jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Værdikommissionen

Værdikommissionen var en dansk statlig kommisjon nedsatt av Lars Løkke Rasmussens regjering som et ledd i finanslovsavtalen for 2011. Forslaget om å opprette kommisjonen ble fremsatt av Kristendemokraternes folketingsmedlem Per Ørum Jørgensen og inngikk i avtalen mellom forlikspartiene bak finansloven. Mandatet skulle være løst innen utgangen av 2012, men kommisjonen ble av Helle Thorning-Schmidts regjering nedlagt med øyeblikkelig virkning 26. januar 2012.


== Oppgaver ==
Kulturminister Per Stig Møller uttalte om kommisjonens oppgaver:

«Vi lever i en tid hvor samfunnet hurtig forandrer seg, og hvor våre levemønstre er under stadig forandring og utvikling. Nye tendenser gjør seg gjeldende, og våre verdigrunnlag endrer seg bevisst eller ubevisst i takt hermed. Regjeringen har derfor nedsatt en verdikommisjon, som i den kommende tid skal undersøke hvilke verdier der er av betydning for oss dansker i dag.»Arbeidet ble organisert i fire hovedtemaer:

Familien med særlig vekt på barns oppvekst og oppdragelse
De nære fellesskap i lokalsamfunnet
Den moderne livsstils påvirkning av våre liv
Den enkeltes frihet og det personlige ansvar


== Kritikk ==
Professor Asbjørn Sonne Nørgaard ved Syddansk Universitet uttalte at han ikke forventet at Værdikommissionen kan nå noen konkrete resultater. Fra politisk side uttalte Socialistisk Folkepartis kulturtalsperson Pernille Frahm at kommisjonen burde nedlegges hurtigst mulig, mens Socialdemokraterne uttrykte skepsis, men mente at det var klokest å avvente hva arbeidet medførte.


== Se også ==
Verdikommisjonen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Per Arlov

Per Arlov (født 8. juni 1955) er en norsk oversetter og fagbokforfatter for lærebøker i kontor- og internettapplikasjoner fra Microsoft. 
Arlov tok hovedfag i engelsk litteratur ved Universitetet i Trondheim i 1984. Han arbeidet deretter som lærer i videregående skole før han i 1991 begynte å oversette/skrive lærebøker i kontordataprogrammer. Han har skrevet, oversatt eller bearbeidet over 50 lærebøker, hvorav mange beregnet på datakorteteksamen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Per Arlov i BIBSYS
Helle Ottesen

Helle Ottesen (født 29. september 1946 i Skien) er en norsk skuespiller og teatersjef.Hun debuterte i 1966 på Trøndelag Teater der hun jobbet til 1969. Senere ble det Den Nationale Scene i to perioder 1969-75 og 1976–79. Hun var med på etableringen av Telemark Teater i 1975–76. Fra 1979 var hun tilbake ved Trøndelag Teater, fra 1989 frem til 1993 som teatersjef. Hun har markert seg som en fremragende utøver innen musikkteater, slik som revyer, operetter, rockmusikaler og kabaret-forestillinger. Spesielt huskes hennes soloforestilling «A Star Is Torn», der hun fremstilte kvinneskjebner fra underholdningsverdenen. Hun har også hatt diverse film- og fjernsynsroller.
I perioden 1993–96 drev hun sammen med ektefelle Sigurd Werring prosjektet «Teater Vi To». Fra 1996 var hun atter tilbake ved Trøndelag Teater, bl.a. i jubileumsrevyen «Store, lille Trondhjem» (1997), som Skalle-Per i Ronja Røverdatter og madame Thenardier i Les Misérables (2006).
I 2017 gikk hun av med pensjon. Allerede våren 2018 gjorde hun imidlertid comeback ved Teater Innlandet som Hanna Winsnes i forestillingen Man tager 20 egg. Regissør for forestillingen Otto Homlung har også skrevet manuskriptet om prestefruen som er en av Norges mest kjente kokebokforfattere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Helle Ottesen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Helle Ottesen hos Sceneweb
Tone Bergli Joner

Tone Bergli Joner (født 1935) er en norsk fagbokforfatter og tidligere dukkemaker. Hun har utgitt omkring 60 bøker om forskjellige tema som håndarbeid, hobby, ukulelespill, lekeaktiviteter for barn, tobakksskadeinformasjon og human-etikk/religionsfrihet. Mange av disse er oversatt til svensk og dansk. I tillegg er hennes bok om trolldeig oversatt til engelsk. Hun var den første som fikk Barnesikkerhetsprisen.


== Marionetter ==
På 1960-tallet var Tone Bergli dukkemaker og dukkespiller. Hun laget marionetter til og var en av dukkespillerne som medvirket i flere programmer av barnetv-serien Kosekroken på 1960-tallet. Hovedfigurene i disse programmene var to gutte-dukker som het Marius og Petter. I 1967 figurerte Berglis marionetter i fire programmer, som per 2018 alle er tilgjengelige på NRKs nettsider:

08.09.1967 Marius, Petter og Primadonnaen
15.09.1967 Gatemusikantene
22.09.1967 Trylleknappen Lurius
29.09.1967 Trylleskogen og Petter DetektivMarius og Petter dukket opp på fjernsyn på nytt i 1969, i en serie kalt Teatertrollene. Også disse fire programmene inngikk i NRKs barneprogramrekke Kosekroken. Foruten Tone Bergli medvirket Lisa Jacobsen, Mona Wiig og Ragnhild  Wang som dukkespillere i disse programmene. Manus var skrevet av Beate Langset. Regien var ved Rolf Clemens. Også alle de fire episodene av Teatertrollene er per 2018 tilgjengelige på NRKs nettsider.


== Priser og utmerkelser ==
Hun fikk den første «Barnesikkerhetsprisen» i Norge for sine bøker om barnesikkerhet. Hun delte denne prisen med Stavanger kommune. 
Hun har også fått prisen «Drømmeukulela» sammen med Pelle Joner, for sin innsats for ukulele som instrument og for utgivelsen av Norges første lærebok i ukulelespill. I tillegg har hun fått Røykfritt-prisen i 2011.


== Bibliografi ==
Barnehagene – de nye misjonsmarker?, sakprosa, Aschehoug (1979)
Hjelp, barnet mitt sover ikke, sakprosa, Tiden (1983)
Tvang til barnetro, sakprosa, Universitetsforlaget (1985)
Barnesikkerhetsboka, sakprosa, Cappelen (1987)
Klumpen & co, små barn store ord, barnebok, Ida forlag (1987)
Levde det dinosauruser da du var liten mamma? barnebok, Ida forlag (1987)
Den norske trolldeigboken, sakprosa, Ex-Libris (1988)
Pergolesi og de oppfinnsomme tonene, barnebok, Ex-Libris (1988)
Gode råd når barnet ikke sover, Ex Libris (1988)
Maling på kurver og tre, Ex Libris (1989)
Det store bedraget, om tobakksindustrien, sakprosa, Damm (2002) 
Århundrets bedrag, sakprosa, Kolofon Forlag (2010) 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon av Tone B. Joner i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Ekvivalent luftlagstykkelse

Ekvivalent luftlagstykkelse, Sd er et mål på et materials vanndampdiffusjonsmotstand. Kan derfor mer presist også kalles diffusjonsekvivalent luftlagstykkelse. Vanndampmotstandsfaktoren, Sd-verdien, er et tall der angir et gitt materials vanndampdiffusjonsmotstand i forhold til et stillestående luftlags motstand, og beregnes som vanndamppermeabiliteten til luft dividert med vanndamppermeabiliteten til det aktuelle materialet. Et lavt tall betyr altså at vanndamp enkelt kan passere og et høyt tall betyr at materialet er fukttett.
I bygninger brukes ekvivalent luftlagstykkelse bl.a. til å beskrive materialers evne til å la fukt passere eller bli stoppet. For eksempel anbefales det at en dampsperre har Sd større enn 10 m, mens en vindsperre må ha Sd mindre enn 0,5 m. Typiske verdier for disse er hhv. 70 m og 0,02–0,3 m.


== Se også ==
Dampsperre
Luftbarriere


== Referanser ==
Christer Engelhardt

Christer Engelhardt (født 1969) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 2002. Han ble valgt inn i riksdagen for Gotlands läns valkrets på plass 120.
Engelhardt har siden 2002 vært medlem av sosialkomiteen, og har også vært vara i justiskomiteen 2002 til 2006, samt fra 2007 til 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christer Engelhardt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Christer Engelhardt hos Sveriges riksdag 
Christer Engelhardt på Sveriges riksdags nettside
Socialdemokraterna.se – Christer Engelhardt
SDU

SDU kan referere til:

Syddansk Universitet
IATA-koden til Santos Dumont flyplass i Brasil
Château Haut-Marbuzet

Château Haut-Marbuzet er en vingård i Bordeaux i Saint-Estèphe appellasjonen av Haut-Médoc. Den ble etablert på 1700 tallet, men fremstod først som en ledende kvalitetsprodusent fra 1952 etter at den ble kjøpt av Hervé Duboscq.
Sønnen, Henri Duboscq, overtok som eier og driver av Haut-Marbuzet, i tillegg til Château Chambert-Marbuzet og Château Tour de Marbuzet. Vingården ble først klassifisert som Cru Bourgeois i 1932, og siden oppgradert til Grand Bourgeois Exceptionnel i 1978, og deretter til en av ni Crus Bourgeois Exceptionnels i den offisielle klassifiseringen i 2003.  Ifølge David Peppercorn «betraktes i dag Haut-Marbuzet av mange på lik linje med viner fra det øvre sjikt av Cru Classé klassifiseringen fra 1855».


== Produksjon ==
Vingårdens åker på 65 mål ligger med Château Cos d'Estournel og Château Montrose som nærmeste naboer på hver sin side. Den er beplantet med 50 % cabernet sauvignon, 40 % merlot og 10 % cabernet franc. Eiendommen har utsikt over munningen til elven Gironde og befinner seg hovedsakelig på Marbuzet-åskammen, med grusholdig jordsmonn, samt på Long Treytin-platået. Den høye andelen merlotdruer som anvendes i vinen, som tradisjonelt sett ikke er vanlig i appellasjonen, i tillegg til lang lagring i på nye eikefat, bidrar til vinens runde karakter. Vinene fra Haut-Marbuzet blir ofte beskrevet som eksotiske eller overdådige, og utvikler seg ved lagring til runde viner med en uttrykksfull egenart som ikke er vanlig i de tradisjonelt stramme vinene fra Saint-Estèphe.Det produseres en egen vin fra vinrankene som er under 12 år, under navnet Château MacCarthy.


== Referanser ==
Hestnestunnelen

Hestnestunnelen er en veitunnel i Bindal kommune i Nordland. Tunnelen er en del av fylkesvei 17. Den er 579 meter lang.


== Se også ==
MølleviktunnelenVeitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Mølleviktunnelen

Mølleviktunnelen er en veitunnel i Bindal kommune i Nordland. Tunnelen er en del av fylkesvei 17. Den er 100 meter lang.


== Se også ==
Botntunnelen
Hestnestunnelen
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Botntunnelen

Botntunnelen er en veitunnel i Bindal kommune i Nordland. Tunnelen er en del av fylkesvei 17. Den er 38 meter lang.


== Se også ==
Mølleviktunnelen
Løviktunnelen
Veitunneler i Norge
Liste over veitunneler i Norge
Fylkesvei 17


== Referanser ==
Løviktunnelen

Løviktunnelen er en veitunnel i Bindal kommune i Nordland. Tunnelen er en del av fylkesvei 17. Den er 254 meter lang.


== Se også ==
Botntunnelen
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge
Fylkesvei 17


== Referanser ==
Stade d’Angondjé

Stade d'Angondjé er et stadion i Angondjé, en forstad til Libreville i Gabon.
Åpningskampen på stadionet ble spilt mellom Gabon og Brasil, en kamp Brasil vant 2–0.
Stadionet er en av fire stadioner som blir brukt i Afrikamesterskapet i fotball 2012, og finalen blir spilt på Stade d'Angondjé.
Marte Germaine Christensen

Marte Germaine Christensen (født 6. april 1983) er en norsk skuespiller.


== Filmografi ==
Closework (2005)
Den siste revejakta (film) (2008)
Snarveien (2009)
Orkestergraven (2009)
Hjelp, vi er i filmbransjen (2011)
Spesialenheten (TV-serie)
Alt det vakre (2016)


== Eksterne lenker ==
(en) Marte Germaine Christensen på Internet Movie Database 
(en) Marte Germaine Christensen hos The Movie Database
Europatouren i golf for menn 2012

Europatouren 2012 er en serie golfturneringer arrangert av European Tour. Sesongen avsluttes i Dubai i en sesongfinale med de 60 høyest plasserte på tourens pengeliste, som derfor kalles Race to Dubai.


== Eksterne lenker ==
Sesongoversikt på europeantour.com
Kongeriket Saloum

Kongeriket Saloum ble grunnlagt av folket serer. Det lå like ved Kongeriket Sine og disse to rikenes historie og kultur gikk hånd i hånd.
Saloum er fortsatt et av de tradisjonelle kongerikene i Senegal. Hovedstaden er Kahone.


== Litteratur ==
Almada, André Alvares (1594) Tratado breve dos Rios de Guiné do Cabo-Verde: desde o Rio do Sanagá até aos baixos de Sant' Anna 1841 edition, Porto: Typographia Commercial Portuense. online
Ba, Abdou Bouri. "Essai sur l’histoire du Saloum et du Rip"(avant-propos par Charles Becker and Victor Martin), Bulletin de l'IFAN, vol. 38, série B, number 4, October 1976.
Becker, Charles. Vestiges historiques, trémoins matériels du passé clans les pays sereer. Dakar. 1993. CNRS - ORS TO M.
Clark, Andrew F. and Lucie Colvin Phillips, Historical Dictionary of Senegal, Second Edition Published as No. 65 of African Historical Dictionaries, (Metuchen, New Jersey: The Scarecrow Press, 1994) p. 246-247
Diange, Pathé. "Les Royaumes Sérères". Présence Africaines. No. 54 (1965). pp. 142–172.
Diouf, Niokhobaye, "Chronique du royaume du Sine", Suivie de notes sur les traditions orales et les sources écrites concernant le royaume du Sine par Charles Becker et Victor Martin. (1972). Bulletin de l'Ifan, Tome 34, Série B, n° 4, (1972), p 707 (p 5)
Klein, Martin A. Islam and Imperialism in Senegal Sine-Saloum, 1847–1914. Edinburgh University Press (1968).
Teixera da Mota, Avelino (1946) "A descoberta da Guiné", Boletim cultural da Guiné Portuguesa, P. 1 in Vol. 1, No. 1 (Jan), p. 11-68.
Sarr, Alioune. "Histoire du Sine-Saloum", Introduction, bibliographie et Notes par Charles Becker. BIFAN. vol. 46, Serie B, number 3-4, 1986–1987.
Gravrand, Henry. "La civilisation sereer, I. Coosan". Dakar, Nouvelles Editions Africaines (1983).
Kaabu

Kaabu var et rike i Senegambia (sentrert i dagens nordøstlige Guinea-Bissau, men strekker seg inn i Casamance i Senegal) som ble grunnlagt av mandinkafolk. Riket gjorde seg gjeldende i regionen takket være sin opprinnelse som en tidligere provins i Mali. Etter at riket Mali begynte å miste sin betydning ble Kaabu et selvstendig rike.
Hamarøyskaftet

Hamarøyskaftet (lokalt bare «Skaftet», lulesamisk: Hábmertjåhkkå) er et fjell i fjellrekken Hamarøytindan på Hamarøya i Hamarøy kommune i  Nordland. Fjellet har en høyde på 613 meter over havet, og ligger omtrent midt i fjellrekken, om lag 5,3 kilometer sørvest for Hamsund og 7,5 kilometer nordøst for Skutvik. Hamarøyskaftet er et karakteristisk landemerke som har nesten loddrette sider og en «svai» i ryggen. I nordøst ligger Skaftheia mot Eldridtinden, og i sørvest Sandheia mot Vassengfjellet.
Den enkleste adkomstveien er fra merket sti fra Halsen, en kort avstikker fra fylkesvei 81, enten over Sandheia til Straumvatnet eller opp til selve toppen. Turen opp beskrives som en enkel klatretur som de fleste kan klare, men den bør utføres sammen med kjentmann.
Fjellklatreren Martin Ekroll fra Skrova var den første til å bestige Hamarøyskaftet i 1885.
Posten Norge utga i 1998 et frimerke pålydende kroner 5,50 med Hamarøyskafet fotografert av Johan Brun som motiv. Det ble senere kåret som årets vakreste frimerke.


== Se også ==
Gasskatjåhkkå – Hamarøys høyeste fjell.


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilder fra turliv.no - Hamarøyskaftet. Besøkt 27. januar 2012
Bilder fra utpaatur.net - Klatring. Besøkt 27. januar 2012
Hamarøyskaftet sett fra Straumhamn: Fotograf Kjell Fredriksen. Besøkt 27. januar 2012
Hamarøyskaftet på frimerke: Link fra Norsk Filatelistforbunds hjemmeside. Besøkt 27. desember 2012
August Brinkmann

Martin Cecilius August Brinkmann (født 1. november 1878 i København, død 21. desember 1940 i Bergen) var en prisbelønt dansk-norsk zoolog. Han virket blant annet i Bergen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Martin Cecilius August Brinkmann var sønn av C. August Brinckmann (1849–1930) og Caroline Mathilde Krogh (1856–1933). Faren var grosserer.
August ble gift i 1911 med Theresia Stillmann (1887–1963). Sønnen August Brinkmann jr. (1912–91) ble også professor i zoologi samme sted som faren, utnevnt 1954.


=== Akademisk karriere ===
August Brinkmann studerte anatomi og histologi (vevslære) ved Københavns Universitet, før han undersøkte haier ved Stazione Zoologica i Napoli 1900-01.
Fra 1906 var han prorektor ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskole i København, og mottok doktorgrad samme sted i 1911, men for en avhandling om hudkjertlene på drøvtyggere. Samme året fikk han arbeide ved Den Sundtske lærestol i Zoologi ved Bergens Museum som hadde blitt etablert i 1907. Han jobbet mest med skjelettsamlingen fra diverse utgravninger.
Sammen med de fire andre avdelingslederne ved Bergen Museum, ble Brinkmann i 1914 forfremmet til professor, som han var til sin død  i 1940. De fire andre var Bjørn Helland-Hansen (biologisk), Jens Holmboe (botanisk), Carl Fredrik Kolderup (geologi) og Haakon Shetelig (historisk-antikvarisk). Han forsket en del med alle disse, kanskje spesielt med Shetelig i studiet av funnene i 1914 på Ruskeneset ved Straume bru i Fana (publisert 1921).
Brinkmann la ned mye praktisk arbeide i det som senere ble zoologisk avdeling ved Universitetet i Bergen. Hans erfaringer fra Napolioppholdet brukte han fra 1917 da han forestod byggingen av den nye biologiske stasjonen på Laksnesset på Herdla, et par mil nord om Bergen (innviet 1921).


== Verv og utmerkelser ==
Gullmedalje 1904 fra Københavns Universitet for en studie av danske flimmerormer (turbellarier)
Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1940


== Utgivelser ==
Brinkmann, August (1911). Bidrag til Kundskaben om Drøvtyggernes Hudkirtelorganer. København: [s. n.] 
August Brinkmann (1917). «Die pelagischen Nemertinen». Bergens Museums skrifter. 
Brinkmann, August (1920). Ruskenesset: en stenalders jagtplass. Kristiania: [s.n.] 
Brinkmann, August (1936). Die nordischen Munidaarten und ihre Rhizocephalen. Bergen: Bergen museum. 


== Referanser ==
Hassel Jernværk

Hassel Jernværk er et tidligere jernverk i Skotselv i Øvre Eiker i Buskerud, som var i drift fra 1649 til 1870-tallet. Det er et av Norges eldste jernverk. Jernvernets største gruver var Hassel gruver i Modum og Barbu gruver ved Arendal.
Jernverket fikk utstedt privilegiebrev av Frederik III i 1649, men man vet ikke når jernverket egentlig ble grunnlagt. De første eierne var Peder Vibe som var rentemester i København, Hans Eggertssøn som var borgermester i Christiania, slottsskriveren på Akershus Johan Gaarman og fogd Christian Mogenssøn. Den franske hugenotten François Coudrioux (1611-1676) ble ansatt som bestyrer for verket.
Senere ble verket eid av kjøpmannen Daniel Knoph, frem til han i 1681 solgte verket til Johan Halvorsen Groll, som var eier til 1691. På begynnelsen av 1700-tallet ble familien Richelieu (fra herregården Sem ved Hokksund) majoritetseiere. Verket ble så overtatt av høyesterettsdommer Justus Heindrich Weichart og biskop Bartholomeus Deichmann. I 1746 ble Jakob Neumann eier, og Neumann-familien eide verket i drøyt 60 år. Jacobs sønn Frantz Edler Neumann ble den som overtok verket etter ham i 1799 og fabrikken Friderichsminde på Modum ble da innlemmet i jernverket.
I 1809 ble verket solgt av Frantz Neumann til høyesterettsdommer Peter Collett. Etter hans død solgte enken verket i 1837 til Blaafarveværket og etter en tid overtok Blaafarveværkets to eiere Wilhelm Christian Benecke Baron von Gröditzberg og Benjamin Wegner også Hassel Jernværk som personlige eiere med en halvpart hver. I 1854 ble eiendommene til jernverket solgt på auksjon og delt opp på mange eiere. Dette markerte slutten på Hassel Jernværk som bedrift. Siden fortsatte en betydelig redusert produksjon knyttet til noen av eiendommene, bl.a. smeltehytten, frem til 1870-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ole Jan Berg: Hassel Jernverk. Driften og privilegiene 1649-1816, Eiker trykkeri AS, Hokksund, ISBN 978-82-303-0907-0
Placidina euryanassa

Placidina euryanassa er en sommerfugl som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).


== Utseende ==
En middelsstor sommerfugl, varselfarget i oransje, svart og hvitt. Kroppen er ganske slank, bakkroppens underside gulhvit. Vingenes grunnfarge er oransje, med svarte kanter med en rad av snøhvite flekker langs ytterkanten. Forvingens ytre del er svart, med et bredt, hvitt eller lysgult tverrbånd. Det er en liten, svart flekk nær roten. Bakvingen har et stort, lysgult felt rammet inn med svart ved roten.


== Levevis ==
Som de aller fleste Danainae er denne sommerfuglene giftig, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.


== Utbredelse ==
Arten lever i det sørøstlige Brasil, Uruguay og det nordøstlige Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Danainae Boisduval, 1833
Gruppen Ithomiini Doherty, 1891 – 370 arter, Sør- og Mellom-Amerika
Gruppen Ithomiina
Slekten Placidina euryanassa (C. & R. Felder, 1860)


== Kilder ==
d'Abrera, B. (1984) Butterflies of South America. Hill House. ISBN 0-9593639-2-0
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 25.1. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Placidina euryanassa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Placidina euryanassa hos NCBI 
(en) Kategori:Placidina euryanassa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ithomiini på Tree of life
Bilde av arten
Epityches eupompe

Epityches eupompe er en sommerfugl som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn ca. 50 millimeter), slank sommerfugl. Vingene er gjennomsiktig lysgule med bredt svarte kanter og et V-formet, svart tverrbånd i forvingen. På undersiden er det noen små, blå flekker langs ytterkanten og en rødbrun rand innenfor den svarte på bakvingen.


== Levevis ==
Som de aller fleste Danainae er denne sommerfuglene giftig, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørøstlige Brasil, Paraguay og det nordøstlige Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Danainae Boisduval, 1833
Gruppen Ithomiini Doherty, 1891 – 370 arter, Sør- og Mellom-Amerika
Gruppen Napeogenina
Slekten Epityches eupompe (Geyer, 1832)


== Kilder ==
d'Abrera, B. (1984) Butterflies of South America. Hill House. ISBN 0-9593639-2-0
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 25.1. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Epityches eupompe i Encyclopedia of Life 
(en) Epityches eupompe i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Epityches eupompe hos NCBI 
(en) Kategori:Epityches eupompe – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ithomiini på Tree of life
Bilde av arten
Aremfoxia ferra

Aremfoxia ferra er en sommerfugl som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).


== Utseende ==
En middelsstor, slank sommerfugl med klare vinger kantet med rødbrunt.


== Levevis ==
Som de aller fleste Danainae er denne sommerfuglene giftig, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Peru og Bolivia, kanskje også i Ecuador, men er ganske sjelden.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae
Underfamilien Danainae Boisduval, 1833
Gruppen Ithomiini Doherty, 1891 – 370 arter, Sør- og Mellom-Amerika
Gruppen Napeogenina
Slekten Aremfoxia ferra (Haensch, 1909)


== Kilder ==
d'Abrera, B. (1984) Butterflies of South America. Hill House. ISBN 0-9593639-2-0
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 25.1. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Aremfoxia ferra i Encyclopedia of Life 
(en) Aremfoxia ferra i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aremfoxia ferra hos NCBI 
Ithomiini på Tree of life