan er en av de eldste byene i Sentral-Asia, og feiret 2500-årsjubileum i 2002. Byen hadde tidligere en 6 km lang bymur og et citadell, og har lenge vært kjent for utsøkt håndverk og handel. På 1200-tallet ble byen ødelagt av mongolene, men ble senere bygd opp igjen. Den var et viktig punkt på Silkeveien mellom øst og vest. 
Flere historiske og arkitektoniske bygninger vitner fremdeles om byens lange historie.


== Referanser ==
William Hooper

William Hooper (født 17. juni 1742 i Boston, Massachusetts, død 14. oktober 1790) var en amerikansk jurist, politiker og medlem av den amerikanske kongressen fra 1774 til 1777 og han underskrev USAs uavhengighetserklæring i juli 1776 som representant for delstaten Nord-Carolina.
Hans far, William Hooper, var en skotsk minister som studerte ved University of Edinburgh før han immigrerte til Massachusetts og hans mor, Mary Dennie, var datter av en godt respektert kjøpmann fra Massachusetts. Opprinnelig støttet Hooper den britiske kolonimakten sin regjering i North Carolina. I hans tid i kongressen ble Hooper sakte, men sikkert en tilhenger av den amerikanske revolusjonen og den påfølgende uavhengighet. I 1787 og 1788 kjempet Hooper for at North Carolina skulle ratifisere den nye amerikanske grunnloven, men Hooper ble syk og døde den 14. oktober 1790, i en alder av 48 år. Han ble stedt til hvile ved den presbyterianske kirkegården i Hillsborough, North Carolina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) William Hooper hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) William Hooper hos American National Biography 
(en) North Carolina History Project
(en) National Parks Service Biographical Sketches
(en) Biography by Rev. Charles A. Goodrich, 1856
(en) Ancestry.com Biographical Information
(en) Society of the Descendants of the Signers of the Declaration of Independence
Flattums gate

Flattums gate (2–14) ligger i sentrum av Hønefoss og løper (i vinkel) mellom Stabells gate og St. Olavs gate på Sørsiden. Gaten er navngitt etter Peder Flattum, som i 1809 etablerte Flattum Gjestgiveri i dette området. Gjestgiveriet er i dag kjent som Grand Hotel.
Flattums gate går over til å hete Norderhovsgata da den krysser St. Olavs gate. Denne løper parallelt med Storgata ned (sørover) mot Bloms gate, der den ender.


== Se også ==
Gater i Hønefoss


== Referanser ==
Norderhovsgata

Norderhovsgata (10–24, 11–23) starter der Flattums gate slutter, i krysset mot St. Olavs gate. Den løper parallelt med Storgata sørover mot Bloms gate, der den ender ved det nye Tinghuset. På veien krysser den først Kong Rings gate, så Stangs gate. På veien passerer den blant annet baksiden av Hønefoss hjelpefengsel, som i dag er en kulturinstitusjon.
Norderhovsgata er navngitt etter tidligere Norderhov kommune, som fra 1. januar 1964 inngikk i den nye storkommunen Ringerike.


== Se også ==
Kuben Hønefoss
Tinghuset
Gater i Hønefoss


== Referanser ==
Schaerbeek

Schaerbeek (nederlandsk: Schaarbeek) er en tospråklig kommune i Hovedstadregionen Brussel i Belgia. Kommunen består av én delkommune: Schaerbeek (Schaarbeek) som har en egen jernbanestasjon.

Schaerbeek nevnes første gang i en overlevert kilde fra 1120. Kommunen er i moderne tid blitt kjent for sitt kosmopoliske og multikulturelle flairæ, for villaer i jugendstil, vakre grøntarealer som Josaphat-parken, en var Brussels mest populære parker. 


== Historie ==
Schaarbeek ble i sin tid godt kjent for sine frukthaver med sure kirsebær. Enn i dag benytter belgiske ølbryggere en kirsebærsort fra Schaarbeek for fremstillingen av Kriekøl. Kirsebær dyrkes imidlertid ikke lenger i kommunen. Den er blitt ganske tettbebygd.
Imidlertid går kirsebærene igjen i navn på noen gater og hus (Avenue des Cerisiers/Kerselarenlaan, kultursenteret De Kriekelaar) eller ved alleer beplantet med japanske kirsebærtrær.


== Demografi ==
Den vestlige del av Schaerbeek (nær jernbanestasjonen, Chaussée de Haecht/Haachtsesteenweg og Van Praet-broen) har en stor konsentrasjon av tyrkisk innvandrerbefolkning, hvorav særlig mange har sitt opphav fra Afyon eller Emirdağ i Tyrkia. Schaerbeek har også mange med bakgrunn fra Marokko, Spania og Kongo og land i Asia. Området rundt Den kongelige Mariakirke er et yndet samlingssted for tyrkere, og har fått tilnavnet «Petite Anatolie» på grunn av sine mange ryskiske restauruanter og forretninger langs Chaussée de Haecht/Haachtsesteenweg. 
Her er også mange skoler som Hogeschool Sint-Lukas Brussel og gate for mer velstående borgere, (Quartier des Fleurs/Bloemenwijk, Boulevard Lambermontlaan, Place Meiserplein, plassene Huart-Hamoir og Francois Riga og Avenue Eugene Demolderlaan).


== Kjente personer fra Schaerbeek ==
Jacques Brel, musiker
Joseph-Léon Cardijn, katolsk kardinal
Virginie Efira, skuespiller
Paul-Henri Spaak, politiker
Paul Deschanel, politiker og fransk president
Louis Charles Bernacchi, astronom og fysiker
Pierre Daye, kollaboratør
Nicolas Colsaerts, golfspiller


== Vennskapsbyer ==
: Houffalize


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Schaerbeek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kong Rings gate

Kong Rings gate (1–25, 12–22) ligger på Sørsiden i Hønefoss. Gata starter i øst ved Storelva, der Hofgaards gate ender. Deretter krysser den Kongens gate som 2. tverrgate til denne, så nordre del av Kvernberggata og Storgata, før den ender i vest i Norderhovsgata ved Kuben Hønefoss.
Gaten er lysregulert i krysset med Kongens gate. Ved Kverberggata krysser den over hovedbussholdeplassen i byen, Sentrum stopp. Ved Storgata passerer den søndre del av gågatesystemet i sentrum av byen og fortsetter som enveiskjørt gate langs nordenden av Hønefoss hjelpefengsel og til den møter Norderhovsgata.
Begynnelsen av gaten preges av eldre villahusbebyggelser, men fra der den krysser Kongens gate preges den av større bygårder og butikker. Gaten er navngitt etter småkongen Kong Ring, en sagnfigur som er kjent fra Sagaen om Fridtjov den frøkne


== Se også ==
Gater i Hønefoss
Petersøya


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kong Rings gate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Harald Kolstad

Harald Kolstad er navnet til flere personer:

Harald Kolstad (illustratør), født 1974
Harald Kolstad (filmkritiker), født 1946, død 2011
Hofgaards gate

Hofgaards gate (4–16, 11–15) ligger på Løkka og er ei mindre gate på Sørsiden i Hønefoss, cirka 3 minutters gange fra Søndre torv. Gaten starter i begynnelsen av Kirkegata, ved inngangen til kirkegården der Hønefoss kirke står. Den løper rundt kirkegården, langs med Storelva og ender opp der Kong Rings gate begynner. På veien rundt kirkegården passerer den forbi både Ringerike krematorium og Hønefoss kirkestue. Fra bakkant av gaten er det tilgang til friluftsarealet Petersøya, ei halvøy i Storelva som under flom kan bli en øy.
Gaten er enveiskjørt i første del og kan ikke kjøres fra Ringerike krematorium og til Kirkegata.
Gaten er oppkalt etter familien Hoffgaard, som var en av de ledende sagbruksfamiliene i Hønefoss på 1700-tallet. Familiebedriften startet med Andreas Jensen Hoffgaard, som giftet seg med enken Maren Lemmich i 1698, og derigjennom ble deleier av Sinclair-sagen.


== Se også ==
Petersøya
Kirkegata
Hønefoss kirke
Ringerike krematorium
Hønefoss kirkestue
Gater i Hønefoss


== Referanser ==
Johann Nepomuk Hubert von Schwerz

Johann Nepomuk Hubert von Schwerz (født 11. juni 1759 i Koblenz, død 11. desember 1844 i Koblenz) var en tysk agronom. Etter forespørsel fra kongene av Württemberg grunnla han i 1818 en statlig læreanstalt for landbruk i Hohenheim (idag Universität Hohenheim). Schwerz regnes som hovedgrunnleggeren av den empirisk-rasjonelle skole innenfor landbrukslære.


== Referanser ==
Sibberns gate

Sibberns gate ligger på Løkka og er en kort blindgate på Sørsiden i Hønefoss, i gangavstand fra Søndre torv. Den løper langs søndre side av kirkegården, der Hønefoss kirke står, og ender mot østre del av Hofgaards gate, uten at det er tilkomst mellom disse gatene. Adkomst til gaten skjer fra Kirkegata. Gaten preges av kirkegården langs den ene siden og noen få villaer langs den andre.


== Bildegalleri ==
Helgesbråten

Helgesbråten var opprinnelig en plass under Kvernbergsunds-Ødegaarden i tidligere Norderhov herredskommune. I 1850-årene solgte Helge Larsen (1792–1877), også kalt «Helge glassmester», Flattumplassen til sin nest yngste sønn, Ole Helgesen (1827–1910). Ole Helgesen fikk litt senere også kjøpt til litt av Kvernbergsunds-Ødegaarden, sånn at han ble eier av en større del, og denne delen av eiendommen fikk derfor navnet «Helgesbråten». Enda senere ble imidlertid Helgesen eier av hele Kvernberg, som imidlertid verken må forveksles med hele Kvernbergsunds-Ødegaarden eller eiendommen som ble kalt Østre Kvernbergsundet og i sin tid ble skilt ut fra Østre Tanberg.


== Gamle Helgesbråten ==

Det sies om Ole Helgesen at han var en initiativrik og virkekraftig mann. Han begynte som handelsmann i Hønefoss i 1852 og ble midt i 1850-årene gift med Anne Mathea Alme (1823–1889). Han etablert den første faste skysstasjonen i byen, med plikt til å holde faste hester og betjening året rundt. Han ble eier og deleier i flere møllebruk og eide et teglverk, og han drev også som kjøpmann og trelasthandler. I 1873 kjøper også Ole Helgesen restene etter Kvernbergsunds-Ødegaarden, og setter opp nye uthus der, og litt senere en gedigen ny hovedbygning. Denne flotte boligen blir senere kjent som både Grand Hotel og «Telegrafbygningen».Teglverket han eide lå opprinnelig i tilknytning til Teglværksgata (som er inntegnet på N. S. Krums bykart fra 1888), men Helgesen flytter det opp på Kvernberg (omtrent der Kandidat Færdens vei tar av fra Askveien), der det ble drevet videre i endel år, inntil det går med i en brann og blir nedlagt. På N. S. Krums byplan fra 1899 er teglverket fortsatt inntegnet, men Teglværksgata heter nå St. Olavs gate og brannen må ha skjedd senere. Likeledes kjøpte han opp eiendommer, både i og utenfor byen.


== Dagens Helgesbråten ==
I dag er Helgesbråten først og fremst et villastrøk i Ringerike kommune. Det ligger i nær tilknytning til sentrum på Sørsiden i Hønefoss. Villaområdet strekker seg vestover fra Telegrafalleen til grensen mot Hvelven og avgrenses i dag av Storelva i sør og Randsfjordbanen i nord. Før Randsfjordbanen ble bygget hang Helgesbråten sammen med Myrene i nordvest. Myrene er området mellom Helgesbråten og Veienmoen.
Primær adkomst til området går via Bloms gate, som løper i lengderetningen og ender opp mot vest, nær folkehøgskolen. Tverrveier til Bloms gate i området er Telegrafalleen, Kandidat Færdens vei, Fredrik Brochs vei, Andreas Zeiers vei og Solbakken. Telegrafalleen og Kandidat Ferdens vei har på- og avkjøring til Askveien for motoriserte kjøretøy, mens de andre veiene enten ikke har tilgang eller har fått blokkert tilgangen.


== Se også ==
Helgeshaugen
Myra
Veienmoen
Ringerike Folkehøgskole


== Referanser ==