jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Francesco Feo

Francesco Feo (1691–1761) var en italiensk operakomponist.


== Liv ==
3. september 1704 begynte Feo å studere musikk ved Conservatorio di Santa Maria della Pietà i Napoli. Der ble han kjent med  Leonardo Leo og Giuseppe de Majo. Feos første lærer var Andrea Basso og etter 1705 den nytilsatte Nicola Fago. Feo avsluttet studiene ved det napolitanske konservatoriet i 1712.
Den første operaen, L'amor tirannico, ossia Zenobia, sto ferdig i 1713. Til karnevalet i 1714 presenterte han oratoriet Il martirio di Santa Caterina. Feo ble berømt for sin operaserie  Siface, re di Numidia som han oppførte på Napolis Teatro San Bartolomeo i 1723.
Med berømmelsen fulgte også utnevnelse til lærer ved Conservatorio di Sant'Onofrio. Av Feos studenter kan nevnes  Nicola Sabatino, Niccolò Jommelli, og Gennaro Manna. I 1739 ble Feo Francesco Durantes etterfølger ved Conservatorio dei Poveri di Gesù Cristo, der han ble til 1743.
Feos verk ble hovedsakelig oppført i Napoli og andre steder i Italia, men han oppførte også verk i Madrid og Praha.


== Verk ==
Francesco Feo var framfor alt kjent for sine operaer, oratorier og kirkemusikalske dramaer. De fleste av disse verkene stammer fra tiden mellom 1720 og 1745. Ellers komponerte han en rekke kantater, arier og andre kirkemusikalske verk som flere messer, pasjoner, en stabat mater og rekviemet Missa defunctorum (1718).
Den siste operaen fra Feos hånd, Arsace, ble uroppført i Torino i anledning gjenåpningen av Teatro Regio i 1740, og det aller siste autografe manuskriptet er  Quoniam tu solus sanctus for tenor og strykere fra 1760.


=== Operaer ===


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Francesco Feo i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Francesco Feo i Répertoire International des Sources Musicales RISM
(it) Biograf om Francesco Feo Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.


== Referanser ==
Tottanfjella

Tottanfjella er et fjellparti som utgjør den sørvestre delen av Heimefrontfjella i Dronning Maud Land. Fjellpartiet har en utstrekning på 37 kilometer og ble observert og fotografert fra fly i januar 1952 under Maudheimekspedisjonen.
Tottanfjella er navngitt etter forsyningsskipet «Tottan» som ble benyttet under etableringen og etterforsyningen av Royal Societys base, Halley Research Station, på Brunt isbrem under IGY 1955-58. I løpet av sesongen 1957-58 ble «Tottan» også benyttet til å losse forsyninger ved Norway Station.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 14844
Aleppo armensk-apostoliske bispedømme

Aleppo bispedømme er et av tre bispedømmer som den armenske apostoliske kirke har i Syria. Med sine nærmere 70 000 medlemmer utgjør det samtidig det største av de ni kristne bispedømmer med sete i Aleppo, og et av de største armenske diasporasamfunn.
Aleppo bispedømme omfatter de nordlige delene av landet, med menigheter i flere av de større byene (Latakia, Rakka m.fl.). Enkelte landsbyer lengst i nordvest har sågar et armensk flertall av befolkningen (spesielt i og rundt Kesab). I selve byen Aleppo har bispedømmet fem kirker og driver blant annet flere skoler.


== Historie ==
Aleppo var en viktig stasjon for armenske pilegrimer på veien fra Armenia (og fra det armenske kongedømmet Kilikia) til Jerusalem. Derfor regner man med at byen hadde en armensk menighet minst fra det 7. århundre. En armensk erkebiskop i byen (ved navn Hovagim Periatsy) er dokumentert fra 1432. Bispedømmets katedral, som er viet de førti ridderne, ble nevnt for første gang i 1476.
Før første verdenskrig anslås bispedømmets medlemstall til ca. 8500. Under første verdenskrig tok byen imot rundt 70 000 armenske flyktninger. På sitt meste utgjorde armenere en fjerdedel av byens befolkning. Også katolikos av Kilikia hadde fra 1921 til 1930 sitt eksil i Aleppo. Aleppo bispedømme hadde fra grunnleggelsen hørt til katolikatet Kilikia, men alle de andre bispedømmene i katolikatet ble utradert under folkemordet.
Det nordvestlige Syria var i perioder organisert i Antiokia bispedømme, sist med sete i Latakia, men dette ble slått til Aleppo bispedømme i 1939. Til gjengjeld ble Syrias østligste provins al-Hasakah i 1942 skilt ut som Jazirah bispedømme med sete i al-Qamishli.
Liste over katolikoi av Kilikia

For listen over armensk-katolske katolikoi se patriarken av KilikiaDenne siden lister opp de armensk-ortodokse katolikoi (flertall av katolikos) av Kilikia fra 1439 og frem til i dag. Det fantes armenske katolikoi i det armenske kongedømmet Kilikia fra 1051, men frem til nyopprettelsen av katolikatet av Edzjmiatsin i 1441 var disse samtidig kirkens overhoder (se liste over katolikoi av Armenia). Katolikatets sete hadde siden 1293 vært Sis (dagens Kozan).


== Katolikoi av Kilikia i Sis (1439–1916) ==
Gregor IX (1439–1446; frem til 1441 også katolikos av hele Armenia)
Garabed I (1446–1477)
Stefan I (1475–1483)
Johannes I (1483–1488)
Johannes II (1489–1525)
Johannes III (1525–1539)
Simeon I (1539–1545)
Ghazar I (1545–1547)
Teotoros I (1548–1553)
Khachadour I (1553–1558)
Khachadour II (1560–1584)
Azaria I (1584–1601)
Johannes IV (1601–1621)
Minas I (1621–1632)
Simeon II (1633–1648)
Nerses I (1648–1654)
Teotoros II (1654–1657)
Khachadour III (1657–1677)
Sahak I (1677–1683)
Azaria II (1683–1686)
Gregor I (1686–1695)
Asdvadzadour I (1695–1703)
Matteos (1703–1705)
Johannes V (1705–1721)
Gregor II (1721/2–1729)
Johannes VI (1729/30–1731)
Ghougas I (1731–1737)
Mikael I (1737–1758)
motkatolikos Abraham Peter I (1740–1742; fortsatte som armensk-katolsk patriark av Kilikia)
Gabriel I (1758–1770)
Yeprem I (1770–1784)
Teotoros III (1784–1796)
Giragos I (1797–1822)
Yeprem II (1822–1833)
Mikael II (1833–1855)
Giragos II (1855–1866)
Mgrditsch I (1871–1894)
Gregor III (1895)Sedisvakans

Sahag II (1902–1916)De osmanske makthaverne opphevet katolikatet i 1916 og utviste Sahag II til Jerusalem og i 1917 til Damaskus


== Katolikos av Kilikia i Aleppo (1921–1930) ==
Sahag II (1921–1930)


== Katolikoi av Kilikia i Antelias (1930–dd) ==
Sahag II (1930–1939)
Peter IV (I) (1940)Sedisvakans

Garegin I (1943–1952)Sedisvakans

Zareh I (1956–1963)
Khoren I (1963–1983)
Garegin II (1983–1995)
Aram I (1995–d.d.)


== Se også ==
Katolikos av Kilikia
Liste over katolikoi av Armenia
Patriarken av Kilikia
Garegin

Garegin (østarmensk) eller Karekin (vestarmensk) er navnet på flere armensk-ortodokse biskoper:


== Garegin I ==
Garegin I Hovsepian, katolikos av Kilikia 1943–52
Garegin I Khatsjadurian, patriark av Konstantinopel 1951–61
Garegin I Sargisian, katolikos av Armenia 1995–99


== Garegin II ==
Garegin II Gazandzjian, patriark av Konstantinopel 1990–98
Garegin II Nersisian, katolikos av Armenia 1999–
Garegin II Sargisian, katolikos av Kilikia 1983–95
Gösta H. Liljequist

Gösta Hjalmar Liljequist (født 20. april 1914 i Norrköping, død 18. februar 1995 i Uppsala) var en svensk meteorolog. Han var ansatt ved SMHI 1938-1958 og professor i meteorologi 1958-1979. Han deltok i Maudheimekspedisjonen 1949-1952 og ble medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i 1965.
Liljequist tilbakeviste i 1960 Richard Byrds påstand om at han skulle ha fløyet over Nordpolen i 1926. Liljequist anså at Byrd ikke kunne ha rukket fram til Nordpolen med den flytiden og flylengden som ble rapportert, ettersom flytypens maksimumsfart var for lav.


== Bibliografi ==
Arktisk utpost: Berättelsen om den svensk-finsk-schweiziska expeditionen till Nordostlandet 1957-1958, 1960
Antarctica, 1960 (sammen med Emil Schulthess)
Meteorologi, 1962
Klimatologi, 1970
Jordens klimat, 1975
Moln – deras uppkomst och formationer, 1979
Sweden and Antarctica, 1985
High Latitudes – A History of Swedish Polar Travels and Research 1758-1980, 1993


== Referanser ==
Garegin II Nersisian

Garegin II Nersisian (borgerlig navn Ktritsj Nersisian; født 21. august 1954 i Voskehat, Armenia) er den nåværende katolikos av hele Armenia og dermed overhodet for den armenske apostoliske kirke.
Garegin II har mellom 1975 og 1979 studert teologi i Wien (Østerrike), Bonn (Vest-Tyskland) og Zagorsk (Sovjetunion). 1983 ble han ordinert til biskop og patriarkalvikar i Ararat bispedømme. 1992 ble han opphøyet til erkebiskop og i 1999 valgt til katolikos.
Garegin II har gode kontakter med andre kirkeledere. Han har bl.a. hatt besøk av pave Johannes Paul II i 2001 og besøkt den økumeniske patriark Bartholomeos I av Konstantinopel i 2006.


== Referanser ==
Garegin Sargisian

Garegin Sargisian (borgerlig navn Nsjan Sargisian, vestarmensk Karekin Sarkisian; født 27. august 1932 i Kesab, Syria, død 29. juni 1999 i Jerevan, Armenia) var som Garegin II katolikos av Kilikia (1983–1995) og etterpå som Garegin I katolikos av hele Armenia og dermed det åndelige overhodet for den armenske apostoliske kirke (1995–1999).
Garegin studerte i Oxford fra 1957 til 1959. Han ble ordinert til biskop av Teheran i 1964. Fra 1971 var han biskop av Isfahan og fra 1973 erkebiskop av Øst-USA.
Katolikos Khoren I av Kilikia utnevnte Garegin i 1977 til sin «hjelpekatolikos» (katolikos-koadjutor). Etter Khorens død i 1984 overtok han ledelsen av katolikatet.
Fra 1988 hadde Garegin jevnlig kontakt med katolikos Vazgen I av Armenia i Edzjmiatsin og bidro sterkt til en normalisering av forholdet mellom de to katolikatene. Etter Vazgens død i 1994 ble Garegin valgt til ny katolikos av hele Armenia og innehadde vervet frem til sin egen død i 1999.


== Referanser ==
Vazgen I

Vazgen I Paltsjian (borgerlig navn Lewon Karapet Paltsjian, vestarmensk Vazken [Lewon Garabed] Baldzjian; født 20. september 1908 i București, Romania; død 18. august 1994 i Jerevan, Armenia) var fra 1954 til 1994 katolikos av hele Armenia og dermed overhodet for den armenske apostoliske kirke.
Lewon Garabed Baldzjian var sønnen av armenske foreldre som etter 1895/96-pogromet hadde flyktet fra Istanbul til Romania. Han studerte filosofi i București og teologi i Aten. 1951 ble han i Edzjmiatsin ordinert til biskop av Romania og tok navnet Vazgen I.
1955 ble Vazgen valgt til katolikos av Armenia. Han klarte å opprettholde en viss selvstendighet for den armenske apostoliske kirke under sovjetstyret. Etter Armenias uavhengighet i 1991 tok han landets første president Levon Ter-Petrosjan i ed.
Vazgen besørget en bibeloversettelse til ny-(øst)armensk. Han reiste mye å besøkte både den armenske diasporaen og andre kirkeledere, bl.a. paven.
I sovjettiden oppstod spenninger mellom de to armenske katolikatene i Edzjmiatsin (ved katolikos Vazgen) og Kilikia (ved katolikos Zareh I). Årsakene var av politisk heller enn trosmessig art. Vazgen boikottet Zarehs valg til katolikos i 1956, og Zareh utvidet jurisdiksjonen av sitt katolikat på bekostning av Edzjmiatsin. Under Zarehs etterfølgere Khoren I og Garegin I ble forholdene bedret igjen. Den sistnevnte ble etter Vazgens død i 1994 sågar valgt til hans etterfølger.
I 1994 ble han gjort til Nasjonalhelt av Armenia.


== Referanser ==
Aram I av Kilikia

Aram I Kesjisjian (borgerlig navn Bedros Kesjisjian; født 8. mai 1947 i Beirut, Libanon) er en armensk-apostolisk biskop. Som nåværende katolikos av Kilikia innehar han kirkens nesthøyeste embete (etter katolikos av hele Armenia).
Aram studerte teologi, filosofi og historie i Beirut, Genève og New York. Han var biskop av Libanon fra 1980 og frem til hans valg til katolikos av Kilikia i 1995.
Han er svært aktiv i det økumeniske arbeid, både i Kirkenes verdensråd og regionalt i Midtøsten, der han også engagerer seg for bedre forståelse mellom kristne og muslimer.
Bendik Gjevjon

Bendik Gjevjon (født 3. november 1969) er en norsk psykolog og analytiker, og tidligere komponist og musiker fra Akershus. 
Som musiker er Gjevjon kjent for produksjoner som del av gruppene Dr. No (Warner Music) og Disco Valente (Bonnier Music). Sammen med Isak Rypdal har han gjort singlene «Lastima» og «La Luna» som lå høyt på VG-lista Topp 20 i 2000 og 2001. Singlene lå også som #1 på MTV Nordic Top 5. Med Dr. No turnerte de Norge og var med på VG-lista Topp 20s sommerturne flere år, og spilte på Rådhusplassen i 2001 for over 50 000 tilskuere. Bendik Gjevjon har også remikset «The International Lesbian Anthem».


== Diskografi ==
Dr. No
Lastima (CD-Maxi) (2000)
La Luna (CD-Maxi) (2000)
Fat Sound To The Masses (Album) (2001)
All For You (CD-Maxi) (2001)
Fat Sound To The Masses (Album) (japansk versjon) (2002)Disco Valente
I See Music (CD-Maxi) (2002)


== Eksterne lenker ==
«Psykolog og analytiker med interesse for meningsutveksling», blogg med lenke til debattinnlegg
Rémi Santiago

Rémi Santiago (født 10. desember 1980 i Chambéry) er en fransk tidligere skihopper som representerte St. Gervais Mt. Blanc.
Han konkurrerte internasjonalt i årene 1997-2006. Hans beste sesong i verdenscupen var 2001/02, da han med 29.-plass i Willingen 12. januar 2002 tok 2 verdenscuppoeng og ble nummer 86 sammenlagt. Samme sesong ble han nummer 46 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Han ble nummer 53 sammenlagt i kontinentalcupen i 1998/99.
I OL i Albertville (Courchevel) i 2002 ble han nummer 33 i storbakken og var på det franske laget som ble nummer 10 av 13 lag i lagkonkurransen. Han ble nummer 17 i VM i skiflyging i Harrachov i 2002.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sports Reference: Rémi Santiago Arkivert 17. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 11. september 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Rémi Santiago – Olympedia 
(en) Rémi Santiago – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rémi Santiago – FIS (skihopping) 
(pl) Rémi Santiago – skijumping.pl
Tertius Zongo

Tertius Zongo (født 18. mai 1957) er en burkinsk politiker og ambassadør som var statsminister i Burkina Faso fra juni 2007 til april 2011.


== Biografi ==
Zongo ble født i Koudougou i Fransk Øvre Volta. Han har bred erfaring innen økonomi og regnskap. Han ble ministerdelegat for budsjett og planlegging, under Ministeriet for økonomi, finans og planlegging, i juni 1995. I februar 1996 ble han regjeringens talsmann i tillegg til sin rolle som ministerdelegat. Han fortsatte som regjeringstalsmann inntil november 2000. Posten hans ble endret til ministerdelegat for finans og økonomisk utvikling, under statsministeren, i september 1996. Han ble senere forfremmet til minister for økonomi og finans den 10. juni 1997. Zongo ble på den siste posten inntil november 2000. Den 14. februar 2002 ble han utnevnt til ambassadør i USA, en post han tjenestegjorde i inntil han ble utnevnt til statsminister i juni 2007.
Zongo tjenestegjorde også som representant for Burkina Faso til Verdensbanken, International Monetary Fund, African Development Bank og Islamic Bank of Development. I 1992 arbeidet han som generaldirektør for samarbeid ved Ministeriet for finans og planlegging samt som sjef for Ministeriet for multilateralt samarbeid fra 1988 til 1992. Han har også vært professor innen regnskap, bedriftsøkonomi og finansanalyse ved Universitetet i Ouagadougou i Burkina Faso. Zongo har mastergrad i økonomi fra Institut d'administration des entreprises i Frankrike.
Etter parlamentsvalget i mai 2007 ble Zongo utnevnt til statsminister av president Blaise Compaoré den 4. juni 2007. Regjeringen bestod av 34 medlemmer og ble utnevnt den 10. juni. Regjeringens 34 medlemmer (ikke inkludert Zongo selv) inneholdt to utenriksministre, 26 ministre og seks ministerdelegater. Zongo inntok posten som statsminister den 11. juni, som etterfølger av Paramanga Ernest Yonli.


== Referanser ==
Fyrstbispedømmet Münster

Fyrstebispedømmet Münster (tysk: Fürstbistum Münster) var en standsstat og et geistlig territorium (også betegnet Hochstift og Stift) som eksisterte innenfor det tysk-romerske rike. Staten eksisterte fra omkring 1180 til 1803.
Wu Jinghua

Wu Jinghua (kinesisk: 伍精华, født i januar 1931 i Mianning i Sichuan i Kina, død 19. oktober 2007 i Beijing) var en kinesisk kommunistisk politiker som tilhørte Yi-folket.
Han ble medlem av Kinas kommunistiske parti i 1949 och var lenge aktiv som partikader i sin hjemregion i Liangshan i Sichuan-provinsen. 
Han var partisekretæra i den autonome region Tibet 1985–1988 og forsøkte da å gjennomføre en liberalisering i politikken, men ble avskjediget fra denne post i samband med oppløpene i Lhasa mot slutten av 1980-årene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nekrolog fra Caijing (på kinesisk) Arkivert 12. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Sagkrakken gangbru

Sagkrakken gangbru er en gangbro på Skarpsno i Bydel Frogner i Oslo. Broen går over Europavei 18, og forbinder Frognerstranda med gangveien mellom Frøyas have og nedlagte Skarpsno stasjon/Skarpsnoparken.
Broen er en forspent bjelke-platebro bygget i 1959, og er 33 meter lang. Den ble vedtatt fredet av Riksantikvaren i 2008, og broens «form, […] rekkverk og andre detaljer» må bevares for fremtiden. Broen har fått navn etter utseendet sitt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Sagkrakken gangbru». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Fyrstedømmet Minden

Fyrstedømmet Minden (tysk: Fürstentum Minden) var en stat som eksisterte innenfor den vestlige delen av det tysk-romerske rike. Staten eksisterte fra omkring 1648 til 1807. Staten var etterfølgeren til kurfyrstbispedømmet Minden, tilhørte den nederrhinsk-westfaliske rikskrets og var frem til slutten av sin eksistens prøyssisk territorium. I 1807 ble staten innlemmet i kongeriket Westfalen.
Friidrett under Asialekene 1958

Friidrett under Asialekene 1958 ble arrangert i Tokyo i Japan i mai 1958. Det var 30 øvelser, 21 for menn og 9 for damer. Japan ble beste nasjon med tolv gullmedaljer foran India og Pakistan med fem hver.


== Medaljer ==


== Resultater ==


=== Menn ===


=== Damer ===


== Eksterne lenker ==
Página de los Juegos Asiáticos de 1958
Svømming under Asialekene 1958

¹Svømming under Asialekene 1958 ble arrangert i Tokyo i Japan i mai 1958. Det 21 øvelser, tolv for menn og ni for damer. Japan ble beste nasjon med tjue gullmedaljer foran Filippinene med en.


== Medaljer ==


== Resultater ==


=== Menn ===


=== Damer ===


== Eksterne lenker ==
Página de los Juegos Asiáticos de 1958
Bryting under Asialekene 1958

Bryting under Asialekene 1958 ble arrangert i Tokyo i Japan i mellom 25. og 27. august 1958. Det var andre gangen som bryting var på programmet under Asialekene. Det var åtte vektlasser og Japan ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Iran med tre.


== Medaljer ==


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Página de los Juegos Asiáticos de 1958
Grevskapet Ravensberg

Grevskapet Ravensberg (tysk: Grafschaft Ravensberg) var et grevskap som eksisterte innenfor det tysk-romerske rike fra 1140-årene til 1807. Staten var beliggende i den nederrhinsk-westfaliske rikskrets med byen Bielefeld som sete.
Karlstad lufthavn

Karlstad lufthavn (IATA: KSD, ICAO: ESOK) er en flyplass i byen Karlstad i Sverige. Den har status som internasjonal lufthavn.


== Destinasjoner ==


== Historie ==
Flyplassen ble åpnet for trafikk i 1997. Flyplassen ble bygget siden den eldre flyplassen Karlstad-Jakobsberg (59°21′36″N 13°27′58,4″Ø) forårsakte støy for mange beboere på grunn av sin beliggenhet 3 km fra Karlstad sentrum, og også fordi en lengre rullebane var ønskelig.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Karlstad Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offesiell nettside
Flyplassinformasjon om ESOK hos World Aero Data
Åse Grønlien Østmoe

Åse Grønlien Østmoe (født 19. januar 1942) er en norsk politiker. Hun har vært ordfører i Åmot og nestleder i Senterpartiet.


== Eksterne lenker ==
(no) Åse Grønlien Østmoe hos Stortinget 
(no) Åse Grønlien Østmoe hos Norsk senter for forskningsdata 
SPs røde alibi. Kommunal Rapport 12. mars 1999.
Boksing under Asialekene 1958

Boksing under Asialekene 1958 ble arrangert i Tokyo i Japan i 1958. Det var andre gangen som boksing var på programmet under Asialekene. Det var ti vektlasser og Japan ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Sør-Korea med to.


== Medaljer ==


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Página de los Juegos Asiáticos de 1958
Grevskapet Tecklenburg

Grevskapet Tecklenburg (tysk: Grafschaft Tecklenburg) var et grevskap som eksisterte innenfor det tysk-romerske rike fra tidlig på 1100-tallet til 1808. Grevskapet var beliggende i den nederrhinsk-westfaliske rikskrets med byen Tecklenburg som sete, og hadde et areal på 330 km².


== Referanser ==
Fotball under Asialekene 1958

Fotball under Asialekene 1958. Det var fjorten lag som deltok i fotball-turneringen under Asialekene 1958 i Tokyo. Det ble først spilt gruppespill, fire grupper der de to beste i hver gruppe gikk videre til kvartfinalene. Turneringen ble avviklet i perioden 24. mai til 1. juni 1958. Republikken Kina vant finalen over Sør-Korea med 3-2.


== Medaljer ==


== Kamper ==


=== Finalespill ===


== Eksterne lenker ==
Página de los Juegos Asiáticos de 1958
Wang Fang

Wang Fang (kinesisk: 王芳, pinyin: Wáng Fāng, født 1920 i Xintai i provinsen Shandong i Kina, død 3. november 2009) var en kinesisk politiker.
Wang ble medlem av Det kinesiske kommunistparti i 1938. Han deltok i den annen sino-japanske krig og den kinesiske borgerkrig. Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina innehadde han en rekke høye embeder. Han var sikkerhetsminister (Ministeriet for offentlig sikkerhet i Folkerepublikken Kina) fra april 1987 til november 1990. 
Under kulturrevolusjonen ble han degradert og brennemerket som en som gikk kapitalismens vei, men etterpå var han anklager under rettssaken mot «firerbanden».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Wang Fangs profil
Hendrick de Keyser

Hendrick de Keyser (født 15. mai 1565 i Utrecht, død 15. mai 1621 i Amsterdam) var en nederlandsk arkitekt og billedhugger. Han var en av de fremste arkitektene i den nederlandske høyrenessansen og var statsarkitekt i Amsterdam i flere år.
Keyser var far til arkitekten og portrettmaleren Thomas de Keyser og arkitekten Pieter de Keyser. Hendrick de Keyser var sønn av en møbelsnekker i Utrecht og elev av billedhuggeren Cornelis Bloemaert og maleren Abraham Bloemaert. 
De Keyser er kjent for en rekke viktige bygninger som tilhører noe av det ypperste innen nederlandsk arkitektur; Zuiderkerk, Westerkerk og Noorderkerk i Amsterdam, Delft rådhus, Børsen og Oost-Indisch Huis.  
Som billedhugger er han kjent for skulpturen av Erasmus som er plassert i Rotterdam. Han tegnet også Vilhelm I av Oraniens sarkofag i Nieuwe Kerk i Delft. Den ble ikke ferdig før han døde og ble ferdigstilt av sønnen Pieter.
De Keysers karriere var ikke begrenset til Amsterdam. Han hadde mange internasjonale kontakter, noe myndighetene i Amsterdam ser ut til å ha oppmuntret. De sendte han til England for å samarbeide med arkitekt Inigo Jones som blant annet var arkitekten bak Banqueting House i Whitehall.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hendrick de Keyser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hendrick de Keyser – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Hendrick de Keyser hos Archimon