jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
August Konow Fleischer

August Konow Fleischer (født 26. januar 1884 i Kristiania, død 5. juli 1941 i Kopperå) var en norsk industrileder.
Han hadde examen artium, påfølgende handelsgymnas i Tyskland samt praktisk utdannelse fra under- og overordnede stillinger i Tyskland og Norge. I 1904 ble han ansatt ved Meraker smelteverk i Kopperå, hvor han var kontorsjef 1907–1920, disponent 1920–1932 og administrerende direktør fra 1932. Fleischer var også formann i Elektrokemisk Arbeidsgiverforening, medlem av Norsk Arbeidsgiverforenings sentralstyre og medlem av Meråker herredsstyre.


== Referanser ==
Drikkekanne

Drikkekanne er et drikkekar til øl eller annen drikk. Drikkekanner har hank i siden og hengslet lokk. De har oftest rundt tverrsnitt med rette eller bukete sider, men det forekommer også kanner med sekskantet eller rektangulært tverrsnitt.
Betegnelsen kanne er fra gammelt av bare brukt om kar av tre, metall eller bein. Tilsvarende kar av glass eller keramikk kalles krus.


== Bruk ==
Mot slutten av 1500-tallet kom drikkekanner av sølv, og disse ble viktige statussymbol utover på 1600-tallet.
Drikkekanner i sølv har ofte en vertikal rad med knapper innvendig i korpus. Disse knappene var gjerne plassert i en pels avstand og markerte hvor langt hver gjest skulle drikke når kannen ble sendt rundt. Denne skikken har gitt opphavet til uttrykket å få noen knapper under vesten.
Utover på 1700-tallet kom det store endringer i overklassens omgangsformer. Ølet blir delvis avløst av nye drikker som te og kaffe, og overstadig beruselse var ikke lenger god tone i de øvre samfunnslag. Men ølet har fremdels sin plass og drikkekannene forble ikke minst populære i bondemiljøet De kostbare sølvkannen ble etterlignet i billigere materiale som tinn og tre, og slike kanner ble det laget store mengder av helt opp mot midten av 1800-tallet.Størrelsen på drikkekanner kan variere fra ca. 0,2 til omkring 8 liter. En del av de største kannene har trolig vært brukt som skjenkekanner. Men det er vanskelig å trekke et klart skille her, og betegnelsen drikkekanne brukes derfor om alle kanner uten nebb eller tut.


== Se også ==
Seidel


== Referanser ==


== Litteratur ==
Generelt:

Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. OsloDrikkekanner av sølv:

Alsvik, Henning og Gjesdahl, Karn Mellbye (1974): Gullsmedkunsten i Drammen 1660-1820. Drammen. ISBN 82-990080-2-6
Fossberg, Jorunn (1993): Drikkekanner og løver. Artikkel i "På Normanns vis. Norsk Folkemuseum gjennom 100 år. Red. Stephan Tschudi-Madsen. Oslo. ISBN 82-03-16715-2" side 90-91.
Fossberg, Jorunn og Halén, Vidar (1997): Arvesølvet. Norsk sølv i tusen år. Oslo. ISBN 82-467-0020-0
Krohn-Hansen, Thv. (1963): Trondhjems gullsmeekunst 1550-1850. Oslo – Bergen.
Norheim, Per Terje (2006): Norske drikkekanner i sølv 1580-1830. Oslo. ISBN 82-496-0408-3Drikkekanner av tinn:

Hals, Anna Stina (1978): Gammelt norsk tinn. Oslo. ISBN 82-7003-12-0Drikkekanner av tre:

Gjærder, Per (1975): Norske drikkekar av tre. Bergen – Oslo – Tromsø. ISBN 82-00-02229-3
Hauerbach, M. W. (1953): Om og omkring et apostelkrus fra Sel. (Artikkel i Maihaugen 1950-52. Side 383-430.) Oslo.


== Eksterne lenker ==
Drikkekanner i DigitaltMuseum
Lovenes ånd

Lovenes ånd (fransk: De l'esprit des lois, opprinnelig skrevet De l'esprit des loix) er en fransk avhandling om politisk teori som ble første gang utgitt anonymt av Charles Montesquieu (fullt navn: Charles de Secondat, Baron de Montesquieu) i 1748 med hjelp av Claudine Guérin de Tencin. Den ble utgitt anonymt ettersom Montesquieus tekster var underlagt statlig sensur. Dens innflytelse utenfor Frankrike ble støttet av raske oversettelser til andre språk. I 1750 utga Thomas Nugent den første engelske oversettelsen. I 1751 la den katolske kirke Lovenes ånd til sin liste over forbudte bøker (Index librorum prohibitorum).Likevel fikk Montesquieus politiske avhandling en stor innflytelse på verkene til mange andre, mest kjent er Katarina II av Russland, som produserte Nakaz («Instruksjon», 1767); USAs landsfedre som signerte USAs grunnlov; og Alexis de Tocqueville, som benyttet Montesquieus metoder i sin undersøkelse av det amerikanske samfunnet i sin bok De La Démocratie en Amérique (Demokrati i Amerika, 1835–1840). Blant Montesquieu egne inspirasjoner var verkene til René Descartes, Nicholas de Malebranche, og Niccolò Machiavelli, skjønt behandlet med respektfull skepsis. Macaulay har gitt en antydning om Montesquieus betydning i samtiden da han i 1827 skrev i sitt essay titulert Machiavelli at «Montesquieu har, kanskje, en større berømmelse enn noen annen politiske forfatter i det moderne Europa.»Montesquieu tilbrakte rundt tjue år med undersøkelser for å skrive Lovenes ånd. Den dekker flere emner, blant annet loven, samfunnslivet, og studiet av antropologi, og gir mer enn 3000 anbefalinger. I avhandlingen fremmet Montesquieu et konstituert system bestående regjering og maktfordeling, avvikling av slaveriet, bevarelse av borgerlige rettigheter og friheter, og ideen om at politiske institusjoner burde reflektere de samfunnmessige og geografiske aspektene av hver samfunn. I sum forfektet Montesquieu at statens viktigste oppgave er å sikre folk frihet. Han mente at makten skal deles mellom flere organer som er uavhengige av hverandre. Dette ble senere kalt «maktfordelingsprinsippet».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Spirit of the Laws by Montesquieu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
De l'esprit des lois, Wikisource (fransk)
On the Spirit of the Laws, Wikisource (engelsk)
De l'esprit des lois hos Les classiques des sciences sociales
Carl Olaf Iversen

Carl Olaf Iversen (født 30. mars 1857 i Meråker, død 24. august 1935 samme sted) var en norsk handelsmann og ordfører i Meråker i én periode (1908–1910). Iversen var høyremann, men ikke valgt for noe parti.
Han ble født på gården Gilså i Stordalen i Meråker som sønn av hytteskriver Ole Iversen Fossen og hustru Kari Gudmundsdatter Aunet. Smeltehytten på Gilså var den største av de fire som ble drevet av Selbo Kobberverk, forløperen til Meraker Brug. C.O. Iversen giftet seg i 1908 med Valborg Werenskiold. De fikk to barn.Han hadde verkstedpraksis og hospitering ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1875/1876. I 1887 gikk han inn i forretningslivet, og i 1893 etablerte han sin handelsforretning på Breidablikk i Meråker.Valget av Iversen som ordfører for perioden 1908–1910 hadde sin bakgrunn i en grendestrid mellom det gamle bygdesenteret i Gudå og det nye bygdesenteret som hadde vokst frem lengre oppe i bygda som følge av gruvedrift og smeleverksindustri. Iversen var Øverbygdas kandidat til ordførervervet ved kommunevalget i 1907, da Øverbygda fravristet Ytterbygda, herunder Gudå, dominansen i kommunepolitikken. Iversen hadde tidligere vært varaordfører 1902–1904. Han var også overformynder i 24 år. Iversen ble den siste borgerlige ordføreren før Arbeiderpartiets begynte et hegemoni som skulle vare i over 100 år.


== Referanser ==
Den femte koalisjonskrigen

Den femte koalisjonskrigen (fransk: La Guerre de la Cinquième Coalition) var en av de store konfliktene under Napoleonskrigene. Den ble utkjempet i året 1809 mellom en koalisjon bestående av Keiserriket Østerrike og Det forente kongerike Storbritannia og Irland og Napoléon Is franske keiserdømme og dets allierte. Store trefninger mellom Frankrike og Østerrike, de to viktigste partene, fant sted over store deler av Sentral-Europa fra april til juli, og begge sider led store tap. Storbritannia, som allerede var involvert i en pågående konflikt i Spania, den spanske selvstendighetskrigen, sendte en ekspedisjon til Kongeriket Holland for å lette presset på østerrikerne, men dette hadde ingen stor innvirkning på konfliktens gang. Etter flere felttog i Bayern og over Donau endte krigen med et fransk overtak etter det blodige slaget om Wagram i begynnelsen av juli. 
Den følgende freden i Schönbrunn var den tyngste fredsavtalen Frankrike hadde påtvunget Østerrike på lang tid. Klemens von Metternich og Karl av Østerrike-Teschen hadde som sitt overordnede mål å bevare det habsburgske riket, og den førstnevnte lyktes i å få Napoléon til å minske sine krav mot at Østerrike lovet fred og vennskap mellom landene. Men selv om de fleste gamle områdene forble en del av habsburgmonarkiket, overtok Frankrike Koroška, Krain og havnene ved Adriaterhavskysten, mens det polske Hertugdømmet Warszawa fikk Galicia og Salzburg-området i Tirol ble gitt til bayerne. Østerrike mistet en befolkning på over tre millioner, omtrent en femtedel av hele rikets befolkning, som en følge av disse territorielle endringene. Selv om kampene fortsatte på Den iberiske halvøy, var dette den siste store konflikten i Europa før den franske invasjonen av Russland i 1812 utløste den sjette koalisjonskrigen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) War of the Fifth Coalition – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Den sjette koalisjonskrigen

Den sjette koalisjonskrigen (fransk: La Guerre de la Sixième Coalition) var en av de store konfliktene under Napoleonskrigene. En koalisjon bestående av Keiserriket Østerrike, Kongeriket Preussen, Det russiske keiserdømmet, Det forente kongerike Storbritannia og Irland, Portugal, Spania, Sverige og flere andre tyske stater beseiret endelig Det første franske keiserdømmet, og franskmennenes keiser Napoléon I ble tvunget til å gå i eksil på Elba. Etter at Napoléons  invasjon av Russland i 1812 hadde endt med et katastrofalt nederlag, sluttet de kontinentale stormaktene seg til Frankrikes fiender Russland, Storbritannia, Portugal og opprørerne i Spania. Etter å ha omorganisert sine armeer, drev de Napoléon ut av Tyskland i 1813, og året etter ble Frankrike invadert, noe som tvang Napoléon til å abdisere og førte til at bourbonmonarkiet i Frankrike ble gjenopprettet. 
To og en halv million soldater kjempet i krigen, og hvis man tar med tapene under Russland-felttoget, døde så mange som to millioner, hvorav kanskje over én million bare i Russland. Krigen inkluderte store slag ved Lützen, Bautzen og Dresden og det berømte og avgjørende folkeslaget ved Leipzig (Nasjonenes slag). Dette var det største slaget under Napoléonskrigene, og også det største slaget i vestlig historie før den første verdenskrig. Felttoget i Tyskland har på tysk blitt kjent som Befreiungskriege; «Befrielseskrigen».
Krigens siste fase var felttoget i Frankrike, hvor keiseren midlertidig på ny viste sin dyktighet da han slo tilbake mye sterkere hærer i seksdagersfelttoget i februar, som mange har regnet for å være den mest briljante delen av hele hans militære karriere. Napoléons tidligere nederlag i Russland og Tyskland kom riktignok til å vise seg som begynnelsen på slutten på hans karriere, og etter at koalisjonstyrkene okkuperte Paris ble han tvunget til å abdisere. 


== Fotnoter ==
Tore Håstein

Tore Håstein (født 19. september 1937) er en norsk veterinær og professor. Han er særlig kjent for sitt arbeid med fiskesykdom i oppdrettsnæringen.Håstein har doktorgrad fra University of Stirling i Storbritannia. Han ble i 1967 leder for seksjon for fiskehelse ved Veterinærinstituttet i Oslo. Fra 2000 til 2005 var han leder direktør for divisjon for fisk- og skalldyrhelse. Håstein var fra 1991 til 2003 president i Verdensorganisasjonen for dyrehelse (OIE).
Håstein ble i 2003 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden på bakgrunn av «at han har vært en av grunnpilarene i oppbyggingen av den norske oppdrettsnæringen, og oppdretternes viktigste hjelper i arbeidet for å bekjempe og forebygge fiskesykdommer.» Han har også mottatt pris fra Det europeiske fiskeoppdrettsforbundet (FEAP).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Tore Håstein i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Tore Håstein i BIBSYS
Per Vaglum

Per Jørgen Wiggen Vaglum (født 2. mars 1938) er en norsk psykiater og professor emeritus ved Universitetet i Oslo.Vaglum avla medisinsk embetseksamen i 1962. I 1978 ble han dr.med. Vaglum er spesialist i psykiatri og er utdannet psykoanalytiker. I 1979 ble han utnevnt til professor II i psykiatri ved Ullevål sykehus. I 1985 ble han utnevnt til professor I i medisinske adferdsfag(senere: Medisinsk adferdsvitenskap ved Universitetet i Oslo, en stilling han hadde inntil han ble pensjonert i 2008. Han har deretter vært professor emeritus ved samme institutt. Vaglum var fra 1990 til 1995 dekanus ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo, og fikk Det medisinske fakultets medalje i 1996. I 1993 ble han tildelt Schizofreniprisen (Stavanger). Han har vært leder for Norges forskningsråds program for mental helse 1982-1998. Han var visepresident i The International Society for the Study of Personality Disorders 1997 - 2003. Per Vaglum har forfattet flere lærebøker. I noen kombineres sakprosa og skjønnlitterære virkemidler.
Vaglum var fra 1981 til 1991 leder for Breddefotballkomiteen i Norges Fotballforbund. 
I 2003 ble Vaglum utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. I 2011 ble han utnevnt til æresmedlem i Norsk Psykiatrisk Forening.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Per Vaglum i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Per Vaglum i BIBSYS
MF «Vardenes» (1977)

MF «Vardenes» var en bilferge bygget for Det Stavangerske Dampskibsselskab ASA (DSD) i 1977, for bruk mellom Stavanger-Skudeneshavn. Senere ble denne ruten forandret til Mekjarvik-Skudeneshavn. Fergen ble solgt til Nord-Ferjer A/S, Narvik. Ferja ble omdøpt til «Stetind» og registrert i Narvik i 1988.


== «Vardenes» ==
1977:	Juni: Levert som «Vardenes» for Det Stavangerske Dampskibsselskab, Stavanger
1977:	Juni: Satt i trafikk Stavanger – Skudeneshavn.
1980:	Mai: Satt i trafikk Mekjarvik – Skudeneshavn
1983:	Desember: Til Horten Verft A/S, for ombygging.
1984: Februar: Ferdig ombygget, forlenget til  80,02 m


== «Stetind» ==
1988: September: Solgt til Nord-Ferjer A/S, Narvik. Omdøpt «Stetind» og registrert i Narvik. Satt i trafikk mellom Bognes–Lødingen


== Referanser ==


== Kilder ==
MF «Vardenes» www.skipsarkiv-rogaland.net
Stetind Arkivert 16. desember 2012 hos Wayback Machine. www.fjordfaehren.de (tysk/norsk)


== Eksterne lenker ==
(en) Stetind (ship, 1977) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) IMO 7633662 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MF «Vardenes» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Randers Fjord

Randers Fjord er Gudenåens utløp i Kattegat. Noen forventer at det skal starte på Randersbro, dvs. inne i Randers, men den sterke strømmen og det smale løpet gjør at det er først etter Uggelhuse der den sprer seg i Grund Fjord, det er så mye salt at du kan regne det som en fjord. Den indre delen ble i tidligere tider kalt for gudenfjord. Fjorden er ca. 30 km lang fra Randers til utløpet på Udbyhøj. Det er to ferjeruter over bukten; Én ca. midten av fjorden nær Voer-Mellerup og én ytterst ved Udbyhøj.
Fjorden har vært av stor betydning som transportforbindelse for varer til det indre av Jylland, som før landveiene ble bygget i stort omfang ble forsynte via Pramfarten på Gudenåen.
Den nordlige delen av fjorden, inn til Mellerup er en del av Natura 2000-område 14 Ålborg Bugt, Randers Fjord og Mariager Fjord og er både ramsarområde, habitatområde og fuglebeskyttelsesområde.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Færgerne på Randers Fjord
Århus Amt om geologien omkring fjorden.
Fjordcentret ved Voer
Århus Amt: Natur og Miljø omkring Randers Fjord 1997
Enholmen

Enholmen er ei øy utenfor Slite, nordøst på øya Gotland. Her ligger Enholmen festning fra midten av 1800-tallet. Festningen er bygd på restene av Karlsvãrds festning fra 1600-tallet. Øya har også fungert som et karantenested, der folk med mistenkelige symptomer ble sendt før landgang på Gotland. På vestsiden ligger det en kolerakirkegård. I dag er øya er primært et militært anlegg, som fram til slutten av 1990-tallet var under militær beskyttelse. Litt mot øst ligger Grunnet, som også var et militært begrenset område.
Enholmen festning eller Enholmens batterier ble bygd i årene 1854-1858. Bakgrunnen var Krimkrigen som hadde startet i 1853 og behovet for å beskytte Slite havn. På festningen ble det anlagt to kasematter for å beskytte innløpet til Slite. Etter hvert ble det også bygd fire bombekanoner og åtte granatkanoner. Det ble også bygd noen trebygninger for innkvartering av soldatene. Da Enholmen ikke lenger fungerte som krigshavn, ble det i 1905 bestemt at kanonene skulle selges og bygningene leies ut.


== Eksterne lenker ==
(en) Enholmen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Riberhus

Riberhus var en kongelig borg i Ribe, i Jylland. 
Riberhus ble bygget som kongelig borg i 1100-tallet på en 8 meter høy borgbanke omgitt av voldgraver. Siste gang det ble foretatt utvidelser og tilbygninger var på 1500-tallet under kong Christian III. Slottet fikk en hård medfart under krigene med svenskene og ble revet ned i siste halvdel av 1600-tallet. Borgbanken, som ble undersøkt av Nationalmuseet på begynnelsen av 1940-tallet er stadig synlig. 
Riberhus inngår i folkesagnene omkring dronning Dagmar, og det er reist en statue av henne på borgbanken. 


== Se også ==
Riberhus Slots beskrivelse
Lensmænd til Riberhus Len


== Eksterne lenker ==
(en) Riberhus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jo Moen Bredeveien

Jo Moen Bredeveien (født 13. mars 1979 i Trondheim) er redaktør i Magasinet Plot.Bredeveien er utdannet historiker fra Universitetet i Oslo og UNAM i Mexico by. Han har bakgrunn som journalist fra Stavanger Aftenblad, Dagsavisen og Morgenbladet. Han har også laget dokumentarfilmen Aquí te espero, om migrasjon fra Mexico til USA, sammen med Jessica Allande. Filmen ble vist under navnet Menneskesmuglerne på NRK i 2009 og på en rekke internasjonale filmfestivaler.Bredeveien stiftet i 2010 Dybdeforlaget AS sammen med Knut Gjerseth Olsen og Erlend Frafjord. Dybdeforlaget gir ut Magasinet Plot, der Bredeveien er skrivende redaktør. Målet til Plot er, ifølge Bredeveien, å skrive journalistiske noveller basert på undersøkende journalistiske metoder. Journalistiske idealer er blant andre Gay Talese, Tom Wolfe og Hunter S. Thompson. Plot kommer ut hver andre måned og ga ut fem utgaver i 2011.
Bredeveien er gift og bosatt i Oslo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Magasinet Plot
Adresseavisen intervjuer Jo Moen Bredeveien
Byavisa intervjuer Jo Moen Bredeveien
Friedrich Ludwig Jahn Sportpark

Friedrich Ludwig Jahn Sportpark (kortform Jahnsportpark eller Jahn-Sportpark) er et idrettsanlegg vest i Berlins ortsteil Prenzlauer Berg i bydelen Pankow. Stadionet brukes til fotball, friidrett og amerikansk fotball. Hovedarenaen (Friedrich Ludwig Jahn Stadion) har en tribunekapasitet på 19 708 tilskuere (hvorav ca 15 000 under tak), og er dermed Berlins tredje største etter Berlin olympiastadion og Stadion An der Alten Försterei. Det finnes noen mindre idrettsplasser i tillegg til hovedarenaen. Anlegget ligger like ved Max Schmelinghallen og Mauerpark. Det er oppkalt etter Friedrich Ludwig Jahn.
Den østtyske spydkasteren Uwe Hohn satt 20. juli 1984 verdensrekord på Jahnsportpark, med et kast på 104,80 meter.


== Eksterne lenker ==
(en) Friedrich-Ludwig-Jahn-Sportpark (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Friedrich-Ludwig-Jahn-Sportpark – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Kolbjørn Botten

Kolbjørn Botten (født 1942) er en norsk visesanger og -komponist fra Valsøybotn i Halsa kommune. 19. juni 2010 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje. Han er initiativtaker til den årlige Fosskonserten i Valsøyfossen. Han er far til politiker og statsforvalter Else-May Botten.


== Diskografi ==


=== Månin dre … ===
Frode Records, 1996. Produsent: Frode Fjellheim. Medvirkende: Marthe Werring, Frode Fjellheim.

«Din song»
«Et gammelt fjølnfar»
«Fesken i vinjifjorden»
«Fesktørkar lysholm»
«Kalles e vi, vi?»
«Kvinnfolka på berget»
«Månin dre …»
«På hysmea med nå beste»
«Ragna, Ragna»
«Skull vorre her snart»
«Strandsettarsong»


=== Morild i blodet ===
2003. Produsent: Frode Fjellheim. Medvirkende: Frode Fjellheim, Margrete Seter.


=== Sjå ette lys ===
Øra Fonogram, 2012.


== Referanser ==
Korsvejskirken

Korsvejskirken er en kirke i Korsvejens Sogn, på Amager ved København og Sjælland. 


== Historie ==
I 1949 begynte innsamlingen til en ny kirke i Kastrup. Grunnen ble skjenket av handelsgartner Oluf Kristensen i 1951, og i 1953 ble det nedsatt en komité som skulle forestå arbeidet med en ny kirke. Det varte til 1966 før man fikk byggetillatelse, mens Kirkeministeriet først ga egentlig tillatelse til å sette selve byggeriet i gang på 1970-tallet. 
Kirken ble deretter oppført i årene 1971-73 med Holger Jensen som arkitekt. Klokketårnet kom til i 1982, med to klokker støpt hos Petit & Fritsen i Nederland. I 1988 ble menighetssalen utbygget, og et nytt kapell oppført. I 1993 tok kirken sitt nye alterkors i bruk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Korsvejskirken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Korsvejskirken – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Korsvejskirken, denstoredanske.dk
Korsvejskirken, korttilkirken.dk
AIM Norway

Aerospace Industrial Maintenance Norway AS (kortnavn: AIM Norway) var et norsk statsaksjeselskap som var eiet av Forsvarsdepartementet. AIM Norway ble opprettet 15. desember 2011 ved at Luftforsvarets Hovedverksted Kjeller ble omdannet til statsforetak.AIM Norway drev med reparasjon og vedlikehold av blant annet fly og helikoptere, flymotorer, flyinstrumenter, aggregater, radarer og radio-, tele- og datautstyr. Hovedkunden var Forsvaret, og de største oppdragene var knyttet til vedlikehold og modifikasjoner av F-16 og Sea King. Selskapet hadde som mål å være i stand til å konkurrere seg til og kunne påta seg større vedlikeholdsoppdrag for blant annet leverandørene av materiell til kampflyet Lockheed Martin F-35 Lightning II, marinehelikopteret NH90 og redningshelikopteret AW101.
Foretaket hadde omkring 470 ansatte og holdt til ved Kjeller flystasjon nord for Lillestrøm.
I desember 2014 inngikk AIM Norway intensjonsavtale med Pratt & Whitney som én av tre bedrifter som ville kunne utføre vedlikehold på motorene til F35-jagerflyene.I februar 2015 streiket de ansatte i AIM Norway, med den konsekvens at Luftforsvarets redningshelikoptre ble stående på bakken.I november 2015 igangsatte Forsvarsdepartementet en prosess for å omdanne AIM Norway fra statsforetak til aksjeselskap. Erna Solbergs regjering fremmet i mars 2016 forslag for Stortinget om å omdanne selskapet og til endring i statlig eierandel. Selskapet ble aksjeselskap fra 1. august 2016.I 2016 kjøpte selskapet Pratt & Whitney Belgium Engine Center av den amerikanske flymotorfabrikanten Pratt & Whitney.I desember 2018 besluttet Forsvarsdepartementet å selge AIM Norway til Kongsberg Defence & Aerospace. I forbindelse med dette oppkjøpet fikk selskapet nytt navn, Kongsberg Aviation Maintenance Services (KAMS).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted