jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Heinz Holliger

Heinz Holliger (1939–) er en sveitsisk oboist, komponist og dirigent.
Heinz Holliger er verdenskjent som oboist, og en lang rekke verk er skrevet for ham. Han har skrevet scene- og orkesterverk, solo- og kammermusikk, og en mengde sangkomposisjoner. 


== Priser og utmerkelser i utvalg ==
1987 Léonie Sonnings musikkpris
1988 Kunstpreis der Stadt Basel, Frankfurter Musikpreis
1991 Ernst von Siemens' musikkpris
1998 Æresdoktor ved universitetet i Zürich
1999 Langenthals kulturpris
2002 Grammy Award i kategorien Producer of the Year, Classical
2004 Preis der deutschen Schallplattenkritik
2007 Zürcher Festspielpreis (første gangs tildeling) [1]
2008 Rheingau Musikpreis


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heinz Holliger på Internet Movie Database 
(en) Heinz Holliger på Discogs 
(en) Heinz Holliger på MusicBrainz 
(en) Heinz Holliger på Spotify 
(en) Heinz Holliger på Songkick 
(en) Heinz Holliger på AllMusic 
(de) Verk av og om Heinz Holliger i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Heinz Holliger. Arkivert 14. oktober 2016 hos Wayback Machine. I: Schott Music.
(de) Katharina Jing An Gebauer: Heinz Holliger — Leben und Werk.
Sükhbaataryn Janzjmaa

Sükhbaataryn Janzjmaa (født  1893, død 1963), født som Nemendejen Janzjmaa, var Mongolias president fra 1953 til 1954. Hun var den første kvinnelige statsleder av en republikk, etter Tsjertek Antsjimaa-Toga i Tannu Tuva. Siden Tannu Tuva aldri oppnådde noen anerkjennelse internasjonalt, var Sükhbaataryn Janzjmaa også den første kvinnelige statsleder i en offisielt anerkjent republikk. Den neste (etter henne) var Isabel Martínez de Perón i Argentina.
Hun var enke etter revolusjonshelten Damdin Sükhbaatar. «Sükhbaataryn» er bare en tittel. Hun tok denne fra mannen. Begrepet «Sükhbaatar» betyr «sterk helt». Dette erstattet familienavnet, Nemedejen.
Damdin Sükhbaatar bygde seg et hus med Janzjmaa i 1913. De fikk sin første sønn allerede i 1911, men Janzjmaas foreldre protesterte mot forholdet siden Sükhbataar var for fattig.
Hun satt i Politbyrået i Det mongolske folkepartiet (Kommunistpartiet) fra 1940 til 1954. I 1941-1947 var hun sekretær i partiets sentralkomité. Hun var mellom 1940 og 1950 medlem i presidiumet i Lille Khural, og fra 1950 til sin død i 1962 var hun medlem av den Store Khural.
Etter Gomtsjigijn Bumtsend døde 23. september 1953, ble hun innsatt som president. Hun gikk av fra denne stillingen 7. juli 1954, og ble erstattet med Zjamsragijn Sambuu.
Hun døde i 1963 i Ulanbataar.
Khorloogijn Tsjojbalsan

Khorloogijn Tsjojbalsan (født 8. februar 1895, død 26. januar 1952; mongolsk: Хорлоогийн Чойбалсан) var en mongolsk stalinistisk statsleder. 
Han innførte et brutalt og undertrykkende diktatur, og drepte tusener av mennesker. Han var president bare fra 1929 til 1930, men var så statsminister i perioden 1939 til sin død i 1952. Som statsminister stod han bak de verste utrenskningene i Mongolia, hvor omtrent 30 000 mennesker ble drept.Han har fått byen Tsjojbalsan oppkalt etter seg.


== Referanser ==
Iver Bjerkestrand

Iver Kristian Bjerkestrand (født 7. juli 1987 i Lørenskog) er en norsk alpinist og kjører for alpinklubben NERO.


== Karriere ==
Iver Bjerkestrand startet sin internasjonale karriere i 2002 allerede som femtenåring da han debuterte i FIS- renn. Hans første pallplassering i FIS-renn kom i 2006 i Oppdal. Han har totalt 10 seiere, 8 andreplasser og 6 tredjeplasser i FIS-renn. Han debuterte i Europacupen 02/12-07 i Åre og ble nr. 33. Han har 1 tredjeplass og har vært inne 5 ganger blant topp 10 i Europacupen. 
Debuten hans i verdenscupen kom i 2008 i Sölden (Storslalåm) og han har kjørt 11 ganger i verdenscupen. 13/03-11 kom hans første Worldcup-poeng da han kjørte inn til en sterk 26.-plass på hjemmebane i Kvitfjell.  
Iver Bjerkestrand har bemerket seg her hjemme med sterke resultater i NM og da han vant kongepokalen i 2009 som det store høydepunktet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iver Bjerkestrand – FIS (alpint) 
(en) Iver Bjerkestrand – ski-db.com
Usoi-demningen

Usoi-demningen er verdens høyeste naturlige demning. Den ligger i provinsen Gorno-Badakshan i Tadsjikistan. Navnet Usoi kommer fra landsbyen som ble begravd da demningen ble dannet. Demningen er 567 m høy og ble dannet i 1911 da et skred forårsaket av et jordskjelv blokkerte Murghab-elven og dannet Sarez-sjøen.


== Historie ==
Natten til 18. februar februar 1911 intraff et jordskjelv i Rushon-distriktet i provinsen Gorno-Badakshan. Skjelvet målte 7,4 på Richters skala. Jordskjelvet utløste et jordskred som medførte at landsbyen Usoi ble begravd og 90 personer døde. Skredet på omtrent 2 millioner km³ fylte også igjen dalen hvor elven Murghab renner.


== Demningen i tall ==
Demningen er ca 3 km lang og 567 m høy, og medførte at innsjøen Sarez ble dannet. De første årene steg vannstanden med ca 75m pr år. I dag er innsjøen ca 60 km lang, har en dybde på over 500 m og et volum på ca. 17 km3. Vannstanden stiger nå med ca 20 cm pr år og det er omtrent 50 m fra vannet opp til demningens laveste punkt. Demningen er ikke helt tett, det lekker 50-60 m3 vann pr sekund gjennom dammen. Nedenfor demningen renner elven Murghab sammen med Ghudara-elven, og elven kalles derfra for Bartang som til slutt renner ut i Pjandzj og Amu-Darja.


== Fare for flom ==
Mange jordskred-demninger har i tidens løp brutt sammen og medført store og til dels katastrofale flommer. Derfor er man også bekymret for hva som kan skje med Usoi-demningen. En eventuell hendelse kan medføre store ødeleggelser nedenfor demningen ikke bare i Tadsjikistan, men også i Afghanistan, Usbekistan og Turkmenistan. I verste fall vil byer og infrastruktur langs Amu-Darja fra demningen til Aralsjøen bli berørt over en strekning på 2000 km med en befolkning på over 5 millioner. Derfor ønsker man å utvikle et varslingssystem og forbedre nødvendig infrastruktur for å være bedre forberedt for en eventuell katastrofe.
Geotekniske studier har vist at det er ikke sannsynlig at demningen vil gi etter direkte for jordskjelv eller gjennomtrengning av vann. Det mest sannsynlige scenario for en flom er at jordskred forårsaker bølger som bryter over demningen. Et jordskjelv vil være en typisk utløser av et slikt jordskred. Mange faktorer spiller inn når det gjelder hvordan et skred vil påvirke demningen, blant annet størrelsen på jordskredet, skredet avstand fra demningen og høyden fra vannspeilet opp til toppen av demningen. Bølger som bryter over demningen vil medføre flom i elveløpet nedenfor demningen, og hvis erosjonskreftene er kraftige nok kan også demningen briste og dermed resultere i en sekundær flom som involverer en stor del eller sågår alt vannet i Sarez-sjøen.


== Referanser ==
Shwe Shwe Poppi

Shwe Shwe Poppi er en type dukke fra Sør-Afrika. Shwe Shwe er et etstrykket tekstil i 100% bomull, som først ble produsert i India, og som ble introdusert i Sør-Afrika av tyske bosettere i 1858. I Sør-Afrika ble tekstilet først populært i xhosa-kulturen, og det var xhosa-kvinner som ga det navnet «shwe shwe», et navn som imiterer lyden Schwe Schwe-skjørt lagde når de gikk. Tradisjonelt ble stoffet laget i fargene indigo-blå, mørk rød og dyp sjokoladebrun, men i dag produseres det også i flere farger. Offisielt Shwe Schwe produseres i dag av Da Gama Textiles. Ordet poppi er afrikaans for «dukke» eller et mykt leketøy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Da Gama, offisiell produsent av Shwe Shwe
History of Shweshwe
Nordgruvefeltet

Nordgruvefeltet er et fjellområde med mange nedlagte gruver ca 13 km nord-nordøst for Røros. Gruvene ble drevet av Røros Kobberverk, hvor det ble brutt hovedsakelig kobbermalm og svovelkis periodevis i årene 1657 til 1945, samt sinkmalm i årene 1973-77. Nordgruvefeltet har mange industriminner og gruvesjakter, og gamle transportveier er fine tur- og sykkelstier. Dessverre representerer avrenning av kobber fra gruvene til Orvsjøen og spesielt elven Orva et stort forurensningsproblem og gjør at det ikke finnes fisk i vassdraget.
Nordgruvefeltet ligger i Orvbergsfjellet og Storkletten, mellom Røsjøen, Orvsjøen og Glåmos, og inneholdt flere av de viktigste gruvene for Kobberverket. Allerede i 1657 ble det funnet kobbermalm i Orvberget, forekomsten fikk senere navnet Arvedalsgruven. Det var den eldste av gruvene i Nordgruvefeltet og ble drevet til 1714. I 1723 ble en ny malmforekomst oppdaget mellom Storkletten og Orvsjøen, dette blir Christianus Sextus som i første omgang ble drevet til 1766.I 1735 ble det gjort lovende malmfunn i fjellet ovenfor den da nedlagte Arvedals. Dette ble til Kongens gruve med drift fra 1736, en av hjørnesteinene til Kobberverket. Fra 1849 ble det drevet en stoll fra Arvedals til gjennomslag med Kongens i 1886, og fra da av ble disse to gruvene drevet samlet som Kongens gruve.
Med etableringen av Arvedalslinjen i 1886 og videre forbindelse på Rørosbanen blir transporten av malm fra fjellet revolusjonert, og utvinning av svovelkis blir stadig viktigere for Kobberverket. Hovedsakelig kisdrift i Kongens gruve fra 1878, også Sextus-gruven gjennopptas med kisdrift fra 1891. De neste årene blir meget gode for Kobberverket. Fra 1910 overtar taubane transporten mellom Kongens og Sextus gruvene til Harborg stasjon på Rørosbanen.
Fra 1920 var det helt stans inntil ny oppstart av Kongens i 1924 og Sextus' i 1927, men de neste årene preges av sporadisk drift ved gruvene. En ny stoll, Rødalen gruve rett vest for Kongens ble drevet i årene 1932-40 uten tilstrekkelig lønnsomhet. I 1939 er det slutt ved hovedgruven Kongens, mens Rødalen drives videre fra 1940 – samme år som virksomheten ved Sextus' avsluttes for godt. Rødalen ble drevet fem år lenger, men fra nyåret 1946 hadde all virksomhet i Nordgruvene opphørt.
Et nytt flotasjonsverk ble bygget ved Kongens gruve i 1968, de første årene drevet på gammel avgang og veltegods. I 1973 ble Lergruvbakken gruve igangsatt med utvinning av sinkmalm og driften fortsatte inntil all virksomhet ved Kobberverket ble innstilt som følge av konkursen høsten 1977. Siden har det vært helt stille på Nordgruvefeltet, hvor naturen gjør sitt til å fjerne de spor menneskelig industrivirksomhet har satt.


== Referanser ==
Kongsgård (Lund)

Kongsgård er fellesbetegnelse for området hvor kongsgården på Oddernes lå på 1600-tallet. Kongsgården ble senere delt i to deler, en Øvre kongsgård og en Nedre kongsgård (der den opprinnelige kongsgården lå). Området tilhører i dag Lund i Kristiansand og er del av bydelen Kongsgård øvre-Gimlekollen. Grunnkretsene kalles i dag Nedre Kongsgård, Kongsgård I, II og III. Det tilhørte tidligere Oddernes kommune.
I området var det flere gårdsbruk, og Bybussen trafikkerte området med bussrutene 1, 5, 6 og 7 som gikk i Lundsområdet. Sentralt i området er veikrysset Østre Ringvei og Kongsgård Allé.
Ved utbyggingen av kongsgårdens tidligere arealer ved Vollevannet rundt 1960 fikk disse trafikkmessig betydning, og byggefeltene fikk betegnelsene ble Kongsgård i syd for E 18, Kongsgård II nord for E 18 øst for Vollevannet og Kongsgård III nord for Alefjærveien. Oddernes Kongsgård har betydning for stedets historie. Det eneste gjenværende gårdsbruket på stedet er Bispegra som i dag er et gartneri.


== Kongsgårdbukta ==
Kongsgårdbukta er en del av Topdalsfjorden mellom Vige og Marvika. I en periode (etter krigen 1940-45) ble stedet brukt som fyllplass for søppel, og et pukkverk mellom fjelltoppen Ringknuten (78 moh) og Kongsgårdbukta. Senere er Kongsgårdbukta tatt i bruk som havn og utbygget med kai for skipsanløp.  Det er omstridte planer om ytterligere utvidelse av havnekapasiteten til også å gjelde container- og ferjehavn. 


== Se også ==
Kristiansands historie


== Eksterne lenker ==
Kongsgård i Oddernes hos Arkivverket
Kart, Kongsgårdbukta hos Statens kartverk
Kongsgård Allé

Kongsgård Allé (1–85, 2–90) er en vei i Kristiansand. Veien har vært hovedtrafikkåre for lokaltrafikk til bydelen Kongsgård, men har fått liten betydning som vei ved senere utbygging av området. Frem til 1965 var veien i Kristiansands østre område langs grensa til Oddernes kommune. Oddernes ble da en del av Kristiansand kommune.
Kongsgård Allé har vært viktig for busstrafikken på Lund og en trasé for flere bussruter.
Opprinnelig var veien for en del beplantet med allétrær på begge sider. Disse er bevart, men veianlegget endret slik at dagens vei ikke går mellom trærne.


== Referanser ==
Conrad Engelhardt

Helvig Conrad Engelhardt (født 20. september 1825 i København, død 11. november 1881 samme sted) var en dansk arkeolog og historiker.
Engelhardt tok studentereksamen i 1845, og ble lektor ved Flensborg lærde skole og ansvarlig for byens samling av oldsaker; Flensborgsamlingen. I årene 1858-61 ledet han arkeologiske utgravninger i Thorsbjerg Mose, og fra 1859-63 i Nydam Mose. Etter krigen i 1864 forsøkte han å skjule samlingene, men ble i 1867 tvunget til å utlevere dem til de tyske myndighetene. Samme år ble Engelhardt museumsassistent ved Nationalmuseet i København og sekretær for Det kongelige nordiske oldskriftselskab. I 1869 ble han titulær professor, og i 1879 æresdoktor ved Københavns Universitet.


== Referanser ==
Blyberghaugen

Blyberghaugen, tidligere også kalt Lageshaugen, er et lite, opprinnelig arbeiderboligstrøk på Nordsiden av Hønefossen. Den uregulerte bebyggelsen fulgte av sagbruks- og møllevirksomheten rundt fossen på 1700-tallet. Tilkomsten fra Nordre torv går via Hammerbrogate og Lagesens gate eller Gullagata og Ankersgate.Strøket kan være oppkalt etter tidligere bakermester og mølleeier Peter Blyberg (1812–1868), men noen mener det er etter broren Ole Blyberg (1812–1868), som bestyrte landhandleriet der i 1830-årene på vegne av sin bestemor Olea Lagesen, enken etter Ole Lagesen på Hønen. Ole Lagesen på Hønen var ganske sikkert opphavet til navnet Lageshaugen.
Området ligger innenfor de opprinnelige bygrensene til Hønefoss, som fikk bystatus fra 1. januar 1952. Området omfatter den egentlige Blyberghaugen i vest, men denne ble planert vekk da Begna bru og Roa–Hønefosslinjen ble bygget i forbindelse med byggingen av Bergensbanen i årene 1907–1909, og Sankthanshaugen i øst. Arbeiderboligene på Blyberghaugen var gjort av laftet tømmer og bebyggelsen strakk seg fra fossen og opp langs begge sider av Hellebakken og innover på flaten innover langs begge sider av Lagesens gate, til jernbanetunnelen mot Storløkka og Rabba, samt en kort del av Ankersgate, som tidligere endte nord i Blyberggata, og på begge sider av de to smågatene Blyberggata og Brandals gate, som alle tar av fra Lagesens gate.
Det gamle arbeiderstrøket ligger rett nord-nordvest for Nordre park, der bebyggelsen brant ned i bybrannen den 12. august 1878. Rett overfor det bygget ringerikingene i dag kjenner som «Handelsskolen» (Hammerbrogate 9), lå Blyberggården, i det som ble til Nordre park. Både Blyberggården (Hammerbrogate 8) og Skauggården (Hammerbrogate 9, ble også kalt Børsemakergården) gikk med i brannen. Hønefoss Meieri kjøpte branntomten etter Skauggården i Hammerbrogate 9 og satt opp et meieri der, som startet opp driften 10. mai 1880, og det er denne bygningsmassen som er kjent som «Handelsskolen» i dag.
På Blyberghaugen lå i sin tid den vesle stua hans «Sukkertøy-Hans». Dette var ei ettromsstue laftet tømmerstue kledd med stående ukantet panel, trolig reist alt på 1600-tallet. Stua er borte i dag. Det var ogs vannpost der, både på flaten over Hellebakken og i Blyberggata. Brandals gate, som nærmest ikke lenger synes, gikk trolig i sin tid helt ned mot fossen og endte opp mellom Molvaldgata 4 og 6. I folketellingen fra 1865 er byen delt inn i fem bydeler; «Nordre Deel» (Nordsiden), «Søndre Deel» (Sørsiden), «Bjergfjerdingen» (Blyberghaugen), «Øen» (Øya) og Vesterntangen. Det bodde 1 026 personer i byen og Nordsiden var største bydel, med i alt 55 hus. På Sørsiden var det 35 hus, på Blyberghaugen 25 hus, på Øya 19 hus, og Vesterntangen 7 hus.


== Se også ==
Lagesens gate
Ankersgate
Blyberggata
Brandals gate
Molvaldgata
Sankthanshaugen


== Referanser ==
Torvgata (Hønefoss)

Torvgata er en liten gatestubb på Nordsiden i Hønefoss. Gata, som strekker seg fra Nordre torv til Hønengaten ved Hønefoss skole, består av både nye og moderne bygg og eldre, tildels opprinnelig trehusbebyggelse med næringsvirksomhet i første etasje. Gata er enveiskjørt inn mot torvet fra Hønengaten.


== Se også ==
Leiv Vidar
Lergruvbakken gruve

Lergruvbakken gruve må ikke forveksles med Lergruven.Lergruvbakken gruve var en av de mindre og den siste gruven i drift i Røros Kobberverks 333 års historie. Gruven ligger lengst syd av gruvene i det såkalte Nordgruvefeltet ca åtte km nord for Røros, i samme fjellmassiv og tre km sørøst for den mer kjente Kongens gruve. Driften startet i 1973 med utvinning av sinkmalm og fortsatte inntil all virksomhet ved Kobberverket ble innstilt som følge av konkursen høsten 1977.Det er imidlertid ikke umulig at driften kan gjenopptas ved Lergruvbakken gruve, ettersom Crew Minerals vurderer utvinning av gjenværende malmforkomster til 540.000 tonn med 7,8% sink og 0,74% kobber som interessant.
Aerial pictures at kart.1881.no show activity between 2015 and 2020, with the dumps growing and the open pit also getting larger.


== Malmdatabasen, NGU ==
Lergruvbakken: NGU-ID 1640-015
Elementer: Kis Zn Cu
Produkasjon: 400.000 tonn
Reserver: 540.000 tonn


== Referanser ==
Fløytingen

Fløytingen (25-103, 2-104) er en vei i Haug i Ringerike.
Veien er en del av Fylkesvei 2890, og går fra Klekkenveien til krysset Harehaugveien / Hvalsmoveien ved Haugsbygd ungdomsskole. Haug kirke og Vang skole ligger også i Fløytingen. Vangstunet er en stikkvei fra Fløytingen.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==
Hvalsveien

Hvalsveien kan vise til følgende veier eller gater i Norge:

Hvalsveien (Asker)
Hvalsveien (Modum)
Hvalsveien (Ringerike)
Hvalsveien (Sandefjord)
Den internasjonale leketøysmessen i Nürnberg

Den internasjonale Leketøysmessen i Nürnberg (tysk: Spielwarenmesse International Toy Fair Nürnberg) er verdens største messe for leketøy. Den er forbeholdt fagpersoner fra leketøysbransjen, representanter fra pressen og spesielt inviterte. Messen strekker seg over seks dager i begynnelsen av februar. 2 700 utstillere fra ca 60 land presenterer hvert år nyhetene sine. I 2011 deltok 79 000 forhandlere og innkjøpere, hvorav 54 % var fra utlandet. Messen arrangeres av Spielwarenmesse eG, en tysk organisasjon med sete i Nürnberg som tilbyr messe- og markedsføringstjenester til leketøysbransjen.


== Produktgrupper ==
Hvert år blir omtrent en million produkter presentert på Leketøysmessen. Omtrent 70 000 av disse er produktnyheter. Utstillerne deles inn i tolv produktgrupper. Disse er (pr. 2011):

Modellbygging, hobby
Modelljernbane og tilbehør
Tekniske og pedagogiske leketøy, ”action”leketøy
Dukker, kosedyr
Spill, bøker, læring og eksperimenter, multimedia
Fest- og moroartikler, karneval
Treleker, kunsthåndverk, gaveartikler
Form og farge
Sport, fritid, utendørsleker
Skolemateriell, skriveredskap
Baby- og småbarnsartikler
Diverse


== Prisutdeling: ToyInnovation/ToyAward ==
Hvert år under messen blir utvalgte produktnyheter hedret med prisen ”ToyAward”. De premierte produktene utmerker seg på bakgrunn av særskilt innovasjon, produktkonsept og kreativitet. En bransjejury velger ut vinnerprodukter i fem kategorier (pr. 2011): 
Baby & spedbarn
Førskole
Skolebarn
Ungdom og familie
SpecialAward (tema skifter hvert år)


== Global leketøysmesse: Global Toy Conference ==
På messens siste dag arrangeres den globale leketøysmessen Global Toy Conference som omhandler leketøysbransjens fremtid. Aktuelle temaer er bærekraftighet, miljø og sikkerhet, online marketing og salg over internett. 


== Spielwarenmesse eG ==
Messen blir arrangert av Spielwarenmesse eG som ble stiftet 11. juli 1950 av 46 firmaer under navnet Deutsche Spielwaren-Fachmesse eGmbH («Tysk fagmesse for leketøy»). I 1958 ble navnet endret til Spielwarenmesse eGmbH, og i 1973 fikk den navnet Spielwarenmesse eingetragene Genossenschaft. Styringsorganene består av et styre, representantskap og generalforsamling. I 2010 ble det heleide datterselskapet Spielwarenmesse (Shanghai) Co., Ltd. grunnlagt. Teamet i Shanghai har ansvar for de kinesiske utstillerne til leketøysmessen i Nürnberg.
Et nettverk av lokale kontaktpersoner sørger for at messen er representert i hele verden. I Norge blir messen representert av Norsk-Tysk Handelskammer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Spielwarenmesse International Toy Fair Nürnberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell hjemmeside for Leketøysmessen i Nürnberg  
Offisiell hjemmeside for Spielwarenmesse eG 
ToyAward: Leketøysmessens innovasjonspris Arkivert 14. mars 2012 hos Wayback Machine.
Toys go green 
Global Toy Conference
Offisiell hjemmeside Norsk-Tysk Handelskammer
Packie Bonner

Patrick Joseph «Packie» Bonner (født 24. mai 1960 i Burtonport) er en irsk tidligere fotballspiller som er mest kjent fra sin lange periode som målvakt for den skotske storklubben Celtic fra 1978 til 1995. Bonner fikk også 80 landskamper for Irlands herrelandslag i fotball i perioden 1981 til 1996, og var blant annet med i troppen til EM i fotball 1988, VM i fotball 1990 og VM i fotball 1994.


== Klubbkarriere ==
Bonner begynte sin spillerkarriere hos den engelske klubben Leicester City i 1975. Han var målvakt for Leicester under FA Youth-cup, hvor han vakte oppmerksomhet hos den skotske storklubben Celtic. I mai 1978 signerte han under på en seniorkontrakt med Celtic, og ble tilfeldigvis også manager Jock Steins siste signering før han forlot klubben. For Celtic spilte han over 640 kamper tilsammen fram til 1995, hvor 483 av disse var seriekamper. 
Totalt var Bonner med på å vinne fire seriemesterskap, tre cupmesterskap og én ligacuptittel. Hans siste kamp for Celtic kom i cupfinalen i 1995 under ledelse av Tommy Burns. Etter dette hadde han kortere opphold hos Kilmarnock og Reading, men uten å få spille noen seriekamper for disse.


== Landslagskarriere ==
Bonner fikk sin landslagsdebut for Irland i en vennskapskamp mot Polen i mai 1981. Han ble tatt ut i troppen til EM i fotball 1988 av landslagstrener Jack Charlton etter å ha spilt flesteparten av Irlands kvalifiseringskamper. Under mesterskapet spilte han alle Irlands kamper, inkludert lagets 1–0-seier over England. Bonner spilte også alle Irlands kvalifiseringskamper til VM i fotball 1990, hvor han kun slapp inn to baklengsmål på åtte kamper. I mesterskapet reddet han et straffespark fra Daniel Timofte i kampen mot Romania, og var ellers en sterk bidragsyter til at Irland tok seg frem til kvartfinale mot Italia, hvor Irland røk ut av mesterskapet etter tap 0–1.
Han spilte også alle landets kvalifiseringskamper til EM i fotball 1992, hvor Irland ikke klarte å kvalifisere seg på grunn av tap mot England og uavgjortresultat mot Polen. Bonner var også en del av Irlands kvalifisering til VM i fotball 1994, og spilte samtlige tolv kamper. I sluttspillet vant Irland først over Italia, men tapte for Mexico og spilte uavgjort mot Norge. I mellomspillskampen mot Nederland slapp Bonner inn et tilsynelatende enkelt skuddforsøk fra Wim Jonk, som på mange måter ble avgjørende til at Irland røk ut av turneringen. Under kvalifiseringen til EM i fotball 1996 ble Bonner erstattet som førstemålvakt av Alan Kelly og mistet etter dette plassen på landslaget. Totalt fikk Bonner 80 landskamper for Irland.


== Meritter ==
Celtic FCScottish Football League: 1979, 1981, 1982, 1986, 1988
Scottish Cup: 1980, 1988, 1989, 1995
Scottish League Cup: 1983


== Eksterne lenker ==
(de) Packie Bonner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Packie Bonner – FIFA 
(en) Packie Bonner – Transfermarkt 
(en) Packie Bonner – national-football-teams.com 
(en) Packie Bonner – WorldFootball.net 
(en) Packie Bonner – FootballDatabase.eu 
(en) Packie Bonner – EU-Football.info 
(en) Packie Bonner – FBref
Bocadillo

Bocadillo er en form for godteri laget av gjæret guava og rørsukker. Bocadillo har sin opprinnelse i provinsen Santander i Colombia, men er også utbredt i Venezuela og Panama. Bocadillo blir vanligvis servert i biter på ca. 2*3*5 cm, innpakket i bijao-blader.