jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fredrik Lindström

Fredrik Wilhelm Lindström (født 24. juli 1989 i Bredbyn i Anundsjö) er en svensk tidligere skiskytter. Han deltok i Vinter-OL 2010 i Vancouver, Vinter-OL 2014 i Sotsji og i Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Lindström gikk på skiskytinggymnaset i Sollefteå, der han ble trent av Kari Korpela, men flyttet etter gymnaset til Östersund, der han bosatte seg. Hans trener var Wolfgang Pichler. 12. desember 2008 debuterte han i verdenscupen i Hochfilzen, der han fikk 47.-plass. Han var med på det svenske stafettlaget som vant verdenscupstafetten i Vancouver 15. mars 2009.
Lindström ble olympisk mester da han var med på Sveriges lag som vant stafetten under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fredrik Lindström – Olympics.com 
(en) Fredrik Lindström – Olympic.org 
(en) Fredrik Lindström – Olympedia 
(en) Fredrik Lindström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Fredrik Lindström – Sveriges olympiske komité 
(en) Fredrik Lindström – IBU 
(en) Fredrik Lindström – biathlon.com.ua 
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Fredrik Lindström (biathlete) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) SOK – Fredrik Lindström
Gene Anthony Ray

Gene Anthony Ray (født 24. mai 1962 i Harlem i New York City, død 14. november 2003 på Manhattan i New York City) var en amerikansk skuespiller, danser og koreograf. Han var best kjent for sin rolle som danseren Leroy i filmen Fame fra 1980, samt i TV-serien Fame, som ble sendt fra 1982 til 1987. 
Ray medvirket også i filmen Out of Sync fra 1995, som ble regissert av Debbie Allen, som hadde spilt læreren hans i begge Fame-produksjonene, og i Whoopi Goldberg-komedien Eddie fra 1996.
I juni 2003 fikk Ray hjerneslag, og etter noen måneder døde han som følge av slaget. Han var 41 år gammel og HIV-positiv da han døde.


== Eksterne lenker ==
(en) Gene Anthony Ray på Internet Movie Database 
(sv) Gene Anthony Ray i Svensk Filmdatabas 
(da) Gene Anthony Ray på Scope 
(fr) Gene Anthony Ray på Allociné 
(en) Gene Anthony Ray på AllMovie 
(en) Gene Anthony Ray hos Turner Classic Movies 
(en) Gene Anthony Ray hos The Movie Database 
(en) Gene Anthony Ray hos Internet Broadway Database
Whip Hubley

Whip Hubley (født 28. august 1957 i New York City, USA) er en amerikansk skuespiller. Han debuterte som skuespiller i filmen St. Elmo's Fire.
Han er best kjent for sin rolle som Mischa i filmen Russkies fra 1987 og fra Hollywood-filmen Top Gun fra 1986. Han spilte senere rollen som Brian Hawkins i Showtime-miniserien More Tales of the City (1998) og dens oppfølging Further Tales of the City (2001). Disse miniseriene ble oppfølgerne til PBS-miniserien Tales of the City (1994).
Hubley bor i Santa Monica, California sammen med sin hustru Dinah Minot som er advokatfullmektig og medprodusent i serien Saturday Night Live. De har tre barn sammen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Whip Hubley på Internet Movie Database 
(sv) Whip Hubley i Svensk Filmdatabas 
(fr) Whip Hubley på Allociné 
(en) Whip Hubley på AllMovie 
(en) Whip Hubley hos The Movie Database
Sigurd Brokke

Sigurd Brokke (født 16. mai 1971) er en norsk munnharpespiller fra Hylestad i Valle kommune.
Han har vunnet landskappleiken i klassen munnharpe i 2003 og 2004, og kom på andreplass i 2002, 2005 og 2007. I 2003 fikk han Aust-Agders kulturstipend. Sammen med hardingfelespiller Daniel Sandén-Warg har han gitt ut albumene Rammeslag (2007) og Rammeslag II (2009) på Etnisk musikklubb. For begge vant de Folkelarmprisen i klassen solo. For Rammeslag II ble de dessuten nominert til Spellemannprisen 2009 i klassen folkemusikk/gammaldans.
I 2007 var Brokke med i TV-serien Norsk attraksjon som ble sendt på NRK1 hvor programleder Linda Eide presenterte den såkalte «valledialekten» (setesdalsk). Seks år senere fikk vi et gjensyn med Sigurd Brokke i TV-serien Dialektriket som ble sendt på NRK1 og NRK Super med programleder Yasmin Syed. Her ble Brokke bl.a. utfordret i dialekt-challenge med frøyværing Harald-Anton Adolfsen for å finne ut av hvilken dialekt som er vanskeligst å forstå av setesdalsk og kav trøndersk.


== Diskografi ==
Rammeslag (Etnisk musikklubb,  2007) med Daniel Sandén-Warg
Rammeslag II (Etnisk musikklubb,  2009) med Daniel Sandén-Warg
Munnharpe, (Etnisk musikklubb, 2012)
Munnharpe II, (Etnisk musikklubb, 2015)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sigurd Brokke i Norsk attraksjon
Teodor Peterson

Teodor Anders Peterson (født 1. mai 1988 i Umeå) er en svensk skiskytter og tidligere  langrennsløper som hadde sprint som sin beste konkurranseform. Han debuterte i verdenscupen i Lahtis i 2009.
Peterson deltok i langrenn under vinter-OL 2010 i Vancouver, hvor han endte på 11.-plass i den individuelle sprintkonkurransen og på 15.-plass i sprintstafetten sammen med Marcus Hellner. Han deltok også i sprintkonkurransen under ski-VM 2011 i Oslo, hvor han røk ut i kvartfinalen og endte på 16.-plass.
Peterson vant den første sprintkonkurransen i verdenscupen i langrenn 2011/12 i Kuusamo 25. november 2011 under Nordic Opening Tour, og vant den påfølgende helgen sprintstafetten i verdenscupen i Düsseldorf sammen med Jesper Modin. Peterson fikk deretter sin første pallplassering i verdenscupen utenom Nordic Opening Tour den 11. desember 2011 da han ble nummer to på sprint fristil i Davos, og han tok sin første individuelle verdenscupseier utenom Nordic Opening Tour den 2. februar 2012 på sprint fristil i Moskva. Peterson vant også den totale sprintcupen under verdenscupen 2011/12 etter å havnet blant topp ti i tolv av tretten sprinter, deriblant to seire, tre andreplasser og en tredjeplass. Peterson deltok igjen i langrenn under vinter-OL 2014 i Sotsji, hvor han tok en sølvmedalje i sprint fristil og en bronsemedalje i lagsprint.
Han la opp som langrennsløper i 2020. I 2022 ble han nummer tolv i svensk mesterskap i fellesstart skiskyting.


== Verdenscupseire ==


=== Individuelle ===


=== Stafett ===


=== Øvrige seire ===


== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Teodor Peterson – Olympics.com 
(en) Teodor Peterson – Olympic.org 
(en) Teodor Peterson – Olympedia 
(en) Teodor Peterson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Teodor Peterson – Sveriges olympiske komité 
(en) Teodor Peterson – FIS (langrenn) 
Offisielt nettsted 
(en) Teodor Peterson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Enrique Garcia kraftverk

Enrique Garcia kraftverk er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk  i Ecuador. Det har en installert produksjonskapasitet på 204 MW, fordelt på 2 like store blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1997. Brenselkilden er naturgass og råolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Cardon Genevapca kraftverk

Cardon Genevapca kraftverk er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk  i Venezuela. Det har en installert produksjonskapasitet på 315 MW, fordelt på 3 like store blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1995. Brenselkilden er naturgass og råolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Castillito gasskraftverk

Castillito gasskraftverk er et gasskraftverk  i Venezuela. Det har en installert produksjonskapasitet på 85 MW, fordelt på 4 omtrent like store blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 2006. Brenselkilden er naturgass.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Oscar Machado kraftverk

Oscar Machado kraftverk er et varmekraftverk  i Venezuela. Det har en installert produksjonskapasitet på 315 MW, fordelt på 5 like store blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1995. Brenselkilden er naturgass og råolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Termobarrancas gasskraftverk

Termobarrancas gasskraftverk er et varmekraftverk  i Venezuela. Det har en installert produksjonskapasitet på 342 MW, fordelt på 2 like store blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 2000, og stod ferdig i 2007. Brenselkilden er naturgass.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Machala gasskraftverk

Machala gasskraftverk er et varmekraftverk  ikke langt fra Guayaqiul i Ecuador. Det har en installert produksjonskapasitet på 130 MW, fordelt på 2 like store blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1998, og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er naturgass.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Mollendo oljekraftverk

Mollendo oljekraftverk er et varmekraftverk  i Ecuador. Det har en installert produksjonskapasitet på 106,5 MW, fordelt på blokker a 3 x 10,5 MW og 2 x 37,5 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 1999. Brenselkilden er tungolje og dieselolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Strahwalde

Strahwalde er en bydel i byen Herrnhut i Landkreis Görlitz i den sørøstlige delen av Fristaten Sachsen. Inntil 1. januar 2010 var Strahwalde også en selvstendig kommune. Strahwalde ligger i slettelandet ved Oberlausitzer Bergland i den sentrale delen av Landkreis Görlitz, ca. 8 km sørøst for Löbau og 18 km nordvest for Zittau. Blant viktige stedsnavn er Friedensthal. Bundesstraße 178 og jernbanestrekningen Löbau–Zittau passerer gjennom bydelen.


== Historie ==

Stedet Strahwalde ble første gang nevnt i 1317 som Strabenwal(d)t, som betyr «skogholt» eller «sted med vill, tykk skog». Stedet ble omtalt av markgreve Woldemar von Brandenburg som regjerte over åtte landsbyer i tillegg til byen Löbau.
Andre navneformer opp gjennom tidene har vært Strubinwalde (1363), Struwenwalde (1375), Strubenwalde (1390), Struenwald (1399), Strumwalde (1419), Strawenwalde (1472), Strabenwal(d)t (1493), Strawwalde (1499), Strauwallda (1545), og Strowalde (1573).
I 1657 ble området delt i øvre Strahwalde (Ober Strahwalde, i 1875: Oberstrahwalde) og nedre Strahwalde (Nieder Strahwalde, i 1875: Niederstrahwalde).
I 1777 ble stedet en egen forvaltningsenhet under navnet Nieder- und Oberstrahwalde. I 1843 ble det underlagt Landgerichtsbezirk Löbau, deretter Gerichtsamt Herrnhut i 1856 og Amtshauptmannschaft Löbau i 1875.
I 1950 ble Ober- og Niederstrahwalde gjenforent til kommunen Strahwalde i Den tyske demokratiske republikk, og i 1952 ble den en del av Kreis Löbau. Etter Tysklands gjenforening fortsatte kommunen å eksistere innenfor Landkreis Löbau. I 1994 ble den en del av Landkreis Löbau-Zittau og i 2008 en del av Landkreis Görlitz.
Kommunen fikk etterhvert økonomiske problemer, og den 1. januar 2009 hadde den en gjeld på 1 568 284 Euro. Dette tvang frem en kommunesammenslåing, og den 1. januar 2010 ble kommunen innlemmet i bykommunen Herrnhut.


=== Befolkningsutvikling ===


== Kultur og severdigheter ==
Hvert år siden 1991 har det vært arrangert veteranbiltreff i Strahwalde. Blant severdighetene er slottet Niederstrahwalde.


== Kjente personer ==
Friedrich Wilhelm von Kyaw ble født i Ober-Strawalde den 6. mai 1654, og døde den 19. januar 1733 som kommandant over Königstein festning
NSDAP-politikeren Paul Unterstab (1896–1944), innvalgt i Sachsens landdag og i den nasjonalsosialistiske Riksdagen, arbeidet som lærer i Niederstrahwalde
Maleren og regissøren Jürgen Böttcher tilbragte sin barndom og ungdom i Strahwalde, og ble kjent under pseudonymet Strahwalde


== Referanser ==


== Litteratur ==
Institut für Länderkunde Leipzig – Abteilung deutsche Landeskunde (1986): Zwischen Löbau und Herrnhut. Aus der Reihe Werte der deutschen Heimat, Band 56. Verlag Hermann Böhlaus Nachfolger Weimar, ISBN 3-7400-0935-7


== Eksterne lenker ==
(en) Strahwalde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunens hjemmeside
Hjmmeside for Strahwalde
Hjemmeside for veteranbiltreff
La Tablada kraftverk

La Tablada kraftverk er et varmekraftverk  i Uruguay. Det har en installert produksjonskapasitet på 230 MW, fordelt på blokker a 2 x 115 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1992. Brenselkilden er naturgass og råolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in South America».
Zevallos oljekraftverk

Zevallos oljekraftverk er et oljekraftverk i Ecuador. Det har en installert produksjonskapasitet på 178 MW, fordelt på blokker a 2 x 73 MW og 1 x 32 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1975, og stod ferdig i 1979. Brenselkilden er fyringsolje og dieselolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Trinitaria oljekraftverk

Trinitaria oljekraftverk er et oljekraftverk i Ecuador. Det har en installert produksjonskapasitet på 133 MW, fordelt på en blokk. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1997. Brenselkilden er fyringsolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Daniel Sandén-Warg

Daniel Sandén-Warg (født 1977 i Östersund) er en svensk hardingfelespiller og sølvsmed fra Karlstad. Han spiller også munnharpe, nøkkelharpe, gitar og vanlig fele. Han flyttet til Setesdal for å komme nærmere folkemusikkmiljøet der. I Setesdal var Hallvard T. Bjørgum en viktig læremester i slåttespill så vel som i sølvsmedfaget.Han er medlem av folkemusikkgruppen Harv  som han startet sammen med Magnus Stinnerbom og medlem av spelemannslaget Knut Heddis Minne. Han har samarbeidet med hardingfelespilleren Per Anders Buen Garnås og sammen ga de i 2008 ut albumet Warg Buen på ta:lik. 
Sammen med munnharpespiller Sigurd Brokke har han gitt ut albumene Rammeslag (2007) og Rammeslag II (2009) på Etnisk musikklubb. For begge vant de Folkelarmprisen i klassen solo. For Rammeslag II ble de dessuten nominert til Spellemannprisen 2009 i klassen folkemusikk/gammaldans. Sammen med Anders Røine ga han ut albumet Bibopalula i 2019. For albumet fikk de Folkelarmprisen 2019 i åpen klasse.Sandén-Warg har dessuten spilt i backingbandet til Odd Nordstoga og deltatt på plateutgivelser med Aasmund Nordstoga, Veronica Akselsen, Gåte og Hanne Hukkelberg.
Han har mottatt kunstnerstipend fra staten for å drive folkemusikk.


== Diskografi ==
Rammeslag (Etnisk musikklubb,  2007) med Sigurd Brokke
Warg Buen (ta:lik, 2008) med Per Anders Buen Garnås
Rammeslag II (Etnisk musikklubb,  2009) med Sigurd Brokke
Bibopaluba (ta:lik, 2018) med Anders Røine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi fra folkemusikk.no
Daniel Sandén-Warg hos  Setesdalswiki
Jose Batlle y Ordonez oljekraftverk

Jose Batlle y Ordonez oljekraftverk er et oljekraftverk i Uruguay. Det har en installert produksjonskapasitet på 313 MW, fordelt på 5 blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1955, og stod ferdig i 1975. Brenselkilden er fyringsolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Necochea kraftverk

Necochea kraftverk er et varmekraftverk ved Mar del Plata i Argentina. Det har en installert produksjonskapasitet på 135 MW, fordelt på blokker a 2 x 31 MW og 1 x 73 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1960, og stod ferdig i 1971. Brenselkilden er fyringsolje og naturgass.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Carlos Cespedes oljekraftverk

Carlos Cespedes oljekraftverk er et oljekraftverk på Cuba. Det har en installert produksjonskapasitet på 498 MW, fordelt på blokker a 2 x 30 MW, 2 x 50 MW og 2 x 169 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1955, og stod ferdig i 1975. Brenselkilden er fyringsolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Planta Centro kraftverk

Planta Centro kraftverk er et varmekraftverk i Venezuela. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 000 MW, fordelt på 5 like store blokker a 400 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1979, og stod ferdig i 1985. Brenselkilden er fyringsolje og naturgass.
Dette er det største varmekraftverket i Sør-Amerika målt etter installert effekt.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Olav Luksengård Mjelva

Olav Luksengård Mjelva (født 23. september 1983) er en norsk folkemusiker (fele og hardingfele) fra Røros.
Han er medlem av flere ulike folkemusikkgrupper som Sver og Fiddlers Bloc. Sammen med John Ole Morken fikk han i 2006 bergstadstipendet fra Røros kommune. I mars 2009 ga han ut sitt første album som soloartist, Fele/Hardingfele, Røros/Hallingdal, på Etnisk musikklubb. For albumet ble han tildelt Spellemannprisen 2009 i klassen folkemusikk/gammaldans. Året etter mottok han igjen Spellemannprisen i samme klasse; denne gangen som medlem av Unni Boksasp Ensemble. Han ble kåret til årets folkemusiker under Folkelarmprisen 2013, og har fått Folkelarmprisen i klassen samspill sammen med Erik Rydvall to ganger: 2013 for Isbrytaren og 2019 for Vårvindar Friska. I tillegg ble de to nominert til Spellemannprisen 2013 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk for Isbrytaren og til Folkelarmprisen 2016 i klassen samspill for Vårdroppar, mens Mjelva ble nominert til Folkelarmprisen 2016 i åpen klasse sammen med John Ole Morken for Musicus - Folkbarokk fra Rørosområdet.
På kappleik er Mjelva kvalifisert for klasse A på både fele og hardingfele. Han vant landskappleiken i hardingfele klasse A i 2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olav Luksengård Mjelva på Internet Movie Database 
(en) Olav Luksengård Mjelva på Discogs
Ricardo Zuloaga kraftverk

Ricardo Zuloaga kraftverk, også kjent under navnet Tacoa, er et varmekraftverk i Venezuela. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 624 MW, fordelt på blokker à 2 x 40 MW, 2 x 60 MW, 2 x 72 MW og 3 x 460 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1956, og stod ferdig i 1981. Brenselkilden er fyringsolje og naturgass.
Anlegget tilhørte i sin tid det amerikanske selskapet AES, men ble re-nasjonalisert under Hugo Chávez. Kraftverket er det nest største termiske varmekraftverk i Sør-Amerika.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Termocartagena kraftverk

Termocartagena kraftverk er et varmekraftverk ved byen Cartagena i Colombia. Det har en installert produksjonskapasitet på 203 MW, fordelt på blokker a 2 x 66 MW, 1 x 71 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1973, og stod ferdig i 1980. Brenselkilden er fyringsolje og naturgass.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Latin America & the Caribbean».
Ubungo kraftverk

Ubungo kraftverk er et varmekraftverk i Tanzania. Det har en installert produksjonskapasitet på 112 MW, fordelt på en rekke små blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1995. Brenselkilden er fyringsolje og naturgass. Anlegget er del av et kompleks som bringer naturgass i rørledning fra øya Songa Songa til storbyen Dar-es-Salaam.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «CCGT Plants in Africa».
Port-Est kraftverk

Port-Est kraftverk er et varmekraftverk i La Baie i Réunion. Det har en installert produksjonskapasitet på 222 MW, fordelt på to blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 2000, og stod ferdig i 2010. Brenselkilden er dieselolje.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «CCGT Plants in Africa».
Byneset Leinstrand Skolekorps

Byneset Leintrand Skolekorps er korpset som tilhører på Byneset samt Leinstrand. Korpset er slått sammen av de tre tidligere korpsene Rye Skolekorps, Spongdal Skoles Musikkorps og Nypvang Skolemusikkorps. Korpsene har vært sammen slik, siden 2006.


== Trøndersk Mesterskap ==
Byneset Leinstrand Skolekorps har deltatt på trøndersk mesterskap som et korps siden 2007. I 2007 vant korpset 2. divisjon med 94 poeng av totalt 100 mulige. Dette er vel prestert. 
Året etter vant korpset 2. divisjon med 90 poeng. Dette året fikk også slagverkgruppa i korpset «Beste instrumentgruppe»-prisen.
2009 var et av de bedre årene. Korpset stilte i 1. divisjon og endte opp med en 2.-plass. De fikk 91 poeng av totalt 100 mulige. De ble slått av Byåsen Skolemusikkorps.
I 2010 stilte korpset i 1. divisjon, men med litt dårligere prestasjoner. Korpset endte opp på en 4.-plass med 89 poeng.
I 2017 vant de 2. divisjon med 93 poeng.


== Eksterne lenker ==
http://www.musikkorps.no/pls/portal/docs/1/6847795.PDF
http://www.musikkorps.no/pls/portal/docs/1/4385795.PDF
http://www.musikkorps.no/pls/portal/docs/1/1659795.PDF
https://web.archive.org/web/20070928004114/http://www.musikkorps.no/portal/page?_pageid=52%2C1903119&_dad=portal&_schema=PORTAL
http://blskorps.no/ Arkivert 7. januar 2010 hos Wayback Machine.
Hirgigo kraftverk

Hrigigo kraftverk er et varmekraftverk i Massawa i Eritrea. Det har en installert produksjonskapasitet på 90 MW, fordelt på 4 like store blokker. Anlegget sto ferdig i 1998. Brenselkilden er tungolje. Anlegget er det største i landet og forsyner 70% av Eritreas kraftbehov.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».
Brikama kraftverk

Brikama kraftverk er et varmekraftverk i Gambia. Det har en installert produksjonskapasitet på 25 MW, fordelt på fire like store blokker. Anlegget  stod ferdig i 2006. Brenselkilden er tungolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».
Rune Hagerup

Rune Hagerup (født 12. juni 1979) er en norsk filmskaper, programleder og skuespiller.Hagerups karriere startet i NRK, hvor han på begynnelsen av 2000-tallet jobbet som programleder, skuespiller, og tekstforfatter i «U», som også hadde blant andre Håvard Lilleheie, skuespiller Silje Salomonsen og musiker Aggie Frost på lønningslisten. Mest bemerket gjorde nok Hagerup seg som skuespiller i "U"s egen kortfilmserie, der temaet dametrøbbel og trang til hyppig onani var gjennomgående i filmene hans. Regissør og forfatter for filmene med Hagerup i hovedrollen, var Arild Fröhlich (beste regissør, Amanda 2009 for «Fatso»). Rune Hagerup og regissør Geir Henning Hopland ble i 2000 belønnet med Gullruten-statuett for beste reportasje (U- Om onani).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rune Hagerup på Internet Movie Database
Jabana kraftverk

Jabana kraftverk er et varmekraftverk i Kigali i Rwanda. Det har en installert produksjonskapasitet på 8 MW, fordelt på seks blokker. Anlegget stod ferdig i 2005. Brenselkilden er dieselolje. Anlegget ble utbygd med noe støtte fra Nederland. Det er planlagt en utvidelse med 20 MW.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».
Kipevu II kraftverk

Kipevu II kraftverk er et varmekraftverk i Kenya. Det har en installert produksjonskapasitet på 75 MW, fordelt på sju blokker. Anlegget stod ferdig i 2002. Brenselkilden er tungolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».
Limbe kraftverk

Limbe kraftverk er et varmekraftverk i byen Port Limboh i Kamerun, ved Sonara-rafinneriet. Det har en installert produksjonskapasitet på 85 MW, fordelt på 5 blokker. Anlegget stod ferdig i 2004. Brenselkilden er tungolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».
Mpila kraftverk

Mpila kraftverk er et varmekraftverk i det nordlige Brazzaville i Republikken Kongo. Det har en installert produksjonskapasitet på 26 MW, fordelt på 8 blokker. Anlegget stod ferdig i 2007. Brenselkilden er dieselolje og fyringsolje.  Byggingen fikk delfinansiering fra Belgia.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».
Palouge kraftverk

Palouge kraftverk er et varmekraftverk i Sudan. Det har en installert produksjonskapasitet på 40 MW, fordelt på 1 blokk. Anlegget stod ferdig i 2004. Brenselkilden er råolje. Anlegget ligger i Melut-oljefeltet 680 km sør for Khartoum.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».
Port Sudan kraftverk

Port Sudan kraftverk er et varmekraftverk ved havnebyen Port Sudan i Sudan. Det har en installert produksjonskapasitet på 25 MW, fordelt på 6 blokker. Anlegget stod ferdig i 1997 etter tretten års bygging. Brenselkilden er tungolje.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Africa».