jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Roger Bambuck

Roger Bambuck (født 22. november 1945), fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by.
Bambuck vant en olympisk bronsemedalje i friidrett i Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det franske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett for menn bak USA og Cuba. De andre på laget var Jocelyn Delecour, Claude Piquemal og Gérard Fénouil. Bambuck kom på femteplass på 100- og 200 meter.
I EM i friidrett 1966 vant Bumback tre medaljer, to gull- og en sølvmedalje. Han vant 200 meter og han var også med på det franske stafettlaget som vant 4 x 100 meter stafett. Han ble nummer to på 100 meter.


== OL-medaljer ==
1968  Mexico by -  Bronse i friidrett, 4 x 400 m stafett menn  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roger Bambuck – Olympedia 
(en) Roger Bambuck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Roger Bambuck – World Athletics 
(fr) Roger Bambuck – Fédération française d athlétisme 
(en) Roger Bambuck – Track and Field Statistics
Gabriel Andersen Lunder

Gabriel Andersen Lunder (etternavnet også skrevet Lunde, født 1714 på Kongsberg, død 9. juni 1777 samme sted) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner.
Lunder kom fra en familie der både faren, Anders Jonsen Lunder, og bestefaren, Jonas Olufsen Lunder, var stempelskjærere ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg. Broren Jon Andersen Lunde var skoleholder på Kongsberg og hans sønn, Anders Jonsen Lunde, overtok etter Gabriel Andersen Lunder som stempelskjærer ved Mynten.Lunder ble i 1734 lærling hos stempelskjærer Erasmus Simon Kongsberg ved Den Kongelige Mynt. Han fikk i 1741 reisestipend for å lære videre i utlandet og var for det meste i Nürnberg i årene 1741 til 1746. Lunder var fra 1746 tilknyttet Den Kongelige Mynt som assistent for stempelskjærer Kongsberg. I 1763 overtok han stillingen etter Kongsberg. Lunder graverte stempler til mynter og medaljer. Han arbeidet i tillegg som tegnelærer for barn av ansatte ved Kongsberg Sølvverk.
I 1742 laget Lunder en medalje med portrett av kong Christian VII. Fra 1749 er det kjent en medalje over pastor Johannes Mayer i Nürnberg. Gullmedaljen som i 1760 ble laget til hundreåret for eneveldets innføring og som er beskrevet som «mer kuriøs enn vellykket», er tilskrevet Lunder, men trolig er den laget av Erasmus Simon Kongsberg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norsk kunstnerleksikon, bind 2, Oslo: Universitetsforlaget, 1983, s. 834
Sigurd Grieg: «Norske medaljer fra 1700-årene», Kunst og kultur, årg. 44, 1961, s. 239–252, særlig s. 247–248
Weilbach: Dansk kunstnerleksikon, bind 5, København: Munksgaard, 1996, s. 193


== Eksterne lenker ==
Lunders minnemedalje fra 1742 Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine., Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger
Jocelyn Delecour

Jocelyn Delecour (født 2. januar 1935, fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo og 1968 i Mexico by. 
Delecour vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det franske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett for menn bak USA og Cuba. De andre på laget var Paul Genevay, Bernard Laidebeur og Claude Piquemal.
Fire år senere under Sommer-OL 1968 i Mexico by vant han en ny bronsemedalje med det franske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett for menn bak USA og Polen. De andre på laget var Gérard Fénouil, Claude Piquemal og Roger Bambuck.
Han vant en gullmedalje i 4 x 100 meter stafett under EM i friidrett 1966.


== OL-medaljer ==
1964  Tokyo -  Bronse i friidrett, 4 x 100 m stafett menn  Frankrike
1968  Mexico by -  Bronse i friidrett, 4 x 100 m stafett menn  Frankrike


== Eksterne lenker ==
(en) Jocelyn Delecour – Olympedia 
(en) Jocelyn Delecour – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Jocelyn Delecour – Fédération française d athlétisme 
(en) Jocelyn Delecour – Track and Field Statistics 
(en) Jocelyn Delecour – TheSports.org
Claude Piquemal

Claude Piquemal (født 13. mars 1939, fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo og 1968 i Mexico by. 
Piquemal vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det franske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett for menn bak USA og Cuba. De andre på laget var Paul Genevay, Bernard Laidebeur og Jocelyn Delecour.
Fire år senere under Sommer-OL 1968 i Mexico by vant han en ny bronsemedalje med det franske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett for menn bak USA og Polen. De andre på laget var Gérard Fénouil, Jocelyn Delecour og Roger Bambuck.
Han vant en gullmedalje på 100 meter EM i friidrett 1962 i Beograd og under EM i friidrett 1966 i Budapest vant han gull på 4 x 100 meter stafett og bronse på 100 meter. 


== OL-medaljer ==
1964  Tokyo -  Bronse i friidrett, 4 x 100 m stafett menn  Frankrike
1968  Mexico by -  Bronse i friidrett, 4 x 100 m stafett menn  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Claude Piquemal – Olympics.com 
(en) Claude Piquemal – Olympic.org 
(en) Claude Piquemal – Olympedia 
(en) Claude Piquemal – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Claude Piquemal – Fédération française d athlétisme 
(en) Claude Piquemal – Track and Field Statistics
Alfred og Emma

«Alfred og Emma» er et skillingstrykk. Alf Prøysen samlet denne visa inn til sin spalte i bladet «Magasinet for alle» på 1950-tallet, og den er også tatt med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen, utgitt på Forlaget For Alle i 1972. På skillingstrykket står det at denne er en skillingsvise fra den fransk-tyske krigen 1870.


== Teksten ==
Jonas Olufsen Lunder

Jonas Olufsen Lunder (død 1682 i Christiania) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner. 
Han var virksom ved den kongelige mynt i Christiania i tiden ca. 1664 til 1682. Han utformet flere medaljer, som beskrives som «habile og elegante». Lunder var den første i en slekt av stempelskjærere. Hans sønn, Anders Jonsen Lunder, samt sønnesønnen Gabriel Andersen Lunder og oldebarnet Anders Jonsen Lunde, var alle stempelskjærer ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjørn R. Rønning: «En norsk stempelskjærer ved Mynten i Christiania», NNF-Nytt. Meddelelser fra Norsk Numismatisk Forening, nr. 1, 1986, s. 15–18
Weilbach: Dansk kunstnerleksikon, bind 5, København: Munksgaard, 1996, s. 193–194
Sven Aagaard: «Den norske stempelskjærer Jonas Olufsen Lunder (før 1664–1682)», Nordisk Numismatisk Unions Medlemsblad, nr. 2, 2004, s. 106–112
Visa om Klara

«Visa om Klara» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i bladet «Magasinet for Alle» i 1950-årene. Skillingsvisa er også tatt med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen, utgitt på Forlaget For Alle i 1972. Prøysen mente at denne visa tilhørte Ernst Rolfs første repertoar, da han opptrådte som «bondekomiker Ragnar Johannsson», men hvem som var opphavsmann, var ukjent for Prøysen, som selv hadde hørt visa på grammofonplate da han var liten.


== Teksten ==
Når pikene bliver konfirmert

«Når pikene bliver konfirmert» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i «Magasinet for Alle» på 1950-tallet. Den er også med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen, utgitt på Forlaget For Alle i 1972. Opprinnelsen til denne skillingsvisen er ukjent.


== Teksten ==
Franz Wiegele

Franz Wiegele (født 23. november 1965 i Villach) er en østerriksk tidligere skihopper.
Han debuterte i verdenscupen med 34.-plass i Innsbruck 4. januar 1983. Hans beste plassering i verdenscupen var 2.-plass i Oslo (Holmenkollbakken) 10. mars 1985. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 18 i 1987/88-sesongen. Samme sesong ble han nummer 5 i den tysk-østerrikske hoppuka.
Franz Wiegele ble juniorverdensmester i Kuopio i 1983. Han deltok i VM i skiflyging i 1985, 1986 og 1988, med 7.-plass i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1986 som beste plassering.
Hans siste verdenscuprenn var i Bad Mitterndorf 31. januar 1993.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider


== Eksterne lenker ==
(en) Franz Wiegele – FIS (skihopping)
Piano poems

Piano poems er et musikkalbum med Kjetil Bjerkestrand, utgitt i 2010.


== Sporliste ==
«Amelie»
«21/11»
«The Ladder»
«Hymn I – velt alle dine veie»
«February»
«602»
«Sanctus»
«Hymn II – lær meg å kjenne dine veie»
«Geirriano»
«Daddy's Theme»
«Adae»
«502»
«Hymn III – Jesus, din søte forening å smake»
Jean-Marcel Rozier

Jean-Marcel Rozier (født 22. mars 1936) var en fransk rytter som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by og 
1976 i Montréal.
Rozier ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. Laget besto av  Rozier på hesten «Bayard de Maupas», Hubert Parot på «Rivage», Michel Roche på «Un Espoir» og Marc Roguet på «Belle de Mars».
Åtte år tidligere, under sommer-OL 1968 i Mexico vant han og hesten «Quo Vadis» en olympisk sølvmedale i lagkonkurransen i sprangridning. De andre på laget var Jane Lefébvre på «Rockett» og Pierre Jonquères d'Oriola på «Nagir».


== OL-medaljer ==
1976  Montréal -  Gull i hestesport, sprangridning lag,  Frankrike
1968  Mexico by -  Sølv i hestesport, sprangridning lag,  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-Marcel Rozier – Olympedia 
(en) Jean-Marcel Rozier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Pia Perkiö

Pia Perkiö (født 1. desember 1944) er en finsk poet, forfatter og diakon.
Han har skrevet en rekke bøker, både biografier og barnebøker. Hun har også skrevet musikk og sangtekster, særlig for barn. Han har skrevet flere religiøse sanger, og er blant annet representert med en salme i Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kort biografi på svensk
Anders Jonsen Lunder

Anders Jonsen Lunder (født 1675, død 1743 på Kongsberg) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner. 
Lunder kom fra en familie av stempelskjærere. Han var sønn av stempelskjærer ved den kongelige mynt i Christiania Jonas Olufsen Lunder og stesønn av stempelskjærer Caspar Barth ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg. Lunder var far til stempelskjærer ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg Gabriel Andersen Lunder og farfar til stempelskjærer Anders Jonsen Lunde, som virket samme sted.Bare elleve år gammel begynte Lunder i lære ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg, der han senere var assistent for sin stefar. Han fikk først embetet som stempelskjærer i 1709, men laget stemplene til mynter og medaljer allerede fra 1697. Lunder utformet i 1697 medaljen til Kongsberg Sølvverk og medaljene til kong Frederik IVs besøk på Kongsberg i 1704 og 1719.


== Referanser ==


== Kilder ==
Rønning, Bjørn R.: Den Kongelige Mynt 1628–1668–1806, Oslo: Norges Bank/Cappelen, 1986, s. 192
Weilbach: Dansk kunstnerleksikon, bind 5, København: Munksgaard, 1996, s. 193–194


== Eksterne lenker ==
Lunders medalje i anledning Frederik IVs besøk på Kongsberg 1719 Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine., Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger
Sex Me – Transmission vol. 1

Sex Me – Transmission vol. 1 er et musikkalbum med J-Diva, som ble utgitt i 2002.


== Sporliste ==
«Angel»
«Freaky Babe»
«Come and Get Some»
«Sex Me»
«Freedom 4 All»
«Universe»
«I Need You Baby»
«Funeral»
«Love Me»
«I'll Never Stop Loving You»
«Hold Hands»
«Take Control»
«Look Around»
«Father»
Bonusspor
«Freaky Babe» (remix)
«Universe» (remix)
Anders Jonsen Lunde

Anders Jonsen Lunde fornavnet også oppgitt som Andreas (født 1749, død 1822) var en norsk stempelskjærer.
Lunde tilhørte en slekt av stempelskjærere og var oldebarn av Jonas Olufsen Lunder, barnebarn av Anders Jonsen Lunder (som han kan forveksles med) og nevø av Gabriel Andersen Lunder. Lunder begynte i 1773 i lære for å bli stempelskjærer ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg og i 1777 overtok han embetet som stempelskjærer etter sin onkel. Han graverte stempler til mynt som ble slått ved myntverket.


== Referanser ==
The Golden Girl of Soul – Transmission vol. 2

The Golden Girl of Soul – Transmission vol. 2 er et musikkalbum med J-Diva, som ble utgitt i 2002.


== Sporliste ==
«Bad Fathermucker»
«A Choir for the World»
«The Golden Girl of Soul»
«I Need a Little Love»
«Flower Power»
«Unity»
«Superbad»
«King of the Blues»
«Get Real and Feel»
«Voice of Silence»
«Brother and Sisters»
«We Need Humanity»
Bonusspor
«Whatever» (live)
«Mama Nature»
«One Nation»
The Motherfucking Diva Queen – Transmission vol. 3

The Motherfucking Diva Queen – Traansmission vol. 3 er det siste musikkalbumet med J-Diva og ble utgitt i 2002.


== Sporliste ==
«Eat Me»
«The Motherfucking Diva Queen»
«Save Me»
«Sex Me» (Superreal's Sticky Rubber Dub)
«Mama»
«Nasty»
«Brothers and Sisters» (remix)
«Sex Me» (Transsexual Straight or Gay Club mix)
«Get Down and Dirty»
«Abducted»
«Time»
«Sex Me» (The Diggvibb remix)
«Badgirl»
«Get Ready for the Queen»
Enough of That Jazz

Enough of That Jazz er et musikkalbum med Jan Magne Førde, utgitt i 1996. Dette er hans første soloplate.


== Sporliste ==
«Enough of That Jazz» (Jan Magne Førde)
«Zawose» (Jan Magne Førde)
«Roll Tide Roll» (Førde/Henriksen)
«Weddingmarch» (Jan Magne Førde)
«Mazai» (Jan Magne Førde)
«Morning Dew» (Jan Magne Førde)
«Karibuni» (Trad./Jan Magne Førde)
«Honey B» (Jan Magne Førde)
«Sleighriding» (Jan Magne Førde)
«Folksong» (Jan Magne Førde)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Jan Magne Førde - trompet, flygehorn, kalimba, låtskriver
Jørn Hoel - sang
Roger Ludvigsen - bass, gitar, keyboard
Knut Reiersrud - gitarer
Bjørn Kjellemyr - bass
Annbjørg Lien - fele
Tore Brunborg - saksofon
Sverre Erik Henriksen - trommeprogrammering, produsent, låtskriver
Magnum Coltrane Price - strengeinstrumenter
Bugge Wesseltoft - tangenter, arrangement
Egil «Bop» Johansen - trommer, perkusjon
Huke Zawose - perkusjon
Vertavokvartetten - instrumenter
Kelli Sae - kor
Betty Zogoba - kor
Kouame Gerard Sereba - kor
David Chocron - kor
Lunga Primary School Choir - kor
Mazi Choir - kor


== Eksterne lenker ==
Enough of That Jazz
Øvre Torggate (Larvik)

Øvre Torggate er ei gate i Larvik. Den går fra vestre hjørne av Torget til Øvre Bøkeligate. I Øvre Torggate eksisterer bygninger etter brannene såvel i 1884 som 1902.


== Bygninger ==


== Kilder ==
Nyhus, Per (1999). Larvik A–Å. Larvik: Østlands-Posten. s. 653.  [Digitalutgave på nb.no ved Nasjonalbiblioteket.]
Domen (album)

Domen er et musikkalbum med Jan Magne Førde, utgitt i 1998.


== Sporliste ==
«Innspill» (Jan Magne Førde)
«Slør» (Jan Magne Førde)
«Klokker» (Jan Magne Førde)
«Domen» (Jan Magne Førde)
«Stormkoral» (Jan Magne Førde)
«Floden» (Jan Magne Førde)
«Knusken» (Jan Magne Førde)
«Hornslåtten» (Jan Magne Førde)
«Snøsmelting» (Jan Magne Førde)
«Bergtatt» (Jan Magne Førde)
«Demningen» (Jan Magne Førde)
«Stormsalmen» (Jan Magne Førde)
«Aftenvind» (Jan Magne Førde)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Jan Magne Førde - trompet, flygehorn, kalimba, låtskriver
Roger Ludvigsen - bass, gitar, keyboard
Knut Reiersrud - gitarer
Bjørn Kjellemyr - bass
Kouame Gerard Sereba - strengeinstrumenter, kor
Rob Waring - trommer, perkusjon
Paolo Vinaccia - perkusjon
Morten Halle - saksofon
Beate S. Lech - sang på Floden
Kirsten Bråten Berg - sang på Bergtatt og Stormsalmen
Povl Dissing - sang på Aftenvind


=== Øvrige medvirkende ===
Sverre Erik Henriksen - produsent, tekniker


== Eksterne lenker ==
Domen
Store Magleby kirke

Store Magleby kirke, er en kirke i Store Magleby på Amager som formentlig stammer fra 1200-tallet. Den omtales allerede i 1370.


== Kirken ==
Kirken i sin nåværende skikkelse er fra begynnelsen av 1600-årene, da den hollandske menigheten, som var blitt invitert til Amager av Christian II,  foretok en større ombygging av den eldre kirken, hvorved de fleste minner fra middelalderen gikk tapt. Om denne begivenheten vitner en liten sandstenstvle med Christian IVs navn på kirkens nordmur. 
Byen vokste konstant, og dertil kom den nærliggende sjøfartsbyen Dragørs borgere, som også gjorde bruk av kirken, og som opplevde en sann befolkningseksplosjon opp gjennom 1700-tallet. 
I 1731 ble kirken igjen ombygget. Bygningen som står oppført i krittkvadre er av langhustypen, og avsluttes med et tresidet kor. Hovedinngangen i vestgavlen og takrytteren stammer fra ombyggingen i 1731. 


== Inventar ==
Av interessant inventar kan nevnes en katekismustavle fra 1580 og en romansk døpefont i granitt, med innhuggede kors og liljer. Krusifikset som henger på veggen utfor prekestoken, kan ut fra stilmessige trekk dateres til begynnelsen av 1500-tallet. 
Kirkens nåværende innretning bærer preg av den gjennomgripende restaurering som ble gjennomført på 1850-tallet. Det innvendige ble revet ut og erstattet av inventar i datidens mote, som var gotikk og treverk. I februar 2012 ble kirkens nygotiske altertavle innviet med nytt billedmotiv. Det forestiller nattverdsbordet med symboler som lammet, fisk, egg brød, vin, frukt m. m. Der er ingen mennesker med i maleriet, da det er menigheten selv som er nattverdbordets gjester. Motivet strekker seg gjennom altertavlens tre fløyer, og er malt av billedkunstneren Thomas Kluge.


== Språk ==
Frem til 1735 foregikk gudstjenesten på det særlig sprog som ble talt i Hollenderbyen – en blanding av nederlandsk, tysk og dansk. Siden foregikk prekenene skiftevis på dansk og nederlandsk til januar 1811, hvoretter dansk ble brukt. Flere av de gamle gravstenene forteller den særlige historie om områdets beboere med navn som Agth, Crilles, Leudo, Marchen, Pieter eller Tønnes og med etternavn som Corneliussen, Dirchsen, Jansen og Zibrandtsen.
Ved høstgudstjenester og andre høytydeligheter kan man fortsatt se noen av de lokale beboere møte opp i kirken i nederlandske folkedrakter fra 1600-tallet. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Store Magleby Kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kirkens hjemmeside
Thavlov, Lis på dragoer.dk
Den store Danske om Store Magleby Kirke
Breeze

Breeze er et musikkalbum med Jan Magne Førde, utgitt i 2008. Dette er hans første soloplate på ti år.


== Sporliste ==
«Breeze» (Jan Magne Førde)
«Urban» (Jan Magne Førde)
«Rafting» (Jan Magne Førde)
«Silver» (Jan Magne Førde)
«Fanfare» (Jan Magne Førde)
«The View» (Jan Magne Førde)
«Towards Morning» (Jan Magne Førde)
«Mbabane» (Jan Magne Førde)
«Fjord» (Jan Magne Førde)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Jan Magne Førde - trompet, flygelhorn, programmering, perkusjon, komponist, produsent
Frode Alnæs - gitarer
Magnus Kleppen - bass
Vigleik Storaas - piano
Jarle Førde - trompet
Helge Førde - trombone
Runar Tafjord - horn
Stein Erik Tafjord - tuba
Rolf Martin Snustad - barytonsaksofon
Marcus Lewin - trommer
Julius Shutu - congas


== Eksterne lenker ==
Breeze
Berit Rødstøl

Berit Rødstøl (født 30. mai 1979 i Rauma) er en norsk forfatter, journalist og dokumentarfilmskaper.
Rødstøl er oppvokst på Verma. Hun har studert dokumentarfilm ved Høgskolen i Lillehammer. I perioden 2007–08 studerte hun ved Skrivekunst-akademiet i Hordaland. Rødstøl har tidligere arbeidet som programskaper og journalist i NRK og som kommunikasjonsrådgiver ved Den Norske Turistforening. Rødstøl har også vært filmkommisjonær ved Midgard film Commission.  
I 2010 debuterte hun med romanen Himmelreisande, som handler hunden Laika som ble sendt ut i verdensrommet i 1957. I 2015 kom økofabelen Frøppeldunk, illustrert av Christian Fjeldbu. Barneboka har også blitt til en forestilling ved Møre og Romsdal fylkeskommune. I 2020 utkom romanen Etter Punktum. Her utforsker Rødstøl hva som skjer med de tydelige grensene mellom godt og vondt, moral og umoral, når en skal finne en syndebukk til å bere skylden for ulykka til et helt samfunn.  


== Bibliografi ==
Himmelreisande  – roman, Samlaget (2010) ISBN 978-82-521-7402-1
Frøppeldunk – roman, barnebok, Samlaget (2015) ISBN 9788252187380
Etter punktum – roman, Samlaget (2020) ISBN 9788234002526


== Filmografi ==
Drømmen om Fusa – dokumentar 2006


== Kilder ==
Presentasjon av Berit Rødstøl i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(en) Berit Rødstøl på Internet Movie Database 
Digitaliserte bøker av Berit Rødstøl i Nasjonalbiblioteket
Jens Hendrik Djurhuus

Jens Hendrik Djurhuus (født 18. mars 1799 i Kollafjørður, død 12. februar 1892) var en færøysk bonde og politiker. Han var sønn av Jens Christian Djurhuus og Jóhanna Maria Jensdóttir og oldebarn av prost Christen Jensen Djurhuus (1708–1775) som kom til Færøyene fra Danmark og som stamfar for Djurhuus-slekten på Færøyene.
Jens Hendrik Djurhuus var gift med Anna Elisabeth Friderikka Olesdatter. Han var innvalgt på Lagtinget fra Norðurstreymoy 1852–1855.


== Kilder ==
Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 273. (PDF Arkivert 27. september 2006 hos Wayback Machine.)
Klaus Dibiasi

Klaus Dibiasi (født 6. oktober 1947), italiensk stuper som deltok i de olympiske leker  1964 i Tokyo, 1968 i Mexico by, 1972 i München og 1976 i Montréal.
Dibiasi ble olympisk mester i stuping under Sommer-OL 1968 i Mexico. Han vant
konkurransen i 10 meter tårnstup foran Alvaro Gaxiola fra Mexico og amerikanske Edwin Young. Han ble nummer to i 3 meter sviktstup bak Bernard Wrightson fra USA.
Dibiasi vant ytterligere to olympiske gullmedaljer i 10 meter tårnstup, 1972 i München og 1976 i Montréal.
Han ble verdensmester i stuping to ganger, 1973 i Beograd og 1975 i Cali, begge i 10 meter tårnstup. Han kom på andreplass i 3 meter sviktstup både i VM 1973 og 1975.


== OL-medaljer ==
1968  Mexico by -  Gull i stuping, 10 m tårnstup menn  Italia
1972  München -  Gull i stuping, 10 m tårnstup menn  Italia
1976  Montréal -  Gull i stuping, 10 m tårnstup menn  Italia
1964  Tokyo -  Sølv i stuping, 10 m tårnstup menn  Italia
1968  Mexico by -  Sølv i stuping, 3 m sviktstup menn  Italia


== Eksterne lenker ==
(en) Klaus Dibiasi – Olympics.com 
(en) Klaus Dibiasi – Olympic.org 
(en) Klaus Dibiasi – Olympedia 
(en) Klaus Dibiasi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Klaus Dibiasi – Italias olympiske komité 
(en) Klaus Dibiasi – Swimming Hall of Fame
Andreas Djurhuus

Andreas Djurhuus (født 30. august 1817 i Tórshavn på Færøyene, død 17. mars 1879 på Frederiksberg i Danmark) var en færøysk luthersk prest og lagtingsmann.
Han ble født på Húsagarður (Húsum) i Tórshavn som sønn av kongsbonde Johannes Olaus Djurhuus og hustru Malene Mikkelsdatter Danielsen. Farsslekten Djurhuus nedstammet fra hans oldefar, danske Christen Jensen Djurhuus, som var prost på Færøyene. Farfaren Andreas Christensen Djurhuus var også prost. Moren var av en gammel kongsbondeslekt på Velbastaður. Andreas hadde brødrene Hans Olaus og Johan Christian Djurhuus, som begge ble lagtingsmenn. Lagtingsmann Jens Hendrik Djurhuus var deres tremenning. Deres søster Maren Vangine Djurhuus giftet seg med sorenskriver Emil Kock, hvis datter Anna Dorothea Maria Kock ble gift med amtmann og landstingsmann Christian Bærentsen.Etter studentereksamen i 1836 studerte han frem til teologisk embedseksamen i 1841, deretter alumnus ved Borchs Kollegium. Han giftet seg i København i 1843 med Maria Augusta Hagen, datter av skipskaptein Jens Børresen Hagen. Mot slutten av året ble det klart at han kunne vende hjem til Færøyene, idet han ble utnevnt til sogneprest på Suðuroy, hvor han ble ordinert året etter. I 1850 ble han utnevnt til sogneprest på Suðurstreymoy med bolig på prestegården i Sandagerði i Tórshavn. I 1855 ble han også prost på Færøyene, som sin farfar og oldefar før ham.Djurhuus var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðurstreymoy fra 1852 til 1854. Deretter møtte han som selvskrevent medlem i kraft av embedet som prost fra 1855 til 1867.Djurhuus ble i 1867 beskikket til sogneprest i Store Magleby på Amager. Han tok avskjed i 1877.Han ble i 1862 utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.


== Referanser ==