jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2006 – 5000 meter herrer

5 000 meter herrer var den første øvelsen i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2006 og ble avholdt i Oval Lingotto i Torino, Italia den 11. februar.
Amerikaneren Chad Hedrick, en tidligere inline skøyteløper begynte sin søken etter å kopiere Eric Heidens bragd fra Vinter-OL 1980 ved å forsøke å ta fem gullmedaljer. Hedrick vant med en tid på 6.14,68, bare 0,02 sekunder bak den fire år gamle olympiske rekorden til Jochem Uytdehaage, som var nok til å ta gull. Nederlenderen Sven Kramer vant sølvmedalje, 1,72 sekunder bak vinnertiden, mens hjemmeløperen Enrico Fabris krevde Italias første medalje ved å skøyte hjem bronse i det aller siste paret.
28 skøyteløpere fra 15 nasjoner deltok i konkurransen.


== Rekorder ==
Før konkurransen var gjeldende verdensrekord og olympisk rekord som følger:
Ingen nye verdens- eller olympiske rekorder ble satt under denne konkurransen.
Selv om amerikanske Chad Hedrick misset den olympiske rekorden med bare 0,02 sekunder.


== Resultater ==


=== Rundetider ===
De 10 raskeste løpernes rundetider:


== Dommere og Starter ==
Disse var offisielle dommere og starter under 5000m for herrer under OL i Torino 2006 i Oval Lingotto.
Overdommer var Tore B. Ramton, Norge.
Assisterende overdommer var Helmut Ripper, Tyskland.
Starter var Rob Hemmes, Nederland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2006 – 5000 meter herrer – Olympedia 
Offisiell rapport Arkivert 12. juni 2012 hos Wayback Machine. på LA84Foundation.org se side 16 t.o.m. 22 for 5000m herrer
Speed Skating at the 2006 Torino Winter Games: Men's 5,000 metres Resultater på Sports-Reference.com
(en) Distance result: Olympic Winter Games 2006 · Men · 5.000 Meter -  Resultater på SpeedSkatingNews.info
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl Results of the 2006 Olympic Winter Games 5000 meters Men.
(en) Results Olympic Games 2005/2006 Men - 5000m :  11 Feb 2006 - Torino på www.ISU.html.infostradasports.com
(en) Speed Skating - 2006 Olympic Games - Results Men's 5000 m - 11th February på The-Sports.org
Christine Sagen Helgø

Christine Sagen Helgø (født 27. mars 1968 i Holmestrand) er en norsk lokalpolitiker for partiet Høyre. Hun var ordfører i Stavanger fra 2011 til 2019. 
Helgø hadde før hun ble ordfører tolv år bak seg i Stavanger-politikken, derav åtte år som gruppeleder for Høyre. I to perioder var hun medlem i kommunalstyret for levekår. Hun ledet også kommunens lønns- og administrasjonsutvalg i fire år. I perioden 2007–2011 var hun leder av kommunalstyret for byutvikling. 
Helgø er født og oppvokst i Holmestrand i Vestfold. Hun er utdannet jurist fra Universitetet i Bergen, og flyttet til Stavanger etter studiene. Fra 1996 til 2001 arbeidet Helgø som jurist ved Fylkestrygdekontoret i Rogaland.
Hun ble renominert som Stavanger Høyres ordførerkandidat til kommunevalget i 2015, og gjenvalgt som ordfører. Helgø ble dermed den Høyre-ordføreren som representerte den største kommunen for Høyre. Den 9. august 2018 annonserte Helgø at hun ikke ville stille til gjenvalg ved kommunevalget 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christine Sagen Helgø på Internet Movie Database
Bikake

En bikake eller vokskake er en samling av celler bygget av bivoks der biene legger egg og lagrer honning. Cellene er gjerne svært reglemessig hexagonale, hvilket er den formen som gir maksimalt med rom med en gitt mengde byggemateriale. Voksen framstiller biene selv, og er ofte den begrensende faktorien i bygging av cellene.


== Referanser ==
Mexicos turistdepartement

Mexicos turistdepartement (spansk: Secretaría de Turismo, forkorta SECTUR) er det statlige departementet i Mexico som har ansvar for oppgaver forbundet med utvikling av turistindustrien i landet. Dette omfatter regulering, kontroll, autorisasjoner, markedsføring og bevaring.
Departementets hovedkontor ligger i Avenida Presidente Masaryk 172 i Mexico by.
8. september 2009 annonserte president Felipe Calderón at departementet skulle legges ned og at oppgavene skulle overtas av Økonomidepartementet, men dette ble nedstemt i Senatet.


== Ministere ==


== Eksterne lenker ==
Turistdepartementets nettsted
Papantla

Papantla er en by og en kommune nord i den meksikanske delstaten Veracruz. Selve byen hadde 53 546 innbyggere i 2010, mens hele kommunen hadde 158 599 innbyggere.Byen ble grunnlagt på 1200-tallet av totonakerne og har siden vært dominerende i Totonacapan-regionen. Totonakerne bevarer fremdeler kulturen og språket sitt. I kommunen ligger det arkeologiske stedet El Tajín, som står oppført på UNESCOs verdensarvliste. Den kjente Danza de los Voladores kommer også fra Papantla.
Vanilje kommer opprinnelig fra Papantla.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Papantla, Mexico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Papantla, Mexico – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunens offisielle hjemmeside
Ardis Kaspersen

Ardis Ardis Jorun Kaspersen (født 24. mars 1920 i Vega, død 24. november 2010 på Vevelstad) var en norsk  kokebokforfatter, kjent fra et titall bokutgivelser med oppskrifter fra Nord-Norge. Den første utkom i 1970, og i 1999 utkom en med Arne Brimi som ble oversatt til flere sprog.  Hun var også journalist  tilknyttet Helgeland Arbeiderblad og Brønnøysunds Avis. Hennes liv er omtalt i  Ardis Kaspersen - et liv med poteten av Knut Alsaker, som er trykket i Årbok for Helgeland 2008.


== Premier ==
Nordland fylkes kulturpris 1994
Kongens fortjenstmedalje 1995


== Utgivelser ==
1979: Helgelandsmat i krukker og fat
1981: Politikk og hverdag på Helgeland
1983: Nordlandsmat
1986: Matskatter fra Nord-Norge
1989: Folkemedisinskatter fra Nord-Norge
1990: Folkemedisinskatter fra Nord-Norge
1990: Havgodt fra Nord-Norge
1991: Solværungen (Medforfattere: Margit Galdal, Karl Brekka.)
1991: Desserten : bordets dronning : oppskrifter fra hele Norge (Medforfatter: Marit Bockelie)
1992: Helgeland meny guide
1993: Lefser fra hele landet
1993: Supper fra hele landet
1994: Hverdagsglimt og tradisjonsmat fra Vevelstad
1994: Folkemedisin fra hele landet
1996: Husmenn og husmannskost fra hele landet
1997: Samisk mat og kultur
Arne Brimi og Ardis Kaspersen (1999). Norges nasjonalretter: En matglad reise i vårt eget land (Bokmål). Fakta forlag.  [Foto ved Bengt Wilson. Engelsk oversettelse i 2000 ved Lisa Gay Bostwick. Gjenutgitt på norsk 2006 som Norsk mat og kultur: En reise i landet vårt]
2002: Hverdagsmat for diabetikere og cøliakere
2004: Tradisjonsbakst fra Helgeland
2005: Fristelser : fra fjord og fjære
2006: Lefser fra hele landet
2007: Alene til bords


== Referanser ==
Otto Liebmann

Otto Liebmann (født 25. februar 1840 i Löwenberg, Schlesien, død 14. januar 1912 i Jena) var en tysk filosof og encyklopedist.
I 1872 ble Liebmann professor i Straßburg, hvor han virket frem til han i 1882 dro til Jena. Han regnes for å være en av nykantianismens grunnleggere. I sin mest kjente bok, Kant und die Epigonen («Kant og hans efterfølgere»), forsvarte han Kants filosofi mot dets kritikere. Han foretok blant annet kritiske analyser av Kant-kritikerne Fichte, Schelling, Hegel, Fries, Herbart og Schopenhauer.
I Zur Analysis der Wirklichkeit (1876; 3. opplag 1900) og Gedanken und Tatsachen (1882–1904, 4 bind) forsøkte han å opprette en kritisk metafysikk, som fremsetter sine prinsipper kun som avsluttede hypoteser for forklaring av virkeligheten. Forholdet mellom erfaring og teori behandler han i Klimax der Theorien (1884), hvor han kaller de begrepene som teorien bruker for å gjøre erfaringsmaterialet forståelig «interpolasjoner».I tillegg til sitt filosofiske virke skrev Liebmann flere artikler i Allgemeine Deutsche Biographie. Han var faren til matematikeren Heinrich Liebmann.


== Bibliografi ==
Kant und die Epigonen (1865; opptrykk: 1912 og 1991)
Über den individuellen Beweis für die Freiheit des Willen (1866)
Über den objektiven Anblick (1869)
Zur Analysis der Wirklichkeit (1876)
Über philosophischen Tradition (1883)
Die Klimax der Theorien (1884)
Gedanken und Tatsachen, 2 bind (1882–1904)
Immanuel Kant (1904)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Otto Liebmann i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Biografiartikler skrevet av Otto Liebmann i Allgemeine Deutsche Biographie, på nettstedet Wikikilden
Tupé

Tupé er løshår i form av en liten parykk som dekker issen og forhodet. Slike halv- eller delparykker brukes vanligvis av menn for å skjule skallethet på toppen av hodet. Tupéer brukes også som maskeringsutstyr i teater og film.


== Historie og bruk ==


=== Etymologi (ordbakgrunn) og forløpere ===
Tupé kan på norsk bety både «halvparykk» og «høy pannelokk», «hårtopp», «pannelugg» eller «krusete pannehår». Å tupere vil si «å gre håret opp så det ser fyldig ut». 
Ordet er fransk og betød opprinnelig «(krusete) pannehår» eller «parykk med pannehår satt opp i en topp eller i bukler», en frisyre som var på moten i siste halvdel av 1700-tallet og som i noen sammenhenger kalles pompadur. Tupé kalles imidlertid postiche på fransk i dag. Også på norsk kan postisj brukes om små halvparykker. 
Den franske betegnelsen tour, eller tur, kan brukes om kransformet løshår for å gi det naturlige håret mer fylde.

		
		


=== Framstilling og bruk av halvparykker i nyere tiders herremote ===
Galleriet viser et lite utvalg amerikanske kjendiser som er kjent for å ha brukt eller bruke tupé. 

		
		
		
		
		


== Vitsing med tupéer ==


== Se også ==
Parykk
Hentehår
Hårtransplantasjon
Hårforlenging
Pompadur, høyt pannehår satt opp i en «rockesveis» ved hjelp av pomade eller annet
Tupering, metode for å gi fylde til frisyre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Toupées – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Søkbar digitalkopi av Evelyn Jensens og Bengt Hjords Parykker (Frisørbransjens forl., 1998)
Arcanum: Of Steamworks and Magick Obscura

Arcanum: Of Steamworks and Magick Obscura (best kjent som Arcanum) er et enspiller- og flerspiller-rollespill til Microsoft Windows. Det ble utviklet av Troika Games og utgitt av Sierra Entertainment. Det ble utgitt i Nord-Amerika og Europa i august 2001.
Historien i spillet finner sted på kontinentet Arcanum, i en steampunk setting. Fortellingen begynner med havariet av luftskipet IFS Zephyr, hvor spillets protagonist er den eneste overlevende.  En samtale protagonisten har med en medpassasjer som dør kort tid etter havariet sender spilleren gjennom Arcanum på leting etter svar. Spillet bruker et isometrisk perspektiv og har en åpen spillverden hvor spilleren kan bevege seg rundt uhindret.


== Mottagelse ==
Da det ble sluppet ut, så fikk Arcanum for det meste positive anmeldelser, blant annet to «Editor's Choice»-priser fra IGN og  GameZone, med poengsummer på spillet på 8,7 av 10 og 90 av 100.


== Referanser ==
Eoliske prosesser

Eoliske prosesser er prosesser skapt av vinden, eller mer presist evnen vinden har til å forme en overflate. Vind kan erodere, transportere og avsetre stoffer og er en viktig faktor i områder med sparsom vegetasjon og store mengder løse sedimenter. Selv om vann er langt viktigere når det gjelder å forme et landskap, er eoliske prosesser viktige i tørre miljøer som ørkener. 
Vind eroderer jordoverflaten ved deflasjon (løse og fine partikler som vinden flytter), ved turbulens og ved abrasjon. Områder med intens og vedvarende erosjon kalles deflasjonssoner. Nesten halvparten av ørkenområdene i verden er steinete deflasjonssoner.
Partikler blir transportert av vinden i luften, ved saltasjon og kryping. Små partikler, mindre enn 0,2 millimeter i diameter, kan løftes opp i luften og fraktes av sted. Saltasjon skjer når små partikler mindre enn 1 cm i diameter blir løftet opp fra bakken av vinden og gjør et lite hopp fremover. Partikkelen kan treffe andre partikler når den lander, og disse kan fortsette saltasjonen. Partikkelen kan også treffe andre partikler som er for store til å løftes, men desse kan sakte krype framover når de blir skubbet på av saltasjonspartikler. Slik kryping ved overflaten utgjør så mye som 25 % av partikkelbevegelsene i en ørken. 
Stoff som er avsatt av vinden kan gi signal om nåværende og tidligere vindretninger og vindstyrker. Dette kan hjelpe til med å forstå det nåværende klimaet og kreftene som former det. Vindavsatte sandformasjoner fremtrer som sanddekker, rifler og sanddyner. Sanddekkene er flate og inneholder korn som stort sett er for store til saltasjon. De utgjør om lag 40 % av vindavsettingene. Sanddekket Selima sør i Egypt og nord i Sudan dekker 60 000 km² og er et av de største sanddekkene i verden.
Jérôme Jeannet

Jérôme Jeannet (født 26. januar 1977) er en fransk, profesjonell fekter. Hans største internasjonale resultat kom da han representerte Frankrike under Sommer-OL 2008 i Beijing, der han tok gull i kårde lag. Han har også gull fra Sommer-OL 2004 i samme øvelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jérôme Jeannet – Olympedia 
(en) Jérôme Jeannet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jérôme Jeannet – databaseOlympics.com (arkivert) 
(fr) Jérôme Jeannet – Frankrikes olympiske komité 
(en) Jérôme Jeannet – FIE
Ulrich Robeiri

Ulrich Robeiri (født 26. oktober 1982) er en fransk, profesjonell fekter. Hans største internasjonale resultat kom da han representerte Frankrike under Sommer-OL 2008 i Beijing, der han tok gull i kårde lag.


== Eksterne lenker ==
(en) Ulrich Robeiri – Olympedia 
(en) Ulrich Robeiri – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ulrich Robeiri – databaseOlympics.com (arkivert) 
(fr) Ulrich Robeiri – Frankrikes olympiske komité 
(en) Ulrich Robeiri – FIE
Flammkuchen

Flammkuchen (fransk tarte flambée, elsassisk Flammekueche) er en regional spesialitet som stammer fra grensetraktene mellom Tyskland og Frankrike, i første rekke Pfalz, Baden og Alsace.
Flammkuchen lages av vanlig brøddeig som kjevles ut veldig tynt og bakes over sterk varme, helst i vedovn. Etter den klassiske oppskriften toppes den med rømme, løk og flesk og krydres med salt og pepper. Det finnes imidlertid etterhvert mange varianter med både salte og søte ingredienser som epler og kanel.
Av gammel sedvane ble Flammkuchen bakt før brødet for å utnytte den første, sterke varmen etter at ovnen var tent. Ble den brun for fort, betydde det at ovnen var for varm for brødet, og man måtte vente med å sette det inn. Brukte den for lang tid, måtte man fyre opp mer før brødet kunne bakes. Navnet (norsk: «flammekake») kom av at ilden fortsatt sto i luer når Flammkuchen ble satt inn, mens brødet bare skulle bakes over glør.


== Eksterne lenker ==
(en) Tarte flambée – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Flammkuchen-Rezept im Rezepte-Wiki
Ataxia

Ataxia var et kort-varende amerikansk band grunnlagt i 2004 av John Frusciante, Josh Klinghoffer og Joe Lally. Bandet lagde tilsammen ti sanger, og valgte å splitte opp halvparten til albumet Automatic Writing (2004), og resten med Automatic Writing II (2007). Ataxia opptredde kun to ganger før det ble oppsplittet. Klinghoffer fortsatte å jobbe med Frusciante sine soloalbum og sammen ga de videre ut flere album.


== Bandmedlemmer ==
John Frusciante – Gitar, vokal, synthesizer
Joe Lally – bass gitar, vokal
Josh Klinghoffer – trommer, vokal, synthesizer


== Eksterne lenker ==
(en) Ataxia på Discogs 
(en) Ataxia på MusicBrainz 
(en) Ataxia på Songkick 
(en) Ataxia på Last.fm 
(en) Ataxia på AllMusic
De syv militærklassikere

De syv militærklassikere (tradisjonell kinesisk: 武經七書, forenklet kinesisk: 武经七书, pinyin: Wǔjīngqīshū, Wade-Giles: Wu ching ch'i shu) er syv viktige tekster om militære emner fra antikkens Kina. Mest kjent blant dem er Sun Tzus Kunsten å krige.  
Tekstene ble kanonisert under denne samlebetegnelsen på 1000-tallet under Song-dynastiet. Det var keiser Shenzong som befalte kompilasjonen av tekstene i 1030. De ble pensum for militærmandariner. Det oppstod også en rekke antologier og kommentarverker til de syv militærklassikerne. 
Kangxi-keiseren under Qing-dynastiet karakteriserte samlingen slik:

«Jeg har lest alle de syv bøkene. Blant dem er det noe materiale som ikke nødvendigvis er korrekt ... og det finnes overtroiske saker som kan misbrukes av dårlig folk».


== De syv tekstene ==
Jiang Ziyas Seks hemmelige leksjoner
Ssu-mas metoder (eller Sima Rangjus kunsten å krige)
Sun Tzus Kunsten å krige
Wu Qis Wuzi
Wei Liaozi
Huang Shigongs tre strategier
Spørsmål og svar mellom Tang Taizong og Li Weigong


== Eksterne lenker ==
Read the Seven Military Classics on Google Books
Joe Lally

Joe Lally (født 3. desember 1963 i Silver Spring i Maryland) er en amerikansk bassist, låtskriver og vokalist, best kjent som bassist i det amerikanske bandet Fugazi. Lally startet Fugazi sammen med Ian MacKaye og ble bandets bassist inntil de tok en pause fra 2003. Siden har Lally involvert seg i flere samarbeid med andre musikere, og ga blant annet ut sitt første soloalbum There to Here i 2006. Han har også jobbet med tidligere Red Hot Chili Peppers gitarist John Frusciante, som sammen med Josh Klinghoffer dannet bandet Ataxia i 2004. Hans andre album, Nothing Is Underrated, kom ut i 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Joe Lally – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joe Lally på Internet Movie Database 
(en) Joe Lally hos The Movie Database 
(en) Joe Lally på Discogs 
(en) Joe Lally på MusicBrainz 
(en) Joe Lally på Songkick 
(en) Joe Lally på Genius — sangtekster 
(en) Joe Lally på AllMusic
Spesialkaffe

Spesialkaffe er et uttrykk som beskriver kaffe av «gourmet»-, «topp»- eller «premium»-kvalitet. Det ble for første gang brukt i 1974 i Erna Knutsens artikkel i bladet Tea & Coffee Trade Journal. Knutsen brukte det for å beskrive kaffebønner med den beste smaken som er produsert i spesifikke mikroklima.
Ifølge organisasjonen Specialty Coffee Association of America (SCAA), er spesialkaffe kaffe som får 80 poeng eller mer på en skala fra 0 til 100. Spesialkaffe dyrkes i spesielle og ideelle klimaer, og er distinkt på smak på grunn av sitt komplette smaksbilde i koppen, og på grunn av få eller ingen defekter. De unike luktene og kaffene er et resulat av spesielle karakteristika og kompleksiteten i jordsmonnet der kaffen er produsert. Samtidig er det å dyrke spesialkaffe et stykke håndverk.
Spesialkaffe er kvalitetskaffe og er kun tilgjengelig på et svært begrenset marked. I Norge skiller spesialkaffebransjen seg ut fra den industrielle delen av bransjen. De små selvstendige kaffebrenneriene i Norge kjøper generelt kun spesialkaffe gjennom å handle grønne kaffebønner. Disse blir røstet i brenneriet og stort sett solgt uten å blandes med andre sorter kaffe.
Spesialkaffe-segmentet er det rasket voksende delen av kaffebransjen. I USA har spesialkaffe økt sin markedsandel fra 1% til 20% de siste 25 årene.
For å promotere og selvregulere industrien, bøndene, eksportørene, brenneriene, forhandlerene og utstyrsleverandørene har bransjen opprettet handelsorganisasjoner. Disse organisasjonene eksisterer både i kaffekonsumerende og kaffeproduserende land. 
Årlig avholdes det konkurranser innen spesialkaffebransjen. Dette startet i Norge i 1998 med NM i baristakunst. I 2000 ble det for første gang holdt et verdensmesterskap (World Barista Championship) der norske Robert Thoresen ble den første verdensmesteren i klassisk baristakunst. I dag har konkurransen utviklet seg til 5 forskjellige grener der det konkurreres i å presentere de beste råvarene på best mulig måte. 


== Organisasjoner i konsumerende land ==
Specialty Coffee Association of Europe
Specialty Coffee Association of Europe Norge
Specialty Coffee Association of America
Specialty Coffee Association of Japan
New Zealand Coffee Roasters Association
Singapore Coffee Association
AustralAsian Specialty Coffee Association


== Organisasjoner i produserende land ==
Specialty Coffee Association of Bolivia
Brazil Specialty Coffee Association
Colombian Coffee Federation
Specialty Coffee Association of Costa Rica
East African Fine Coffees Association
Itzalco Fine Coffee Association of El Salvador
Specialty Coffee Association of India
Specialty Coffee Association of Indonesia
Asociación de Cafes Especiales de Nicaragua
Association of Special Coffees of Panama
Specialty Coffee Association of Southern Africa


== Referanser ==
American Sociological Review

American Sociological Review er et fagfellevurdert vitenskapelig tidsskrift innen sosiologi, som utgis av SAGE Publications på vegne av American Sociological Association (ASA). Det ble etablert i 1936 og overtok da som ASAs viktigste forskningstidsskrift, etter at American Journal of Sociology hadde hatt denne posisjonen til 1935. American Sociological Review er det mest siterte sosiologiske tidsskriftet på verdensbasis. Det er likevel forholdsvis sjelden at europeiske sosiologer publiserer der, fordi sosiologifaget i stor grad er delt i en amerikansk og en europeisk tradisjon. Ved siden av det amerikanske tidsskriftet American Journal of Sociology og de to europeiske tidsskriftene British Journal of Sociology og Sociology er det et av de mest sentrale generelle sosiologiske tidsskriftene.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) American Sociological Review – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
SAGE Publications – American Sociological Review
British Journal of Sociology

British Journal of Sociology (egenforkortelse: BJS; ISO-forkortelse: Br. J. Sociol.) er et akademisk tidsskrift innen sosiologi, etablert i 1950 ved London School of Economics. De to sentrale grunnleggerne var Morris Ginsberg og Thomas Humphrey Marshall. Opprinnelig skulle tidsskriftet hete London Journal of Sociology, men forlaget endret tittelen til British Journal of Sociology før det første nummeret kom ut. British Journal of Sociology anses som «et av de mest prestisjetunge tidsskriftene som er ledende i sine felt». Tidsskriftet er et av de tre mest sentrale britiske sosiologiske tidsskriftene sammen med The Sociological Review og Sociology. I norsk vitenskapsindeks regnes det som et «nivå 2-tidsskrift» (dvs. det høyere kvalitetsnivået).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Sociology

Sociology er et akademisk tidsskrift innen sosiologi, som utgis av SAGE Publications på vegne av British Sociological Association. Det beskrives av John Brewer som «the flagship journal of the British Sociological Association and the United Kingdom's premier sociology journal» og av Anthony Giddens som «one of the leading journals in the social sciences». I norsk vitenskapsindeks regnes det som et «nivå 2-tidsskrift» (dvs. det høyere kvalitetsnivået). Tidsskriftet ble tidligere publisert av Cambridge University Press og har blitt publisert av SAGE Publications siden 2002.
Tidsskriftet er et av de tre mest sentrale britiske sosiologiske tidsskriftene sammen med The Sociological Review og British Journal of Sociology.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted
British Sociological Association

British Sociological Association er en akademisk og profesjonell organisasjon for sosiologer, som ble grunnlagt i 1951. Den utgir tidsskriftene Sociology, Work, Employment and Society og Cultural Sociology (i samarbeid med SAGE Publications).


== Presidenter ==
Lynn Jamieson, 2014–
John Holmwood, 2012–2014
John Brewer 2009–2012
Sue Scott, 2007-2009
Geoff Payne, 2005-2007
Joan Busfield, 2003-2005
John Scott, 2001-2003
Sara Arber, 1999-2001
David Morgan, 1997-1999
Stuart Hall, 1995-1997
Michèle Barrett, 1993-1995
John Westergaard, 1991-1993
Sir Robert Burgess, 1989-1991
Jennifer Platt, 1987-1989
Martin Albrow, 1985-1987
Richard Brown, 1983-1985
Margaret Stacey, 1981-1983
John Eldridge, 1979-1981
Keith Kelsall, 1977-1979
Sheila Allen, 1975-1977
Peter Worsley, 1971-1975
Tom Bottomore, 1969-1971
T.H.Marshall, 1964-1969
Barbara Wootton, baronesse Wootton av Abinger, 1959-1964
Morris Ginsberg, 1955-1957


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted