jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arkitekturåret 1962

Arkitekturåret 1962 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1962.


== Hendelser ==
Verdensutstillingen i Seattle fant sted i tidsrommet 21. april til 21. oktober


== Bygninger ==
Markuskirken i Stockholm
Space Needle i Seattle ble fullført


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Eero Saarinen (posthumt)
Architecture Firm Award – Skidmore, Owings & Merrill
Betongtavlen – Jarle Berg for lagerhus for biler på Hjortneskaien, Oslo (revet)
Eckersbergmedaljen – arkitekt Bertel Udsen
Kasper Salin-prisen – Sigurd Lewerentz for Markuskirken
Royal Gold Medal – Sven Markelius
Treprisen – Are Vesterlid og Hans Østerhaug


== Dødsfall ==
11. juni – Lilla Hansen, Norges første kvinnelige arkitekt (født 1872)
Det europeiske sjøsikkerhetsbyrå

Det europeiske sjøsikkerhetsbyrå (EMSA, engelsk: European Maritime Safety Agency) er et EU-byrå for sjøsikkerhet. EMSA ble opprettet i 2002, og har hovedkvarter i Lisboa.


== EMSAs oppgaver ==
EMSA har støttefunksjoner for Europakommisjonen og medlemsstatenes nasjonale sjøfartsadministrasjoner. I tillegg har EMSA visse inspeksjonsoppgaver i forhold til nasjonale administrasjoner og klasseselskaper, slik som DNV GL Group, og en viss operativ kapasitet på egen hånd.
De viktigste støttefunksjonene består primært i opplæringstiltak overfor nasjonale tjenestemenn, slik som opplæring av skipsinspektører innen havnestatskontroll og drift av databaser over skip og regelverk, i tillegg til informasjonsinnhenting.
EMSA inspiserer klasseselskaper og nasjonale sjøfartsadministrasjoner for å kontrollere at de følger europeisk og internasjonalt skipssikkerhetsregelverk.
I forhold til oljesøl og forurensning benytter EMSA seg også av satellittovervåkning og har skip til disposisjon for å bistå nasjonal opprydning etter oljesøl.


== EMSAs historie ==
EMSA ble opprettet i 2002 gjennom vedtakelsen av forordning 1406/2002 (EF), og startet operasjoner i Brussel samme år. Fra 2004 ble hovedkvarteret permanent lagt til Lisboa i Portugal.


== EMSAs organisasjon ==
EMSAs styre består av ett medlem fra hvert av EUs medlemsland, fire medlemmer fra Europakommisjonen, to fra EFTA-landene (Island og Norge) og fire representanter fra skipsfartssektoren. Styret har i hovedsak administrative oppgaver. Byrået ledes av en administrerende direktør, p.t. Willem de Ruyter, som har ledet EMSA fra starten. Organisasjonen for øvrig er organisert som en vanlig linjeorganisasjon, med 3 avdelinger og til sammen over 200 ansatte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(bg) Offisielt nettsted 
(en) European Maritime Safety Agency – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
EUR Lex: Regulation (EC) No 1406/2002 av 27. juni 2002 - establishing a European Maritime Safety Agency Besøkt 12. august 2017
Stavangeren

Stavangeren kan vise til:

Aftenavisen Stavangeren
Tidsskrift for Stavanger byhistoriske forening.
Stavangeren Kultur- og revyscene, en kulturscene i Stavanger.
Japans atomenergibyrå

Japans atomenergibåry (Nuclear and Industrial Safety Agency — 原子力安全・保安院 — Genshiryoku Anzen Hoanin — NISA) er en den lokale kjernefysiske myndigheten i Japan. Byrået hører inn under ministeriet for økonomi, handel og industri i Japan og ble opprettet i 2001.
Hovedkontoret ligger i Kasumigaseki, Tokyo. Ministeriet har også regionale kontorer, og fører tilsyn med industrielle anliggender på forespørsel fra den japanske regjeringen. 


== Eksterne lenker ==
原子力安全・保安院 Offisiell side
Japan Nuclear Energy Drive Compromised by Conflicts of Interest, Jason Clenfield and Shigeru Sato, 13 December 2007, Bloomberg
Liste over øyer i Japan

Dette er en liste over øyer i Japan. 
Japan har 6 852 øyer. Av dem er 430 bebodd. Dette er noen av dem, både bebodde og ubebodde:


== De fire hovedøyene (fra nord til sør) ==
Hokkaidō
Honshū
Shikoku
Kyūshū


== Mindre øyer ==


=== Ved Hokkaidō ===
Kamome-jima
Kojima
Oshima (Hokkaidō)
Okushiri-tō
Teuri
Rebun-tōTodoRishiri-tō
Yagishiri


=== I Japanhavet ===
Liancourtøyene (omstridt område)Otoko-jima (Seodo)
Onna-jima (Dongdo)OkiøyeneDōgojima
Nakanoshima
Nishinoshima
ChiburijimaSado


=== I Innlandshavet ===
Kasaoka-øyene
Shiwaku-øyene
Awaji-shima
Etajima
Itsukushima
Shōdoshima
Suō-Ōshima


=== Ved Kyushu ===
Dejima
Aoshima
Hiroshina
AmakusaøyeneKami-shima
Shimo-shima
Naga-shima
Ōyano-jima
Shishi-jimaGotōøyeneFukue-jima
Hisaka-jima
Naru-shima
Wakamatsu-jima
Nakadōri-jimaHirado (øy)
Hashima
Iki
Koshikijima-øyeneKami-Koshiki-jima
Naka-Koshiki-jima
Shimo-Koshiki-jimaTsushima


=== Ryukyuøyene (japansk: Nansei-shotō) ===
SatsunanøyeneOsumieneTanegashima
Yakushima
Kuchinoerabu-jima
Mageshima
Takeshima
Iojima
KuroshimaTokaraøyeneKuchinoshima
Nakanoshima
Gajajima
Kogajajima
Suwanosejima
Akusekijima
Kojima
Tairajima
Kodakarajima
Takarajima
Kaminonejima
YokoatejimaAmamiøyeneAmami Ōshima
Kikaijima
Kakeromajima
Yoroshima
Ukeshima
Tokunoshima
Okinoerabujima
YoronjimaRyūkyū-shotō (Ryukyuøyene. I Japan brukes denne betegnelsen om øyene som var del av kongedømmet Ryukyu.)OkinawaøyeneOkinawa
Kume-jima
Aguni-jima
Ie-jima
Iwo Tori ShimaKeramaøyeneTokashiki-jima
Zamami-jima
Aka-jima
Geruma-jimaIheya-IzenaøyeneIheya-jima
Izena-jimaYokatsuøyeneSakishimaøyeneMiyakoøyeneIrabu-jima
Miyako-jima
Tarama-shimaYaeyamaøyeneIriomote-jima
Ishigaki-jima
YonaguniSenkakuøyene - omstridt område mellom Okinawa og Taiwan.DaitōøyeneKita-daitō
Minami-daitō
Oki-daitō


=== I Stillehavet ===
NanpōøyeneIzuøyeneIzu Ōshima
To-shima
Udone-shima
Nii-jima
Shikine-jima
Kōzu-shima
Miyake-jima
Ōnohara-jima
Mikura-jima
Inamba-jima
Hachijō-jima
Hachijō-kojima
Aogashima
Beyonēsu-retsugan
Sumisu-tō
Tori-shima
Lots hustru (Sōfu Iwa)OgasawaraøyeneChichi-jima
Muko-jima
Haha-jima
VulkanøyeneKita Iwo Jima
Iwo Jima
Minami Iwo Jima
NishinoshimaMinami Torishima
Okino Torishima


=== Andre øyer ===
Odaiba - en kunstig øy i Tokyobukta.


== Referanser ==
Arkitekturåret 1963

Arkitekturåret 1963 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1963.


== Hendelser ==


== Bygninger ==
Bankside Power Station i London tegnet av Giles Gilbert Scott ble fullført. Bygningskomplekset ble gjort om i 2000 og  åpnet som kunstmuseet Tate Modern samme år.
Millbank Tower i London ble fullført.


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Alvar Aalto
Betongtavlen – Erling Viksjø for Tromsøbrua
C.F. Hansen-medaljen – Mogens Koch
Eckersbergmedaljen: arkitekter
Henning Jensen
Torben Valeur
Kasper Salin-prisen – Erik Ahlsén og Tore Ahlsén for PUB varehusanneks
Royal Gold Medal – William Graham Holford


== Fødsler ==
11. september – Merete Ahnfeldt-Mollerup, dansk arkitekt
ukjent dato – Benedetta Tagliabue, italiensk arkitekt
ukjent dato – Antoni Martí, andorransk arkitekt og politiker


== Dødsfall ==
9. februar – Harald Krohg Stabell, norsk maler og arkitekt (født 1874)
3. juli – Povl Baumann, dansk arkitekt (født 1878)


== Referanser ==
Arkitekturåret 1964

Arkitekturåret 1964 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1964.


== Hendelser ==


== Bygninger ==
Telecom Tower i London ble ferdigstilt.


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Pier Luigi Nervi
Architecture Firm Award – The Architects Collaborative
Betongtavlen – Lund & Slaatto for Asker rådhus
Kasper Salin-prisen – Artur von Schmalensee for Kiruna rådhus
Royal Gold Medal – Maxwell Fry
Treprisen – Molle Cappelen og Per Cappelen


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
25. juni – Gerrit Rietveld, nederlandsk møbeldesigner og arkitekt (født 1888)
Son Mu

Son Mu (etablert 1981 i Bergen, nedlagt 1996) var en norsk jazzgruppe ledet av Knut Kristiansen piano og Olav Dale saksofon. (Arild Thomas Seim) gitar. Den spilte salsa og annen musikk fra Karibien, og hadde sin første konsert på Stord i januar 1981. 
Andre medlemmer i den tidlige tid var Gaute Storaas bass og Frank Jakobsen perkusjon. Storaas ble erstattet av Yngve Moe på bass.
Den kubanske saksofonist Paquito D'Rivera jammet med trioen i gruvene på Kongsberg Jazzfestival 1984, med Einar Førde i publikum.  Dette gjentok seg på Vossajazz året etter 1985, der Max Roach klappet for de. 
Til Vossajazz 1990 stilte de som Papa Mu, for anledningen med syv medlemmer.
I 1992 hadde Son Mu en lengre turne på Vestlandet der NRK gjorde opptak, og orkesteret var da en sekstett med Kristiansen og Dale, pluss Arild Seim gitar, Sveinung Hovensjø bass, Ole Hamre trommer og Celio de Carvalho perkusjon.
På Cosmopolite i 1994, og ved Vossajazz 1995 spilte de med den brasilianske trompeter Claudio Roditi. 
Siden 1996 har lite vært å høre.
Det siste kan ha vært en gjenforening i 2001 da den kubanske sangerinnen Omara Portuondo gjestet byen.


== Utgivelser ==
Son Mu (Hot Club Records, 1985)


== Referanser ==
Thiasophila

Thiasophila er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet  arter, fire av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små (2-3 millimeter), brunlige, nokså brede kortvinger. Kroppen har ganske grov mikroskulptur og virker matt. Antennene er temmelig korte, pronotum mye bredere enn langt. Dekkvingene er noe lengre enn pronotum, noe innbuktet innenfor bakhjørnene. Beina er temmelig korte, føttene fem-leddete.


== Levevis ==
Thiasophila-artene lever i maurtuer. Det er uvisst hvilken rolle de spiller der.


== Systematisk inndeling ==
Slektsnavnet blir noen ganger stavet Thyasophila.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Oxypodini Thomson, 1859
Slekten Thiasophila Kraatz, 1856
Thiasophila angulata (Erichson, 1837)
Thiasophila aynumosir Maruyama & Zerche, 2014 
Thiasophila bercionis (Bernhauer, 1926)
Thiasophila blanchardi Casey, 1911
Thiasophila canaliculata (Mulsant & Rey, 1874)
Thiasophila inquilina (Märkel, 1842)
Thiasophila kaszabi Zerche, 1987
Thiasophila laticollis Casey, 1893
Thiasophila lohsei Zerche, 1987
Thiasophila nipponica Maruyama & Zerche, 2014
Thiasophila parvula Notman, 1921
Thiasophila pexa Motschulsky, 1860
Thiasophila pulchricornis Pace, 1997
Thiasophila rufescens Sharp, 1874
Thiasophila shinanonis Maruyama & Zerche, 2014
Thiasophila szujeckii Zagaja & Staniec, 2015 
Thiasophila wickhami Casey, 1911
Thiasophila wockii (G.W. Schneider, 1862)


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Thiasophila i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Thiasophila hos Artsdatabanken 
(sv) Thiasophila hos Dyntaxa 
(en) Thiasophila hos NCBI 
Thiasophila – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Thiasophila sp.: [2]
Bilder av europeiske arter: [3]
Giovanni Francesco Venturini

Giovanni Francesco Venturini (født 1650 i Roma, død 1710) var en italiensk maler og gravør innen barokken. 
Han var født i Roma. Etter stilen til graveringenes hans er det sannsynlig at han var elev av Giovanni Battista Galestruzzi. Han etset flere plater med motiv fra verkene til italienske mestere, blant dem var følgende : 

Et sett av plater; etter Polidoro da Caravaggio.
Diana og hennes nymfer; etter Domenichino.
Profeten Peters prekestol; etter Bernini.
Et delvis fugleperspektiv over Roma.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bryan, Michael (1889).  Walter Armstrong & Robert Edmund Graves, red. Dictionary of Painters and Engravers, Biographical and Critical (Volume II L-Z). York St. #4, Covent Garden, London; original fra Fogg Library, digitalisert 18. mai 2007: George Bell and Sons. s. side 652.
Nyborg (Trondheim)

Nyborg er et boligområde på Byåsen i Trondheim kommune. Nyborg var opprinnelig en parsell av gården Sverresborg lengre nord, fradelt i 1899, som ble utstykket til boligtomter i løpet av 1950- og 1960-årene. Nyborg er overveiende et villastrøk, men det finnes også blokkbebyggelse. Nyborg skole åpnet i 1963. Hovedfartsåren gjennom Nyborg er Gamle Oslovei, hvorfra det også er bussforbindelse til Trondheim sentrum. På Nyborg finnes det dagligvarehandel med post i butikk, og en kommunal barnehage.


== Referanser ==
Torbjørn Weea

Torbjørn Melby Weea (1909–1961) var en norsk tegner, kjent for å ha tegnet 91 Stomperud fra 1937 frem til sin død, tekstene skrevet av redaktør Ernst Gervin fra 1937 til 1951 og deretter Odvar Strand. 
Han bodde som voksen i Bærum.


== Referanser ==
Haraløkka

Haraløkka er et friluftsområde mellom Ulsrud og Bøler i Bydel Østensjø i Oslo. Området er opparbeidet til Haraløkka idrettspark med fotballbaner av kunst- og naturgress, i tillegg til en idrettslekeplass. Idrettsparken driftes av Bøler Idrettsforening som også har sin hjemmebane her. 
Noen av Norway Cup sine kamper spilles på Haraløkka og lokalene til Bøler speidergruppe ligger også her.


== Historie ==
Utbyggingen av Haraløkka Fritidssenter begynte i 1969; området bestod tidligere av skog, myrer og Bølerkulpen. Store mengder masse var nødvendig for å fylle igjen kulpen, og Vaterland skole og andre deler av det sanerte Vaterland ble brukt til fyllmasse.Anlegget ble offisielt åpnet 19. juni 1978 av kommunalråd Odd Wivegh. Bøler IFs klubbhus ved Haraløkka stod klart i 1979.


== Referanser ==
Tveteråsen

Tveteråsen er et boligområde bebygget med rekkehus og tre fire-etasjes blokker, beliggende ved Ulsrud i Bydel Østensjø i Oslo. Det grenser til Østmarka, og ligger i få minutters gangavstand til Ulsrud- og Nøklevann. Området er karakteristisk ved at rekkehusene og blokkene er forblendet med hvit mexisten. Boligområdet ligger like ved Haraløkka. Nærmeste T-banestasjon er Ulsrud.
Rekkehusene er tegnet av arkitekt Bengt Espen Knutsen, og ble belønnet med Sundts premie i 1969.


== Eksterne lenker ==
(en) Tveteråsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Tveteråsen.no, nettstedet til Tveteråsen Eiendom AS
Tarald Lundevall

Trond Tarald Lundevall (født 10. mars 1948) er en norsk arkitekt. Han er partner i Snøhetta (arkitektfirma) og ledet blant annet  byggingen av Operahuset i Oslo. Han tok sin diplom i 1973 ved Arkitekthøgskolen i Oslo. Her studerte han bl.a. under Sverre Fehn og Christian Norberg-Schulz. 
På 80-tallet samarbeidet han med Bengt Espen Knutsen, og vikarierte bl.a. for ham som kurslærer ved AHO. Han har også flere ganger vært diplomsensor ved skolen, og har i tillegg vært medlem av AHOs styre i to perioder. 90-tallet var han rådgiver på arkitekturfeltet for daværende kulturminister Åse Kleveland. I september 2010 ble han kallet til stilling som professor II ved Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo, med spesialansvar for profesjonskunnskap i arkitektstudie.Etter en lang nomineringsprosess og siling av blant 339 potensielle nominerte kandidater, ble det i 2009 kunngjort at han samt Craig Dykers og Kjetil Trædal Thorsen hadde vunnet den prestisjetunge Mies van der Rohe prisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Tarald Lundevall i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Phloeopora

Phloeopora er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet  arter, fire av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små (ca. 2-3 millimeter), avlange, brune kortvinger. Kroppen er matt, mer eller mindre ensfarget brun. Antennene er ganske korte.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Oxypodini Thomson, 1859
Slekten Phloeopora Erichson, 1837
Phloeopora nitidiventris Fauvel, 1901
Phloeopora concolor (Kraatz, 1856)
Phloeopora corticalis (Gravenhorst, 1802)
Phloeopora testacea (Mannerheim, 1831)


=== Liste over øvrige arter ===


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Phloeopora i Encyclopedia of Life 
(en) Phloeopora i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Phloeopora hos Artsdatabanken 
(sv) Phloeopora hos Dyntaxa 
(en) Phloeopora hos ITIS 
(en) Phloeopora hos NCBI 
(en) Kategori:Phloeopora – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phloeopora – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av en nordamerikansk art: [2]
Bilder av noen europeiske arter: [3]
Edmund Barton

Edmund Barton (født 18. januar 1849, død 7. januar 1920) var en australsk politiker og dommer, og ble Australias første statsminister.
Han var en av grunnleggerne av høyesteretten i Australia. Han satt som Australias første statsminister fra 1. januar 1901 og han gikk av fra denne posisjonen den 24. september 1903. Han ble etterfulgt i statsministerembetet av Alfred Deakin som satt som statsminister frem til 1904. Barton ble født i forstaden Glebe, som det niende barnet til aksjemegleren William Barton og hans kone Mary Louise Barton. Han studerte ved Universitetet i Sydney, der han blant annet utmerket seg i roing og særlig cricket som var hans store lidenskap. Barton begynte som advokat i 1871. Ved en cricket-turnering i Newcastle i New South Wales i 1870 møtte Barton på Jane Mason Ross, som han giftet seg med i 1877, og fikk seks barn med. Barton døde i 1920 i en alder av 71 år.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Serle, Percival (1949): «Barton, Edmund» i: Dictionary of Australian Biography. Sydney: Angus and Robertson.
Bolton, Geoffrey (2000): Edmund Barton: The One Man for the Job. St. Leonards, N.S.W: Allen and Unwin. ISBN 1-86508-409-3. s. 385.
Hughes, Colin A. (1976): Mr Prime Minister. Australian Prime Ministers 1901–1972, Oxford University Press, Melbourne, Victoria, ISBN 0-19-550471-2. kapittel 2.


== Eksterne lenker ==
«Papers of Sir Edmund Barton», digitalisert og administrert av Nasjonalbiblioteket i Australia
Naude bro

Naude bro er en steinhvelvbro over Lillelv og markerer skillet mellom Asdal og Bjorbekk i Arendal kommune, tidligere Øyestad kommune.
Broen ble antagelig bygget i 1836. Den har et spenn på seks meter, og kjørebredde på 4,8 meter. Hvelvet er forsterket med betong, og det er også betong i føringsmuren, som er delvis gjenoppbygget rundt 1960–1970-tallet.
Veien over broa var en del av den Vestlandske hovedvei mellom Oslo og Stavanger frem til 1860-tallet. Idag heter veien Naudebroveien og fungerer som gang og sykkelsti.
Navnet kommer antageligvis ifra dialektordet naud (kveg), da det gikk kveg på stedet.

		
		


== Kilder ==
Statens vegvesen Aust-Agder: Vegminner i Aust-Agder, 2000


== Eksterne lenker ==
Månedens kulturminne mars 2011: Naude bro hos Agderposten
Malcolm Fraser

John Malcolm Fraser (født 21. mai 1930 i Toorak i Melbourne i Australia, død 20. mars 2015 i Melbourne) var en australsk politiker fra det liberale partiet, som var statsminister i Australia mellom 1975 og 1983. Han kom til makten etter at Whitlam-regjeringen måtte gå av. Etter to valgseirer og en stor suksess med reformer, tapte han makten til Bob Hawke i 1983 og endte sin politiske karriere i dyp uenighet med sitt eget konservative parti.


== Biografi ==
Fraser var kjent som svært høyreorientert, og det avholdt tidligere statsministre fra å utnevne ham til ministerposter. Først i 1966 ble han utnevnt til minister for hæren av Harold Holt. Under John Gorton ble han undervisningsminister og i 1969 ble han forsvarsminister. Det var i samme periode da Australia involverte seg i Vietnamkrigen, noe som gav Fraser mange riper i lakken.I mars 1971 gikk Fraser brått av i protest mot hva han sa var Gortons innblanding i hans ansvarsområde. Det førte til Gortons avgang og han ble erstattet av William McMahon. Under dennes ledelse kunne Fraser igjen bli undervisningsminister.
Da den borgerlige regjering ble slått av Labor med Gough Whitlam i spissen ved valget i 1974, ble Fraser forfremmet til å være en del av Billy Sneddens opposisjonsledelse. Fraser mente imidlertid at Snedden var en svak leder, og nederlaget i 1974 styrket denne overbevisningen. I mars 1975 kuppet Fraser seg til makten og ble opposisjonsleder på en politikk om å bruke det konservative partis kontroll av Senatet til å tvinge Whitlam til at ta et valg så hurtig som mulig.I 1975 ble Whitlams regjering rystet av en rekke skandaler, og Fraser utnyttet sitt flertall i Senatet til å fremtvinge den såkalte forfatningskrisen, som tvang generalguvernør John Kerr til å gripe inn og avskjedige Whitlam den 11. november 1975. Fraser ble innsatt som midlertidig statsminister, på tross av at han hadde et flertall imot seg i underhuset, House of Representatives.
Det liberale parti vant en kjempeseier, især på grunn av støtte fra mediene, med Rupert Murdochs aviser og stasjoner i spissen. Valgseieren ble gjentatt i 1977. Fraser brukte sin regjeringsperiode til å avvikle noen av Labors programmer, især på helseområdet, hvor han avskaffet Medibank-systemet. Han skar kraftig ned på de offentlige utgifter for å få styr på inflasjonen, men det gikk samtidig meget hardt ut over de sosiale områdene.I Frasers regjeringstid anerkjente Australia den indonesiske annekteringen av Øst-Timor og støttet USAs boikott av Sommer-OL 1980 i Moskva.


== Referanser ==
Crescent City

Crescent City er navnet på de følgende steder i USA:

Crescent City (California)
Crescent City (Florida)
Crescent City (Illinois)Andre bruksområder:

«The Crescent City», Et klengenavn på New Orleans i Louisiana
Crescent City Records, et plateselskap
Crescent City, 1848 Skonnert bygget i Medford i Massachusetts
Crescent City, 1906 dampskonnert, tidligere Jim Butler
Tom Barrett

Thomas Mark «Tom» Barrett (født 8. desember 1953) er en amerikansk politiker som representerer Det demokratiske parti. Han ble valgt til borgermester i Milwaukee i 2004, og var partiets kandidat til Wisconsins guvernørvalg i 2010. Der tapte han for Scott Walker med 47% mot 52%.
Barrett satt i Representantenes hus fra 1993 til 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Barrett (politician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tom Barrett hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Biografi hos Milwaukees nettsider.
Borough Briggs

Borough Briggs er et fotballstadion i Elgin, Moray, Nordøst-Skottland. Det er hjemmebanen for Elgin City FC, som nå spiller i The Football League Scottish Third Division (nivå 4). Borough Briggs åpnet den 20. august 1921, da banen erstattet Cooper Park, som inntil da hadde vært Elgin Citys hjemmebane. Stadionet har nå en kapasitet på 4 927 tilskuere (478 sitteplasser), og det er ganske langt under kravet for Scottish Premier League-baner.
Alle de 478 sitteplassene er på hovedtribunen, langs den ene langsiden. Disse setene var tidligere seter på Newcastle Uniteds hjemmebane St James' Park. Da Elgin City ble innvalgt i The Scottish Football League i 2000, fikk klubben de 500 setene fra Newcastle United i England, siden Newcastle United skulle forandre på konstruksjonen på sin hovedtribune, Milburn Stand.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Borough Briggs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons