jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hirdskrå

Hirdskrå (norrønt hirðskrá) er ei norsk lovbok fra middelalderen som regulerte forholdet mellom kongen og hirden, herunder hirdmennenes rettigheter, plikter og oppgaver. 
Loven er bare kjent i en versjon som ble vedtatt under kong Magnus Lagabøte, sannsynligvis mellom 1273 og 1277. Grunnlaget for dateringa er at tronfølgeloven av 1273 er redigert inn i loven, mens alle håndskriftene bruker de gamle norske titlene lendmann og skutilsvein, som i 1277 ble erstattet av den europeiske titlene baron og ridder.


== Innhold ==
Hirdskråa er delt inn i tre kapitler. I den første delen finnes en kort innledning, deretter tronfølgeloven av 1273 og prosedyrene for hvordan et kongsemne skal velges til konge, og de edene som hører til det. Deretter følger bestemmelser om de som har titler (nafnbœtr), slik som jarler og lendmenn.
Den andre delen begynner med en morallære, som på Island ble kalt Hirdseder (Hirðsiðir), og som tar utgangspunkt i de syv dødssynder, og gjør rede for hva disse syndene kan føre til. Videre gis det råd om hvilke dyder hirdmennene bør inneha for å unngå i falle i synd. Etter hirdsedene følger bestemmer om opptak av hirdmenn, og deres rettigheter og plikter. Herunder også hvilke våpen de skal ha, hvordan de skal forholde seg i krigstid, hvordan krigsbytte skal deles og til sist om hvordan ufred mellom hirdmennene skal behandles. Etter avsnittet om våpen er i det kapittel 36 føyd til bestemmelsene om retterbot for sysselmenn. 
Den tredje delen har bestemmelser om gjester og gjestfrihet, og om kjertelsvenner (pasjer) og deres rettigheter og plikter. 
Til slutt stadfester kong Magnus de retterbøtene som ble gitt av Håkon Håkonsson, og tilføyer sine egne. 


== Overlevering ==
Hirdskråa er overlevert i et titalls norske og islandske handskrifter datert fra ca. 1300 til langt ut på 1700-tallet. Et av de eldste er det norske handskriftet Codex Tunsbergensis, som òg ser ut til å inneholde det eldste tekstlaget.
I den kjente versjonen av loven finnes det flere henvisninger til «den eldre Hirdskråa» (hin forna Hirðskrá). Dette har blitt sett i sammenheng med at teksten også henviser til birkebeinere, og har skapt en forståelse av at en eldre versjon av Hirdskrå ble vedtatt under kong Sverre.
I Heimskringla står det at kong Olav Kyrre ga lover for hirden si; men det er ukjent hva slags lover dette var, og om det er noen forbindelse mellom Olav Kyrres hirdlov og Magnus Lagabøtes hirdskrå.


== Litteratur ==
Gustav Storm. Hindskraa i fotolithographisk Gjengivelse efter Tønsbergs Lovbog fra c. 1320. Oslo, 1895
Steinar Imsen. Hirðskrá. Hirdloven til Norges konge og hans håndgangne menn. Riksarkivet, 2000
Børge Nordbø. Hirðsiðir. Om tilhøvet mellom handskrifta av ei morallære frå 1200-talet. Magisteravhandling i norrøn filologi ved Universitetet i Oslo, 2004
Kjersti Selberg. Eldre norske rettskilder, en oversikt. Universitetsbiblioteket i Oslo, 2010. (Det juridiske fakultetsbiblioteks skriftserie ; nr 20) (ebok/pdf)
Tekst frå Norges gamle Love Digitalarkivet
Eidsivatingsloven

Eidsivatingsloven var den loven som gjaldt på Eidsivatinget, antagelig fram til Magnus Lagabøtes landslov ble vedtatt i 1274. Lovteksten er nå tapt, med unntak av avsnittene om kristenretten, og et avsnitt om bygdeting, som enten kan stamme fra Eidsivatingsloven eller fra Borgartingsloven.


== Kilder ==
(no) Eidsivatingsloven i Store norske leksikon
Kjersti Selberg. Eldre norske rettskilder, en oversikt. Universitetsbiblioteket i Oslo, 2010. (Det juridiske fakultetsbiblioteks skriftserie ; nr 20) (ebok/pdf)
Borgartingsloven

Borgartingsloven (norrønt: Borgartingslǫg) var den loven som gjaldt på Borgartinget, antagelig fram til Magnus Lagabøtes landslov ble vedtatt i 1274. Lovteksten er nå tapt, med unntak av avsnittene om kristenretten, og et avsnitt om bygdeting, som enten kan stamme fra Borgartingsloven eller fra Eidsivatingsloven.


== Kilder ==
Kjersti Selberg. Eldre norske rettskilder, en oversikt. Universitetsbiblioteket i Oslo, 2010. (Det juridiske fakultetsbiblioteks skriftserie ; nr 20) (ebok/pdf)
Ældre Borgartingslov. Vikens Kristenret. Oversatt av T. O. Kristiania 1914. Tilgjengelig digitalt hos Nasjonalbiblioteket.
Maggie Gobran

Maggie Gobran, også kalt «Mama Maggie Gobran», (født 1949 eller 1950 i Kairo i Egypt) er grunnleggeren og lederen av veldedighetsstiftelsen «Stephen's Children» (Stefanus-barna) i Kairo. Hun er en koptisk kristen som er mest kjent for sin innsats for underprivilegerte mennesker i Kairos slum og landets mindre utviklede områder. I 2012 var hun én av 231 kandidater som ble foreslått til Nobels fredspris.Gobran vokste opp i en velstående familie i Kairo, og tok utdannelse innen informatikk. Før hun begynte sitt humanitære arbeide underviste hun ved The American University in Cairo.Gobran hadde undervist på det amerikanske universitetet i Kairo. I 1987 besøkte hun slumbyen Moqattam der zabbalin-folket i stor grad lever av å resirkulere eller bruke det de finner på søppelfyllingen. Hun oppdaget at små barn satte livet på spill i søppelberget for å finne mat eller salgbart materiale. Hun fant barn som var levende begravet i søppel.Gobran grunnla «Stephen's Children». Tusenvis av barn og deres familier får helsesjekk, mat og skoletilbud. I 2012 driver organisasjonen veldedighetsarbeide i hele Egypt og i Darfur i Sudan. Organisasjonen har 1 500 fulltidsansatte, hvorav rundt halvparten jobber i organisasjonens barnehager og de fleste resterende jobber med hjemmebesøk.Gobran har vært nominert til Nobels fredspris flere ganger. Hun besøkte Norge i 2007, og TV 2 viste da en dokumentar om henne, «Mama Maggie - Midt-Østens svar på Mor Teresa» av Anne Wenell. Hun besøkte Norge også i 2012. og 2014.
Hun er gift og har to voksne barn. Sammen med mannen bor hun i Heliopolis, en forstad til Kairo.


== Referanser ==


== Kilder ==
Håp på søppelhaugen, Bergens Tidende (2007)


== Eksterne lenker ==
Stephen's Children, organisasjonen Gobran arbeider for (engelsk)
Nominasjonsbrevet
Vinglasskjøler

Vinglasskjøler er et kar som fylt med is eller isvann ble brukt til å avkjøle vinglass. Slike glasskjølere skal være laget i sølv i England omkring 1680, og bruken brer seg så utover Europa på 1700-tallet. Tidlig bruk  er noe usikker, og det er mulig at slike kar da først og fremst ble brukt til å skylle glass i når man skulle drikke flere typer vin av samme glass. Men av skildringer fra 1700-tallet framgår det at man også dekket med vinglasskjølere selv om det sto flere glass ved hver kuvert. I England ble vinglasskjølere kalt moneith som etter tradisjonen skal være etter en person med samme navn.
Vinglasskjølere er ovale eller runde kar laget av glass, keramikk eller metall. De har gjerne plass til flere glass som kan henge etter foten med klokken ned i vannet. Fra England kjennes det også vinglasskjølere fra perioden ca. 1750 til 1860 for ett glass. De siste har da form som samtidige skylleboller, men med en eller to nedbøyninger som man kan henge glasset i.
Når det var i 1840-årene var fest hos statsråd Hans Christian Petersen på Solli i Christiania, sto det en vinglasskjøler i keramikk på bordet i spisestuen. Den hadde tunget kant slik som den på bildet og var fylt med is. Glassene lå i hver sin tunge med klokken ned i kjøleren og med foten ragende opp.


== Litteratur ==
Engelstad, Eivind (1941): ’’Historikk og fører for interiørene fra Christianialøkken Solli. Oslo.
Tunander, Britt (1986):Illustrerat Antiklexikon. Stockholm. ISBN 91-27-01633-1
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
vinglasskjølere i DigitaltMuseum.
Louis François de Boufflers

Louis François de Boufflers, hertug av Boufflers, greve av Cagny (født 10. januar 1644 i Crillon i Oise, død 22. august 1711 i Fontainebleau) var marskalk av Frankrike.
Louis-François stammet fra en gammel adelsfamilie fra Picardie. Han utmerket seg i krigstjeneste under Condé, Turenne, Créquy, Luxembourg og Catinat i kingens kriger siden 1672.


== Liv og virke ==
Boufflers gikk inn i militær tjeneste i 1663, og ble oberst for dragoner i 1669. 
Under erobringen av Hertugdømmet Lothringen i 1670 tjenestegjorde han under marskalk François de Créquy. I De forente Nederlandene tjenestegjorde han under Henri de la Tour d'Auvergne de Turenne, og han utmerket seg i tjenesten, for da Turenne ble drept av en kanon i 1675, fikk han kommandoen over de franske baktroppene under tilbaketrekningen. Han var på dette tidspunktet brigader og i 1677 fikk han generalsgraden Maréchal de camp.
Han tjenestegjorde i en rekke militære aksjoner, og ble i 1681 generalløytnant. Han ledet den franske hæren mot Moselle ved innledningen av niårskrigen og hadde en rekke seire. 15. oktober 1688 inntok han den viktige festningen ved Mainz med 20 000 soldater, og ledet deretter et korps til elva Sambre, hvor de sluttet seg til François-Henri de Montmorency-Luxembourgs styrker i slaget ved Fleurus.
Han ble såret i angrepet på Mons i 1691, men var tilstede sammen med kongen under beleiringen av Namur (1692), og deltok i seieren i slaget ved Steenkerque 3. august samme år. Han ble for sine fortjenester samme år utnevnt til marskalk av Frankrike, og til hertug i 1694. Samme år ble han guvernør over fransk Flandern og byen Lille. Han ble beleiret under beleiringen av Namur (1695), og måtte kapitulere da 8 000 av hans 12 000 menn var drept.
Han spilte en avgjørende rolle under freden i Rijswijk, som avsluttet niårskrigen.
Under den etterfølgende spanske arvefølgekrigen ble han truet av en beleiring av hertugen av Marlborough og Eugene av Savoia. Boufflers hadde kommandoen over byen, som holdt ut i tre måneder. Han fikk æresbevisninger etterpå av kongen, som om han hadde vunnet slaget. Hans motstand hadde vært slik at hans motstandere lot ham selv bestemme vilkårene for sin kapitulasjon. 
I 1708 ble han utnevnt til pair av Frankrike.
I 1709, da invasjon truet, tilbød Boufflers seg å tjene under Claude-Louis-Hector de Villars, og var med ham i slaget ved Malplaquet. Her vieste han stor dyktighet, og etter at Villars ble såret ledet han den franske armes retrett uten å tape verken kanoner eller fanger. 
Han døde i Fontainebleau den 22. august 1711.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alfred Börckel: Mainz als Festung und Garnison von der Römerzeit bis zur Gegenwart, Mainz 1913.
L. Dussieux: Les Grands Géneraux de Louis XIV, Librairie Victor Lecoffre, Paris 1888, s. 312–332.
F. Hörmann von Hörbach: «Boufflers», i: Bernhard von Poten (utg.): Handwörterbuch der gesamten Militärwissenschaften, Bd.2, Leipzig/Bielefeld 1877, s. 89.


== Eksterne lenker ==
Omtale i Encyclopædia Britannica
Vergemålsloven (1927)

Vergemålsloven eller Lov om vergemål for umyndige er en tidligere norsk lov av 22. april 1927 som trådte i kraft 1. juli 1927. Loven ble opphevet 1 juli 2013. Loven definerte den offentlige forvaltningen av midlene til den som var erklært som umyndig i henhold til Lov om umyndiggjørelse av 28. november 1898. Den regulerte også organiseringen av overformynderiets forvaltning av midlene til umyndige, og kontrollen av verger og deres regnskaper.
Loven ble opphevet 1. juli 2013, sammen med lov om umyndiggjørelse av 28. november 1898. Samtidig ble den erstattet av en ny vergemålslov av 26. mars 2010. I den nye lovgivingen ble overformynderiet omdannet fra et kommunalt organ til å bli et organ som organiseres av fylkene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
LOV 1927-04-22 nr 03: Lov om vergemål for umyndige [vergemålsloven]
Finn Bendixen

Finn Berg Bendixen (født 27. juni 1949 i Lillesand) er en norsk fysioterapeut som vant NM-gull i lengdehopp i 1970, 1972, 1979 og 1980, sølv fem ganger og bronse en gang. Han deltok i EM i 1969 og OL i München i 1972. Han fikk fem NM-gull som junior, tre i lengde og to i tresteg. I 1973 ble han amerikansk studentmester i lengdehopp. Hans bestenotering var 7,97, satt på et stevne i Stockholm på Bendixens bursdag 27. juni 1972. Det er fremdeles nest lengste lengdehopp i Norge, fem cm bak nåværende rekord på 8,02 som Kristen Fløgstad satte drøyt 13 måneder senere. Bendixen deltok i 44 landskamper i friidrett fra 1967 til 1982. 
Utdannelsen til fysioterapeut tok han ved Statens Fysioterapiskole i Oslo fra 1974 til 1976. Før det hadde han studert Physical education ved UCLA i fire år. Som idrettsstudent ved UCLA hadde han Tom Tellez som trener, han ble senere trener til Carl Lewis. Fra 1977 var han fysioterapeut på Beitostølen Helsesportsenter i tre år, men fra 1980 har han jobbet på UB fysioterapi i Lillesand, som han etablerte sammen med Helge Uldal det året.
Finn Bendixen er også kjent fra sin rolle som støttespiller i Ketil Moes kamp mot cystisk fibrose, hvor han blant annet var Moes ledsager i New York City Marathon. I 1992 tok han sammen med Johann Olav Koss og Edvard Moseid initiativet til Ketil Moe-løpet, som han var startansvarlig for i alle de 20 årene løpet ble arrangert.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Rune Stensland: «Det skulle bare mangle at jeg ikke skulle gi noe tilbake til idretten». Artikkel i Fædrelandsvennen 11. september 2012 side 19


== Eksterne lenker ==
(en) Finn Bendixen – Olympedia 
(en) Finn Bendixen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Finn Bendixen – Track and Field Statistics
Hans Blixencrone

Hans Blixencrone født Hans Hanssøn Blix (1661–1730) var en norsk embetsmann. Han var barnebarnet til Hans Lauritzen Blix (1596–1666). Han ble adlet og fikk navnet Blixencrone. Hans Blixencrone var eier av Store Ullevål gård.


== Referanser ==
Cai Qi

Cai Qi (kinesisk: 蔡奇; pinyin: Cài Qí, født i 1955 i fylket Youxi i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han har vært borgermester for provinsen Zhejiangs hovedstad Hangzhou 2007-2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cai Qi hos China Vitae
Vergemålsloven (2010)

Vergemålsloven eller Lov om vergemål er en norsk lov som ble kunngjort 26. mars 2010 og som trådte i kraft 1. juli 2013. Loven definerer den offentlige forvaltningen av midlene til den som er erklært som umyndig. Den regulerer organiseringen av vergemålsmyndigheten, forvaltning av midlene til umyndige og personer med verge, og kontrollen av verger og deres regnskaper.
Ved ikrafttredelsen ble Lov om umyndiggjørelse av 1898 og Vergemålsloven av 1927 opphevet. Essensen i den nye lovgivingen er at vergemålsmyndigheten er statliggjort og hører under statsforvalteren (tidligere fylkesmannen), mens det tidligere var et kommunalt organ. Den nye loven er også i harmoni med FN-konvensjonen om funksjonshemmedes rettigheter av 30. mars 2007, som Norge ratifiserte 1. juli 2013.Ifølge den nye lovgivningen kan man gi en framtidsfullmakt om hvem som skal representere en dersom man ikke lenger kan klare seg selv.Forskriftens § 26 angir at «Grensen for hvilke midler som forvaltes av statsforvalteren» er satt til «to ganger folketrygdens grunnbeløp (G)».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
LOV 2010-03-26 nr 09: Lov om vergemål (vergemålsloven)
FOR-2013-02-15-201: Forskrift til vergemålsloven (vergemålsforskriften)
David Veilleux

David Veilleux (født 26. november 1987 i Cap-Rouge) er en canadisk tidligere profesjonell landeveissyklist. Han syklet for det franske profesjonelle kontinentallaget Europcar fra 2011 til 2013.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) David Veilleux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Veilleux – ProCyclingStats 
(en) David Veilleux – Cycling Archives 
(en) David Veilleux – Cycling Quotient 
(en) David Veilleux – CycleBase 
(en) David Veilleux – TheSports.org
S-lån

S-lån er lån på spesielle vilkår som Norges Bank kan gi til banker i krise, det vil de si som har problemer med å få nok ansvarlig kapital gjennom vanlige lån. Slike lån er ikke gitt siden bankkrisen i begynnelsen av 1990-årene. Norges Banks hovedstyre vedtok i mars 2004 prinsipper og retningslinjer for å yte S-lån.


== Se også ==
D-lån (døgnlån)
E-lån (ekstraordinært lån)
F-lån (lån med fastsatt løpetid)


== Eksterne lenker ==
Sentralbankens likviditetspolitikk i en oljeøkonomi (Norges Bank)
Geoffrey Soupe

Geoffrey Soupe (født 22. mars 1988 i Viriat) er en profesjonell fransk landeveissyklist. Han sykler for Team Total Direct Energie. Han har vært profesjonell syklist siden 2011. Han syklet sin første GrandTour i 2012, da han syklet Giro d'Italia.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Geoffrey Soupe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Geoffrey Soupe – ProCyclingStats 
(en) Geoffrey Soupe – Cycling Archives 
(en) Geoffrey Soupe – Cycling Quotient 
(en) Geoffrey Soupe – TheSports.org
Kenny Elissonde

Kenny Elissonde (født 22. juli 1991 i Longjumeau) er en profesjonell fransk landeveissyklist. Han sykler for UCI WorldTour-laget Trek-Segafredo. Han har vært profesjonell syklist siden 2012.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenny Elissonde – Olympedia 
(en) Kenny Elissonde – ProCyclingStats 
(en) Kenny Elissonde – Cycling Archives 
(en) Kenny Elissonde – Cycling Quotient 
(en) Kenny Elissonde – CycleBase 
(en) Kenny Elissonde – TheSports.org
Bettina Wulff

Bettina Wulff (født Bettina Körner i Hannover 25. oktober 1973) var gift med Christian Wulff, Tysklands forbundspresident fra 2010 til 2012. Hun vokste opp i Grossburgwedel i Niedersachsen og har en høgskoleeksamen i anvendt medievitenskap og mediejus.  Etter avsluttede studier arbeidet hun som pressetalsperson.
Hun giftet seg 3. mars 2008 med Christian Wulff, den gang Niedersachsens ministerpresident og mellom 30. juni 2010 og 17. februar 2012 Tysklands forbundspresident. Bettina Wulff har en sønn født i 2003 fra et tidligere forhold, og sammen med Christian Wulff en sønn født i 2008. Paret ble skilt i 2013.Som Tysklands førstedame mellom 2010 og 2012 engasjerte hun seg ut over embetspliktene som statssjefens hustru også ideelt innenfor støtte til utsatte familier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bettina Wulff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bettina Wulff på Internet Movie Database 
(en) Bettina Wulff, wife of the Federal President Bundespräsidialamt. 2011. Lest 30. november 2011.
Six Pack vol 1: Norge

Six Pack vol 1: Norge er et album med Hans Rotmos bandprosjekt Trossetrua Band. Albumet kom ut i 2012, og hadde sju spor, hvor alle låtene var gamle komposisjoner med norske tekster, som Hans Rotmo skrev om for at låtene skulle bli litt mer moderne og passe bedre til våre dager.


== Sporliste ==
«Vi fra Andre» (2:11)
«Gamle fjell» (2:34)
«Storkar i Mercedes» (2:19)
«Kjærlighetens ild» (2:52)
«Inger Slette» (2:07)
«Lykkens fall» (2:31)
«Gamle sofa» (2:13)
Iselin Vistekleiven

Iselin Vistekleiven, tidligere Iselin Jonassen, (født 8. april 1983) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Vågå kommune fra 2012 til 2019.


== Karriere ==
Jonassen ble i oktober 2011 valgt til varaordfører i Vågå. Hun ble kort tid etterpå konstituert til ordfører da ordfører Rune Øygard først ble sykemeldt og fra mai 2012 innvilget permisjon fra ordførervervet inntil en straffesak mot ham var avgjort. Jehans Storvik ble valgt til ny varaordfører av kommunestyret da Jonassen rykket opp til ordfører. Iselin Jonassen ble da Norges yngste kvinnelige ordfører. Forgjengeren Rune Øygard fikk innvilget fritak fra ordførervervet av kommunestyret 18. desember 2012 etter å ha blitt domfelt, og Iselin Jonassen fortsatte dermed som konstituert ordfører inntil videre. I kommunestyremøte 12. februar 2013 ble hun så valgt til ordfører for resten av valgperioden.Før hun ble konstituert til ordfører jobbet hun på NAV-kontoret i Vågå kommune.I desember 2012 ble hun kåret til Årets Ottadøl i 2012 «for å ha takla ei utfordrande rolle som ordførar og eit utfordrande år for Vågå på ein framifrå måte.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ordføreren, Vågå kommune
World Archery Federation

World Archery Federation (WA) er det internasjonale idrettsforbundet for bueskyting, anerkjent av Den internasjonale olympiske komité og Den internasjonale paralympiske komité.
WA ble grunnlagt som Fédération Internationale de Tir à l’Arc (FITA) 4. september 1931 i Lviv i Polen av syv nasjoner: Frankrike, Italia, Polen, Sverige, Tsjekkoslovakia, Ungarn og USA. Forbundet fikk sitt nåværende navn i 2011.Forbundets opprinnelige mål var å få bueskyting tilbake i De olympiske leker. Idretten hadde vært på det olympiske programmet fra 1900 til 1920. Målet ble oppnådd i 1972 da bueskyting igjen var på programmet under Sommer-OL i München.
WA består av 149 tilsluttede nasjonale bueskytterforbund (per 15. august 2012). Forbundskontoret ligger i Lausanne i Sveits.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) World Archery Federation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vifta med händerna

«Vifta med händerna» er en sang av den svenske eurodance-artisten Basshunter. Låten er en singel fra Basshunters album, LOL <(^^,)> fra 2006 .
Opprinnelig var låten laget av den svenske hiphop-duoen Patrik och Lillen. Senere har Basshunter gjort låten om til en dance-låt. 


== Musikkvideo ==
Det ble laget en musikkvideo til sangen der Basshunter er DJ mens Patrik och Lillen fremfører sangen på en club.   


== Sporliste ==
CD single (13. desember 2006)«Vifta med händerna» (Radio Edit) – 3:10
«Vifta med händerna» (Club Edit) – 4:12


== Topplisteplasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Basshunters offisielle websider
Lenín Moreno

Lenín Voltaire Moreno Garcés (født 19. mars 1953 i Nuevo Rocafuerte i Ecuador) er en ecuadoriansk politiker som fra 2017 til 2021 er  Ecuadors president. Han var tidligere visepresident. Han ble innsatt som visepresident sammen med president Rafael Correa i 2007. Som rullestolbruker er han en av få funksjonshemmede politiske ledere i verden.Moreno ble lam fra livet og ned etter at han ble skutt i ryggen av ranere som stjal hans bil i 1998 i Quito.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Lenín Moreno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lenín Moreno på Twitter 
Lenín Moreno på Facebook 
Lenín Moreno på Instagram 
Lenín Moreno på YouTube
Hero of Israel

Hero of Israel (hebraisk: גיבור ישראל, helt av Israel) er en israelsk militær utmerkelse som ble tildelt i Den arabisk-israelske krig 1948.
Etter at Israels forsvar (IDF) ble grunnlagt i mai 1948, var det ikke etablert et system for militære dekorasjoner. Mange soldater hadde utmerket seg i kampene og ble anbefalt av sine offiserer for utmerkelser. Det ble satt ned en komité for å utarbeide et system av dekorasjoner, og de laget en konkurranse der publikum ble invitert til å utforme medaljer. Våren 1949 var det fortsatt ikke tatt noen beslutninger på offisielle militære dekorasjoner. Det ble da bestemt at 12 dekorasjoner skulle gis til et utvalg soldater som var representative for de ulike forsvarsenhetene og som hadde utmerket seg ved den høyeste grad av heltemot.
Tallet 12 har en symbolsk betydning, basert på de tolv stammer av Israel. Tittelen Hero of Israel ligner den russiske utmerkelsen, Hero av Sovjetunionen. Den nyetablerte israelske landet hadde tette bånd til Sovjetunionen.
Prisutdelingen ble holdt den 17. juli 1949. Etter en militærparade var det  President Chaim Weizman,  Statsminister David Ben-Gurion og forsvarsminister Yaakov Dorisom tildelte dekorasjonen til mottakerne eller deres pårørende. 4 priser ble gitt Posthumt.
Etter denne seremonien fortsatte komiteen å arbeide med et system av dekorasjoner, uten å nå en løsning. Hero of Israel ble aldri tildelt på nytt. I stedet ble den i 1970 ble den erstattet med  Medal of Valor. Alle mottakere av Hero of Israel mottok automatisk Medal of Valor også.


== Design ==
Utmerkelsen består av en rød sløyfe dekorert med Israels riksvåpen i gull.


== Eksterne lenker ==
http://www.israelidecorations.net/Hero_of_Israel.htm