jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Galliard

Galliard (fransk gailliarde, italiensk gagliarda; et ofte brukt syonym er cinque-pas) er en dans som var populær over hele Europa på 1500-tallet.


== Som dans ==
Opprinnelig var galliarden en fransk folkedans kjent fra rundt år 1400. Fra slutten av århundret spredte den seg til mange europeiske hoff og var en populær hoffdans på 1500-tallet.
Galliard er en ganske anstrengende dans som karakteriseres av hopp og sprang, fem i alt. I grunnformen cinque pas) utføres fire hopp vekselvis på venstre og høyre fot og med den «ledige» foten løftet opp foran danseren. Det femte og siste trinnet utføres over to takter, og er et langt sprang bakover med den ene foten løftet foran danseren som skal lande på en skråstilt fot. Dette mest karakteristiske galliard-trinnet ble kalt kadens.
Tidens dansehåndbøker beskrev en mengde variasjoner. Et spesialtrinn var lavolta, der dansepartnerne vender 270 grader mens de holder hverandre i et intimt favntak, og med kvinnen holdt opp i luften. Enkelte dansemestre regnet denne varianten som upassende. Cesare Negri beskriver i Le Gratie d'Amore flere varianter av Salti del Fiocco. Lettere varianter innebar en enkelt rotasjon på 180 eller 360 grader, under mer krevende varianter kunne danserne utføre intrikate trinn bestående av flere påfølgende rotasjoner. Underveis sparker danseren til en dusk som henger en armlengde over gulvet.Galliarden ble danset både som par- og solodans, men i hoffsammenheng alltid som pardans.
Dronning Elisabeth I av England var en ivrig utøver av den relativt anstrengende galliard-dansen, og John Stanhope skrev at dronningen i 1589, da hun var midt i 50-årene, fremdeles var så sprek at hun danset seks, syv galliarder som morgengymnastikk.


== Som musikalsk form ==
Komposisjoner i form av galliarder ble skrevet og framført lenge etter at dansen var blitt gammeldags. En galliard inngikk ofte som en sats i suiter, gjerne som en «etterdans» i seksdelt takt som anvendte samme materiale som den firedelte dansen den etterfulgte, eksempelvis en  pavane. Det karakteristiske trekket med seks taktslag i en frase kan høres i for eksempel «God Save the Queen».


== Komponister som skrev galliarder ==
John Dowland
Thomas Robinson
Anthony Holborne
Daniel Bacheler
Jean-Baptiste Lully


== Eksempel ==

Lytteeksempel fra Pierre Attaignants samling:
Gagliarde XXII av Attaignant 


== Referanser og noter ==


== Litteratur ==
Caroso, Fabritio. 1581. Il ballarino. 2 volumes. Venice: Francesco Ziletti. Facsimile reprint in one volume, Monuments of Music and Music Literature in Facsimile. second series: Music Literature, 46, New York: Broude Brothers, 1967.
Negri, Cesare. 1602. Le Gratie d'amore. Milan. Facsimile reprints, (1) Bibliotheca musica Bononiensis, Sez. 2, n. 104, Bologna: Forni Editore, 1969; (2) Monuments of Music and Music Literature in Facsimile. second series: Music Literature, no. 141, New York: Broude Bros., 1969.


== Eksterne lenker ==
(fr) Webside om renessansedanser
Duce

Duce er et italiensk ord som betyr «leder». Det stammer fra det latinske ordet dux («leder»). Andre italienske ord som stammer fra det latinske dux er doge fra Republikken Venezia og Genova.
Tittelen ble tatt i bruk utenfor den tradisjonelle, adelige sammenheng under den folkelige hylningen av Giuseppe Garibaldi under Italias samling i 1860, men ble ikke benyttet av ham selv i offisielle sammenhengerDuce ble brukt mer formelt av Victor Emmanuel III under første verdenskrig. Tittelen ble også brukt av Gabriele d'Annunzio som leder av den selvproklamerte Reggenza Italiana del Carnaro i årene 1919-1920. 
Mest kjent bruk av tittelen er av det italienske fascistiske diktatoren Benito Mussolini; maleriet Il Duce, av Gerardo Dottori, som fremstiller Mussolini. Siden Benito Mussolini, som ga seg selv tittelen Il Duce i 1925, har den siden blitt assosiert med fascisme og er derfor ikke lenger i særlig bruk til annet enn i referanse til Mussolini. 


== Se også ==
Fører
Caudillo


== Referanser ==
Vålehallen

Vålehallen er en idrettshall som ligger i Våle i Tønsberg kommune.
Hallen ble åpnet 23. oktober 2003.
Oslo Vineyard

Oslo Vineyard (Oslo Vineyard kristne fellesskap) er en selvstendig frikirkelig menighet tilknyttet den internasjonale Vineyardbevegelsen.  Bevegelsens navn er inspirert av bibelske bilder, dels fra profeten Jesajas omtale av Herrens vingård (Jesaja 27,2-3), og dels fra en lignelse i Johannes-evangeliet der Jesus omtaler seg som vintreet og hans etterfølgere som grenene. Oslo Vineyard ble grunnlagt i 1992 av Kjell Aasmundrud.  I 1993 ble menigheten i Oslo formelt en del av den verdensomspennende Vineyardbevegelsen.
Menigheten besto fra starten av en mindre gruppe på 20-30 personer,  men vokste raskt utover på 1990-tallet, og teller i dag ca. 300 medlemmer. Oslo Vineyard ble fra 2003 til 2018 ledet av hovedpastor Ole Petter Erlandsen.


== Historie ==


=== Forhistorie ===
I 1982 forsøkte en amerikansk Vineyard-pastor, Steve Sjøgren, i samarbeid med norske kontakter å etablere en Vineyard-menighet i Oslo, uten at prosjektet ble realisert. Norge hadde imidlertid i perioden 1982-1992 besøk av flere amerikanske Vineyard-pastorer fra USA som deltok på tverrkirkelige fornyelseskonferanser, og på noen av OASE-bevegelsens sommerstevner. Den amerikanske forkynneren John Wimber, som ledet Vineyard-bevegelsen fra midten av 1980-tallet og fram til sin død i 1997, besøkte aldri Norge. Men hans forkynnelse var kjent gjennom utgivelsen av flere av Wimbers bøker i norsk oversettelse fra og med 1985.


=== Kontakt med alternative religiøse grupper ===
Omkring 1997/98 fikk menighetens daværende pastor, Kjell Aasmundrud, kontakt med mennesker innenfor alternative miljøer, særlig tilknyttet en gruppe som kalte seg Lysbærerne. Denne kontakten viste seg å splitte menigheten, og endte med at Aasmundrud høsten 1998 gikk av som pastorer. Forut for dette hadde nordiske og internasjonale Vineyard-ledere, i første rekke Hans Sundberg som daværende leder av Vineyard Norden, forsøkt å utøve tilsyn og veiledning i konflikten, uten at dette førte fram. Saken fikk et mediemessig etterspill gjennom en serie artikler i avisen Vårt Land våren 1999. Dette i tillegg til noen år på flyttefot rundt i Oslo førte til tilbakegang i antall medlemmer. Etter en periode med endring i ledelse, struktur og profil fikk menigheten den struktur og medlemsmasse den har i dag.


== Litteratur ==
Bill Jackson, 1999, The Quest for the Radical Middle – A history of the Vineyad, Vineyard International Publishing, ISBN 0620243198


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vineyard-bevegelsens trosgrunnlag og kjerneverdier
Vineyard Nordens presentasjon av Vineyard-bevegelsen
Oslo Vineyards hjemmeside Arkivert 17. september 2011 hos Wayback Machine.
Sjonken

Sjonken (eller Sjunken) (278 moh) er en innfallsport til og populært utgangspunkt for turer i Romeriksåsene.
Sjonken ligger i et snørikt område i Nannestad kommune og er dermed spesielt populært utgangspunkt for skiturer tidlig høst og sen vinter.
Fra Sjonken går det grusveier (bom) mot Bjertnessjøen og Råsjøen.


== Eksterne lenker ==
Skiforeningen om Sjonken
Frogner plass holdeplass

Frogner plass er en holdeplass på Frognerlinjen på Frogner i Oslo. Den var endestasjon for Frognerlinjen fra den ble tatt i bruk i 1902 til den ble forlenget til Majorstuen i 1914. Den opprinnelige vendesløyfen er fjernet.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Vrålstad

Vrålstad (av norrønt Róalðsstadir) er en gård i bygda Tørdal i Drangedal kommune i Telemark. Gårdsnavnet stammer fra mannsnavnet Róaldr, som senere ble til Vraal. Gårdsnavnet har blitt skrevet Roalztadum i 1341, Roalstodum i 1378, Rualsstada i 1393, Roalstadum i 1494, Roelstadhe i 1515, Roalstath i 1536, Wrolstadt i 1574, Rouellstad i 1585, Wrolstadt i 1593 og senere Wraalstad .
Vrålstad ligger på vestsiden av Bjorvann, ved Fv38, ca. 15 km. nord for kommunesenteret Prestestranda og ca. 5 km. sør for bygdesenteret Bø.


== Kjente personer med tilknytning til Vrålstad ==
Hallvard Gråtopp
Det sies at Hallvard Gråtopp («Herren Halvor»), som ledet et bondeopprør i Vestfold og Oslo i 1438 stammer fra denne gården. Dette bestrides dog av flere historikere, som mener at den lokale Herren Halvor og bondeopprøreren Gråtopp ikke er samme person.
Ved gården ble det av kommunen i 1938, 500 år etter opprøret, reist en bauta til minne om Gråtopp.Andrew John Volstead
I 1850 utvandret den da 22 år gamle Jon Einertson Vraalstad, sønn av Einert Torbjørnson Vraalstad og Kari Persdotter Tveit i Tørdal, til Granite Falls, Minnesota. Her giftet han seg med Dorthe Mathea Lilloe, datter av Andreas og Elline Lilloe fra Oslo og fikk sønnen Andrew John Volstead (1860–1947). Andrew ble kongressmann i USA, og ble mest kjent for ettertiden for sin sterke medvirkning til det som skulle bli kalt The Volstead Act, forbudsloven som gjorde alt salg og bruk av alkohol ulovlig i USA i perioden 1920–1933.
Lynn Anderson
Den amerikanske countryartisten Lynn Anderson (1947–2015) hadde familierøtter fra bl.a. Vrålstad. Ved hjelp av Tore Strømøy (Tore på sporet) besøkte hun i 2012 gården, hvor hun fikk treffe en mengde av sine fjerne slektninger fra Drangedal .
I anledning besøket opptrådte hun også på den årlige tilstelningen Drangedalsdagene sammen med bl.a. Arne Benoni.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sannes, Olav: Drangedal med Tørdal, ei bygdesoga (1924) (faksimile 1974, ISBN 82-990370-1-8).
Jim Steranko

James Steranko (født 5. november 1938) er en amerikansk tegneserieskaper, illustratør og grafisk designer, mest kjent for sitt arbeid på serien Nick Fury, Agent of S.H.I.E.L.D
Etter å ha jobbet noen år som tryllekunstner, utbryterartist og musiker, begynte Steranko i 1960-årene å arbeide som grafisk designer. Han jobbet en periode for forlaget Harvey Comics før han i 1966 begynte å arbeide for Marvel Comics. Han jobbet først som rentegner over Jack Kirby på serien Nick Fury, Agent of S.H.I.E.L.D. for heftet Strange Tales (fra nr. 151, men etter kort tid tok han over serien både som tegner og forfatter. Her viste Steranko seg som en dyktig og nyskapende tegner med en tegnestil og fortellerteknikk som viste påvirkning fra Jack Kirby og Will Eisner. Han eksperimenterte med sidelayout, collageteknikker og fotomontasjerog inkorporerte elementer fra pop art, optisk kunst og psykedelisk plakatkunst. Steranko laget Nick Fury for Strange Tales frem til 1968 (nr. 168). Da fikk serien sitt eget hefte som Steranko tegnet nummer 1-3 og nr 5 av. Steranko tegnet også tre nummer av Captain America (med Stan Lee), noen nummer av X-Men, en skrekkhistorie ("At the Stroke of Midnight") og en romantikkhistorie.
I 1969 sluttet Steranko med tegneserier og begynte å arbeide som forsideillustratør for pocketbøker. i tillegg startet han sitt eget forlag der han gav ut bl. a. tidsskriftet Comicscene, senere Mediascene. I 1972 gav han ut The Steranko History of Comics, et tegneseriehistorisk tobindsverk. I 1976 kom Chandler: Red Tide, en slags mellomting mellom illustrert roman og tegneserie. De siste 40 årene har Steranko kun i liten grad utgitt tegneserier. Han tegnet serien Outland for bladet Heavy Metal i 1981 og en kort historie for Superman i 1984.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jim Steranko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jim Steranko på Internet Movie Database 
(en) Jim Steranko hos The Movie Database
Bill Everett

William Blake «Bill» Everett (født 18. mai 1917 i Cambridge i Massachusetts, død 27. februar 1973) var en amerikansk tegneserieskaper. 
I 1939 skapte Everett the Sub-Mariner, en superhelt som kom til å bli en av Timely Comics' mest populære seriefigurer gjennom 1940-årene. Han tegnet serien frem til den ble nedlagt i 1949. I 1964 tegnet han det første nummeret av Daredevil for Marvel Comics og regnes som skaperen av denne figuren sammen med Stan Lee og Jack Kirby.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bill Everett – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bill Everett på Internet Movie Database 
(en) Bill Everett hos The Movie Database
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11 – Verdenscup 5

Femte runde av verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11 ble avholdt i Meiji Hokkaido-Tokachi Oval i  Obihiro, Japan 11.-12. desember 2010.  


== Resultater 11. desember, 1. dag ==


=== 500m herrer ===


=== 1000m herrer ===


== Resultater 12. desember, 2. dag ==


=== 500m herrer ===


=== 1000m herrer ===


== Funksjonærer ==
Overdommer var Masaru Morozumi, Japan for kvinner og menn.
Startere var Takeshi Ushida, Japan og Jaegal Sung-yeol, Sør-Korea for kvinner og Yoshihiro Kitazawa, Japan for menn i gruppe A og Wang Liguo, Kina og Wang Yongxiang, Kina for menn i gruppe B.


== Eksterne lenker ==
(en) Resultater på ISU - det internasjonale skøyteforbundets sider.
(en) Rapport (pdf-fil) fra ISU (kort / 3 sider)
(en) Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11 – Verdenscup 5 – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
(en) Resultater på SpeedskatingResults.com
(en) Resultater Damer, Herrer på The-Sports.org og her for Gruppe B – Herrer
(nl) Resultatmenyside for WC i Obihiro 11.–12. des 2010 på www.EffeSport.nl.
(nl) Menyside for WC i Obihiro 11./12. des 2010.
(en) Offisiell invitasjon til verdenscupstevnet.
Kongedømmet Navarra

Kongedømmet Navarra (spansk: Reino de Navarra; baskisk: Nafarroako Erresuma, fransk: Royaume de Navarre; latin: Regnum Navarrae), opprinnelig kongedømmet Pamplona, var et europeisk, baskiskbasert kongedømme som lå på begge sider av fjellkjeden Pyreneene langs Atlanterhavet mellom dagens Spania og Frankrike.
Kongedømmet Navarra ble opprettet da den lokale baskiske høvdingen Íñigo Arista (baskisk: Eneko) ble utropt til konge i Pamplona (etter tradisjonen i 824), og førte et opprør mot det regionale frankiske styret.
Den sørlige delen av kongedømmet ble erobret av kongedømmet Castilla i 1512, permanent i 1524, og kom på denne måten inn i det samlede kongedømmet kongedømmet Spania. Den nordlige delen av kongedømmet fortsatte å være selvstendig, men ble en del av Frankrike gjennom en personalunion i 1589, da kong Henrik III av Navarra arvet den franske tronen som Henrik IV av Frankrike og i 1620 ble kongedømmet slått sammen med kongedømmet Frankrike. Monarkene av denne forente staten tok tittelen «konge av Frankrike og Navarra» fram til dets fall i 1792, og på nytt under Bourbon-restaurasjonen fra 1814 og fram til 1830 (med et kort avbrudd i 1815).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Medieval history of Navarra
Gene Colan

Eugene «Gene» Colan (født 1. september 1926, død 23. juni 2011) var en amerikansk tegneserieskaper. 
Han er mest kjent for sitt arbeid på Daredevil, Howard the Duck og Tomb of Dracula. Colan begynte å jobbe som serietegner allerede i 1940-årene, men han fikk sitt store gjennombrudd på 1960-tallet da han tok over som tegner på Marvel Comics' superheltserie Daredevil, en serie han tegnet fra nr. 20 til nr. 100. Fra 1972 til 1979 tegnet Colan skrekkserien The Tomb of Dracula. Serien, som ble skrevet av Marv Wolfman, ble en kjempesuksess og regnes idag av mange som et av høydepunktene fra Marvels 70-tallsproduksjon. Det samme kan sies om Steve Gerbers Howard the Duck som Colan var hovedtegner for i annen halvdel av 1970-tallet.
I 1980-årene jobbet Colan hovedsakelig for DC Comics. Her var han en periode hovedtegner for Batman og Wonder Woman i tillegg til at han jobbet med serier som Night Force (med Marv Wolfman), The Spectre (med Doug Moench), Nathaniel Dusk (med Don McGregor) og Jemm, Son of Saturn (med Greg Potter).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gene Colan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gene Colan på Internet Movie Database 
(en) Gene Colan hos The Movie Database
Verdensrekordhistorikk på 50 m butterfly

Verdensrekorden på 50 meter butterfly på langbane (50 meter) og på kortbane (25 meter) svømming både for damer og herrer blir registrert og godkjent av Federation internationale de natation amateur (FINA). 


== Herrer ==


=== Langbane ===


== Damer ==


=== Langbane ===
Vigelandsparken holdeplass

Vigelandsparken er en holdeplass på Frognerlinjen på Frogner i Oslo. Holdeplassen ligger ved Frognerparken et lite stykke utenfor den store porten til skulpturinstallasjonen Vigelandsanlegget. Den ble åpnet i 1914 da linjen ble forlenget til Majorstuen.
Holdeplassnavnet «Vigelandsparken» er ikke noe offisielt navn i henhold til stadnamnlova; det offisielle navnet på parken ved holdeplassen er Frognerparken og det offisielle navnet på skulpturanlegget i Frognerparken er Vigelandsanlegget. Ifølge Frognerparkens Venner skjedde endringen på holdeplassnavnet til «Vigelandsparken» tilsynelatende «for at turister lettere skal vite hvilken stasjon de skal gå av på», og endringen er omstridt. Navnet «Vigelandsparken» brukes bare av turister og ikke av lokalbefolkningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Frogner stadion holdeplass

Frogner stadion er en holdeplass på Frognerlinjen på Frogner i Oslo. Den ble åpnet i 1914 da linjen ble forlenget til Majorstuen.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Joe Simon

Joseph «Joe» Simon (født 11. oktober 1913 i Rochester i New York i USA, død 14. desember 2011) var en amerikansk tegneserieskaper og redaktør. 
Han er mest kjent som den ene av skaperne av superhelten Captain America. Joe Simon innledet på slutten av 1930-tallet et usedvanlig fruktbart samarbeid med Jack Kirby. Sammen skapte (eller gjenskapte) de en rekke suksessfulle tegneserier frem til midten av 1950-tallet som Captain America, Boy Commandos, Newsboy Legion, Sandman, Boy's ranch, Young Romance, Black Magic, Headline Comics og Fighting American. I 1968 skapte laget Simon serien Brother Power, the Geek for DC Comics og i 1973 kom Prez, en serie om USAs første tenåringspresident. Prez ble tegnet av Jerry Grandenetti.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joe Simon (comics artist) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joe Simon på Internet Movie Database 
(sv) Joe Simon i Svensk Filmdatabas 
(en) Joe Simon hos The Movie Database
Bill Finger

William «Bill» Finger (født 8. februar 1914, død 18. januar 1974) var en amerikansk tegneserieforfatter. Han er mest kjent for å ha skapt Batman sammen med tegneren Bob Kane for Detective Comics i 1939. Han skapte også superhelten Green Lantern sammen med tegneren Martin Nodell for All American Comics i 1940. Finger har også skrevet for serier som Superman, Challengers of the Unknown, Tomahawk, G.I. Combat og Star Spangled War Stories. En årlig pris for tegneserieforfattere oppkalt etter Finger, "The Bill Finger Award For Excellence in Comic Book Writing", ble opprettet i 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bill Finger på Internet Movie Database 
(sv) Bill Finger i Svensk Filmdatabas 
(fr) Bill Finger på Allociné 
(en) Bill Finger hos The Movie Database
Gulsvik

Gulsvik (lokal uttale: Gøsjvik, IPA: [ˈgøʂviːk]) er ei bygd og en gård i Flå kommune i Buskerud. Den ligger lengst sør i Hallingdal, ved nordenden av innsjøen Krøderen, og strekker seg fra områdene ved munningen av Hallingdalselva i nord til Sørbygdi i sørøst. Sentrum i bygda ligger ved Gulsvik stasjon. Riksvei 7 går gjennom bygda, med den spesielle tunnelen Hallingporten.


== Historie ==
Gården Gulsvik var i sin tid sete for den førende slekta i søndre Hallingdal, og bonden på Gulsvik var i senmiddelalderen kongelig lendmann. Den mest kjente oppsitteren på gården i middelalderen var Sigurd Bonde, som eide store områder i mange sokn. Gulsvikslekta sies å være en av de eldste og mest utbredte slektene i Buskerud, og skal være nedstammet fra en birkebeiner i tjeneste hos Kong Sverre.Gulsvikgården var udelt til rundt 1430, da den ble delt i øvre, nedre og myljo (mellomste) Gulsvik. I løpet av de neste århundrene ble gården delt ytterligere opp.
Da det ble opprettet ferge på Krøderen for reisende til og fra Hallingdal var Gulsvik det naturlige endepunktet i nord. Endepunktet i sørenden av innsjøen var tettstedet Krøderen, hvorfra Krøderbanen fortsatte sørover til Vikersund. Snart var det grunnlag for både skysstasjon og pensjonat nær gårdene, og da Bergensbanen ble bygget ble Gulsvik stasjon lagt nær det samme stedet.
John Buscema

John Buscema (født 11. desember 1927, død 10. januar 2002) var en amerikansk tegneserieskaper mest kjent for sitt arbeid for Marvel Comics fra 1960-årene og utover.
Buscema begynte på jobbe som serietegner på slutten av 1940-årene. Han tegnet først for Timely, Marvel Comics forgjenger. I 1950-årene tegnet han for forskjellige forlag, som Dell, Charlton, Hillman og Quality før han på slutten av tiåret begynte å jobbe som reklametegner. I 1966 vendte han tilbake til tegneseriene og begynte å jobbe for Marvel Comics. Han jobbet på ett eller annet tidspunkt med alle av Marvels mest kjente serier, men huskes kanskje aller best for sitt samarbeid med Stan Lee på den «kosmiske» superheltserien Silver Surfer (1968–1969). I Norge er Buscema kanskje mest kjent for sitt arbeid på Conan, en serie han tegnet en årrekke fra midten av 1970-årene.
John Buscemas er bror til Sal Buscema, som også er serietegner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Buscema på Internet Movie Database 
(en) John Buscema hos The Movie Database
Houlikulturen

Houlikulturen (forenklet kinesisk: 后李文化, pinyin: Hòulǐ Wénhuà), som fantes i diden 6200-5800 f.Kr.) var en tidlig neolittisk kultur i Shandong i Kina. Det navngivende funnstedet Houli i bydistriktet Linzi i byprefekturet Zibo i provinsen Shandong ble utgravd årene 1989 og 1990. 
Houlifunnstedet (Houli yizhi) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gary Crawford, X. Chen & J. Wang: "Shandong Jinan Changqingqu Yuezhuang faxian Houli wenhua shiqi de tanhuadao" 山东济南长清区月庄遗址发现后李文化时期的炭化稻, i Dongfang Kaogu 2006.3, s. 247-51.


== Eksterne lenker ==
The earliest rice domestication in China
Houli wenhua yizhi
Houli wenhua yizhi
Green Arrow

Green Arrow (på norsk også kjent som Grønne Pil) er en amerikansk superhelttegneserie skapt av Mort Weisinger og George Papp i 1941. Green Arrow opptrådte for første gang i More Fun Comics nr. 73 og er en av få superheltserier som har vært utgitt mer eller mindre kontinuerlig siden 1940-tallet. Serien ble ikke utgitt i eget hefte før i 1980-årene, men stod på trykk i hefter som Adventure Comics, Leading Comics og Green Lantern igjennom 1940- 50-, 60- og 70-årene.
Green Arrows hemmelige identitet er millionæren Oliver Queen som av og til kler seg ut i et Robin Hood-lignende kostyme og bekjemper kriminalitet med bue og en imponerende samling piler (eksplosjonspiler, boksehanskepiler, brannslukningspiler,  nettpiler etc.). De første årene hadde serien klare likhetstrekk med Batman: en ung hjelper (Speedy), en grotte som hemmelig hovedkvarter ("Arrowcave"), en bil med piltema ("Arrowcar") og til og med en erkefiende med klovnetema (Bull's Eye).
Rundt 1970 oppdaterte forfatter Denny O'Neil og tegner Neal Adams Green Arrow og gav den hittil endimensjonale figuren større psykologisk dybde og en større grad av sosial samvittighet. Denne nye mer politisk bevisste utgaven av Green Arrow deltok i et knippe historier sammen med Green Lantern som tok opp temaer som fattigdom, rasisme, narkotikamisbruk etc. I 1987 oppdaterte Mike Grell nok en gang figuren, først med miniserien The Longbow Hunters og siden med en ny fast serie. Dette var en av de første superheltseriene DC gav ut spesifikt for et voksent publikum.
Mange serieskapere har siden jobbet med serien, bl. a. Chuck Dixon, Kevin Smith, Phil Hester og Judd Winick.


== Fjernsyn ==
Green Arrow var en sentral del i siste halvdel av TV-serien Smallville, som varte til 2011, hvor han stod mye i ledtog med seriens hovedperson Clark Kent. Her ble han portrettert av Justin Hartley.
Karakteren er for tiden igjen TV-aktuell, denne gang som hovedperson i Arrow, nå spilt av Stephen Amell.
Schultz’ gate holdeplass

Schultz' gate holdeplass var en trikkeholdeplass i Bogstadveien i Oslo, som ble nedlagt da Bogstadveien holdeplass mellom Vibes gate og Industrigata ble åpnet 16. mai 2014. Den hadde navnet fra Schultz' gate (Oslo).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken