jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Therapy (album)

Therapy er det ellevte studioalbumet fra den amerikanske artisten Loudon Wainwright III, utgitt i 1989. Dette er Wainwrights første album etter at han flyttet tilbake til USA fra England, tre år etter forrige utgivelse, More Love Songs. Albumet ble opprinnelig lunkent mottatt, men har i ettertid blitt ansett som et av hans bedre. «T.S.D.H.A.V.» er en forkortelse for «This Song Don't Have a Video», og til tross for tittelen laget Wainwright en musikkvideo til sangen. «T.S.D.H.A.V.» ble også utgitt som albumets eneste singel.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Loudon Wainwright III.

«Therapy»  – 4:24
«Bill of Goods»  – 3:20
«T.S.D.H.A.V.»  – 2:09
«Harry's Wall»  – 5:22
«Aphrodisiac»  – 3:47
«Fly Paper»  – 3:42
«Nice Guys»  – 3:03
«Thanksgiving»  – 5:39
«Your Father's Car»  – 2:23
«Me & All the Other Mothers»  – 3:04
«You Don't Want to Know»  – 3:46
«Mind Read (It Belonged to You)» – 2:47
«This Year»  – 3:04


== Personell ==
Loudon Wainwright III – gitar, vokal
Richard Thompson – gitar, mandolin
Chaim Tannenbaum – banjo, munnspill, tenorsaksofon
Arran Ahmun – trommer, perkusjon
B.J. Cole – pedal steel
Alan Dunn – piano, trekkspill
Bob Loveday – fele
Ian Maidman – bass
Ruari McFarlane – bass
Olly Blanchflower – kontrabass
Simon Limbrick – marimba
Linda Taylor – bakgrunnsvokal
Cathi Ogden – bakgrunnsvokal


== Utgivelser ==
LP: Silvertone  1203-1-J
LP: Silvertone  ORE LP 500
CD: Silvertone  ORE CD 500


== Eksterne lenker ==
(en) Therapy (album) på Discogs 
(en) Therapy (album) på MusicBrainz
Too Many Mornings, Songs By Sondheim

Too Many Mornings, Songs By Sondheim er et musikkalbum med Øystein Wiik, utgitt i 1991.


== Sporliste ==
«No One Is Alone»
«Too Many Mornings»
«Someone is Waiting»
«Another Hundred People»
«Losing My Mind»
«Anyone Can Whistle»
«What Can You Lose»
«I Remember»
«Pretty Woman/Johanna/Not While I'm Around»
«Sooner or Later»
«Not a Day Goes By»
«Finishing the Hat»
«With So Little to Be Sure of»
«Send In the Clowns»
«Good Thing Going»


== Eksterne lenker ==
(en) Too Many Mornings – Songs by Sondheim på Discogs 
(en) Too Many Mornings – Songs by Sondheim på MusicBrainz
History (Loudon Wainwright III-album)

History er det tolvte studioalbumet fra den amerikanske artisten Loudon Wainwright III, utgitt i september 1992. Albumet ble innspilt etter at Wainwrights far, Loudon Wainwright jr. døde, og er dedikert til hans minne. Sangen «A Handful of Dust» er en bearbeidet versjon av en sang faren skrev. 
History er generelt regnet som Wainwrights aller beste, og blir av Allmusic betegnet som Wainwrights mesterverk. Både Bruce Springsteen og Bob Geldof har nevnt albumet som en favoritt. 
Sanger fra albumet som bør nevnes er «Hitting You» – en sang om hans datter Martha Wainwright, «A Father and a Son» – om hans sønn Rufus Wainwright, «Talking New Bob Dylan» – et tilbakeblikk på sin egen karriere, og «So Many Songs» – om hans tidligere kone Kate McGarrigle. 


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Loudon Wainwright III unntatt hvor annet er notert.

«People in Love»  – 2:57 (Mike Dekle, Byron Hill)
«Men»  – 3:35
«The Picture»  – 2:32
«When I'm at Your House»  – 2:31
«The Doctor»  – 4:00
«Hitting You»  – 3:03
«I'd Rather Be Lonely»  – 2:50
«Between»  – 1:27
«Talking New Bob Dylan»  – 3:34
«So Many Songs»  – 3:52
«4 X 10»  – 3:07
«A Father and a Son»  – 3:21
«Sometimes I Forget»  – 5:53
«A Handful of Dust»  – 3:24 (Loudon Wainwright jr., Loudon Wainwright III)


== Personell ==
Loudon Wainwright III – gitar, vokal
Chaim Tannenbaum – banjo, munnspill, bakgrunnsvokal
David Mansfield – pedal steel, elektrisk gitar, fiolin
David Nichtern – akustisk gitar
Paul Ossola – akustisk bassgitar
Stephen Tubin – orgel, trekkspill
Robin Gould – trommer
Chris Parker – trommer, perkusjon
The Roches – bakgrunnsvokal
Kate McGarrigle – bakgrunnsvokal
Anna McGarrigle – bakgrunnsvokal
Syd Straw – bakgrunnsvokal
Jeffrey Lesser – bakgrunnsvokal


== Utgivelser ==
CD: Virgin/Charisma V2-86416 (USA)
CD: Virgin CDV2703 (Storbritannia/Europa)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) History (Loudon Wainwright III-album) på MusicBrainz
Grown Man

Grown Man er studioalbum nummer tretten fra den amerikanske artisten Loudon Wainwright III, utgitt i oktober 1995. Albumet har i ettertid havnet noe i skyggen av hans forrige studioalbum, History, med tekster som er mer «lette» og humoristiske. Sangen «Father/Daughter Dialogue» er en duett sammen med datteren Martha Wainwright.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Loudon Wainwright III unntatt hvor annet er notert.

«The Birthday Present»
«Grown Man»
«That Hospital»
«Housework»
«Cobwebs»
«A Year»
«Father/Daughter Dialogue»
«1994»
«I.W.I.W.A.L. (I Wish I Was a Lesbian)»
«Just a John»
«I Suppose»
«Dreaming»
«The End Has Begun»
«Human Cannonball»
«Treasure Untold» (Jimmie Rodgers, Ellsworth T. Cozzens)


== Personell ==
Loudon Wainwright III – gitar, vokal
David Mansfield – bouzouki, fele, gitar, mandolin, pedal steel, elektrisk gitar, slidegitar
Chaim Tannenbaum – banjo, munnspill, bakgrunnsvokal
Martha Wainwright – vokal på «Father/Daughter Dialogue»
Dom Cortese – trekkspill
Richard Crooks – trommer
Steve Gaboury – orgel, trekkspill
Jeffrey Lesser – perkusjon, munnharpe, bakgrunnsvokal
John Kaye – perkusjon
Randy Landau – bass


== Utgivelser ==
CD: Virgin CDV2789


== Eksterne lenker ==
(en) Grown Man på MusicBrainz
Little Ship

Little Ship er det fjortende studioalbumet fra den amerikanske artisten Loudon Wainwright III, utgitt i oktober 1997. Albumets tekster har hovedsakelig fokus på familieforhold, ifølge Wainwright selv.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Loudon Wainwright III.

«Breakfast in Bed»  – 3:05
«Four Mirrors»  – 2:55
«Mr. Ambivalent»  – 3:44
«OGM (Out-Going Message)»  – 2:55
«Our Own War»  – 3:50
«So Damn Happy»  – 2:25
«Primrose Hill»  – 4:47
«Underwear» – 1:30
«The World»  – 1:49
«What Are Families For?»  – 4:26
«Bein' a Dad»  – 3:41
«The Birthday Present II»  – 3:51
«I Can't Stand Myself»  – 2:41
«Little Ship»  – 3:33
«A Song»  – 3:05


== Personell ==
Loudon Wainwright III – vokal, gitarer, banjo, ukulele
John Leventhal – gitarer, keyboard, perkusjon, munnspill, tråorgel, steelgitar, mandolin, bass, trommer, bakgrunnsvokal
Tony Garnier – bass på «Breakfast in Bed», «Mr. Ambivalent», «Our Own War», «Primrose Hill», «Bein' a Dad», «I Can't Stand Myself» og «Little Ship»
Shawn Pelton – trommer på «Breakfast in Bed», «Mr. Ambivalent», «Our Own War», «Bein' a Dad», «I Can't Stand Myself» og «Little Ship»
Rick DePofi – tenorsaksofon, klarinett, bassklarinett på «What Are Families For?» og «I Can't Stand Myself»
Brian Mitchell – orgel på «Mr. Ambivalent» og «I Can't Stand Myself»
Shawn Colvin – bakgrunnsvokal på «Mr. Ambivalent» og «Our Own War»
Larry Campbell – pedal steel på «Our Own War»
Sandra Park – fiolin på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Sharon Yamanda – fiolin på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Richard Sortomme – fiolin på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Carol Webb – fiolin på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Lisa E. Kim – fiolin på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Daniel F. Reed – fiolin på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Sue Pray – bratsj på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Robert Rinehart – bratsj på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Alan J. Stepansky – cello på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Maria Kitsopoulos – cello på «Breakfast in Bed» og «A Song»
John Patitucci – bass på «Breakfast in Bed» og «A Song»
Chris Botti – trompet på «Our Own War» og «The Birthday Present II»
Robert Carlisle – trompet på «Our Own War» og «The Birthday Present II»
Jim Hynes – trompet, flygelhorn på «Our Own War» og «The Birthday Present II»
Michael Davis – trombone på «Our Own War» og «The Birthday Present II»
Steve Addabbo – bakgrunnsvokal


== Utgivelser ==
CD: Virgin CDV2844


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Little Ship på Discogs 
(en) Little Ship på MusicBrainz
West End Favoritter, 20 Musical år

West End Favoritter, 20 Musical år er en samleplate med Øystein Wiik, utgitt i 1997.


== Sporliste ==


=== CD 1 ===
«Anthem»
«Send in the Clowns»
«The Last Night of the World» med Guri Schanke
«Kærligheden har forvandlet alt» med Kristian Boland og Louise Fribo
«Falling»
«Rom Tom Tapper»
«Hill Atlantis»
«Memory»
«Losing My Mind»
«What Can You Lose» med Guri Schanke
«Pavane»
«Er kjærleik verd ein song» med Britt Langlie
«Ave Maria»


=== CD 2 ===
«Lose Changes Everything»
«The Music of the Night»
«World In Union»
«Vejen hjem»
«Give Me Tonight»
«Magiske meister metrøffelis»
«Midnight Blue»
«Ein annan morgondag»
«No One Is Alone»
«Too Many Mornings»
«Hold You In My Arms»
«Bring Him Home»
«Jeg vil finde vej»
«Ave Maria»
David Mansfield

David Mansfield (født 13. september 1956 i Pittsburgh i Pennsylvania) er en amerikansk fiolinist, mandolinist, gitarist, pedal steelgitar-spiller, låtskriver og komponist av filmmusikk.


== Liv og virke ==
David Mansfield vokste opp i Leonia i New Jersey.
Mansfield var fra 1975 til 1978 med i Bob Dylans turné-band, og var med på å starte bandet The Alpha Band i 1976. Etter at The Alpha Band ble oppløst, har Mansfield spilt sammen med artister som blant andre Dylan, Loudon Wainwright III, T-Bone Burnett, Johnny Cash, Nanci Griffith, Roger McGuinn, Sting, Ry Cooder, Edie Brickell, Spinal Tap, Lucinda Williams, Dwight Yoakam, Iggy Pop og Chris Hillman. 
Mansfield har også komponert musikk til en rekke filmer, og var en kort periode i 1986 medlem av Bruce Hornsby and the Range. I 2007 spilte han på Madrugadas album Madrugada.


== Diskografi (utvalg) ==
med Bob Dylan

1973 Dylan
1976 Hard Rain
1978 Street Legal
1979 At Budokan
1991 The Bootleg Series Volumes 1-3 (Rare & Unreleased) 1961-1991
2002 The Bootleg Series Vol. 5: Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revuemed The Alpha Band

1976 The Alpha Band
1977 Spark in the Dark
1978 The Statue Makers of Hollywoodmed Loudon Wainwright III

1992 History
1993 Career Moves
1995 Grown Man
1999 Social Studies
2001 Last Man on Earth
2003 So Damn Happy
2009 High Wide & Handsome: The Charlie Poole Projectmed andre artister

1976 Cardiff Rose, Roger McGuinn
1978 Ever Call Ready, Chris Hillman
1983 Johnny 99, Johnny Cash
1985 Alamo Bay, Ry Cooder
1986 Guitars, Cadillacs, Etc., Etc., Dwight Yoakam
1986 Way It Is, Bruce Hornsby
1992 Born to Rock & Roll, Roger McGuinn
1992 Break Like the Wind, Spinal Tap
1994 Flyer, Nanci Griffith
1998 Primary Colors, Ry Cooder
1998 Spirit Trail, Bruce Hornsby
1999 Avenue B, Iggy Pop
2000 Songs from an Unmarried Housewife And Mother, Greenwich Village, USA, Suzzy Roche
2002 Zero Church, Suzzy & Maggie Roche
2002 Song Inside, Sloan Wainwright
2002 Figments, Anton Fig
2004 Songs of the Unforgiven, Crash Test Dummies
2005 McGarrigle Christmas Time, Kate & Anna McGarrigle
2005 I Will Internalize, Martha Wainwright
2006 Life Grows Back, Sloan Wainwright
2007 Madrugada, Madrugada
2009 If on a Winter's Night..., Sting


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) David Mansfield på Internet Movie Database 
(da) David Mansfield på Filmdatabasen 
(fr) David Mansfield på Allociné 
(en) David Mansfield hos The Movie Database 
(en) David Mansfield på Discogs 
(en) David Mansfield på MusicBrainz
Filip II av Orléans

Philippe d'Orléans, Hertug av Orléans, Regent av Frankrike (Philippe Charles d'Orléans; født 2. august 1674, død 2. desember 1723) var fransk prins, sønn av Philippe av Frankrike, Hertug av Orléans og nevø av Ludvig XIV.
Han giftet seg med sin kusine Françoise Marie de Bourbon 9. januar 1692. Hun var datter av Ludvig XIV og Madame de Montespan. Filip og Françoise Marie fikk åtte barn.
Han virket som regent for Ludvig XV i den tiden denne var mindreårig.


== Barn ==
"Mademoiselle de Valois" (1693–1694)
Marie Louise Élisabeth d'Orléans (1695–1719), gift med Karl av Frankrike, Hertug av Berry.
Louise Adélaïde, "Mademoiselle de Chartres" (1698–1743).
Charlotte Aglaé d'Orléans (1700–1761), gift med Frans III d'Este, hertug av Modena
Louis d'Orléans, Hertug av Orléans (1703–1752) gift med Auguste av Baden-Baden.
Louise Élisabeth d'Orléans (1709–1742), gift med Ludvig I av Spania
Philippine Élisabeth d'Orléans, "Mademoiselle de Beaujolais" (1714–1734)
Louise Diane d'Orléans (1716–1736) gift med prince van Conti.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Philippe, Duke of Orléans, Regent of France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jesper Egemar

Jesper Christian Egemar (født 20. september 1965 i Oslo) er en norsk frilans grafisk designer. Han har blant annet laget en mengde bokomslag for norske forlag. Jesper Egemar var med å starte designerfellesskapet Blæst design i Oslo i 2005.


== Priser og utmerkelser ==
Han har fått flere priser i Årets vakreste bøker for arbeidene sine. I 2002 fikk han Bokkunstprisen. Sammen med fotografen Jo Michael de Figueiredo og forfatteren Ivo de Figueiredo mottok han Kulturdepartementets pris for beste fagbok for ungdom utgitt i 2008, for boken Støv – en bok om Henrik Wergeland.


== Undervisning ==
Jesper Egemar har også undervist i grafisk design, typografi og redaksjonell design ved Høgskolen i Gjøvik og Kunsthøgskolen i Oslo.  Han bor i Asker i Akershus.


== Referanser ==
Victoria av Bayern

Maria Anna Christina Victoria av Bayern (født 28. november 1660 i München, død 20. april 1690 i Versailles) var fransk kronprinsesse, gift med kronprins Ludvig, le Grand Dauphin og svigerdatter til kong Ludvig XIV av Frankrike. Hun var kjent som Dauphine Victoire.
Victoria var datteren til Ferdinand Maria, kurfyrste av Bayern og Henrietta Adelaide av Savoia. Hennes mormor var prinsesse Christine av Frankrike.
Victoria og prins Ludvig fikk tre barn.
Da hennes svigermor døde, ble hun rikets førstedame. Imidlertid kunne hun i liten grad ta seg av sine plikter, siden hun hadde dårlig helse. Hun døde i 1690.


== Barn ==
Ludvig, hertug av Burgund
Filip V av Spania
Karl, hertug av Berry


== Referanser ==
Marie Émilie de Joly de Choin

Marie Émilie de Joly, «Mademoiselle de Choin» (født 1670, død 1732) var en hoffdame og med tiden den andre hustruen til Ludvig, le Grand Dauphin, sønn og tronfølger til Ludvig XVI.
Hun var prins Ludvigs elskerinne samtidig som hun også hadde et forhold til grev Clermont, og det gikk et rykte om at han hadde tenkt å tilrane seg tronen. Hun og Clermont ble derfor etterhvert utvist fra hoffet. Siden giftet hun seg imidlertid med prinsen, men det ble et morganatisk ekteskap. Hun måtte holde til utenfor hoffet, i palasset Meudon. Etter at hennes ektemann døde levde hun for seg selv i respektert isolasjon.


== Referanser ==
Big Ten-sportsligaen

Sportsligaen Big Ten (engelsk: Big Ten Conference) ble stiftet av idrettslagene til sju utdanningsinstitusjoner i USA, i 1896, og den konkurrerer i dag innen flere idretter. Fjorten universiteter/college deltar i dag.


== Historie ==
Sportsligaens navn var Western Conference mens den besto av lagene fra  Purdue, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Illinois, Chicago, og Northwestern.
Navnet «Big Nine», fikk sportsligaen i 1899, etter at Iowa og Indiana hadde sluttet seg til. Navnet «Big Ten» fikk ligaen i 1917.


== Medlemmer ==
Medlemmene er (pr. 2014), 

Illinois-universitetet i Urbana–Champaign
Indiana-universitetet i Bloomington
Iowa-universitetet
Maryland-universitetet i College Park
Michigan-universitetet
Michigan State-universitetet
Minnesota-universitetet
Nebraska-universitetet i Lincoln
Northwestern-universitetet
Ohio State-universitetet
Penn State-universitetet
Purdue-universitetet
Rutgers-universitetet
Wisconsin-universitetet i Madison


=== Tidligere medlem ===
Chicago-universitetet


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Big Ten Conference – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Marie-Adélaïde av Savoia

Marie-Adélaïde av Savoia (født 6. desember 1685, død 12. februar 1712) var fransk prinsesse, gift med Ludvig, hertug av Burgund og mor til kong Ludvig XV av Frankrike.
Hun ble kronprinsesse da hennes svigerfar, Ludvig, le Grand Dauphin, døde i 1711. Imidlertid døde hun selv etter å ha blitt syk av meslinger mindre enn et år senere. Hennes ektemann døde noen dager etter henne.


== Referanser ==
Maria Teresa av Spania

Maria Teresa Antonia Rafaela av Spania (født 11. juni 1726 i Madrid, død 22. juli 1746 i Versailles) var den første hustruen til prins Ludvig Ferdinand av Frankrike (1729–1765).
Hun døde i forbindelse med komplikasjoner med deres datters fødsel. Datteren, Marie Thérèse, døde også som lite barn.


== Referanser ==
Marie Leszczyńska

Marie Leszczyńska (Maria Karolina Zofia Felicja Leszczyńska) (født 23. juni 1703 i Trzebnica, død 24. juni 1768 i Versailles) var dronning av Frankrike, gift med kong Ludvig XV.
Hun var datter av kong Stanisław I Leszczyński av Polen og hans kone Catherine Opalińska.
Hun var dronning i 43 år, lenger enn noen annen fransk dronning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marie Leszczyńska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marie Leszczyńska – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marie Leszczyńska hos The Peerage
Eritrea under Sommer-OL 2000

Eritrea under Sommer-OL 2000. Tre sportsutøvere, to menn og en kvinne, fra Eritrea deltok i friidrett under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var første gangen Eritrea deltok i et sommer-OL. De vant ikke noen medalje. Friidrettsutøveren Nebiat Habtemariam var landets flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 15. juni 2015 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Eritrea under Sommer-OL 2004

Eritrea under Sommer-OL 2004. Fire sportsutøvere, tre menn og en kvinne, fra Eritrea deltok i friidrett under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var andre gangen Eritrea deltok i et sommer-OL. De kom på delt 71.-plass med en bronsemedalje. Friidrettsutøveren Yonas Kifle var landets flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 29. januar 2010 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Creel

Creel er en landsby i Bocoyna kommune i delstaten Chihuahua i Mexico. Den ligger i Bocoyna kommune Sierra Tarahumara, som er en del av fjellkjeden Vestlige Sierra Madre, rundt 175 kilometer sørvest for delstatshovedstaden. Creel hadde 5 026 innbyggere i 2010. Landsbyen ble grunnlagt 26. mai 1907.
Creel er et populært turistmål, både på grunn av at den ligger langs Chihuahua–Stillehavs-jernbanelinja, og nærheten dens til naturperler som Barrancas del Cobre og Cascada de Basaseachi. I 2007 fikk landsbyen status som «Pueblo Mágico».


== Demografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Creel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bocoyna kommunes hjemmeside
Norges ambassade i Beijing

Norges ambassade i Beijing er huset i et moderne bygningsanlegg i Beijings nye ambassadeområde i Sanlitun i det østlige bydistriktet Chaoyang. Det ligger om lag seks kilometer fra byens sentrale deler. Ambassadebygningen er tegnet av arkitekten Rolf Ramm Østgaard, og stod ferdig i 1972.
Norge etablerte en egen utenriksstasjon i Kina i 1919. Det ble da opprettet en legasjon i Beijing. Legasjonen var akkreditert hos den nasjonalistiske regjering i Nanjing, og flyttet etter hvert til Shanghai, der legasjonen delte kontorer med det norske generalkonsulatet og samme person kombinerte stillingene som chargé d'affaires i Kina og generalkonsul i Shanghai.  Stasjonen var ledet av en minister. Fra 1931 var Norges minister i Tokyo i Japan sideakkreditert til Kina.
De første ministre var

Johan Wilhelm Michelet (1921–1928, Beijing)
Nicolai Aall (1928–1938)
Terje Knudtzon (1938–1943)I 1942, under Japans okkupasjon av Kina, ble legasjonen og generalkonsulatet stengt, før det senere samme år ble etablert en ny legasjon i den provisoriske hovedstaden Chongqing. I 1943 ble denne legasjonen oppgradert til ambassade. Fra november 1945 holdt ambassaden til i Shanghai. Fra slutten av 1948 fulgte en av ambassadens ansatte nasjonalistregjeringen der den oppholdt seg, da den skiftet oppholdssted på grunn av kommunistenes framrykking. Nasjonalistregjeringen ble drevet tilbake til Taiwan og i 1949 flyttet ambassadøren til Bangkok i Thailand.
Ambassadører i denne tiden var:

Alf Hassel (1943–1945, Chongqing)
Nicolai Aall (1945–1949)Etter at Folkerepublikken Kina ble utropt i desember 1949, brøt Norge med nasjonalistregjeringen og anerkjente (som ett av de første land) folkerepublikkens regjering i stedet. I 1950 ble det etablert et representasjonskontor i Beijing. Den 5. oktober 1954 etablerte Norge og Folkerepublikken Kina fulle diplomatiske forbindelser og representasjonskontoret ble oppgradert til ambassade.
Siden da har ambassadørene vært:

Finn Synnøvsøn Koren (1949–1954)
Nicolai Geelmuyden (1954–1955), kun konstituert chargé d'affaires
Ernest Krogh-Hansen (1955–1959)
Erik Dons (1959–1963)
Helge Akre (1963–1967)
Ole Ålgård (1967–1969)
Monrad Helle (1970–1971)
Per G. Ravne (1971–1975)
Torleiv Anda (1975–1979)
Tancred Ibsen jr. (1979–1982)
Arne Arnesen (1982–1987)
Jan Tore Holvik (1987–1994)
Sverre Berg Johansen (1994–1999)
Haakon Baardsøn Hjelde (1999–2003)
Tor Christian Hildan (2003–2007)
Svein Ole Sæther (2007–2017)
Geir O. Pedersen (2017– )I oktober 2010 måtte Sæther inn på teppet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til den kgl. norske ambassade i Beijing Arkivert 21. november 2010 hos Wayback Machine.
Sveriges ambassade i Beijing

Sveriges ambassade i Beijing ligger i det nye ambassadeområdet i Sanlitun nordøst i den kinesiske hovedstad Beijing, i bydistriktet Chaoyang. Oppføringen  av ambassadebygningene pågikk mellom september 1971 og oktober 1972. Arkitekter var Nils Ahrbom og Hando Kask. Tilbygg ble gjort i 1991 og 1998.


== Eksterne lenker ==
Ambassadens websted
Ambassaden på sfv.se
Høgevarde fyr

Høgevarde fyr er et fyr som ligger ved Avaldsnes ved Karmsundet på østsiden av Karmøy. 

Fyrbygningen har et høyt, rundt fyrtårn i gavlen og ble bygget i tegl i 1858. I 1859 ble bygningen bordkledd. Fyret ble opprettet her i 1700 og med den høye alderen, samt at det ikke finnes liknende fyrbygninger i Norge, er stasjonen fredet etter lov om kulturminne. Fyret ligger i sammenheng med tidligere tollbod og fornminne. 
Fyret ble nedlagt i 1902 og er erstattet av et lyktehus i nærheten. 


== Se også ==
Norske fyr


== Eksterne lenker ==
«Høgevarde fyrstasjon». Norsk Fyrhistorisk Forening. 
«Høgevarde fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Røværsholmen fyr

Røværsholmen fyr er et fyr som ligger på en holme nord for Røvær utenfor Haugesund i Rogaland.
Stasjonen har et 13,5 meter høyt rødt fyrtårn i støpejern. Tårnet står på en fot av hugget stein, som kommer fra Lista fyr der to steintårn ble tatt ned i 1873. Røværsholmen fyr ble opprettet i 1892 og har et 2. ordens linseapparat.
Det ligger bolig og uthus ved siden av tårnet, og naust og brygge like nedenfor. Ilandstigningsforholdene er vanskelige, og båter måtte som regel heises opp med en kran som nå er borte. Fyret var i drift som familiestasjon i vel 60 år før den ble gjort om til tørnstasjon. I 1961 fikk Røværsholmen fyr elektrisk kraft fra land, og i 1975 ble det automatisert og avbemannet.Det har tidligere vært to andre fyr stasjoner rundt Røvær. Gitterøy fyrstasjon og Glette fyrstasjon. Men begge fyrstasjonene ble revet, henholdsvis i 1910 og 1860.
Fyrstasjonen er fredet etter lov om kulturminne. I nyre tid har Ravnafolke drevet med overnatting på fyret. Men de ble slått konkurs i 2020


== Se også ==
Norske fyr


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Norsk fyrliste 2008 - side 156» (PDF). Kystverket. Arkivert fra originalen (PDF - 15 mb) 24. juli 2011. 
«Røværsholmen fyrstasjon». Norsk Fyrhistorisk Forening. Arkivert fra originalen 31. mars 2009. Besøkt 14. august 2017. 
«Røværsholmen fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
FYR Makedonia under Sommer-OL 2004

FYR Makedonia under Sommer-OL 2004. Ti sportsutøvere, sju menn og tre kvinner fra FYR Makedonia deltok i fem sporter, bryting, friidrett, padling, skyting og svømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var tredje gangen FYR Makedonia deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje. Bloago Geurgieuski var landets flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==