jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
KF Laçi

Klubi Futbollit Laçi, også kjent som kun KF Laçi, er en albansk fotballklubb fra byen Laçi i distriktet Kurbin nordvest i Albania. Klubben ble grunnlagt i 1960. Lagets draktfarger er svarte med hvite vertikale striper og svart underdel, mens bortedraktene er hvite med svarte detaljer og hvit underdel. KF Laçi spiller for øyeblikket i landets øverste divisjon Kategoria Superiore, og spiller sine hjemmekamper på Stadiumi Laçi. Nåværende trener er Stavri Nica.
Klubben ble grunnlagt i 1960 som Industriali Laç, men skiftet til nåværende navn da klubben rykket opp til øverste divisjon for første gang i 1991. De har aldri vunnet hverken det albanske seriemesterskapet eller det albanske cupmesterskapet Kupa e Shqipërisë. KF Laçi har deltatt i europeisk sammenheng ved én anledning etter at de endte på en fjerdeplass i serien i 2009/2010-sesongen og ble tildelt en plass i Europaligaen (2010/2011), men uten at klubben klarte å kvalifisere seg videre til turneringens sluttspill.


== Kjente spillere med tilknytting til klubben ==
 Edmond Dosti
 Julian Gjeloshi
 Ismet Munishi
 Erion Xhafa


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Stadiumi Flamurtari

Stadiumi Flamurtari er et fotballstadion i Vlora i Albania, og har en tilskuerkapasitet på 8 500.Stadionet er hjemmebane for KS Flamurtari Vlorë.


== Referanser ==
Hamza Kastriota

Hamza Kastriota (latin: Ameses Castriota) var en albansk offiser og adelsmann.
Han kom fra Kastriota-familien og nevø til Georg Kastriota Skanderbeg. 
Han ble sannsynligvis født innenfor Det osmanske rike, og etter farens død ble han oppfostret av onkelen Skanderbeg, som tok ham med på militære ekspedisjoner. Etter slaget ved Niš forlot han de osmanske styrkene sammen med onkelen Skandebeg, konverterte til den katolske tro og endret fornavnet til Branilo. Han støttet Skanderbegs opprør og var hans nestkommanderende da Skanderbegs styrker inntok Kruja i 1443.
I 1448 var Skanderbegs styrker under kommando av Hamza Kastriota og Marin Spani da de okkuperte den forlatte byen Baleč og gjenoppbygget festningsverkene da Skanderbeg innledet Den albansk–venetianske krig. Hamza Kastriota ønsket ikke å bli sittende i festningen og dro til Drivast og overlot forsvaret til Marin Span med 2 000 soldater i Baleč. Marin fant imidlertid at den nye festningen ikke var sikker og trakk seg tilbake til Dagnum da han ble informert av sin slektning Petar Spani om de store venetianske styrkene som var på vei mot Baleč. De venetianske styrkene inntok Baleč, brant ned alt brennbart og ødela festningsmurene.Etter Skanderbeg ekteskap sønnen Johans fødsel, visste Hamza Kastrioti at det ikke ville være mulig for ham å arve posisjonen etter Skaderbeg og Kastriotas fyrstedømme. Videre var han stadig mer misfornøyd med Skanderbegs voksende makt, og fikk et tilbud fra den osmanske sultanen om å få kontrollen over Albania så snart landet var erobret.Han deserterte til den osmanske sultan Mehmed II i 1457 og sammen med Isak-Beg ble han en av de osmanske kommandantene under slaget ved Albulena. I dette slaget ble han tatt til fange av Skanderbegs styrker og plassert i arrest i Napoli, anklaget for forræderi. Han ble senere løslatt og reiste til sin kone og barn i Istanbul, og fortsatte tjenesten hos osmanerne med høy grad. His loss was regarded as a tragedy by Albanians. Han var en av Skanderbegs beste generaler og var svært populær blant sine soldater, bare overgått av Skanderbeg. Ifølge historikere var tapet av ham medvirkende til at Lezhaligaen ikke klarte å videreføre det Skanderbeg hadde satt igang.


== Referanser ==
Friidrett under Sommer-OL 1896 – Diskoskast menn

Diskoskast for menn var en av to kastøvelser under OL 1896 i Athen. Det var elleve utøvere fra seks nasjoner som deltok i diskoskonkurransen som ble avviklet 6. april. Mange av deltakere hadde aldri kastet diskos tidligere og det hadde aldri tidligere blitt arrangert en internasjonal diskoskonkurranse. 
Robert Garrett fra USA som lå på andreplass før siste omgang passerte Paraskevopoulos med et kast på 29,15 meter i femte og siste omgang og ble den første olympiske mesteren i diskos i moderne tid.


== Resultat ==


== Kilder ==
Lampros, S.P.; Polites, N.G.; De Coubertin, Pierre; Philemon, P.J.; & Anninos, C. (1897). The Olympic Games: BC 776 – AD 1896. Athens: Charles Beck. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) (Digitally available at la84foundation.org Arkivert 27. mai 2008 hos Wayback Machine.)
Mallon, Bill; & Widlund, Ture (1998). The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson: McFarland. ISBN 0-7864-0379-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) (Excerpt available at la84foundation.org)
Smith, Michael Llewellyn (2004). Olympics in Athens 1896. The Invention of the Modern Olympic Games. London: Profile Books. ISBN 1-86197-342-X.
Goodia

Goodia er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
Middelsstore (50-90 millimeter), brunlige påfuglspinnere. Hannen har markert sigdformede forvinger. Midt i forvingen er det en mer eller mindre bueformet, hvit tegning, ellers er de for det meste ensfargede. Hunnene er større og kraftigere enn hannene, og forvingene er knapt sigdformede.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Saturniinae
Slektsgruppen Micragonini
Slekten Goodia Holland, 1893
Goodia addita Darge, 2008
Goodia astrica Darge, 1977
Goodia boulardi Rougeot, 1974
Goodia canui Bouyer, 2004
Goodia dimonica Darge, 2008
Goodia falcata (Aurivillius, 1893)
Goodia fulvescens Sonthonnax, 1898
Goodia hierax Jordan, 1922
Goodia hollandi Butler, 1898
Goodia kuntzei (Dewitz, 1881)
Goodia lunata Holland, 1893
Goodia nodulifera (Karsch, 1892)
Goodia nubilata Holland, 1893
Goodia obscuripennis Strand, 1913
Goodia oriens Hampson, 1909
Goodia oxytela Jordan, 1922
Goodia pareensis (Darge, 2008)
Goodia perfulvastra Darge, 1994
Goodia sentosa Jordan, 1922
Goodia smithi (Holland, 1892)
Goodia sparsum (Darge, 2008)
Goodia stellata Darge, 1994
Goodia thia Jordan, 1922
Goodia unguiculata Bouvier, 1936


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 9.11. 2012.
Bilder av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Goodia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Goodia hos NCBI 
(en) Kategori:Goodia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Goodia (Holland) – detaljert informasjon på Wikispecies 
Saturniidae Web - Goodia. Med bilder av de fleste artene [1]
African Moths - Goodia nubilata [2]
Otherkin

Otherkin er et begrep noen grupper bruker om seg selv, som innebærer at de ser på seg selv som helt eller delvis ikke-menneskelige. De mener de har en ikke-menneskelig sjel. Noen Otherkin identifiserer seg selv som en helt annen art enn menneske, som oftest et dyr. Otherkin mener at de gjennom reinkarnasjon ikke har menneskelig sjel eller avstamning. Forskere ser på denne identiteten som religiøs fordi det er ofte støttet av et rammeverk av metafysisk tro.


== Referanser ==
Warren Rudman

Warren Bruce Rudman (født 18. mai 1930 i Boston, Massachusetts, død 19. november 2012 i Washington D.C.) er en tidligere amerikansk republikansk politiker, som var senator for delstaten New Hampshire fra 1980 til 1993. 
Han vant over sittende senator John Durkin i valget i 1980, på en republikansk bølge ledet av Ronald Reagan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Biografi hos Amerikas forente staters kongress’ biografiske kartotek
(en) Stemmegivingsoversikt vedlikeholdt av The Washington Post
Ludia

Ludia er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (vingespenn 40-60 millimeter), vanligvis ganske mørkt brune påfuglspinnere. Hannene er mindre og har smale, tydelig sigdformede forvinger, hunnene er større med bredere forvinger som ikke er sigdformede, men ofte har litt tannete ytterkant. Forvingen har en hvit, mer eller mindre E-formet tegning nær spissen. Bakvingen er rosa, i alle fall i den fremste delen, og har en øyeflekk som vanligvis er plassert på et mørkbrunt felt som strekker seg til vingens innerkant.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Saturniinae
Slektsgruppen Micragonini
Slekten Ludia Wallengren, 1865
Ludia arguta Jordan, 1922
Ludia arida Jordan, 1938
Ludia corticea Jordan, 1922
Ludia delegorguei (Boisduval, 1847)
Ludia dentata (Hampson, 1891)
Ludia goniata Rothschild, 1907
Ludia hansali Felder, 1874
Ludia jordani Bouyer, 1997
Ludia leonardo Stoneham, 1962
Ludia monroei Jordan, 1938
Ludia obscura Aurivillius, 1893
Ludia orinoptena Karsch, 1893
Ludia pseudovetusta Rougeot, 1978
Ludia pupillata Strand, 1911
Ludia styx Darge, 1996
Ludia syngena Jordan, 1922
Ludia tessmanni Strand, 1911


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 9.11. 2012.
Bilder av artene


== Eksterne lenker ==
(en) Ludia i Encyclopedia of Life 
(en) Ludia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ludia hos NCBI 
Ludia (Saturniidae) – detaljert informasjon på Wikispecies 
Saturniidae Web - Ludia. Med bilder av de fleste artene [1]
African Moths - Ludia orinoptena [2]
Biskop Gunnerus’ gård

Biskop Gunnerus' gård i Dronningens gate 5 i Trondheim ble oppført i sin opprinnelige form etter bybrannen i 1708. 
Gården besto av en toetasjes rektangulær hovedbygning med énetasjes sidebygninger mot øst og vest. Med sitt høye valmtak ruvet den over bebyggelsen mot vest, men hadde på motsatt side av gata en annen større bygning, Grambowgården, mens det store Ridderhuset lå tvers over Apotekerveita. Eiendommen ble kjøpt av biskop Johan Ernst Gunnerus i 1767 og benyttet både som privatbolig og som samlingssted for medlemmene av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Biskop Gunnerus var opptatt av en rekke vitenskaper og hadde en større samling av naturhistorisk og etnografisk materiale i tillegg til et stort bibliotek. Disse samlingene ble oppbevart i gårdens østre del, i sidefløyen mot tveita.
Gården ble i 1830 overtatt av tollkasserer Aage Claudius Schult, som fremhevet seg på flere områder, bl.a. som en sentral person i byens musikkliv. I 1870 ble eiendommen solgt til Andreas Myhre . Han tok bygningen i bruk til hotell under navnet Britannia Hotell. Den ble revet i 1895 for å gi plass til en ny hotellbygning i mur.
Eier av hotellet på det tidspunktet var Petet A. Clausen, som beholdt deler av den gamle bygningen og fikk den satt opp som privatbolig på Ilevollen, med gateadresse Ilevollen 7. Her har den i mange år vært brukt videre som privatbolig, men ble i tillegg omkring 2000 tatt i bruk som lokale for musikkbarnehagen Musikkmanesjen.


== Litteratur ==
Christiansen, Per R. (2009). Hus med hedersmerke – historiske bygninger i Trondheim, s. 100–101. Tapir Akademisk forlag, Trondheim.
Holmenkollrennet 2013

Holmenkollrennene 2013 blir arrangert 15. til 17. mars, i Holmenkollen i Oslo.


== Program ==


=== Fredag ===
1300 Kombinert hopp K134 1. omg.
1530 Kombinert 10km langrenn.


=== Lørdag ===
0930 Kombinert hopp K134 2. omg.
1245 Kombinert 15km langrenn.
1415 50km menn fri fellesstart langrenn.
1800 Hopp K134 kval.


=== Søndag ===
1145 30km kvinner fri fellesstart langrenn.
1400 Hopp K134 kvinner og menn.


== Resultater ==


=== Kombinert ===
1 hopp HS134 + 10km

2 hopp HS134 + 15km


=== Langrenn ===
50km menn

30km kvinner


=== Hopp ===
HS134 kvinner

HS134 Menn


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside
Leirelva

Leirelva er ei elv i Trondheim kommune i Trøndelag. Den har utspring fra Blomstertjønna sørøst for Gråkallen i Bymarka. Den renner først via Vintervatnet mot sør og ned til innsjøen Skjellbreia. Elva snur deretter mot øst og passerer gjennom Litl-Leirsjøen og Store Leirsjøen før den passerer Kongsvegen ved Leirbrua. Den fortsetter videre østover gjennom bebyggelsen på Byåsen, til dels i en dyp ravinedal. Her opptas de store sidebekkene Kystadbekken og Uglabekken som renner nordfra til Leirelva. Ved Forsøkslia opptas Heimdalsbekken som kommer sørfra. Leirelva snur nå i nordlig retning og renner parallelt med Heimdalsvegen (fylkesveg 900) til den munner ut i Nidelva mellom Kroppanbrua og Sluppen bru. Elva er 13,5 km lang, og har et nedbørfelt på 39,91 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,70 m³/s.Ravinedalen har en del gråor-heggeskog, og bekkedraget er en viktig viltkorridor som knytter Bymarka sammen med skogene i øst. Nedre del av Leirelva er et viktig gyteområde for laks og sjøørret.I 2009 valgte Trondheim kommune Leirelva som byens kulturminne for året. Begrunnelsen var at Leirelva var et godt bevart industriområde, og at elva var tidlig brukt i utnyttelse av vannkraft i området.


== Industri ==
Elva har vært brukt mye i industrivirksomhet og har blitt eid av mange personer på ulike tidspunkt. Ved Flatåsen langs Leirelva lå Leirbrua med skysstasjon siden middelalderen, og etterhvert eget gjestgiveri. 
Fra 1759 til tidlig på 1800-tallet ble elva brukt som energikilde til bruk i kruttproduksjon ved en kruttmølle på Selsbakk. Ole Tangen eide først møllen, men solgte den til Christopher B. Heide, som videre solgte den til Broder Lysholm Krohg i 1819. Krohg avsluttet kruttproduksjonen på grunn av flere eksplosjonsulykker og startet en papirfabrikk og en kornmølle. Da han døde i 1866 overtok grosserer Helmer Lundgren den nederste av de to møllene, mens fru Krohg overtok den andre og øverste møllen. I 1875 ble hele bedriften kjøpt opp av Carl W. Ianssen, som omdannet fabrikken til aksjeselskapet A/S Trondhjems Papir- og Papfabrik. I 1916 solgte familien Ianssen vannrettighetene sine til Trondheim kommune for gratis strøm. Bedriften er fortsatt eid av familien Ianssen under navnet Selsbakk Fabrikker A/S og Industriparken A/S. Leirelva har også vært energikilde for benmelsfabrikk, såpekokeri og diverse sagbruk.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 329. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Fjelnseth, Arne (2007). Byåsenminner Årbok for Byåsen Historielag Fra Skjelbreia til Enrum på Stavset - en gründerhistorie. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industriområdet ved Leirelva – NRK
Lezhë slott

Lezhë slott (albansk:Kalaja e Lezhës) er det slott og festning beliggende ved byen Lezhë i det nordlige Albania. Det høyeste punktet er 186 meter.
Slottet stammer fra ilyrerne. I 1440 ble det ombygget av venetianerne og i 1522, etter den osmanske erobringen, utviklet disse befestningene videre. Festningen har spor av illyrisk, romersk, bysantinsk og osmansk arkitektur.


== Eksterne lenker ==
Lezha online
Lezha Travel & Touri
Shengjini Travel & Tourism Arkivert 11. mai 2019 hos Wayback Machine.
Petar Vukičević

Petar Vukičević (født 7. august 1956 i Beograd i Serbia) er en norsk-serbisk friidrettstrener og tidligere utøver innen hekkeløp. Han har trent en rekke norske hekkeløpere til norske rekorder og nasjonale titler. Blant de mest suksessrike er hans egne barn Christina som pr. 2012 er innehaver av den norske rekorden på 100 meter hekk og Vladimir som innehar rekorden på 110 meter hekk.


== Karriere ==
Petar Vukičević var selv en habil utøver og vant det jugoslaviske mesterskapet på 110 meter hekk fem ganger. Han representerte Jugoslavia under Sommer-OL 1980 i Moskva.Han møtte halvt serbiske Turid Ljiljana Syftestad, giftet seg og flyttet til Lørenskog i 1987. Han ble da trener for en rekke norske utøvere innen hekkeløp og sprintløp. Blant disse er Monica Grefstad, Gaute Melby Gundersen og Lena Solli Reimann, som alle har eller har hatt norske rekorder på korthekk. I tillegg har han trent Anders Erlend Idås som ble norgesmester på 100 meter i 2013.  Han trente også Kamilla Brandt til norsk mesterskap i 2003. De ble siden gift.


== E-post-saken 2012/2013 ==
Høsten 2012 offentliggjorde Turid Syftestad e-postutveksling mellom Vukičević og den serbiske legen og treneren Srdjan Djordjevic fra perioden 2001 til 2003. E-postene inneholdt spørsmål vedrørende et avansert dopingregime med veksthormoner og testosteron. Saken skapte stor medieinteresse. Vukičević bestridet innholdet som manipulert, mens Antidoping Norge tror at innholdet er reelt. Vukičević ble ikke dømt for saken siden den var foreldet, men Norges Friidrettsforbund suspenderte ham fra trenergjerningen.


=== Etter e-postsaken ===
Vukicevic fortsatte i 2013 som trener for blant andre sønnen Vladimir, Tale Ørving, Anders Erlend Idås og Kine Aaltvedt, mens datteren Christina byttet trener. Friidrettsforbundet forsøker å holde avstand til Vukicevic.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Petar Vukicevic – Olympedia 
(en) Petar Vukicevic – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Nynäshamns Järnvägsmuseum

Nynäshamns Järnvägsmuseum er blant de eldre jernbanemuseer i Sverige. En forening  ble grunnlagt i Stockholm i 1972 av entusiaster for å bevare lokomotivet MaWJ 1 fra sør i Dalarna.
Foreningen flyttet til Lövlund i Nynäshamn i 1974, der vogner av tre fra forrige århundreskifte ble anskaffet.
På 1980-tallet måtte foreningen igjen flytte på grunn av at Nynäshamn vokste. Foreningen havnet tilslutt i verkstadet i Nynäsgård, som i 1999 ble kjøpt fra kommunen.
Etter det ble det anskaffet kjøretøy fra den opprinnelige Nynäsbanan, SNJ (Stockholm Nynäs järnväg). Museet ble innviet i 1994 og ble for første gang åpnet for allmennheten.
Fra begynnelsen av veterantrafikken lånte man først inn vogner av tre fra andre foreninger, seinere ble mer moderne personvogner av stål anskaffet, blant annet Bo6 og F5 fra 30-40-tallet i tillegg til flere lokomotiv.
Dette har ført til at baneområdet er bygget om i flere omganger ettersom flere kjøretøy ble anskaffet. Seinest sommeren 2012 da Nynäsgårds stasjon ble bygget om til møtestasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(mul) Offisielt nettsted 
(en) Nynäshamns järnvägsmuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liste over borgermestre i Sundini

Liste over borgermestre i Sundini. Sundini ble Færøyene dannet ved sammenslutningen av kommunene Sundini, Saksun, Haldarsvík, Hósvík, Hvalvík og Gjógv i 2005.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Munkhaugveita

Munkhaugveita er en 107 meter lang veit i Trondheim sentrum, som går mellom Munkegata og St. Jørgensveita. Den munner ut i Munkegata på høyde med Trondheim tinghus.


== Historie ==
Veita er oppkalt etter munkene hadde sine fine hager («houger») her. Navnet Munkhaugveita eller -gata oppstod etter ca 1750. Ellers har denne veita hatt flere navn. Sverdfegerveita ble den hetende, etter håndverksyrket sverdfegere, som ikke var annet enn våpensmeder. Da det ble slutt på at håndverkerne til daglig bar dolk eller kårde forsvant yrket fullstendig. Folk var ikke klar over dette før et par mannsaldre var gått. De kalte veita for Svartfeierveita, men dette er ikke noe som har med det opprinnelige navn å gjøre, selv om det passer godt på dem som er i feieryrket. 
Veita omtales som Munkestretet i 1701. Lille Munkegate var brukt som navn en stund, før den ble hetende Munkhaugveita. Offisielle dokumenter bruker også denne betegnelsen. I middelalderen ble veita kalt Smidesgeilan (1658), og den gikk den gangen helt bort til Bersvendveita. Det eldste kjente navnet er «stretet som løper til smierne», som ble brukt i 1617. Begge disse navnene henviser til at det holdt til flere smeder i Bersvendveita.


== Bildegalleri ==

		
		


== Se også ==
Fuglesangen - en veit som gikk fra St. Jørgensveita, og fulgte dagens Munkhaugveita, og videre over Torvet til Bersvendveita


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 366. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Christiansen, Per (2004). I Veita. Trondheim: Tapir Akademiske Forlag. s. 161. ISBN 82-519-1966-5. 
Paasche, Erling (1983). Historisk litteratur om Trondheim: Trondheim i 1000 år: Historisk Guide, Veitene - Middelalderens gatenett i Trondheim, Trondheim kommune.
Ksamiløyene

Ksamiløyene (albansk: Ishuj të Ksamilit eller Ishuj të Tetranisit) er fire små øyer sør i Albania. Landsbyen Ksamil, som øyene er oppkalt etter, ligger øst på en av øyene. Ksamiløyene har et samla areal på 7,1 hektar, og en del av dem utgjør en del av Butrint nasjonalpark. Øyene har flere restauranter som kan nås med båt.


== Referanser ==
Maja e Ershellit

Maja e Ershellit er et fjell i Albania. Det er 2 065 meter høyt og befinner seg i De fordømte fjellene, nord for Komansjøen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Geographical Names – Maja e Ershellit
Traveljournals.net – Maja e Ershellit
Dešat

Dešat er et fjell på grensa mellom Nord-Makedonia og Albania. Fjellet har bratte fjelltopper, blant annet Krtsjin og Velivar. Det høyeste punktet er Velivar med en høyde på 2 373 meter over havet. Andre topper er Deli Senitsa og Suva Bara. Dešat har dype elvedaler, omfattende skogsområder og små brevann. Den nærmeste byen på makedonsk side er Debar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dešat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Geographical names – Dešat
Feasability study on establishing a transboundary protected area Arkivert 4. april 2015 hos Wayback Machine. (en)
Dukagjini

Dukagjini er en fjellregion nord i Albania og vest i Kosovo, der fjellkjeden Prokletije ligger. Den er en forlenging av De dinariske alper. Det høyeste punktet er Maja e Jezercës på 2694 moh.
Regionen er en del av distriktet Shkodër i Albania. 


== Historie ==
Området var en del av det bysantinske fylket Dyrrhachium til den serbiske herskeren Stefan Vojislav (1018–1043) erobret regionen. På begynnelsen av 1400-tallet erobret osmanerne området. De ga området relativt stort selvstyre. En av osmanernes fyrster Lekë Dukagjini (også skrevet Lekë Dushmani), ble født i området og har gitt navn til regionen. Etter den første balkankrigen ble området en del av Albania.


== Eksterne lenker ==
Geographical names – Dukagjini
Finiq

Finiq (albansk: Finiq eller Finiqi; gresk: Φοινίκη, Finiki) er en landsby og en kommune sør i Albania. Den befinner seg 8 km fra Det joniske hav og 20 km nord for grensa til Hellas. De fleste innbyggerne har gresk som morsmål.Finiq tilhører distriktet prefekturet Vlorë. Landsbyen er administrasjonssentrum i kommunen med samme navn, som også omfatter landsbyene Finiq, Buronje, Clirim, Vrion, Karahaxhe, Bregas, Blerima.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Finiq kommune hos Shoqata e Komunave të Shqipërisë
Parku i Madh

Parku i Madh (albansk for «Den store parken») er en park i Albanias hovedstad Tirana. Den har et areal på om lag 230–240 hektar og befinner seg sør i byen. Den har en kunstig innsjø og en rekke andre landemerker, blant annet Sankt Procopius-kirken, Presidentpalasset og flere minnesmerker over kjente albanere. I den sørlige enden av parken er det en dyrehage og en botanisk hage.


== Referanser ==