jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kevin Reynolds

Kevin Hal Reynolds (17. januar 1952 i Waco i Texas) er en amerikansk regissør og manusforfatter.


== Liv og karriere ==
Reynolds ble født i San Antonio i Texas, som sønn av tidligere president ved Baylor University, Herbert H. Reynolds.Reynolds fikk innledningsvis suksess ved å være med på skrive filmen De unge tapre (Red Dawn) i 1984, en film preget av den kalde krigen og handlet om en alternativ samtid hvor USA ble invadert av Sovjetunionen. Året etter både skrev og regisserte han filmen Fandango som ble produsert av Steven Spielberg. Fandango var opprinnelig en film i svarthvitt på 30 minutter kalt Proof som han laget mens han var student ved USC Film, og siden utviklet til en spillefilm i dobbel lengde med blant andre Kevin Costner og Judd Nelson i hovedrollene. 
Han begynte sitt lange vennskap med Kevin Costner på denne tiden. Costner ble senere hovedrolleinnehaver i Robin Hood - tyvenes prins fra 1991. Costner preget også Danser med ulver, en annerledes western fra 1990, og Reynolds bidro med rådgivning, særlig i scenen med bøffeljakten. De samarbeidet en siste gang i den postapokalyptiske filmen Waterworld (1995). Midtveis i filmen førte en alvorlig konflikt til vanskelige arbeidsforhold og Reynolds brøt samarbeidet og forlot filmen. Reynolds ble senere sitert på å ha sagt om Costner: «Nå kan Kevin arbeide med sin favorittskuespiller og regissør.» Underforstått Costner selv. Senere ble Reynolds og Costner gjenforent i innspillingen av kommentarsporene for en spesialutgave av DVD-utgaven av Robin Hood - tyvenes prins. Det er også planlagt en framtidig film sammen, spionfilmen og komedien Learning Italian.Reynolds regisserte deretter Samuel L. Jackson i thrilleren One Eight Seven. Hans foreløpige siste prosjekt var tilpasninger av klassiske fortellinger, Greven av Monte Cristo (2001) og Tristan & Isolde (2006). Sistnevnte med engelske Sophia Myles i hovedrollen.


== Filmer skrevet ==
De unge tapre (1984) (medforfatter)
Fandango (1985)


== Filmer regissert ==
Fandango (1985)
The Beast (1988)
Robin Hood - tyvenes prins (1991)
Rapa Nui (1994)
Waterworld (1995)
One Eight Seven (1997)
 Greven av Monte Cristo (2002)
Tristan & Isolde (2006)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kevin Reynolds på Internet Movie Database 
(sv) Kevin Reynolds i Svensk Filmdatabas 
(da) Kevin Reynolds på Filmdatabasen 
(da) Kevin Reynolds på Scope 
(fr) Kevin Reynolds på Allociné 
(en) Kevin Reynolds på AllMovie 
(en) Kevin Reynolds hos Rotten Tomatoes 
(en) Kevin Reynolds hos The Movie Database 
Intervju i Austin Chronicle
Egon Askvik

Egon Askvik (født 10. mai 1958, død 31. desember 2016) var norsk prest og forfatter. Askvik hadde sin teologiske utdannelse fra Menighetsfakultetet, og ble ordinert i Seim kirke 1988. Han var siden vikarprest i Indre Sogn 1988–89, sokneprest i Aurland 1989–96, kapellan i Lindås 1996–2008 og sokneprest i Leikanger og Norum fra 2008.
Askvik fikk Lindås kommunes kulturpris i 1977. Han gav ut oversettelsen «We shall never die» (Kamp- og lovsanger fra Sør-Afrika) i 1986 og boken Skatten og perlene i 2004 samt en ressursbok til denne. Begge de to siste bøkene omhandler Kristuskransen, en bønnekrans laget av den svenske biskopen Martin Lönnebo. I Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013 har han bidratt med en oversettelse «Gå du med oss, for vegen er lang». Han var produsent og medvirket på platen Glaværugt – julesong frå Sogn som kom ut i 2010. Prosjektet «Meir himmel – meir jord» er ei forestilling basert på Kristuskransen sine perler. Sammen med Kjell Bergsvik (saksofon), Astri Sudmann (fortelling) og Jan Holden (lyd/lys) har Askvik vært på flere turneer. Gav i 2015 boka Kyrkjefolk.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater 2000, Den norske kirkes presteforening/Verbum forlag, 2000. ISBN 82-543-0860-8. Side 21.
Simona Păuca

Simona Păuca (født 19. september 1969), rumensk turner som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
Păuca ble olympisk mester i turn to ganger under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun 
vant den individuelle konkurransen i bom sammen med Ecaterina Szabó og hun var også med på det rumenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp for damer foran USA. De andre på laget var Lavinia Agache, Laura Cutina, Cristina Grigoraș, Ecaterina Szabó og Mihaela Stănuleț. Păuca fikk bronse i mangekamp for damer.


== OL-medaljer ==
 1984  Los Angeles -  Gull i turn, bom damer  Romania
 1984  Los Angeles -  Gull i turn, mangekamp lag damer  Romania
 1984  Los Angeles -  Bronse i turn, mangekamp damer  Romania


== Eksterne lenker ==
(en) Simona Păuca – Olympics.com 
(en) Simona Păuca – Olympic.org 
(en) Simona Păuca – Olympedia 
(en) Simona Păuca – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(ro) Simona Păuca – Romanias olympiske komité 
(en) Simona Păuca – FIG 
(en) Simona Păuca – Gymn Forum
Bierna Bientie

Bierna Leine Bientie (født 28. september 1951) er en norsk samisk prest. Bientie er den eneste sørsamisktalende presten i Den norske kirke. Bientie har sin teologiske utdannelse fra Menighetsfakultetet og ble ordinert i 1978. Etter dette har han virket som prest i Nordland og Trøndelag. Fra 1998 til 2014 var han prest spesielt for sørsamer. Siden 2014 har han arbeidet som bibeloversetter.
Bientie har oversatt og utgitt Markusevangeliet til sørsamisk sammen med Anna Jacobsen. Dette ble utgitt av Bibelselskapet i 1993 under tittelen Jupmelen rijhke lea gietskesne (Guds rike er nær). I 2013 utkom et nytt utvalg bibeltekster oversatt til sørsamisk, med vekt på tekster til kirkeåret. Han har også jobbet med å oversette liturgi til sørsamisk.Da man skulle finne ny biskop i Nidaros i 2007 ble Bientie nominert som en av fem kandidater. Han var da den første bispekandidaten med minoritetsbakgrunn. Han trakk imidlertid kandidaturet sitt, da han mente at den sørsamiske befolkningen ville komme dårlig ut av det om den eneste presten som kunne forrette kirkelige handlinger på deres morsmål forsvant ut av normal prestetjeneste.I Salmer 1997 er Bientie representert med seks salmer han har oversatt til sørsamisk og i Norsk salmebok 2013 har han med en egenskrevet og fire oversatte salmer. I denne salmeboken er også konen hans, Anne-Grethe Leine Bientie, representert med to salmer. Bientie var som sørsameprest redaktør for det sørsamiske kirketidsskriftet Daerpies Dierie.
Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje 18. mai 2017.


== Referanser ==
Min barndoms grønne dal

Min barndoms grønne dal er en samleplate med Lillian Askeland, utgitt i 2001.


== Sporliste ==
«Min barndoms grønne dal»
«Himmelens porter»
«Mamma, din dag er i dag»
«Gi meg en kjær gammel sang»
«Frøet»
«Let Them Walk»
«En deilig dag»
«Barneår»
«Countryjente»
«Detroit City»
«Min ønskebrønn»
«I vår gamle leilighet»
«Frank»
«S-K-I-L-S-M-I-S-S-E»
«No Strings»
«Blue Bayou»
«Edith Gassion»
«Deportee»
Nastasia Ionescu

Nastasia Ionescu (født 5. mars 1954) er en rumensk tidligere padler som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal og 1984 i Los Angeles.
Ionescu ble olympisk mester i padling under sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen Agafia Constantin, Tecla Marinescu og Maria Ștefan vant hun K-4 500 meter for damer foran Sverige og Canada.


== OL-medaljer ==
 1984  Los Angeles -  Gull i padling, K-4 500 meter damer  Romania


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nastasia Ionescu – Olympics.com 
(en) Nastasia Ionescu – Olympic.org 
(en) Nastasia Ionescu – Olympedia 
(en) Nastasia Ionescu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Agafia Constantin

Agafia Orlov-Buhaev-Constantin (født 19. april 1955) er en rumensk tidligere padler som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal, 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.
Constantine ble olympisk mester i padling under sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen Nastasia Ionescu, Tecla Marinescu og Maria Ștefan vant hun K-4 500 meter for damer foran Sverige og Canada.
Etter at hun la opp ble hun trener. I 2018 ble hun utestengt for livet av rumenske antidopingmyndigheter fordi hun ga meldonium til en juniorpaddler.


== OL-medaljer ==
 1984  Los Angeles -  Gull i padling, K-4 500 meter damer  Romania


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Agafia Constantin – Olympedia 
(en) Agafia Constantin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Tecla Marinescu

Tecla Marinescu-Borcǎnea (født 4. januar 1960), rumensk padler som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
Marinescu ble olympisk mester i padling under sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen Agafia Constantin, Nastasia Ionescu og Maria Ștefan vant hun K-4 500 meter for damer foran Sverige og Canada.


== OL-medaljer ==
 1984  Los Angeles -  Gull i padling, K-4 500 meter damer  Romania


== Eksterne lenker ==
(en) Tecla Marinescu – Olympedia 
(en) Tecla Marinescu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Maria Ștefan

Maria Ștefan-Mihoreanu (født 16. februar 1954), rumensk padler som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal, 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.
Ștefan ble olympisk mester i padling under sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen Nastasia Ionescu, Tecla Marinescu og Agafia Constantin vant hun K-4 500 meter for damer foran Sverige og Canada.


== OL-medaljer ==
 1984  Los Angeles -  Gull i padling, K-4 500 meter damer  Romania


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Ștefan – Olympedia 
(en) Maria Ștefan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(ro) Maria Ștefan – Romanias olympiske komité
Eduardo Saverin

Eduardo Saverin (født 19. mars 1982 i São Paulo i Brasil) er en av medstifterne bak Facebook.


== Referanser ==
Heinrich von Freiberg

Heinrich von Freiberg var en middelhøytysk tysk poet som skrev og levde på andre halvdel av 1200-tallet. Hans mest kjente arbeid er hans ferdiggjøring av Tristan, et epos som ble først skrevet av Gottfried von Strassburg, men aldri fullført.


== Liv og arbeid ==
Svært lite kjennes om Heinrichs liv, men han kom trolig fra byen Freiberg i Sachsen, men er ikke funnet konkret dokumentasjon for dette. Han levde ved hoffet til kong Václav II av Böhmen i Praha, og ble oppmuntret av den rike böhmiske baron Raimund von Lichtenburg. Hans arbeid på Tristan er datert til rundt 1290. Noen av sine scener var «virkelige perler av høvisk fortelling, i språket var han en mester...»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Heinrich von Freiberg: Tristan und Isolde, Mittelhochdeutsch/neuhochdeutsch, (Original-Text nach der Florenzer Hs. ms. B.R. 226), Herausgegeben von Danielle Buschinger und Wolfgang Spiewok, (= Wodan; Band 16, Serie 1, Texte des Mittelalters 5), Greifswald 1993
Bechstein, Reinhold: «Heinrich von Freiberg». I: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 7. Duncker & Humblot, Leipzig 1877, S. 335 f.
Bernt, Alois: Heinrich von Freiberg, Halle/Saale 1906, Nachdruck Hildesheim 1978
Buschinger, Danielle (Hg.): Heinrich von Freiberg, «Tristan», Göppingen 1982


== Eksterne lenker ==
Katalog over Heinrichs Tristan-håndskrifter
Stathelle og Omegn Idrettslag

Stathelle og Omegn Idrettslag (stiftet i 1929) er et idrettslag fra byen Stathelle i Bamble kommune. Idrettslaget driver blant annet fotball og på seniornivå spiller laget i 4. divisjon, etter å ha rykket ned fra 3. divisjon i overgangssesongen 2010.
Bunes Stadion er nå renovert og fremstår som et topp moderne anlegg


== Eksterne lenker ==
Stathelle Fotball
Bunes Stadion - Nordic Stadiums
Solfrid i Bjørnstu og de syv svende

Solfrid i Bjørnstu og de syv svende er en roman skrevet av Johan Falkberget i 1928.
Historien handler om den morløse Solfrid, som nektet å tigge på gårdene, og av den grunn ble banket av sin far. Hun rømmer, og en St.Hans natt kommer hun vandrende langs landeveien og havner hos Bernt i Bjørnstu (Bjønnstu). Solfrid var så fager at mennene mente hun måtte være ei hulder, mens kjerringene seg i mellom pratet om at hun måtte være tater. Solfrid satte hele den fredelige bygda på ende. "Karfolkene begynte å kry rundt Bjønnstu som luskende hannkatter" (fra Arbeidermagasinet nummer 38, 1954).
"Solfrid i Bjørnstu og de syv svende" gikk som en ukentlig, helsides, tegneserie i Arbeidermagasinet fra nummer 35 i 1954 til nummer 46 i 1955 (til sammen 64 helsider). Hver helside besto av 9 bilder med tekst under. Serien ble tegnet av den norske tegneren og illustratøren Bjarne Restan. Dette var den siste tegneserien han illustrerte. Historien om "Solfrid og de sju svende" fortsatte i Arbeidermagasinet som ukentlig romantekst fra magasin nummer 47 i 1955 til godt ut i 1956.
"Solfrid i Bjørnstu og de syv svende" ble på nytt trykt i Arbeidermagasinet fra utgivelse nr.36 til utgivelse nr.51 i 1968. Denne gang ikke som tegneserie, men med en illustrert helside hver uke. Illustrasjonene var nå tegnet av tegneren og illustratøren Borghild Rud.
Musikken på min radio

Musikken på min radio er et musikkalbum med Bente Lind, utgitt i 1990.


== Sporliste ==
«Vikingball»
«Å se deg med en annen»
«Tusen biter»
«Se solen skal skinne»
«Du er ro go harmoni»
«Musikken på min radio»
«Jeg så en stjerne»
«Du er det fineste jeg har»
«Ciao Amore»
«Drømmer»
«Det her er mitt liv»
«Bunitio»
«Drømmer om mitt liv»
«Jeg bryr meg bare om deg»
Ulrich von Türheim

Ulrich von Türheim var en tysk forfatter som skrev i den siste halvdelen av 1200-tallet.
Som med mange av hans samtidige er det svært lite er kjent om Ulrichs liv. Han var fra området Augsburg i sørvestlige Bayern. Tre av hans verk er bevart: En avslutning på den versjonen av legenden om Tristan og Isolde som ble etterlatt ufullført av Gottfried von Strassburg; en fortsettelse av Willehalm, etterlatt ufullført av Wolfram von Eschenbach; og fragmenter av en versjon av Cligès basert på et dikt av den franske forfatteren Chrétien de Troyes. Det er ikke kjent om hans siste verk var et selvstendig verk eller også var en fortsettelse, i dette tilfellet av en nå tapt utgave av Cligès av Konrad Fleck. Den relative kronologi for disse verkene er omdiskutert, skjønt Rennewart er i dag vanligvis betraktet som det siste.


== Litteratur ==
Ulrich von Türheim: Tristan, redigert av Thomas Kerth (Altdeutsche Textbibliothek 89), Tübingen 1979.
Ulrich von Türheim: Rennewart, redigert av Alfred Hübner (Deutsche Texte des Mittelalters 3), Berlin 1938, 1964.
A. Bachmann, A.: «Bruchstücke eines mittelhochdeutschen Cligès», Zeitschrift für deutsches Altertum 32 (1888) 123ff.
Vizkelety, A.: «Neue Fragmente des mittelhochdeutschen Cligès», Zeitschrift für deutsche Philologie 88 (1969) 409ff.
Raudsjøen (Enebakk)

Raudsjøen (også skrevet Rausjøen) er en innsjø i Enebakk kommune i Viken. Den ligger sør i Østmarka og 232 meter over havet. Sjøen har tilsig fra Mosjøen i nord, og utløp østover gjennom Rausjøelva til Børtervanna.
Navnet på vannet kommer muligens av fisken røye. Vannet har gitt navn til hele området som kalles Rausjømarka. Området var privat eiet fram til Oslo kommune kjøpte området i 1965. Det er en del hytter rundt Raudsjøen, og vannet har en bra krepsebestand. 
Rausjøveien går fra Bysetermåsan til Raudsjøen, Rausjøgrenda og fortsetter videre til Børtervann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skiforeningen, markadatabasen om Rausjø
Tango for to – 50 innspillinger fra 50 år

Tango for to – 50 innspillinger fra 50 år er en samleplate med Nora Brockstedt, utgitt i 1995.


== Sporliste ==


=== CD 1 ===
«En liten pike i lave sko»
«Enn en gang skal fuglene synge»
«Gotta Be This or That»
«Solskinn ombord»
«Du, du, du»
«Hvorfor kysser alle Solveig?»
«Tulip-tulip-tulipanene» med Oddvar Sanne
«Høstgule blader»
«C'est magnifique»
«Tre ord fra deg»
«Det som skjer, det skjer»
«I italien»
«Sønnavindsvalsen»
«Tango for to»
«Klara på Dal»
«Røkk og rull på ring»
«Rundt rundt rundt» med Jens Book-Jenssen
«Kjærlighetsbrev i sand»
«Bill»
«Eg må halde av mannen min»
«A Tisket a Tasket»
«Basin Street Blues»
«Hernandos kabaret»
«Hei der»
«Sov i min favn»


=== CD 2 ===
«Tivolivalsen»
«Din barndoms eventyr»
«Mari du bedåre» med Alfred Janson
«Er du gla' i meg ennå, Karl Johan?»
«Voi voi»
«Når skal du bestemme deg, Ann-Mari?»
«Senor Manuel»
«Lykkeliten»
«Sommer i Palma»
«Med en fiol bak øret»
«Æille så nær som a Ingebjørg»
«Guri malla»
«Noras bossa nova»
«Danke chön»
«Bing bang bong»
«Svartsjuk samba»
«Patriot-Paula»
«Morsevisa» med Rolf Just Nilsen
«Per infanterist og Olea kokkepike» med Alf Prøysen
«Nøtteliten»
«En gammel sang er som en venn»
«Vals»
«Konkyliens sang»
«Så seile vi på Mjøsa»
«Slipsteinsvæilsen»
Eilhart von Oberg

Eilhart von Oberg var en tysk poet fra slutten av 1100-tallet. Han er kjent utelukkende fra hans middelhøytyske romanse Tristrant, den eldste fullstendige versjonen av fortellingen om Tristan og Isolde i noe språk. Tristrant er en del av den «vanlige» eller «primitive» (i betydningen ikke-høvisk) grenen av legenden, best kjent via Bérouls fragmenterte franske Tristan. Den andre vesentlige tekst for kunnskap om den høviske andelen av legenden om Tristan ble gjort av Broder Robert på norrønt i Norge i 1227. Tristrant er den første gjengivelsen av fortellingen på tysk, skjønt Gottfried von Strassburgs Tristan, som i likhet med den norrøne teksten representerer den høviske grenen, er mer berømt og respektert.Det er hovedsakelig antatt at Eilhart tilpasset sin tekst fra en fransk kilde, sannsynligvis den samme som Béroul benyttet, men ulikhetene mellom Tristrant og Bérouls verk antyder at Eilhart ikke var særlig trofast til originalen. En del episoder og detaljer som opptrer i de bevarte fragmentene av Bérouls tekst er utelatt eller endret fullstendig, eksempelvis Isoldes tvetydige ed om trofasthet til hennes ektemann Mark av Cornwall (hos Béroul sverger hun at hun ikke hadde noen mann «mellom sine lår» foruten Mark og en tigger som bar henne på ryggen over en elv; tiggeren var i virkeligheten hennes elsker Tristan i forkledning.) Tristrant bevarer også scener som ikke er kjent eller bevart i noe kjent fransk fragment, hovedsakelig konklusjonen; den inneholder den tidligste kjente fortellingen av Tristans forvisning og ekteskap med den andre Isolde, kalt for Isolde med de hvite hender og datter av Hoel av Bretagne, og de elskernes død i en tragiske kjede av hendelser.
På grunn av denne tekstens relative tidlige datering, dens tilknytning til Bérouls ikke-høviske gren, og dens relative komplette tilstand, er Eilharts Tristrant av stor interesse for litteraturforskningen for å dokumentere utviklingen av legenden om Tristan og Isolde. Eilharts forsøk på å rekonstruere fortellingen kan ha vært fra den tidligste utgaven, fra den hypotetiske «Ur-Tristan». Vurderingen av Eilharts Tristrant som litteratur lider derimot i sammenligningen med andre betydelige versjoner av den samme historien. Lacy, Ashe og Mancroffs The Arthurian Handbook slår fast at diktet er «overskygget» av Gottfrieds mesterlige versjon og Tristrants figurer har svake psykologiske motiver, skjønt den er fortsatt av interesse utover litteraturforskningen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bédier, Joseph; Belloc, Hilaire (overs.) (1994): The Romance of Tristan and Iseult. New York: Vintage Books. ISBN 0-679-75016-9.
Béroul; Fedrick, Alan S. (overs.) (1978): The Romance of Tristan: The Tale of Tristan's Madness. New York: Penguin. ISBN 0-14-044230-8.
Lacy, Norris J. (red.) (1991): The New Arthurian Encyclopedia. New York: Garland. ISBN 0-8240-4377-4.
Lacy, Norris J.; Ashe, Geoffrey; & Mancroff, Debra N. (1997): The Arthurian Handbook. New York: Garland. ISBN 0-8153-2081-7.
Jag ska sjunga för dig

Jag ska sjunga för dig er et musikkalbum med Lill-Babs, utgitt i 1972.


== Sporliste ==
«Det är den stora, stora, stora, stora kärleken»
«Jag ska' sjunga för dej»
«Bomfaddera»
«Jag vet et litet hotell»
«En natt på Ancora bar»
«Det hör våren till»
«Fiol i sommarsol»
«Det är inte gott at vara pojk'»
«Med dej i mina armar»
«Uti Rio, Rio de Janeiro»
«Jag har en liten melodi»
«Med käckhet, fräckhet och täckhet»
Frøydis Hertzberg

Frøydis Hertzberg (født 18. november 1944, død 9. januar 2021) var en norsk dr.philos. og siden 1991 og fram til sin død var hun professor i norskdidaktikk ved Universitetet i Oslo. Hun var bosatt i Oslo.  
I 2004 ble hun utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet. Fra 1994 – 1996 var hun nestleder i Lærerutdanningsrådet. Hun var også prodekan ved Det utdanningsvitenskapelige fakultet i to perioder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Frøydis Hertzberg i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Frøydis Hertzberg i BIBSYS
Frøydis Hertzberg i Scholia
Ardwick

Ardwick er et sted og en bydel i Manchester, England. Stedet ligger omtrent 1,5 km øst for bykjernen. Ardwick grenser til Beswick i nord, West Gorton og Longsight i øst og sør, og Chorlton-cum-Medlock og City Centre i vest.
Ved folketellingen i 2011 hadde Ardwick en befolkning på 19 250. Av disse beskrev 43,4 % seg som hvite, 6,0 % som blandet, 27,5 % som asiatiske, 17,6 % som svarte, 3,4 % som arabiske og 2,1 % av annen etnisitet.Ardwick var opprinnelig en del av Lancashire og hadde ved midten av 1800-tallet vokst fra å være en liten landsby til en behagelig og rik forstad til Manchester, men innen utgangen av det århundret hadde området blitt sterkt industrialisert.Negangstider for industrien førte også til nedgang for Ardwick, og området ble etterhvert ett av de mest fratatte og fattigste i Manchester. Betydleig innsats har blitt gjort for å snu den negative trenden for Ardwick og andre bydeler i Manchester, spesielt i forbindelse med de XVII samveldelekene i 2002 som ble holdt i et naboområde i Manchester.
På slutten av 1800-tallet hadde Ardwick mange underholdsningssteder, men det enste some er igjen av dette i dag er Manchester Apollo som er bygd i Art Deco-stil og som fremdeles blir mye benyttet for popkonserter.
Ardwick Green Park ble renovert tidlig på 2000-tallet. Parken inneholder en stor stein some er antatt å ha blitt lagt igjen etter en isbre. Steinen ble hentet fra Lake District.


== Referanser ==
Premier League (kvinner)

FA Women's Premier League National Division (PLND) (etablert 1992) var frem til 2011 den øverste divisjon (toppserien) i fotball for kvinner i England, som styres av The Football Association (FA).  Etter 2011 ble FA Women's Super League (FA WSL) den nye toppdivisjonen og PLND ble nest øverste. Fra 2014 ble WSL utvidet til to divisjoner (WSL1 og WSL2), slik at PLND ble nivå tre og fire.  
Under Premier League ligger Northern og Southern Division. Under disse fire igjen, ligger de såkalte Combination leagues – bestående av South West Combination Women's Football League, South East Combination Women's Football League, Midland Combination Women's Football League og Northern Combination Women's Football League.


=== Vinnere ===
Bai ye

Bai ye (kinesisk: 百页, pinyin: Bái yè; også 百页包, pinyin: Bái yè bāo; «hundre sider», «hundre siders bolle») er en tradisjonell rett i det kinesiske kjøkken. I rå form er den en skive av tofu. I Kina kommer presset tofu i en myriade av fasonger, størrelser og teksturer. Når den serveres er den en sylindrisk tofurull rundt et fyll av grønnsaker og kjøtt. Andre ingredienser kan være salt, sukker og planteolje.
Bai ye er gjerne servert med hvetegluten til suppe.


== Referanser ==
Suhang

Suhang (kinesisk: 苏杭, pinyin: Sūháng) er den kinesiske region som strekker seg fra byen Suzhou og Hangzhou (i provinsene Jiangsu og Zhejiang).
Et kinesisk ordtak lyder:

上有天堂，下有苏杭|上有天堂, 下有苏杭
Shàng yǒu tiāntáng, xià yǒu sūháng
Oppe er himmelen, nede er Su[zhou] og Hang[zhou]Det sikter til områdets klassiske skjønnhet.
Tang bao

Tang bao (tradisjonell kinesisk: 湯包, forenklet kinesisk: 汤包) er en stor baozi fylt med suppe, opprinnelig knyttet til Jingjiang i provinsen Jiangsu i Kina. 
Retten finnes i to former. Den første ser ut asom en vanlig baozi, og den annen er dampet i en bambusdamper. 
Den første formen er mer tradisjonell. Den fortæres ved at man først biter den opp og drikker suppen ved hjelp av en skje. Den andre er mer moderne og suppen drikkes først med sugerør og deigen spises til slutt.Varianten Krabberogn-tang bao (蟹黄湯包) finnes i Jiangsu.


== Referanser ==
Mariann Birkedal

Mariann Birkedal (født 1987 i Stavanger) er en av de to vinnerne av Frøken Norge-konkurransen i 2010. 
Hun har tidligere representert Norge i Miss Universe 2008. 
Hun representerte igjen Norge i Miss World-finalen i Sanya i Kina 30. oktober 2010 der hun kom på sjetteplass. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) www.missworld.com deltakerpresentasjon