Domenico Cimarosa

Domenico Cimarosa (1749–1801) var en italiensk operakomponist i den napolitanske skole.
Cimarosa skrev mer enn 80 operaer. Som hovedverk regnes Il matrimonio segreto (1792, «Det hemmelige ekteskap»).


== Liv og virke ==
UngdomsårForeldrene var fattige, men sørget likevel for at sønnen fikk en god utdannelse. Etter at de flyttet til Napoli, sendte de ham til en friskole knyttet til et av byens klostre. Klosterets organist, Padre Polcano, la merke til guttens intelligens og gav ham grunnleggende musikkundervisning og en innføring i landets litteratur. Takket være Polanos innflytelse fikk Cimarosa en friplass på Napolis konservatorium, Santa Maria di Loreto, hvor Niccolò Piccinni, Antonio Sacchini og andre navngjetne musikere var blant hans lærere. I løpet av de elleve årene Cimarosa var her, studerte han hovedsakelig mestrene fra den gamle italienske skolen.

Berømmelse
Cimarosa startet komponistkarrieren i 1772 med uroppføringen av buffaen Le stravaganze del conte på Teatro del Fiorentini i Napoli. Verket har bare to akter og derfor hengte man på  enakteren Le Pazzie di Stelladaura e di Zoroastro, en farse full av humor og overdrivelser. Produksjonen ble en suksess og Cimarosas ry begynte å bre seg. I 1774 fikk han en invitasjon fra Roma om å skrive en opera til kommende sesong, og i den anledning komponerte han buffaen L'Italiana in Londra som gjorde ham berømt over hele Italia.

ReiseårDe neste 13 årene av Cimarosas liv var lite bemerkelsesverdige. Han skrev en rekke operaer for ulike italienske teatre, bodde tidvis i Roma, tidvis i Napoli, og reiste rundt på oppføringer. Fra 1784 til 1787 bodde han i Firenze og skrev utelukkende for byens teater. På denne tiden var han enormt produktiv, han skrev buffaer, seriaer, kantater og kirkemusikk. Verd å nevne er Caio Mario; de tre bibelske operaene Assalone, La Giuditta og Il Sacrificio d'Abramo, og i tillegg Il Convito di Pietra og La Ballerina amante, en komisk opera som med stor suksess ble uroppført i Venezia.
I 1787 reiste Cimarosa til St. Petersburg etter invitasjon av tsarina Katarina den store. Han ble ved hoffet hennes i fire år og skrev et enormt antall komposisjoner, i hovedsak leilighetsverk. Felles for de aller fleste er at ikke en gang navnene er bevart. Et viktig unntak er rekviemet Messa da Requiem i g-moll fra 1787, som var et bestillingsverk i anledning den franske ambassadøren til St. Petersburgs død. Cimarosa forlot Russland i 1791, og på invitasjon av keiser Leopold II, reiste han til Wien for å gå inn som Antonio Salieris etterfølger. Her komponerte han mesterverket Il matrimonio segreto (1792, «Det hemmelige ekteskapet»), som regnes som en av de aller beste innen sjangeren lettere operamusikk. I 1793 returnerte Cimarosa til Napoli hvor Il matrimonio og andre verk ble møtt med stort bifall. Blant komposisjonene fra dette siste oppholdet i Napoli kan den sjarmerende buffaen Le astuzie femminili og seriaen Gli Orazi e Curiazi nevnes. Den siste skrev han for Venezia i 1796, og skapte med det et verk som pekte langt ut over 1800-tallet.

Siste årDa Napoli ble besatt av franske tropper, tok Cimarosa komposisjonsoppdrag for de nye makthaverne, og etter at de hadde trukket seg tilbake og bourbonerne igjen satt med makten, ble han i likhet med andre kollaboratører dømt til døden. Innflytelsesrike beundrere fikk imidlertid dommen mildnet til forvisning, så Cimarosa begav seg ut på reise i retning St. Petersburg. Men helsa var ødelagt, og han døde i 1801 under et opphold Venezia, etter lengre tids problemer med tykktarmsinflammasjon. Det ble framsatt spekulasjoner om at hans motstandere skulle ha forgiftet ham, men påstandene tilbakevist etter formelle undersøkelser. Cimarosa arbeidet helt fram til det siste og etterlot seg den ufullendte operaen Artemisia.
I tillegg til alle operaene skrev han dramatiske kantater, kirkemusikk, klaversonater, oratorier, symfonier og solokonserter.


== Viktigste verk ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Constantin von Wurzbach: «Cimarosa, Dominik.» I Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 2. Del. Verlag der typografisch-literarisch-artistischen Anstalt (L. C. Zamarski, C. Dittmarsch & Comp.), Wien 1857, s. 372–374 (Innscanning).
Ariella Lanfranchi: «CIMAROSA, Domenico», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 25 (1981).  Hentet 1. august 2022.


== Eksterne lenker ==
(en) Domenico Cimarosa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Domenico Cimarosa på Internet Movie Database 
(en) Domenico Cimarosa på Discogs 
(en) Domenico Cimarosa på MusicBrainz 
(en) Domenico Cimarosa på Spotify 
(en) Domenico Cimarosa på AllMusic 
(de) Liste over sceneverk av Domenico Cimarosa på grunnlag av MGG på Operone
Operaverk og manuskripter av Domenico Cimarosa i DFG-Opernprojekt
(it) Søk etter operaer av Domenico Cimarosa (oppslagsord i søkefeltet Autore: «Cimarosa Domenico») i Corago-databasen ved Universitetet i Bologna
(en) Fritt tilgjengelige noter av Domenico Cimarosa i International Music Score Library Project

(en) Fritt tilgjengelige noter av Domenico Cimarosa i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)