jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Løs på snippen

Løs på snippen er et underholdningsprogram i fem episoder som gikk på NRK Fjernsynet fra 1973 til 1974. Programleder var Harald Tusberg. Ved siden av nytt stoff inneholdt programmet et gjensyn med Tusbergs humoristiske Smil til det skjulte kamera, og som i det Tusberg-ledede Skjemtegauken var Salvador Melis alias Kjell Halvorsen huspianist og leder for orkesteret Hot Six Footstumpers.  
I første episode fikk seerne møte Stutum – «landets største super-kverulant og landets tykkeste vitseleser. I andre sending 17. november 1973, fikk seerne oppleve at Bjørn Sand hang åtte meter over bakken, og 23. desember 1973 var Bjørn Sand med igjen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Løs på snippen på Internet Movie Database 
(no) Løs på snippen på NRK TV
Hekk (andre betydninger)

Hekk kan sikte til:

Hekk, lages av planter på rekke
Hekkeløp, en gren innen friidrett
Hekking, fuglers forplantningsaktiviteter
Akterste, øverste del av et fartøy
Hekk (bil), bakerste del av en bil
Bondebevæpningen

Bondebevæpningen var bevæpning av norske bønder på 1600-tallet til forsvar av Norge.
I en periode var forsvaret i Norge basert på at bøndene eide egne våpen, og de som ikke holdt egne kunne bli straffet. Våpnene bestod ofte av bjørnespyd og bondestridsøkser. Landværnbolken i Norske lovboken fra 1604 sa: «Hver odelsbonde eller leilending som bor på full gård skal ha en langt gevær med hjullås samt krutt og kuler, en sabel og en øks.» Bønder på mindre gårder måtte ha et gevær med luntelås.
Etterhvert ble det erfart at bøndene uten krigserfaring eller minimal krigstrening ikke kunne stille opp mot erfarne soldater, og en profesjonell hær ble bygget opp.


== Litteratur ==
Norheim, Per Terje, Fuglseth, Erik: Våpen i Norge, Damm forlag (2000) ISBN 8251205239
Mathisen, Trygve: Fra bondeoppbud til legdshær, Gyldendal (1952)
Kong Christian den Fjerdes norske Lovbog af 1604


== Eksterne lenker ==
Økser som våpen hos Maihaugen
Wolf Parade

Wolf Parade er et rockeband fra Montréal i Canada som gis ut på plateselskapet Sub Pop. 


== Medlemmer ==
Dan Boeckner – vokal, gitar
Spencer Krug – vokal, keyboard
Arlen Thompson – trommer
Dante DeCaro – gitar, bass, perkusjon, keyboard


== Diskografi ==


=== Album ===
Apologies to the Queen Mary (2005)
At Mount Zoomer (2008)
Expo 86 (2010)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Wolf Parade – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wolf Parade på Discogs 
(en) Wolf Parade på MusicBrainz 
(en) Wolf Parade på Songkick 
(en) Wolf Parade på Last.fm 
(en) Wolf Parade på AllMusic 
Wolf Parade på Twitter 
Wolf Parade på Facebook 
Wolf Parade på Instagram 
Wolf Parade på YouTube 
Wolf Parade på Myspace 
Nettside
Wolf Parade på MySpace
Vernissasje

Vernissasje (fra fransk vernisser, å fernissere) er en noe uformell åpning av en maleriutstilling, gjerne dagen før den offisielle åpningen. Begrepet er vanlig brukt også for den offisielle åpningen. Et relatert begrep er privat visning, men det er ikke nødvendigvis knyttet til en pre premiere.
Historisk kommer begrepet fra samlinger utstillende malere på Salongen i Paris hadde i forkant av sine utstillinger. De inviterte da med seg en person til å se på utstillingen mens kunstnerne foretok en siste fernissering, siste justeringer, av bildene. Dette ble kalt Le jour de vernissage. Det er senere blitt vanligere å innby også andre interesserte, kjente mennesker, politikere og så videre. Det har medført en utvanning av bruken av begrepet og vernissasje brukes nå like gjerne om det den offisielle åpningen av utstillingen.
Cellulitis

Cellulitis er en diffus betennelse i bindevevet, med alvorlig betennelse i dermal- og underhudslaget av huden. Cellulitis må ikke forveksles med cellulitter. Cellulitis kan være forårsaket av normal hudflora eller eksogene bakterier, og oppstår ofte der huden tidligere har blitt brutt: sprekker i huden, kutt, blemmer, forbrenninger, insektbitt, kirurgiske sår, eller områder der intravenøse kateter har vært satt inn. Huden i ansiktet eller nedre del av beina er vanligvis berørt av denne infeksjonen, men cellulitis kan også oppstå på andre deler av kroppen.
Kjersti Borgen

Kjersti Borgen (født 6. mars 1938 i Trysil) er en tidligere norsk lokalpolitiker som representerer Senterpartiet. Hun var ordfører i Elverum fra 1980 til 1983, og ledet Hedmark Senterparti fra 1982 til 1986. Hun var den første kvinnelige ordføreren i Hedmark, og var i 1980 en av elleve kvinnelige ordførere i Norge. Hun ble ordfører med støtte fra Sosialistisk Venstreparti, som fikk varaordføreren.Hun var medlem av Statens flyktningesekretariat og av Buvik-utvalget. I 1983 stilte hun til nestledervalg i Senterpartiet, men partiet valgte Anne Enger Lahnstein.
Borgen er utdannet adjunkt og var blant undervisningsinspektør i Elverum.


== Referanser ==
Missionskollegiet

Missionskollegiet (Collegium de cursu evangelii promovendo) ble opprettet i 1714 for å utbre evangeliet blant hedninger. 
Misjonsvesenet hadde hittil hørt under Danske Kancelli som fortsatt beholdt en del av sakene. Misjonssakenes antall hadde vært få i kanselliet, og opprettelsen av kollegiet betød at man tilla denne siden av den kirkelige politikk økt vekt.
I 1715 fikk kollegiet overdratt misjonen i Fin- og Lapmarken (se Finnemisjonen), og kort etter ble misjonsområdet utvidet sydpå, men denne «nordenfjeldske» virksomhet bortfalt ved tapet av Norge i 1814. Større betydning fikk det at kollegiet i 1737 overtok tilsynet med misjonen på Vestgrønland. 
Misjonen i Ostindien (Trankebar) hørte under kollegiet, men en del av sakene gikk på 1700-tallet gjennom kanselliet. I 1847 ble Trankebarmisjonen overført til misjonsselskapet i Leipzig.
Den vestindiske misjon hørte under Generalkirkeinspektionskollegiet, men etter dets opphevelse i 1791 overgikk tilsynet til Missionskollegiet, som imidlertid allerede i 1797 måtte avgi det til det Vestindisk-guineiske rente- og generaltoldkammer og Danske 
Kancelli. Missionskollegiet ble nedlagt i 1859.


== Litteratur ==
Adolf Steen: Samenes kristning og finnemisjonen til 1888, Egedeinstituttet, Oslo (1954)


== Eksterne lenker ==
Rigsarkivets Samlinger
Erlend Jordal

Erlend Jordal (født 16. august 1979 på Sola på Jæren) er en norsk politiker (H).  Jordal ble i mars 2020 engasjert som politisk rådgiver for olje- og energiminister Tina Bru.Han har studiekompetanse fra St. Olav videregående skole fra 1998, årsstudium i engelsk og samfunnsvitenskap fra Whittier College fra 1999, bachelorgrad i internasjonal politikk fra Lancaster University fra 2002 samt praktisk-pedagogisk utdanning fra Universitetet i Stavanger. Jordal var informasjonssjef for næringspolitikk i bransjeorganisasjonen Norsk olje og gass fra 2014-2017. Fra 2017-2020 rykket han opp til fagsjef for samfunnskontakt.  Jordal var informasjonskonsulent ved Universitetet i Stavanger 2005–2006.
Jordal har vært medlem av Stavanger bystyre og Rogaland fylkesting siden 2007. Han var medlem av Sola kommunestyre 2003–2006, politisk rådgiver for Stavanger Høyres bystyregruppe 2005–2007 og 2011–2014 samt kommunalråd for oppvekst i Stavanger kommune 2007–2011. Jordal ledet Stavanger Høyre 2008–2012. Han meldte seg inn i Unge Høyre i 1995. Foruten å ha vært formann i Rogaland Unge Høyre 2003–2005 og Sola Unge Høyre 1997–1999, vant han Unge Høyres elitekurs i 2003.


== Referanser ==
Cecil Skotnes

Cecil Skotnes (født 1. juni 1926, død 4. april 2009) var en sørafrikansk kunstner. Han regnes som en foregangsmann for moderne kunst i Sør-Afrika og gjorde seg bemerket for sitt bidrag til kunstutdanning på tvers av raseskillepolitikken i Sør-Afrika.Skotnes var sønn av nordmannen Edvin Andor Eilertsen Skotnes og hans canadiske kone. Foreldrene virket som misjonærer i Mosambik og Sør-Afrika, der sønnen Cecil ble født i byen East London. Under andre verdenskrig deltok Skotnes i kampene i Egypt og Italia, der han mot slutten av krigen fikk anledning til å studere kunst i Firenze. Han studerte senere videre ved Witwatersrand Technical Art School og University of the Witwatersrand i Sør-Afrika.
Som kunstner arbeidet Skotnes i en rekke teknikker. Han utførte oljemalerier og tresnitt, og arbeidet med fresker, trearbeider, skulptur og tegninger. Han fikk utsmykningsoppdrag, inkludert flere kirker. Videre formgav han tepper og utførte frimerker for det sørafrikanske postverket. 
Skotnes ledet kunstskoler, som under apartheid likevel var åpne for afrikanske elever. I 1961 var han med på å danne kunstgruppen Amadlozi. Fra 1979 av bodde og arbeidet han i Kappstaden. Skotnes stilte ut sine arbeider også i utlandet og var fire ganger representert ved biennalene i São Paulo og Venezia. 
I 2001 besøkte Skotnes Norge etter invitasjon fra NORAD og Norges ambassade i Sør-Afrika. Han stilte da ut arbeider i Bergen og Tromsø.Skotnes ble i 2003 tildelt Ikhamanga-ordenen i gull for sin innsats for å fremme kunst, for å motarbeide raseskille i kunsten og for å fremme svarte kunstneres virke.


== Utstillingskatalog ==
Skotnes, Pippa: «...Bearded Seals and Fifteen Geese»: Cecil Skotnes, a South African artist in Norway, Cape Town: LLAREC, 2001


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Alheden

Alheden er den østlige del av Karup Hedeslette i Viborg kommune i Midtjylland. 
Kongenshus Mindepark ligger på Alheden. De største byer er Karup og Frederiks. Omkring 1760 begynte kartoffeltyskerne å dyrke opp Alheden.
Hedeområdene var tidligere så øde, at de lå utenfor sogneinndelingen og fungerte som en allmenning, et felles, uoppdyrket område, hvor buskapen gresset. Navnet er en sammentrekning av "Adelhede".
Pavel Eljanov

Pavel Vladimirovitsj Eljanov, russisk Павел Владимирович Эльянов, ukrainsk Pavlo Volodymyrovytsj Eljanov (Павло Володимирович Ельянов) (født 1983) er en ukrainsk stormester i sjakk.
I 1999 ble han medlem av det ukrainske ungdomslaget, som vant sjakkolympiaden i klassen U-16 i Artek, Ukraina.
I 2007 vant han B-gruppen i Corus-turneringen i Wijk aan Zee, Nederland med en poengsum på 9 av 13. Dette resultatet gjorde at han kvalifiserte seg for A-gruppen det påfølgende året.
Eljanov klatret stødig oppover på FIDEs verdensranking fram til september 2010, da han hadde en rating på 2761. Dette gjorde ham til nummer 1 i Ukraina og nummer 6 i verden. I mai 2010 vant han FIDEs Grand Prix-turnering i Astrakhan med en poengsum på 8 av 13.Etter å ha falt litt på rankinglistene, og i perioder ha vært ute av den uoffisielle, men eksklusive klubben av "super-stormestere" (spillere med 2700+ i Elo-rating), oppnådde han høsten 2015 igjen så gode resultater at han på FIDEs liste for desember 2015 sto oppført som nummer 13 i verden, med ny personlig bestenotering på 2763 i rating.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pavel Eljanov – FIDE 
(en) Pavel Eljanov – chessgames.com 
(en) Pavel Eljanov – OlimpBase 
(en) Pavel Eljanov – Chess.com 
(en) Pavel Eljanov – 365Chess.com 
Statistikk hos ChessWorld.net
Intervju med Pavel Eljanov Arkivert 23. juni 2010 hos Wayback Machine.
Maglebylille

Maglebylille var en mindre by på Amager ved Sjælland, som  måtte vike da Københavns Lufthavn skulle utvide sitt areal. Byens beboere ble flyttet til de nærliggende byer Store Magleby og Dragør.


== Historie ==
Byen nevnes allerede i en beretning fra 1370 som "Maghleby litlæ", og omkring år 1700 var byen den nest største på Amager, kun overgått av Store Magleby. En landingsbro til fiskere ble oppført ved byens kystlinje i 1858, og her ble det fisket helt frem til 1962. En bebyggelse med hus og sommerhus ble anlagt langs landingsbroen Maglebyleje på starten av 1900-tallet, i et idyllisk område.  
Byggingen av Kastrup Lufthavn i 1925 betød de første ekspropriasjoner i Maglebylille, og ved følgende utvidelser i 1969-70 forsvant landsbyen helt. Kunstneren Theodor Philipsen (1840–1920) har blant andet hatt Maglebylille som motiv. 
Lufthavnsterminalen fra 1939, tegnet av arkitekten Vilhelm Lauritzen, ble i 1999 flyttet til Vilhelm Lauritzen Allé 2 i Maglebylille, og i år 2000 gjenskapt etter de opprinnelige tegninger. Bygningen er nå fredet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tårnby bibliotek om Maglebylille
Bilder fra Maglebylille
malerier av Theodor Philipsen
Vigdis Ystad

Åse Vigdis Ystad (født 13. januar 1942 i Verdal, død 7. desember 2019) var professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Oslo (UiO), og hadde en rekke faglige og forskningspolitiske verv i Norge.Hun forsvarte dr.philos.-graden i 1974 på en avhandling om Kristofer Uppdals lyrikk. Hun var universitetslektor ved UiO 1973–74, dosent 1975–79 og professor fra 1979. Fra 1998 til 2009 ledet hun prosjektet for komplett tekstkritisk  og kommenterende utgivelse av Henrik Ibsens skrifter. Skriftene ble publisert i 16 bind. Utgivelsen representerte det hittil største prosjekt i sitt slag i Norge. Prosjektet involverte et titalls forskere og tyvetalls tilknyttede i ti år og hadde som mål å utgi en vitenskapelig kommentert utgave av Ibsens samlede verker.
I 2002 gav hun ut boka «Historien om 'Ja, vi elsker'» sammen med Jon Gunnar Jørgensen og Anne Jorun Kydland (Lysdahl) som var en analyse av Norges nasjonalsang.
Hun var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi, Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala, Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien, Det Norske Akademi for Språk og Litteratur, Det norske språk- og litteraturselskap, Det Danske Sprog- og Litteraturselskab og Nordisk Nettverk for Edisjonsfilologer. Hun var styremedlem i Fondet for dansk-norsk samarbeid 1978–2000, formann i den norske styreavdelingen og formann i Fellesstyret 1993–2000. Hun hadde en rekke forskningspolitiske verv, bl.a. som medlem av Norges allmennvitenskapelige forskningsråd 1979-1985, medlem av Forskningspolitisk råd 1982-84, formann i Rådet for humanistisk forskning 1985. Hun var medlem av Det akademiske kollegium ved Universitetet i Oslo 1990-2002, medlem av Fellesrådet for representanter for Storting og vitenskap fra 1981 og styremedlem fra 1985. Hun var styremedlem og styreformann i Senter for høyere studier ved Det Norske Videnskaps-Akademi 1989-1993. Videre var hun formann for Professorforeningen (til 2006).
Vigdis Ystad ble i 2012 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for norsk kulturliv.Hun var gift med litteraturviter og professor Daniel Haakonsen (1917-1989).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vigdis Ystad på Internet Movie Database 
(no) Publikasjoner av Vigdis Ystad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Vigdis Ystad i BIBSYS
(no) ibsen.net Artikler av Vigdis Ystad
(no) Ibsens kvinne - portrett i Klassekampen 2016
(no) Forskningen forringes - intervju i Klassekampen 2017
(no) Vigdis Ystad, minneord i Dag og Tid - 2019dd
(no) Ved veis ende. Kampkvinnen, minneord i Klassekampen
Ståle Wikshåland

Ståle Wikshåland (født 30. juni 1953 i Stavanger, død 18. januar 2017 i Oslo) var en norsk professor i musikkvitenskap og musikkritiker. Han har vært musikkanmelder for klassisk musikk i Dagbladet siden 1980 og han redigerte Ballade - tidsskrift for Ny Musikk 1978—1986.


== Liv og virke ==
Ståle Wikshåland var elev ved Stavanger katedralskole.Han studerte musikkvitenskap i Oslo fra 1971, tok filosofisk magistergrad på Theodor W. Adorno i 1977 og han tok doktorgrad i musikkvitenskap i 1995 på en avhandling om Claudio Monteverdi: ...en melodi som unnslipper, en innskrift som består. Studier i Claudio Monteverdi og musikalsk barokk Han arbeidet som musikk-koordinator ved Henie Onstad Kunstsenter i 1981–84. Han var ansatt ved Institutt for musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo siden 1988, og ble professor i 1995. Han sto for en estetisk-historisk tilnærming til klassisk musikk, en tilnærming som ikke var så vanlig i Norge.Ståle Wikshåland var med på å grunnlegge prosjektet Norsk musikkarv på 2000-tallet, i et samarbeid med en rekke høyere norske musikkinstitusjoner. De siste årene viet han seg mer og mer til studier av barokken og musikalsk retorikk. Sammen med operasjef Per Boye Hansen initierte han et samarbeid mellom Institutt for musikkvitenskap og Den Norske Opera & Ballett, med studentundervisning og internasjonale seminarer knyttet tett opp til produksjon og framføringer ved Operaen.


== Verk ==
Fortolkningens århundre. Essays om musikk og musikkforståelse. Scandinavian Academic Press, 2009. ISBN 9788230400470


== Referanser ==


== Litteratur ==
(no) Publikasjoner av Ståle Wikshåland i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Ståle Wikshåland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


== Eksterne lenker ==
Ansatteside ved Universitetet i Oslo
Minneord om Ståle Wikshåland
Mette Wikborg

Mette I. Wikborg (født 15. april 1963) er en norsk embedsmann. Hun er departementsråd, det vil si øverste administrative leder i Nærings- og fiskeridepartementet.Mette Wikborg er utdannet samfunnsøkonom fra Universitetet i Oslo, der hun også har jobbet som universitetslektor. Wikborg har vært Fulbright-stipendiat ved Harvard University. Hun har vært rådgiver i Finansdepartementet, og konsulent i McKinsey & Company. Frem til april 2008 var hun ekspedisjonssjef i departementets avdeling for forskning og innovasjonspolitikk. Frem til 2018 var hun leder av eierskapsavdelingen i Nærings- og handelsdepartementet som forvalter statens eierandeler i rundt 80 kommersielle selskaper, blant de største er Statoil, Telenor, Statkraft, Norsk Hydro og Yara International.
Fra 2002 til 2003 var Wikborg medlem av Skauge-utvalget som utarbeidet forslag til nytt skattereform. 
Wikborg var i flere år styreleder for den norske nasjonalkomiteen i United World Colleges. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografiside Regjeringen.no
Ordrup

Ordrup er i dag en forstad til København i Gentofte kommune, men er opprinnelig en landsby med historiske røtter langt tilbake i tiden.


== Historie ==
Den første skriftlige henvisning til byen har man omkring 1170 hvor deler av byen ble overdratt fra Esrum Kloster til biskop Absalon; den bestod da av åtte gårder. Som det var tilfellet andre steder på den tid, så var gårdene ofte eid, av enten kronen eller kirken. Kronens besittelser og aktivitet i egnen ble større med tiden med opprettelse av lyst- og jaktslott i Jægersborg og Charlottenlund, og Jægersborg Dyrehave som ble opprettet i 1669. 
Ordrup Jagtvej ble opprettet for å knytte Charlottenlund slott med Dyrehaven så der var lettere adgang for kongens jaktselskaper. I 1765 kom Ordrups jorder inn under Bernstorff Slot, og kort etter ble det gjennomført landboreformer med utskifting av mark som ga bøndene selveie. I 1789 kom byen ut for en større katastrofe, da en brann den 6. september la stort sett hele byen i aske.
Utviklingen fra landsby til sammenhengende byområde begynte på 1800-tallets siste halvdel. Utbyggingen av offentlig transport og alminnelig utstykning tok fart og villakvarterene skjøt opp i begynnelsen av 1900-tallet. Ordrup Realskole ble opprettet i 1867, og den lille privatskolen Friser Skole, som ble anlagt i 1879, vokste hurtig i popularitet og skiftet i 1911 navn til Ordrup Gymnasium.
Ordrup Kirke ble oppført i 1878 og i 1891 ble Ordrup Sogn skilt ut av Gentofte Sogn.


== Dagens Ordrup ==
I dag er Ordrup vokst sammen med de omkringliggende forstadsområder i Gentofte kommune.
BioFoto

BioFoto er en nordisk forening av naturfotografer, stiftet i 1979. Foreningen er åpen for alle naturfotografer og organiseres nasjonalt i lokallag og internasjonalt i landslag (BioFoto Norge, BioFoto Sverige og BioFoto Finland).
BioFoto Norge er representert med følgende lokallag: Rogaland, Hordaland, Østlandet, Indre Østland, Møre og Romsdal, Midt-Norge, Nordland, og Troms. Ifølge foreningens profil på Facebook har den norske avdelingen omkring 1 000 medlemmer.
Foreningen utgir fire ganger årlig tidsskriftet «Naturfotografen». Den arrangerer dessuten en årlig fotokonkurranse, der «Årets Fotograf» og «Årets beste lokallag» kåres.


== Historie ==
Organisasjonen sprang ut fra studentmiljøet rundt Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Museet.


== Eksterne lenker ==
BioFoto (hjemmeside)
Biantidae

Biantidae er en gruppe av edderkoppdyr som tilhører ordenen vevkjerringer (Opiliones). 


== Utseende ==
Små til middelsstore (1,5-5,5 mm) vevkjerringer med forholdsvis lange bein. Som andre Laniatores har de kraftige pedipalper med store pigger. På farge er de ofte mørkbrune, eller gule med mørke tegninger.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Familien er først og fremst utbredt i Afrika, India og Madagaskar, men underfamilien Stenostygninae lever i Vestindia, én art også på fastlandet i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Edderkoppdyr (Arachnida)
Vevkjerringer (Opiliones)
underorden Laniatores Thorell, 1876
gruppe (infraorden) Grassatores
overfamilie Samooidea Sørensen, 1886
familie Biantidae Thorell, 1889
underfamilie Biantinae
slekten Anaceros Lawrence, 1959 — Madagaskar (4 arter)
slekten Biantella Roewer, 1927 — Kamerun (1 art)
slekten Biantes Simon, 1885 — Nepal, India, Burma, Sumatra, Seychellene (30 arter)
slekten Biantessus Roewer, 1949 — Sør-Afrika (2 arter)
slekten Biantomma Roewer, 1942 — Bioko (1 art)
slekten Clinobiantes Roewer, 1927 — Kamerun (1 art)
slekten Cryptobiantes Kauri, 1962 (1 art)
slekten Eubiantes Roewer, 1915 — Øst-Afrika (1 art)
slekten Fageibiantes Roewer, 1949 — Madagaskar (2 arter)
slekten Hinzuanius Karsch, 1880 — Madagaskar, Sokotra, Komorene, Etiopia (14 arter)
slekten Ivobiantes Lawrence, 1965 (1 art)
slekten Metabiantes Roewer, 1915 — Afrika (41 arter)
slekten Monobiantes Lawrence, 1962 (1 art)
slekten Probiantes Roewer, 1927 — India (1 art)
underfamilie Lacurbsinae
slekten Eulacurbs Roewer, 1949 — Ghana (1 art)
slekten Heterolacurbs Roewer, 1912 — Togo (1 art)
slekten Lacurbs Sørensen, 1896 — Kamerun, Elfenbenskysten (2 arter)
slekten Metalacurbs Roewer, 1914 — Vest-Afrika (4 arter)
slekten Prolacurbs Roewer, 1949 — Ghana (1 art)
underfamilie Stenostygninae
slekten Bidoma Silhavy, 1973 — Haiti (1 art)
slekten Caribbiantes Silhavy, 1973 — Cuba (1 art)
slekten Decuella Avram, 1977 — Cuba (1 art)
slekten Galibrotus Silhavy, 1973 — Cuba (3 arter)
slekten Manahunca Silhavy, 1973 — Cuba (3 arter)
slekten Martibianta Silhavy, 1973 — Jomfruøyene (1 art)
slekten Negreaella Avram, 1977 — Cuba (5 arter)
slekten Stenostygnus Simon, 1879 — nordlige Sør-Amerika (1 art)
slekten Vestitecola Silhavy, 1973 — Haiti (1 art)
underfamilie Zairebiantinae
slekten Zairebiantes Kauri, 1985 — Zaire (1 art)


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
(en) Biantidae i Encyclopedia of Life 
(en) Biantidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Biantidae hos ITIS 
(en) Biantidae hos NCBI 
Biantidae – detaljert informasjon på Wikispecies