jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arbeiderselvstyre

Arbeiderselvstyre (også kalt «autogestion») er en form for beslutningstagning på arbeidsplassen der arbeiderne selv blir enige om hva de skal gjøre (for eksempel når det gjelder kundebehandling, produksjonsmetoder, planlegging, arbeidsdeling, osv). Dette i stedet for at en eier eller tradisjonell arbeidsleder forteller arbeiderne hva de skal gjøre, hvordan de skal gjøre det og hvor de skal gjøre det.
Eksempler på slikt arbeiderselvstyre finner en under den spanske borgerkrigen, i Jugoslavia under Tito, i de «tilbaketatte fabrikkene» i Argentina (fábrica recuperada), i LIP-fabrikken i Frankrike på 1970-tallet, i Mondragón Cooperative Corporation i Baskerland og i AK Press i USA.
Arbeiderselvstyre er ofte den styringsmodellen som blir brukt i kooperative økonomiske arrangement som arbeidersamvirke, arbeiderråd, og liknende opplegg der arbeidsplasser fungerer uten en tradisjonell sjef.  
Autogestion ble først teoretisert av Pierre-Joseph Proudhon. Så ble prinsippet en viktig del av grunnlaget for noen fagorganisasjoner, særlig anarkosyndikalistiske. Arbeiderselvstyre har for eksempel blitt fremmet av organisasjonen Industrial Workers of the World (IWW) siden den ble grunnlagt i USA i 1905.
Et av de største problemene arbeiderselvstyrte bedrifter møter er forholdet til det tradisjonelle økonomiske systemet, siden de vanlige bedriftene ikke vil samarbeide med eller handle med «tilbaketatte» bedrifter. Arbeiderselvstyrte bedrifter finner det derfor ofte lettere å etablere et alternativt nettverk av bedrifter bygget på samme ideologi, altså å bygge et alternativt økonomisk system. Da kan en oppnå den styrken en trenger for å forhandle med vanlige kapitalistiske firmaer.  


== Eksterne lenker ==
THE NEW RESISTANCE IN ARGENTINA, av Yeidy Rosa
Self-management and Requirements for Social Property: Lessons from Yugoslavia by Diane Flaherty
Worker self-management in historical perspective by James Petras and Henry Veltmeyer
Yugoslavia: Trouble in the Halfway House av Melvin D. Barger
Mondragón Corporation
Solidarity Economy: economic democracy theory and analysis
Movimiento Nacional de Fabricas Recuperadas (National Movement of Recovered Factories)
Movimiento Nacional de Empresas Recuperadas (National Movement of Recovered Enterprises)
Guia de Empresas Recuperadas
Recuperated Enterprises in Argentina: Reversing the Logic of Capitalism
The Worker-Recovered Enterprises in Argentina:The Political and Socioeconomic Challenges of Self-Management Andrés Ruggeri, University of Buenos Aires, Argentina
Argentina’s Worker-Recovered Enterprises Movement by Marcelo Vieta
Official site for El Cambio Silencioso, book on recovered factories by Esteban Magnani
Susanne Kramarz-Bein

Susanne Kramarz-Bein (født 4. februar 1959 i Siegen) er en tysk professor for nordisk filologi.
Fra 1978 til 1985 studerte hun katolsk teologi, tysk filologi og nordistikk ved universitetene i Bonn, Bergen og Oslo. Hun fikk doktorgraden i 1990 og habilitasjonen i 1997. Hun ble professor ved Universitetet i Bochum i samme år. Et år senere flyttet hun til Universitetet i Münster. I 2006 ble hun medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Kramarz-Bein er både ekspert i norrøn filologi, særlig i den gammelnorske litteraturen, og i den moderne skandinaviske litteraturvitenskapen.


== Referanser ==
Solomon Okoronkwo

Solomon Ndubisi Okoronkwo (født 2. mars 1987 i Enugu, Nigeria) er en nigeriansk fotballspiller.
Okoronkwo ble oppdaget i 2004 av FIFA-agenten Marcelo Houseman, som tok han med til Hertha Berlin i Tyskland. Der ble han værende fra 2005 til 2008. Høsten 2006 ble det lite spilletid for Okoronkwo, og ble derfor utlånt til 2. Bundesliga-laget Rot-Weiss Essen for å få kamptrening. I august 2008 ble han solgt fra Hertha Berlin til den russiske klubben Saturn Moskva Oblast for om lag 1,4 millioner euro og skrev under en kontrakt for to og et halvt år. Sarturn Moskva Oblast gikk konkurs i januar 2011 slik at Okoronkwo havnet i Aalesund. Okoronkwo er nå klubbløs (2017). Han deltok i den nigerianske fotballtroppen under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han var med å ta sølvmedalje etter finaletap mot Argentina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Solomon Okoronkwo – Olympedia 
(en) Solomon Okoronkwo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Solomon Okoronkwo – FIFA 
(en) Solomon Okoronkwo – Transfermarkt 
(en) Solomon Okoronkwo – national-football-teams.com 
(en) Solomon Okoronkwo – WorldFootball.net 
(en) Solomon Okoronkwo – FootballDatabase.eu 
(de) Solomon Okoronkwo – fussballdaten.de 
(en) Solomon Okoronkwo – Soccerway 
(en) Solomon Okoronkwo – FBref
North American Racing Team

North American Racing Team (NART) ble opprettet av Luigi Chinetti for å promotere bilmerket Ferrari i USA gjennom suksess innen bilsport, som sportsvognsracing og Gran Turismo-utholdenhetsløp. Det ble opprettet i 1958 da Chinetti fikk finansiell backing fra de velstående «gentlemansracerne» George Arents og Jan de Vroom. Ferrari hadde allerede et nært forhold til Chinetti som følge av hans betydelige suksess med salg av merkets sportsbiler på det viktige amerikanske markeder, og NART fikk tilgang til Ferraris beste konkurransebiler.


== I racing ==
NART deltok kun på de mest framtredende løpene i verden, så som 24-timersløpet i Daytona i Florida og 24-timersløpet på Le Mans i Frankrike. Deres første løp var 12-timersløpet på Sebring i mars 1958, med en 250 GT.
En Ferrari 158 som offisielt var påmeldt av NART vant i 1964 Førermesterskapet i Formel 1 med John Surtees, ettersom Scuderia Ferrari valgte å kjøre de to siste løpene av sesongen i NARTs navn og med bilene malt i NARTs hvite og blå farger, som en protest som følge av en krangel mellom Ferrari og de italienske bilsportmyndighetene i forbindelse med avslag på homologering av en ny løpsbil.
Toppen på NARTs egne racingsuksess kom i 1965, da en 250 LM fra NART ble den siste Ferrarien til å vinne Le Mans, med Jochen Rindt og Masten Gregory.
Av andre kjente NART-resultater kan nevnes en tredjeplass i 24-timersløpet i Daytona i 1967, bak to 330P4 i Ferraris berømte trippelsuksess, som ble feiret ved å kalle 365 GTB4-modellen «Daytona». Med denne modellen kom NART på andreplass i Daytona-løpet i 1973, bak en Porsche 911.
NART konkurrerte i Ferrarier til 1982, og hadde da deltatt i over 200 løp med mer enn 100 forskjellige førere. I USA er kanskje Mario Andretti og Phil Hill de mest berømte av disse førerne.


== Gatebiler ==

NART fikk også navnet sitt på en av Ferraris sportsbilmodeller – en 1967 Ferrari 275 GTB/4 NART Spyder var en kabrioletversjon av 275 GTB/4, bygget på initiativ fra Luigi Chinetti. Den opprinnelige ordren på 25 biler ble dog aldri oppfylt, ettersom bare 10 ble levert fra fabrikken i Maranello. Det åpne NART Spyder-designet viste seg imidlertid å være meget populært, og mange 275 GTB/4-modeller ble konvertert til kabrioleter for å imitere NART Spyder.
Amélie av Orléans

Amélie av Bourbon-Orléans (Marie Amélie Louise Hélène d’Orléans, portugisisk:  Amélia de Orleães (født 28. september 1865 i Twickenham ved London, død 25. oktober 1951 i Le Chesnay i Frankrike) var dronning av Portugal, gift med Karl av Portugal. Hun var Portugals siste dronning.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun var datteren til den franske tronarving eller kronpretendent Ludvig Filip, greve av Paris og Marie Isabelle av Orléans. Foreldrene hadde flyktet etter februarrevolusjonen til og var i engelsk eksil.


=== Dronning ===
Hun ble gift med kronprins Karl av Portugal 22. mai 1886. Hun ble dronning ved hans tronbestigelse i 1889. Amelie dempet den voksaede kritikk mot monarkiet noe ved sin personlige popularitet. Hun ble beskrevet om uformell og mild, og viet seg til sosiale prosjekter: hun bekjempet tuberkulosen, grunnla apoteker og sanatorier og veldedighetsorganisasjoner. Hun mottok i 1892 den gyldne rose av pave Leo XIII.
Hun var interessert av opera, teater og litteratur, og malte. I 1895 var hun regent under ektemakens utenlandsopphold. En luksuriøs kryssning på Middelhavet i 1902 forårsaket imidlertid meget kritikk. 
Hun ble enke i 1908 etter et republikansk attentat på Terreiro do Paço i Lisboa da ektemaken og den eldste sønnen Ludvig Filip av Portugal ble skutt og drept under en prosesjon, og hun skjermet din yngste sønn Manuel med sin kropp. Gutten ble såret i armen, overlevde, og etterfulgte sin far på tronen.


=== Eksil ===
Etter revolusjonen i 1910 dro hun først til England, senere til Frankrike.  Under Andre verdenskrig ble hun tilbudt å vende tilbake til Portugal men takket nei. I 1945, etter verdenskrigen, besøkte hun Portugal, etter å ha blitt invitert av statsminister António de Oliveira Salazar.Etter tilbakekomsten til Frankrike forverret hennes helsetilstand deg gradvis for hvert år som fikk. Det dreide seg ikke bare om hjerteproblemer, men led også av depresjoner og var tidvis ganske forvirret.Hun døde på sitt slott i Le Chesnay. Etter en første sørgeseremoni i Paris sørget den portugisiske regjering for transjasjon av hennes legeme til familiekrypten Panteão da Casa de Bragança i klosteret São Vicente de Fora og forordnet en tre dagers landesorg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Amélie of Orléans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Amélie d'Orléans – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Norgesmesterskapet i baseball

Norgesmesterskapet i baseball er et årlig norgesmesterskap som har blitt arrangert siden 1991. Mesterskapet blir arrangert av Norges Softball og Baseball Forbund og består av alle lagene i Eliteserien samt et begrenset antall lag fra Aspirantserien og Forbundsserien som søker om å delta.


== Historikk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Skjæringsbrua

Skjæringsbrua er en veibro som løper over Bergensbanen langs Ringveien i Ringerike kommune, like vest av Hønefoss stasjon.
Broen går over Storskjæringa, ei stor skjæring som ble anlagt i forbindelse med byggingen av Bergensbanen. Broen har tredekke, og er for smal til at man kan kjøre bil i begge retninger samtidig. Den har i senere år også fått anlagt en parallell gang- og sykkelbro mot øst. Sørumsgata tar av fra Ringveien i sørenden av Skjæringsbrua og løper vestover mot Sørumsmarka.
Klaus Huber

Klaus Huber (1924–2017) var en sveitsisk komponist, fiolinist, dirigent og komposisjonslærer.


== Liv og karriere ==
Etter utdannelse ved lærerseminaret i Küsnacht og lærergjerning i Berner Oberland, studerte han fra 1947 til 1955 musikkteori og komposisjon hos Willy Burkhard ved Hochschule für Musik und Theater Zürich. Til 1949 studerte han også fiolin med Stefi Geyer.
Huber var fiolinlærer ved konservatoriet i Zürich fra 1949 til 1955. I 1955/56 studerte han med Boris Blacher i Berlin. Den første internasjonale anerkjennelsen kom med kammerkantaten Des Engels Anredung an die Seele som ble oppført ved en samtidsmusikkfestival i Roma i 1959. Fra 1960 til 1963 underviste Huber musikkhistorie ved konservatoriet i Luzern og fra 1964 i fagene musikkteori, komposisjon og instrumentering ved Musik-Akademie der Stadt Basel. I årene 1973 til 1990 hadde han et professorat i komposisjon ved musikkhøyskolen i Freiburg im Breisgau.
Klaus Huber var gift med en tidligere elev, den sørkoreanske komponisten Younghi Pagh-Paan.


== Musikk ==
Utgangspunktet for Klaus Huber var seriell musikk inspirert av Anton Webern, men i tillegg til serialisme var han åpen for andre teknikker. Fra 1980-årene interesserte han seg for arabisk musikk med mikrotonalitet, arabiske rytmer og arabisk diktning.
Huber var en sosialt og politisk bevisst komponist, og tekstene han anvendte har ofte et religiøst utgangspunkt og er forankret i den sveitsisk-reformerte kor- og oratorietradisjonen. Likevel er ikke verkene religiøse i tradisjonell kristen forstand, men formidler mer et et politisk, samfunnskritisk og humanistisk budskap.


== Elever ==


== Verk ==


== Bibliografi ==
Klaus Huber: Umgepflügte Zeit. Gesammelte Schriften, red. Max Nyffeler. Verlag MusikTexte, Köln 1999.
Klaus Huber: Von Zeit zu Zeit. Das Gesamtschaffen. Gespräche mit Claus-Steffen Mahnkopf. Hofheim 2009.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hanspeter Renggli: Klaus Huber i Andreas Kotte (red.): Theaterlexikon der Schweiz. Bind 2, Chronos, Zürich 2005, ISBN 3-0340-0715-9, s. 880 f.
(de) Andrea Weibel: «Huber, Klaus» i Historisches Lexikon der Schweiz


== Litteratur ==
Martin Demmler: Komponisten des 20. Jahrhunderts. Reclam, Stuttgart 1999, ISBN 3-15-010447-5, s. 201 ff.
Jean-Noel von der Weid: Die Musik des 20. Jahrhunderts. Von Claude Debussy bis Wolfgang Rihm. Insel-Verlag, Frankfurt am Main u. a. 2001, ISBN 3-458-17068-5, s. 432 ff.
Ulrich Tadday (red.): Klaus Huber, Musik-Konzepte 137/138. edition text + kritik, München 2007, ISBN 978-3-88377-888-4, (Musik-Konzepte NF 137/138).


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Klaus Huber – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Klaus Huber på Discogs 
(en) Klaus Huber på MusicBrainz 
(en) Klaus Huber på Spotify 
Litteratur om Klaus Huber i Bibliographie des Musikschrifttums
Dossier Klaus Huber, beckmesser.de
Heribert Jone

Heribert Jone (født 30. januar 1885 i Schelklingen/ Württemberg i Tyskland, død 25. desember 1967 i Stühlingen) var en katolsk prest, kanonist og moralteolog.
Han trådte inn i kapusinerordenen i 1904 og ble presteviet i 1910 i Köln. Året etter begynte han på kirkerettsstudier ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma, men hadde et avbrudd fra dem mens han var misjonær på Karolinene i Stillehavet fra  1913 til 1919. Etter hjemkomsten fullførte han studiene og ble i 1922 doktor i kanonisk rett. 
Fra 1924 til 1949 var han dosent ved kapusinernes ordenshøyskole i Münster, og fra 1925 samtidig dommer ved den kirkelige domstol for bispedømmet Münster.
Han fikk stor og internasjonal betydning for den katolske kirke ved sine to hovedverker, en kirkerettskommentar til Codex Iuris Canonici og et verk om katolsk moralteologi. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wilhelm Lederer: Pater Dr. Heribert Jone: Ein Leben für Gott und die Wissenschaft 1885-1967. Schelklingen: Stadtarchiv, 1988 (Schelklinger Hefte, 13).


== Eksterne lenker ==
(de) «Heribert Jone» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL).
Fabrique Automobile Belge

Fabrique Automobile Belge (FAB) var et belgisk bilmerke produsert mellom 1912 og 1914 i Schaerbeek, Brussel.
FAB produserte bilene i det gamle produksjonsanlegget til Vivinus i Schaerbeek, som FAB kjøpte opp i 1912. Utbruddet av første verdenskrig gjorde imidlertid at FAB måtte legge ned produksjonen etter bare to år.


== Se også ==
Vivinus
Jekaterina Malysjeva

Jekaterina Aleksandrovna Malysjeva (russisk: Екатерина Александровна Малышева, født 28. januar 1987 i Horodok rajon, Lviv oblast, Ukraina i Sovjetunionen), er en russisk skøyteløper som representerte Russland under Vinter-OL 2010 i Vancouver.


== Personlige rekorder ==
Oppdatert pr 20. mai 2011


== Meritter ==


=== Internasjonale mesterskap ===
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL ved 2 konkurranser.

Vancouver 2010 på 500m, 1000m.beste resultat 24.-plass på 500m i Vancouver 2010.Sprint-VM på skøyter deltatt i 3 sprint-VM.

Heerenveen 2008, Moskva 2009, og Obihiro 2010.beste resultat 5.-plass sammenlagt i Obihiro 2010.Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i ett enkeltdistanse-VM ved 2 konkurranser.

Richmond 2009 på 500m og 1000m.beste resultat 15.-plass 500m i Richmond 2009.EM på skøyter deltatt i ett EM. 

Collalbo 2007.beste resultat 20.-plass sammenlagt i Collalbo 2007.Junior-VM på skøyter deltatt i 3 VM ved 6 konkurranser.

Roseville 2004 i sammenlagt og lagtempo, Seinäjoki 2005 i sammenlagt og Lagtempo og Erfurt 2006 i sammenlagt og Lagtempo.beste resultat 5.-plass på lagtempo i Roseville 2004 og individuelt 15.-plass sammenlagt i Seinäjoki 2005.


=== Sammenlagt i Verdenscupen ===
Oppdatert etter sesongen 2010/11.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jekaterina Malysjeva – Olympedia 
(en) Jekaterina Malysjeva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jekaterina Malysjeva – Speedskatingbase.eu 
(en) Jekaterina Malysjeva – SpeedSkatingNews.info 
(en) Jekaterina Malysjeva – SpeedSkatingStats.com 
(en) Jekaterina Malysjeva på SpeedskatingResults.com (personlige rekorder og resultater)
(en) Jekaterina Malysjeva på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Jekaterina Malysjeva på The-Sports.org (mesterskapsresultater)
(ru) Profil Arkivert 27. oktober 2007 hos Wayback Machine. på www.cska.ru
(ru) Profil på Russlands skøyteforbund sider
(en) Profil på ISU sine nettsider. (distanseresultater)
(nl) Profil på Effesport.nl (noen resultater)
(en) Profil Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. på SportNavigator.nl (personlige rekorder og info)
(en) Profil på NBC Olympics 2010
(en) Profil på BBC Sport Olympics 2010
(en) Profil på Yahoo Sports Olympics 2010
«Athletes : Yekaterina Malysheva». Sochi2014.com. 4. juli 2014. Arkivert fra originalen 4. juli 2014. Besøkt 29. august 2015. Bilder(en) Bilder på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
Nazcasule

Nazcasule er en art i gruppen pelikanfugler.
Den ble tidligere regnet som en underart av maskesule (Sula dactylatra), men regnes nå som en egen art.


== Eksterne lenker ==
(en) Nazcasule – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Nazcasule i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Nazcasule hos Artsdatabanken 
(en) Nazcasule hos ITIS 
(en) Nazcasule hos NCBI 
(en) Kategori:Sula granti – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Sula granti – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sula granti – detaljert informasjon på Wikispecies 
(nb) Offer blir overgriper - forskning.no
Gimlevang

Gimlevang er en grunnkrets og et boligområde som er del av delområdet Lund/Sødal i Kristiansand, tidligere i Oddernes kommune. Området ligger mellom Gimlemoen og Torridalsveien og består av veiene Arenfeldtsvei, Major Laudalsvei, Oberstløytnant Omdals vei, Bernt Holms vei og Ingerthas vei. Stedet ble utbygget i årene etter krigen 1940-45 med eneboliger, tomannsboliger, rekkehus og firemannsboliger. Terrenget er for en stor del plant med hager rundt husene. Det er anlagt lekeplasser for barn, og de første tiårene var stedet preget av barnefamilier og mange skolebarn. Terrenget er nær Jegersberg og Sødal hvor det er turterreng og badeplasser.
Hærens leir på Gimlemoen rommet skoleavdelinger, først en tid befalsskole for infanteriet og senere krigsskole. I leirportene var det vaktpost, og ved vestre port mot Gimlevang var det mulig å følge med i vaktskiftet hver kveld, med marsjerende og avløsende soldater. I leiren vaiet det norske orlogsflagget. I en periode hadde Biltilsynet kontrollstasjon for førerkort og kjøretøyer i en stasjon som ble bygget ved vestre port, noe som skapte en del trafikk i et ellers avgrenset boområde.
Fra bysentrum går trafikken til stedet i Gimleveien og Arenfeldtsvei. Gimlevang ligger på en høyde i forhold til Nedre Lund. Stedet kan også nås langs vei fra Torridalsveien to steder, gjennom Gimlemoen og over Kokleheia fra Sødal.
Kokleheia var et nærliggende turområde, men ble utbygget med veier og boliger noen år etter at Gimlevang ble bebygget. Sentralt i området på Gimlevang ble det regulert plass til en butikk, og der har det vært kolonialbutikk siden 1955.
Liu Huaqing

Liu Huaqing (tradisjonell kinesisk: 劉華清, forenklet kinesisk: 刘华清, pinyin: Liú Huáqīng; født i oktober 1916 i fylket Huang'an i provinsen Hubei i Kina, død 14. januar 2011 i Beijing) var øverstkommanderende for Folkets frigjøringshærs marine fra 1982 til 1988, og anses som hovedarkitekt bak marinens modernisering. Han har blant annet vært tidlig planlegger av marinens hangarskipsprogram.
I 2004 offentliggjorde han sine memoarer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Liu Huaqing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Liu Huaqing hos China Vitae 
Biography of Liu Huaqing
Ruminations about how little we know about the PLA Navy. Conference on Chinese Military Affairs, October 10, 2000
Kari Løvaas

Kari Lövaas (født 13. mai 1939 i Skien) er en norsk sangerinne (sopran).Hun vokste opp ved Brekkeparken i Skien hvor hun også hadde en av sine første opptredener. 16 år gammel ble hun i 1955 tatt opp ved Musikkonservatoriet i Oslo. Hun fikk sin operadebut som «Nuri» i Lavlandet av Eugen d´Albert i åpningsforestillingen ved Den Norske Opera i 1959 etter anbefaling av Kirsten Flagstad, den samme rollen som Flagstad i sin tid debuterte i. Hun ble deretter tilbudt rollen som Pamina i Tryllefløyten ved Den Norske Opera og opptrådte i to forestillinger. 
Etter sin operadebut fikk hun Ruud-stipendiet for unge sopraner for en periode på fire år og reiste til Wien hvor hun studerte ved Akademie für Musikk under Josef Witt.
Hun fikk fast engasjement ved operaene i Dortmund i 1963-1964 og i Mainz 1964-1966. Senere har hun hatt gjesteroller ved flere operaer i Skandinavia, bl.a. i Oslo. Som solist har hun holdt konserter i en rekke europeiske land og har deltatt i festspillene i Salzburg, Luzern, Wien, Ludwigsburg, München, Schwetzinger og Bergen. Hun har også sunget ved festspill og hatt opptredener i USA, Australia og Japan.
Kari Lövaas har opptrådt i radio og fjernsyn i en rekke land som Norge, Tyskland, Østerrike, Sveits, Italia, Frankrike og har gjort over 30 LP/CD-innspillinger. 
Hun har sunget en rekke operaroller som bl.a. Tatjana i Eugen Onegin, Pamina i Tryllefløyten, Mimi i La bohème, Micaela i Carmen og Euridice i Orfeo og Euridice. Hun har dessuten sunget en rekke romanser av Bach, Händel, Mozart og Beethoven. Hun har også bl.a. spilt inn CD-plate med romanser av Grieg, Sibelius og Richard Strauss med Berliner Symphoniker.
Hennes omfattende sangkarriere har brakt henne i kontakt med internasjonalt kjente orkestere og dirigenter som Herbert von Karajan, Karl Bøhm, Wolfgang Sawallisch, Rudolf Kempe, Eugen Jochum etc. 
Kari Løvaas er bosatt i Sveits. Hun er også kjent under navnet Kari Lövaas-Gerber.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Omtale i Musikkhistorisk arkiv
Soprano Kari Lövaas. A conversation with Bruce Duffie - bruceduffie.com 1996
Kari Lövaas: "Solveig's song" by Edvard Grieg - Berliner Sinfonieorchester 2011
Lövaas: Allerseelen by Richard Strauss. Berliner Sinfonieorchester 2011
Aimar Sørenssen (viseadmiral)

For politikeren, se: Aimar SørenssenAimar August Sørenssen (født 30. april 1905 i Kristiansand, død 23. mai 1986) var en norsk viseadmiral og sjef for sjøforsvaret.
Sørenssen vokste opp i Kristiania og Horten, og ble uteksaminert fra Sjøkrigsskolens nederste avdeling i 1926 og øverste avdeling i 1928. Viseadmiral Sørenssen var blant offiserene som i størst grad preget utviklingen av Sjøforsvaret etter den andre verdenskrig, som sjef for personellstaben i Sjøforsvarets overkommando, sjef for sjøkrigsskolen og sjef for Sjøforsvaret. Han spilte en sentral rolle i arbeide med å etablere marinens nye hovedbase Haakonsvern i Bergen.Aimar Sørenssen var sønnesønn av statsråd Aimar Sørenssen (f. 1823).


== Referanser ==