jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Helge Fiskaa

Helge Fiskaa (født 26. august 1942 på Byglandsfjord i Aust-Agder) er en norsk sivilarkitekt og planlegger. Han er fra 2012 professor emeritus ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). 
Fiskaa ble uteksaminert fra NTH i 1966. Siden har han vært ansatt ved Arkitektavdelingen på NTH, senere Fakultet for arkitektur og billedkunst ved NTNU. 
I 2002 tok han doktorgrad i emnet fysisk-økonomisk planlegging med avhandlingen Med lov skal land byggast. Norsk fysisk-økonomisk planlegging dei fyrste åra med bygningslova av 1965.Han ble i 2006 utnevnt til professor ved Institutt for byforming og planlegging, der han også var instituttleder i flere perioder frem til 2002. I sin tid ved instituttet har han skrevet flere lærebøker i fysisk planlegging og artikler om planlegging. 
Det var Fiskaa som i 2003 tok initiativ til et nytt to-årig masterstudium i fysisk planlegging. Programmet kom i gang i 2005, og han var programkoordinator frem til 2012. 
Fiskaa har vært politisk engasjert, både innen lokalpolitikken og innenfor sitt eget fag. Han var blant annet leder av Arkitektenes Fagforbund (AFAG) i årene 1989–1998. 
Interessen for planlegging og byutvikling har ført til mange innlegg i avisene; til formidling av kunnskap om planlegging gjennom Wikipedia og til deltagelse i byplankonkurranser. I 1986 fikk han, sammen med sin kollega Sverre Nistov, 3. premie i en idékonkurranse om planlegging av en ny bydel i Steinkjer.


== Bibliografi (utvalg) ==

(no) Publikasjoner av Helge Fiskaa i BIBSYS

(no) Publikasjoner av Helge Fiskaa i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
1974 – Byfornying - Midler og metoder for fornying av byer og tettsteder. Forskningsrapport, (medforfattar)
1987 – Plan og resultat. Om endring og gjennomføring av reguleringsplaner. NIBR-rapport (med August Røsnes)
1993 – Stedsanalyse Lademoen, Trondheim kommune. (med Sverre Nistov)
1996 – «Ein by i vekst og omforming. Planlegging og utvikling i Trondheim etter krigen». I: Årbok for Trøndelag Folkemuseum
2000 – Planlegging og bærekraftig utvikling (redaktør, med T. Skjeggedal)
2002 – Med lov skal land byggast. Norsk fysisk-økonomisk planlegging dei fyrste åra med bygningslova av 1965 Dr. ing.avhandling. Les i fulltekst
2005 – «Past and Future for Public Participation in Norwegian Physical planning». I: European Planning Studies
2009 – «What can we learn from previous attempts at Master Planning in Norwegian Rural Municipalities?». I: European Journal of Spatial Development
2009 – «Traditions and Changes in Planning Systems in six Countries.» IV Nordic Symposium: Planning and Culture
2011 – Planleggings- og forvaltningssystem i seks land - Danmark, England, Finland, Nederland; Norge, Sverige
2011 – «If Norwegian Planning is Everything, Maybe it’s Nothing.» 5th Nordic Planning Research Symposium
2012 – «Norsk og svensk PBL - i ulike retninger?» I: Plan (svensk)
2012 – «The high ambitions of Norwegian Planning». AESOP2012: Planning to Achieve/ Planning to Avoid


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NTNUs informasjon om Fiskaas avhandling Besøkt 13. januar 2013
Thorvald Aadahl

Thorvald Aadahl (født 23. juli 1882 i Rødenes, død 26. mars 1962) var en norsk pressemann. Han var redaktør for Nationen fra 1918 til 1942, og formann for Norsk Presseforbund 1931-1934.
Aadahl var oppvokst på gård, og gikk landbruksskole på Kalnes. Han begynte imidlertid heller å arbeide som skribent, og i 1906 ble han redaktør for venstrebladet Østlandet. I 1908 gikk han over til Landmandsposten, der han fra 1913 ble sjefredaktør. Avisen ble nå hovedorgan for Norsk Landmandsforbund, som Aadahl ivret for å gjøre om til et politisk parti.
I 1918 ble Landmandsposten gjort om til dagsavis under navnet Nationen, fortsatt med Aadahl som redaktør. Aadahl hadde imidlertid et noe tvetydig forhold til Bondepartiet, og han var blant annet motstander av målsaken og brennevinsforbudet. Han tok derfor avisen mer i retning av Norges Bondelag, og fra 1931 ble Nationen offisielt et organ for Bondelaget. 
Aadahl tok avisen i nasjonalistisk retning, og argumenterte for at bondebevegelsen måtte samarbeide med høyreradikale krefter for å demme opp for sosialismen. Han overtalte Peder Kolstad til å ta Vidkun Quisling inn i bondepartiregjeringen i 1931, og i striden mellom Quisling og Jens Hundseid støttet Aadahl Quisling.
Nationen fortsatte å komme ut de første krigsårene, før Aadahl la ned driften i 1942. Etter krigen ble han tiltalt for landssvik, men ble frikjent av Høyesterett i 1948.


== Referanser ==


== Kilder ==
Olav Rovdes artikkel: Thorvald Aadahl i Norsk biografisk leksikon.


== Eksterne lenker ==
(no) Thorvald Aadahl hos Sceneweb
Nordic Woman

Nordic Woman  er et samlealbum som inneholder tradisjonelle musikkformer fremført av kvinnelige artister fra Norden.
Nordic Woman albumet ble lansert internasjonalt i 2012.
Albumet er skapt og produsert av norske komponisten og produsenten Deeyah for å sette søkelys på kvinners stemmer og tradisjonell musikk fra ulike deler av verden.Nordic Woman er den første musikksamlingen i WOMAN-serien, en serie CD-utgivelser som har fokus på kvinnelige artister fra hele verden.Platen inneholder låter av kvinnelige artister fra Norge, Sverige, Danmark, Finland, Island og Færøyene, som har hentet inspirasjon fra ulike stiler i tradisjonell nordisk musikk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nordic Woman på MusicBrainz 
(en) Nordic Woman på AllMusic
Ludwig von Pastor

Ludwig von Pastor (født 31. januar 1854 i Aachen i Tyskland, død 29. september 1928 i Innsbruck i Østerrike) var en tysk katolsk historiker med pavedømmets historie som spesialfelt og fra 1921 ambassadør for Østerrike  til Den hellige stol. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ludwig Pastor, som nedstammet fra den protestantisk pregede aachenske kledefabrikantfamilie Pastor, var sønn av kjemikalieforhandleren Ludwig Daniel Pastor (1800–1864) og den katolske Anna Sibylle Onnau (1824–1899). Etter farens tidlige død tok Ludwig som tiåring morens religion og studerte etter skoletiden i Frankfurt am Main. Han studerte fra 1875 i Leuven, 1875/76 i Bonn og 1877/78 i Wien og Graz.


=== Historiker ===
Pastor innførte begrepet «katolsk restaurasjon» for den indrekirkelige katolske reformbevegelse, i stedet for betegnelsen «katolsk reformasjon», som protestanten Wilhelm Maurenbrecher benyttet. Under pave Pius X (1903–1914) beskjeftiget Pastor seg kraftig i pavens kamp mot modernismen.Pastor var gift med Konstanze Kaufmann (1857–1953), datter av Bonns Oberbürgermeister Leopold Kaufmann. De fikk to sønner og tre døtre.
Han ble opphøyd i adelsstanden av keiser Franz Joseph I i 1908. Han ble nominert til Nobelprisen i litteratur seks ganger.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Raoul Manselli: «Ludwig von Pastor – der Historiker der Päpste». i: Römische historische Mitteilungen 21 (1979) s. 111–126
Alfred A. Strnad: «Pastor, Ludwig», i: Theologische Realenzyklopädie Bd. 26 (1996) s. 46–50
Biographisches Lexikon des KV (BLKV), Bind 3, s. 86
Wittenberge

Wittenberge er en by ved Elben i Landkreis Prignitz nordvest i den tyske delstaten Brandenburg og det største sted i det historiske landskapet Prignitz. Byen som ligger midtveis mellom Berlin og Hamburg utviklet seg med gründertiden som sentrum for jernbaneraparasjons- og symaskinindustri. I Wittenberge arrangeres årlig musikkfestivalen Elblandfestspillene. 


== Historie ==
Den eldste skriftlige kilde hvor byen nevnes er et dokument fra 1239. Wittenberge fikk byrettigheter i 1300.
Det New York-baserte firmaet Singer Manufacturing Company etablerte i 1903 en fabrikk på stedet. Walter Gropius fikk i 1912 oppdraget med å tegne fabrikkbygningene som i dag ikke lengre er bevart. I tilknytning til fabrikken ble i 1929 oppført et stort klokketårn som også tjente som vanntårn. Klokketårnet er det høyeste frittstående klokketårn på det europeiske kontinent. Singersymaskinene ble laget i fabrikken inntil 1945, da fabrikken ble overtatt av et VEB-firma kalt VERITAS. Fabrikken ble nedlagt i 1992.
Befolkningstallet nådde sitt toppunkt i 1980 med 32 287 innbyggere.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Wittenberge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cyanat

Cyanationet er et anion med den kjemiske formelen [OCN]− eller [NCO]−. I vannløsninger er det en base og danner isocyanisk syre, HNCO. Organiske forbindelser med den funksjonelle gruppen ~N=C=O kalles isocyanater.


== Eksterne lenker ==
Isocyanater kan bli vår tids pest
Myrmosskorpion

Myrmosskorpion (Microbisium brevifemoratum) er en mosskorpion som tilhører familien Neobisiidae. Den er 2,4 mm lang, noe skinnende lys gulbrun mosskorpion. Bakkroppen har flere spredte lyse lange oppstående hår, og den er litt bredere enn forkroppen. Den kan minne om en liten skorpion på utseendet. Det andre og tredje siste leddet på de omdannede pedipalpene (klosaksen) er tydelig avlange. Til forskjell fra skorpioner mangler den giftkloen på bakkroppen. 
Myrmosskorpion finnes helst i torvmose på myr. Den er utbredt i Mellom-Europa, men mangler i vest. Østover er utbredelsen inn i Russland. I Norge finnes den nord til Trøndelag.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Klausen, F.E. (1998) Additional records of pseudoscorpions from Norway. Fauna norvegica Serie B 45: 100-103
Stol, I. (2006) Checklist of Nordic Pseudoscorpiones. Norwegian Journal of Entomology 53: 85-87
Stol, I. (2005) Norske mosskorpioner (Pseudoscorpiones) Norske Insekttabeller Nr. 18


== Eksterne lenker ==
(en) myrmosskorpion i Encyclopedia of Life 
(en) myrmosskorpion i Global Biodiversity Information Facility 
(no) myrmosskorpion hos Artsdatabanken 
(sv) myrmosskorpion hos Dyntaxa 
(en) myrmosskorpion hos Fauna Europaea 
(en) myrmosskorpion hos ITIS 
(en) myrmosskorpion hos NCBI 
Norske Insektabeller - Norske mosskorpioner - artsbestemmelsennøkkel (gratis nedlastning som pdf)
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr
Verdenscupen i orientering 2004

Verdenscupen i orientering 2004 var den 10. utgaven av Verdenscupen i orientering. Den bestod av 12 arrangementer som foregikk i Danmark, Sverige og Tyskland. EOC (EM) og WOC (VM) var inkludert i verdenscupen.


== Arrangement og resultater ==


=== Herrer ===


=== Damer ===


== Sammenlagtresultater ==


=== Herrer ===


=== Damer ===


== Nasjonskonkurransen - sammenlagt ==


=== Herrer ===


=== Damer ===


== Eksterne lenker ==
IOF WorldCup 2004
WorldCup 2004 Results and Bulletins Arkivert 20120812221614 hos WebCite
Violoncello piccolo

Violoncello piccolo var et strykeinstrument som var vanlig en kort periode i barokken. Den gang var det med stor sannsynlighet betegnelsen på et strykeinstrument utstyrt med fem strenger som ble holdt i armposisjon, lik bratsj, som instrumentet er avledet av.
I kjølvannet av den historiske oppføringspraksisen fikk barokkinstrumentet navnet viola pomposa, mens det med violoncello piccolo i dag menes en femstrengers cello som holdes mellom knærne. Det finnes få historiske kilder, så saken er ikke avklart.
Begrepet violoncello piccolo opptrer første gang i 1724, i avskrifter med sju av Johann Sebastian Bachs kantater, i alle tilfellene som soloinstrument i arier.


== Litteratur ==
Friedrich Blume (red.): Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Allgemeine Enzyklopädie der Musik, begründet von Friedrich Blume. Zweite, neubearbeitete Ausgabe herausgegeben von Ludwig Finscher. Bärenreiter, Kassel, s. 1 1025, 6 Tavle 25, 12 1526, 13 1683 ff.
Ulrich Drüner: Violoncello piccolo und Viola pomposa bei Johann Sebastian Bach. Zu Fragen von Identitat und Spielweise dieser Instrumente. I Neue Bachgesellschaft (red.): Bach-Jahrbuch. Vol. 73, Evangelische Verlagsanstalt, Leipzig 1987, ISSN 0084-7682, s. 85–112.
Paul R. Laird: The Baroque Cello Revival. Scarecrow Press, 2004, ISBN 978-0-8108-5153-5, s. 12 f.


== Eksterne lenker ==
(en) Violoncello piccolo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Friidrett under Sommer-OL 1912 – Kulestøt menn

Kulestøt for menn var en av sju kastøvelser i friidrett under Sommer-OL 1912 i Stockholm. Tjueto deltakere fra fjorten nasjoner deltok i kulestøtkonkurransen som ble avviklet 10. juli 1912. Deltakeen hadde tre støt hver og de tre beste etter de tre innledende omgangene fikk ytterligere tre støt. 


== Rekorder ==
Gjeldende rekorder før lekene i 1912:

(*) uoffisielt, satt under en utstilling


== Resultater ==
Ralph Rose forbedret sin olympiske rekord i første omgang til 14,81 meter og i tredje forbedret han den til 15,25 meter. Etter de tre innledende rundene ledet Rose kulestøtkonkurransen foran McDonald (14,78 m) og Lawrence Whitney 13,93 meter. McDonald var den eneste av de tre finalistene som forbedret sitt resultat, han satte ny olymipisk rekord med 15,34 meter og ble dermed olympisk mester i kulestøt.


== Kilder ==
sports-reference.com Arkivert 24. august 2012 hos Wayback Machine.
Bergvall, Erik (ed.) (1913).  Adams-Ray, Edward (trans.)., red. The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst: forfatterliste (link)
Wudarski, Pawel (1999). «Wyniki Igrzysk Olimpijskich».  Arkivert 16. februar 2009 hos Wayback Machine.
Jimsar

Jimsar (kinesisk: 吉木萨尔县; pinyin: Jímùsà'ěr Xiàn; uigursk : جىمىسار ناھىيىسى  / Jimisar Nah̡iyisi) er et fylke i det autonome prefektur Changji i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 131 795 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
Den gamle ruinbyen Beiting eller Beshbaliq (Beiting gucheng yizhi) fra Handynastiets tid ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider Arkivert 10. juli 2019 hos Wayback Machine.
Beiting Ancient City Site
Ruins of Ancient City of Beiting
Beshbaliq, the old Northern Capital of the Uighurs Arkivert 5. september 2008 hos Wayback Machine.
Ordu Baliq

Ordu Baliq («hoffets by», også skrevet Ordu Balykh, Ordu Balik, Ordu-Baliq, Ordu Balig eller Ordu Baligh) i provinsen Arkhangaj i dagens Mongolia var hovedstad i det uigurske khanatet årene 744-840. Byen ble ødelagt i 840 av kirgiserne. Ruinene kalles Karabalghasun («den svarte by») og er i dag del av Orchondalens kulturlandskap som er oppført på UNESCOs verdensarvliste som nummer 1081.


== Moderne gjenoppdagelse ==
I 1871 oppdaget den russiske reisende Paderin som første europeer ruinene av denne gamle uighurske hovedstaden. Han trodde, feilaktig, at det var restene av den gamle mongolerhovedstaden Karakorum. Misforståelsen ble oppklart av en ekspedisjon ledet av Nikolaj Jadrintsev i 1889, og av to ekspedisjoner de påfølgende år av det ugro-finske selskap i Helsingfors (1890) og av det russiske vitenskapsakademi, under Friedrich Wilhelm Radloff (1891).


== Eksterne lenker ==
Glazier, James (24. september 2005). «Khar Balgasyn Tuur - Ruins of Uigher Capital (8th Century)». Indiana University. Arkivert fra originalen 4. februar 2012. Besøkt 2006.   Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine.
MF «Møysalen» (1993)

MF «Møysalen» er en lukket pendelferge som ble bygd i 1993 ved verftet Johan Drage på Rognan og overlevert rederiet Nordtrafikk samme år for trafikk på sambandet over Hadselfjorden mellom Melbu og Fiskebøl.
«Møysalen» er utstyrt med passasjersalong, kafeteria og mannskapslugarer over bildekket. Hun har også et hengedekk med en kapasitet på ni personbilenheter. Hun har fått navn etter Vesterålens høyeste fjell, Møysalen.
I oktober 2008 ble ferga satt inn i rute på sambandet mellom Sandnessjøen og Dønnastedene som erstatning for den noe mindre «Sigrid». «Møysalen» er, per januar 2013, den største bilferga i Boreal Transport Nords flåte.


== Sambandshistorikk ==
1993-2008: Melbu-Fiskebøl
2008- > : Sandnessjøen-Bjørn-Løkta


== Kilder ==
Den tyske hjemmesiden - Møysalen Arkivert 16. desember 2012 hos Wayback Machine.
Søk i Skipsregistrene Arkivert 15. november 2011 hos Wayback Machine.
Boreal Transports fergeoversikt


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9035175 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MF «Møysalen» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
Hjemmesiden til Boreal Transport
Hill-systemet

Hill-systemet er et system for å skrive kjemiske formler slik at antallet karbonatomer i et molekyl kommer først, antallet hydrogenatomer kommer deretter, og antallet av alle andre grunnstoffer kommer sist, i alfabetisk rekkefølge. Hvis den kjemiske formel ikke inneholder karbonatomer, angis alle grunnstoffer, inkludert hydrogen, i alfabetisk rekkefølge.
Systemet ble først offentliggjort av Edwin A. Hill i 1900.


== Eksempler på noen formler skrevet med Hill-systemet ==
BrH
BrI
CH3I
C2H5Br
H2O4S
Josef Bürckel

Josef Bürckel (født 30. mars 1895 i Lingenfeld i Keiserdømmet Tyskland, død 28. september 1944 i Neustadt i Tyskland) var en tysk skoleleder, nazist og SS-general. Han var Gauleiter i Saarpfalz (senere kalt Westmark) fra 1933 til 1944. Mellom 1939 og 1940 var han også Gauleiter i Wien.
Bürckel er blant annet kjent for den såkalt Wagner-Bürckel-Aktion, som innebar deportasjon av 6 500 jøder til interneringsleiren Gurs i det sørlige Frankrike. Aksjonen ble gjennomført i samarbeid med Robert Wagner, sjef for sivilforvaltningen i det okkuperte Alsace.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter Hüttenberger: Die Gauleiter. Studie zum Wandel des Machtgefüges in der NSDAP. Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1969, (Schriftenreihe der Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte 19, ISSN 0506-9408), (Erweiterte Dissertation, Bonn, 1966).
Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich, Fischer Taschenbuch Verlag, Frankfurt am Main, 2007, s. 82, ISBN 978-3-596-16048-8
Dieter Muskalla: NS-Politik an der Saar unter Josef Bürckel. Gleichschaltung, Neuordnung, Verwaltung. Saarbrücker Druckerei und Verlag, Saarbrücken 1995, ISBN 3-925036-94-6.
Wenzel Seibold: Nationalsozialistische Herrschaft im Elsass und in Lothringen 1940-1944. Zwei Gauleiter im Vergleich, München 2011. ISBN 978-3-640-94016-5.
Peter Steinbach: Das Leiden – zu schwer und zu viel. Zur Bedeutung der Massendeportation südwestdeutscher Juden. i: Tribüne – Zeitschrift zum Verständnis des Judentums. 49. Jg. Heft 195. 3. Quartal 2010, s. 109–120.
Lothar Wettstein: Josef Bürckel: Gauleiter Reichsstatthalter Krisenmanager Adolf Hitlers. Books on Demand, 2009, ISBN 978-3-8391-1761-3.


== Eksterne lenker ==
Josef Bürckel, Werdegang und Foto, Kilde: Bayerische Landeszentrale für politische Bildungsarbeit
Josef Bürckel in den Saarländischen Biografien
Berichte zur Lage im Saarland unter Gauleiter Bürckel, Quelle: sarrelibre.de – Geschichte & Geschichten vom Land dazwischen
Berichte zur Lage in Wien unter Gauleiter Bürckel, Quelle: Dokumentationsarchiv des österreichischen Widerstandes
(de) Verk av og om Josef Bürckel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Literatur über Josef Bürckel in der Saarländischen Bibliographie
Ásgeir Örn Hallgrímsson

Ásgeir Örn Hallgrímsson (født 17. februar 1984 i Reykjavík) er en islandsk håndballspiller, som spiller for den franske klubben Paris HB. Hallgrímsson hadde, per januar 2013, spilt 179 landskamper for Island. Han har et OL-sølv fra OL i 2008, samt en bronse fra EM i 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ásgeir Örn Hallgrímsson – Olympics.com 
(en) Ásgeir Örn Hallgrímsson – Olympic.org 
(en) Ásgeir Örn Hallgrímsson – Olympedia 
(en) Ásgeir Örn Hallgrímsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ásgeir Örn Hallgrímsson – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(fr) Ásgeir Örn Hallgrímsson – Ligue Nationale de Handball (LNH) 
«Asgeir-Orn Hallgrimsson», profil hos lnh.fr. (fra)
Aron Pálmarsson

Aron Pálmarsson (født 19. juli 1990 i Hafnarfjörður) er en islandsk håndballspiller, som spiller for FC Barcelona. For Island har Pálmarsson spilt 67 landslagskamper og scoret 233 mål (per januar 2013).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Aron Pálmarsson – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Aron Pálmarsson – Olympedia 
(en) Aron Pálmarsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aron Pálmarsson – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
«Aron Palmarsson», profil hos THW Kiel (de)
Þórir Ólafsson

Þórir Ólafsson (født 28. november 1979 i Selfoss) er en islandsk håndballspiller, som spiller for polske Vive Targi Kielce. Ólafsson hadde per januar 2013 spilt 86 landskamper for Island, og scoret 199 mål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Þórir Ólafsson – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
«Kadra: Thorir Olafsson», profil hos Vive Targi Kielce (pl)
Barokktrompet

Barokktrompet er en betegnelse på de trompeter som var i bruk under barokken (på 1600- og 1700-tallet) og som i dag brukes innen rammene for historisk oppføringspraksis, dvs når barokkmusikk spilles med tidsriktige instrumenter.  
Vanligvis var barokktrompeter langstrakte med sylindrisk rør, dobbelt bøyd og nesten dobbelt så lang som en moderne trompet i samme stemming. Vanligvis var grunntonen C eller D – av denne grunn ble D-dur regnet som en spesielt festlig toneart. Også trompeter med grunntone B, Ess og F var i bruk. Kortere trompeter i høyere stemmeleier ble kalt trombetta.
Siden barokktrompeten ikke har ventiler er det bare mulig å spille en overtoneserie, men overtonene kommer tettere jo høyere i registeret man spiller, og fra den åttende naturtonen er det mulig å spille melodier. Tonene under kan bare brukes til å spille treklangfigurer. Spill i det høye, kromatiske registeret (fra 13. deltone) kalles clarin- eller clarinospill og er et kjennetegn på kunsten å spille barokktrompet. Det er svært fysisk anstrengende å spille barokktrompet.


== Litteratur ==
Johann Ernst Altenburg: Versuch einer Anleitung zur heroisch-musikalischen Trompeter- und Pauken-Kunst. Zwey Theile. Hendel, Halle 1795 (Faksimile. Antiqua, Amsterdam 1966).
Don Smithers, The Music and History of the Baroque Trumpet before 1721. Dent, London 1973, ISBN 0-460-03991-1 (2. opplag. Southern Illinois University Press, Carbondale u. a. IL 1988, ISBN 0-8093-1497-5).
Detlef Altenburg: Untersuchungen zur Geschichte der Trompete im Zeitalter der Clarinblaskunst. (1500–1800) (= Kölner Beiträge zur Musikforschung 75). 3 bind. Bosse, Regensburg 1973, ISBN 3-7649-2097-1 (Zugleich: Köln, Univ., avhandling, 1974).
Herbert Heyde: Der Instrumentenbau in Leipzig zur Zeit Johann Sebastian Bachs. I Ulrich Prinz (Red.): 300 Jahre Johann Sebastian Bach. Sein Werk in Handschriften und Dokumenten. Musikinstrumente seiner Zeit. Seine Zeitgenossen. Schneider, Tutzing 1985, ISBN 3-7952-0459-3, d. 73–88, her s. 83ff. (Ausstellungskatalog, Stuttgart, Staatsgalerie, 14. September 27. – Oktober 1985).
Gisela Csiba, Jozsef Csiba: Die Blechblasinstrumente in Johann Sebastian Bachs Werken. Merseburger, Kassel 1994, ISBN 3-87537-260-3.
Lars E. Laubhold, Magie der Macht. Eine quellenkritische Studie zu Johann Ernst Altenburgs „Versuch einer Anleitung zur heroisch-musikalischen Trompeter- und Pauker-Kunst“ (Halle 1795) (= Salzburger Stier 2). Königshausen u. Neumann, Würzburg 2009, ISBN 978-3-8260-4116-7.


== Kjente verk for barokktrompet ==
Johann Sebastian Bach: 2. Brandenburgerkonsert (med Tromba in F)
Antonio Vivaldi: Konsert for 2 trompeter i C-dur (RV 537)
Henry Purcell:
trumpet tunes in C-Dur (Z 678, Z 697, Z 698);
sonata for a trumpet solo (Z 850);
Ouvertüre zu der Semioper Indian Queen (Z 630)
Music for the funeral of Queen Mary (Z 860i)
Marc-Antoine Charpentier: Te Deum


== Eksterne lenker ==
Gottfried Reiche, Uni-Bibliothek Frankfurts webside
Noter og musikkeksempler