jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vanessa (band)

Vanessa var et norsk rockeband og jazzgruppe, dannet i 1973. Bandet platedebuterte i 1975 med albumet City Lips. Bandet var i gang med sin tredje plate da gruppa ble oppløst i 1978.


== Medlemmer ==
Svend Undseth - fløyte, saksofon, gitar
Frode Holm - keyboard
Thorsten Dulsrud - trommer
Harald Salater - bass


=== Tidligere medlemmer ===
Jan Erik Pedersen - bass
Knut Værnes - gitarer
Frank Aleksandersen - trommer
Haakon Graf - keyboard
Brynjulf Blix - tangenter


== Diskografi ==
City Lips (1975)
Black and White (1976)


== Eksterne lenker ==
(en) Vanessa på Discogs 
(en) Vanessa på MusicBrainz 
(en) Vanessa på Songkick
City Lips

City Lips er et musikkalbum med Vanessa, utgitt i 1975.


== Sporliste ==
«Candy Dandy and the Fat Rat»
«Leaves of Love»
«Billy Bop and The Jungle Jam»
«Rat and Cat Dance»
«City Lips»
«Milky Unit»


== Eksterne lenker ==
(en) City Lips på Discogs 
(en) City Lips på MusicBrainz
Horns

Horns er en amerikansk-kanadisk skrekk- og fantasyfilm fra 2013. Filmen er regissert av Alexandre Aja, og har Daniel Radcliffe i hovedrollen.
Filmen er basert på romanen med samme navn av Joe Hill.


== Handling ==
Ig Perrishs (Daniel Radcliffe) kjæreste myrdes under mystiske omstendigheter. Ett år senere er livet hans i ruiner. Han ble aldri mistenkt eller stilt for retten for mordet (som han heller ikke begikk), men han blir likevel hengt ut som skyldig ute blant folk. Så plutselig en dag gror det ut et par merkelige djevelhorn fra tinningen hans, og det viser seg at disse hornene har kraften til å få folk til å plumpe ut med sine dypeste hemmeligheter. Dermed setter Ig ut for å finne ut sannheten om drapet på kjæresten.


== Rolleliste ==


== Annet ==
Shia LaBeouf skulle egentlig spilt hovedrollen, men måtte trekke seg, og ble erstattet av Daniel Radcliffe.
Romanens forfatter Joe Hill er sønn av Stephen King.


== Eksterne lenker ==
(en) Horns på Internet Movie Database 
(no) Horns hos Filmfront 
(da) Horns i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Horns på Allociné 
(nl) Horns på MovieMeter 
(en) Horns på AllMovie 
(en) Horns på Rotten Tomatoes 
(en) Horns på Metacritic 
(en) Horns på Box Office Mojo
Black and White (Vanessa-album)

Black and White er et musikkalbum med Vanessa, utgitt i 1976.


== Sporliste ==
«Sun Walk» 10:12
«Summer Poem» 12:16
«Street Talk» 3:26
«Fragmomentum» 17:32
Martin Cave

Martin Cave (født 19. juli 1951) er en norsk pastor, prest og forfatter. Cave er født i England og oppvokst i Stavanger, hvor han har bodd mesteparten av sitt liv. Han er utdannet lærer, og har siden 1979 arbeidet i Stavanger Indremisjon og IMI-Kirken. Cave ledet overgangen fra bedehus til selvstendighet menighet, og har ledet utviklingen av virksomheten som springer ut av IMI-Kirken.Cave ble i 2001 ordinert som prest etter godkjenning av Kirkerådets evalueringsnemnd for prestetjeneste. Namnda har kommet med kritikk av biskopene for å søke om utnevning til prester av kandidater uten cand. phil.Cave er gift.


== Bibliografi ==
Cave, Martin; Ellingsen, Egil Elling (2012). Jesus som forbilde : for mennesker og menighet. Hermon. ISBN 9788230209950. Besøkt 25. januar 2016. 
Cave, Martin; Ellingsen, Egil Elling (2015). Til stede. Hermon.no. Hermon.no. ISBN 9788230212561. Besøkt 25. januar 2016. 
Cave, Martin; Ellingsen, Egil Elling (2016). Til alle tider. Hermon.no. Hermon.no. ISBN 9788230213346. Besøkt 22. juli 2016. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Høyland, Terje. «Martin og Irene Cave i Kambodsja». Voyagetolife. Arkivert fra originalen 1. februar 2016. Besøkt 26. januar 2016. 
IMI Kirken
Abraj Al Bait

Abraj Al Bait er et bygningskompleks i Mekka i Saudi-Arabia. Med sine 601 meter er hotelltårnet verdens tredje høyeste bygning etter Burj Khalifa og Shanghai Tower. Den har også verdens høyeste klokketårn og verdens største urtavle, og er det bygningskomplekset i verden med størst samlet gulvareal. Den ligger rett ovenfor islams helligste sted, al-Haram. Den inneholder både et hotell og leiligheter. Byggverket sto ferdig i 2012 6. april. På stedet lå tidligere Ajyad-festninga, som ble revet til fordel for det nye bygningskomplekset.


== Navnet ==
Bygningskompleksets arabiske navn betyr «Husets tårn» eller «Tårnene på huset». Ordet abraj er flertallsformen av substantivet burj, som betyr «tårn».


== Eksterne lenker ==
(en) Abraj Al Bait Towers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Abraj Al Bait hos Emporis
Abraj Al Bait hos SkyscraperPage
International Commerce Centre

International Commerce Centre (kinesisk: 環球貿易廣場) er en skyskraper i Kowloon i Hongkong. Med en høyde på 484 meter er den byens høyeste bygning. Den har 108 etasjer, som inneholder både et hotell og kontorer. Bygninga sto ferdig i 2010, og var da verdens nest høyeste bygning.


== Eksterne lenker ==
(zh) Offisielt nettsted 
(en) International Commerce Centre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
International Commerce Centre hos Emporis
International Commerce Centre hos SkyscraperPage
Svetlana Savitskaja

Svetlana Jevgenjevna Savitskaja (russisk: Светла́на Евге́ньевна Сави́цкая; født 8. august 1948) ble i 1982 den andre kvinne i verdensrommet, 19 år etter Valentina Teresjkova.
Hun startet i 1980 på treningen som kosmonaut, og i 1984 ble hun den første kvinne på romvandring. Savitskaja ble pensjonert fra det russiske luftvåpen med rang av major i 1993.
Hun er medlem av Den russiske føderasjonens kommunistparti.


== Referanser ==
Concertato

Concertato  (av italiensk concertare, «avtale», «harmonisere», «arrangere») er et begrep fra tidligbarokken som innebærer at en gruppe instrumenter eller stemmer deler en melodi, vanligvis avvekslende og oftest over en basso continuo. I vår tid brukes begrepet nesten alltid som et adjektiv: i concertato-stil eller italiensk: stile concertato.


== Historikk ==
Stilen utviklet seg i Venezia sent på 1500-tallet, spesielt gjennom Andrea Gabrieli og nevøen Giovanni, som begge skrev for den unike akustikken i Markuskirken. På grunn av  tidsforsinkelse fant kor og instrumentgrupper det vanskelig å framføre musikken helt unisont når de var utplassert på ulike steder i det store og resonante kirkerommet, men komponistene oppdaget at det var mulig å skape en mektig stereofonisk klang ved å stille opp korene rett overfor hverandre og plassere instrumentgruppene slik at musikerne kunne høre de ulike korene like godt. Et annet begrep som ofte ble brukt om denne antifone bruken av korene i Markuskirken er cori spezzati.
Komposisjoner i den nye stile concertato ble hurtig populær også andre steder: fra Nord-Italia spredte de seg til resten av Italia og til det tyske området, deretter gradvis over hele Europa.
Tidlig på 1600-tallet ble nesten all musikk med sangstemmer og basso continuo kalt en concerto, men denne bruken er ganske langt fra dagens betydning:  et eller flere soloinstrument akkompagnert av et orkester. Tidlig på 1600-tallet var kirkemusikk i stile concertato ofte avledet av motetten ved at tekster som hundre år tidligere ble tonesatt for en jevnt flytende polyfon a cappella-sang, nå ble satt ut for stemmer og instrumenter i stile concertato. Disse stykkene, som ikke lengre ble kalt motetter, fikk ulike navn som concerto, Psalm (om det var en tonesatt salmetekst), sinfonia, eller symphoniae (eksempelvis i Heinrich Schütz's samling Symphoniae Sacrae).
Stile concertato gjorde det mulig å skrive svært dramatisk musikk, et av kjennetegnene ved tidligbarokken.


== Komponister som skrev i stile concertato ==

Adriano Banchieri
Giovanni Croce
Ignazio Donati
Andrea Gabrieli
Giovanni Gabrieli
Alessandro Grandi
Johann Kaspar Kerll
Claudio Monteverdi
Johann Pachelbel
Michael Praetorius
Samuel Scheidt
Johann Hermann Schein
Heinrich Schütz
Lodovico Viadana


== Se også ==
Den venetianske skole


== Referanser ==


== Litteratur ==
Manfred Bukofzer, Music in the Baroque Era.  New York, W.W. Norton & Co., 1947.  (ISBN 0-393-09745-5)
The New Harvard Dictionary of Music, ed. Don Randel.  Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986.  (ISBN 0-674-61525-5)
Article «concertato» in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie.  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980.  (ISBN 1-56159-174-2)
Heinrich Jürgensen

Heinrich Jürgensen (født 16. mars 1871 i Kristiania, død 1. september 1953 på Lillehammer) var en norsk arkitekt. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Heinrich Jürgensen var sønn av tømrermesteren Jacob Heinrich Jürgensen fra Schleswig.


=== Utdannelse ===
Jürgensen tok artium i Kristiania og studerte på Den kongelige tegneskole i 1888-90. Fra 1890 til 1892 var han assistent for Henrik Nissen, før han i 1892-93 studerte i tre semestre på Den kongelige tekniske høyskole i Berlin. Jürgensen deltok under minst en av studiereisene til Gudbrandsdalen som ble organisert av Herman Major Schirmer for å bli inspirert av gammel norsk byggeskikk. Han fikk dessuten stipender og dro på flere studiereiser til forskjellige land.


=== Virke ===
Under studiene var Jürgensen ansatt hos professor Johannes_Vollmer (de) i Berlin og deltok i planleggingen av Kaiser-Friedrich-Gedächtniskirche (de). Han var så ansatt i Dortmund et halvt års tid, kom tilbake til Norge og var igjen assistent for Henrik Nissen før han åpnet egen praksis. Blant hans mange prosjekter er samarbeider med arkitekter som Holger Sinding-Larsen og Fin Wollebæk. 
Jürgensen var rådgiver ved oppførelsen av De Sandvigske Samlinger på Maihaugen og var også sentral under gjenoppbyggingen av Ålesund etter brannen i 1904, i samarbeid med Kristen Rivertz. Han tegnet kiosker for Narvesen i 1909–11, og han tegnet sykehus på Gjøvik og Hov i Land. For øvrig arbeidet han mye med restaurering av gamle bygninger og tegnet flere kirker.


== Verker i utvalg ==
Niels Juels gate 42, Oslo (1895–96)
Norges Brannkasse, Oslo (1897, sammen med Bredo Greve; revet)
Sveitservillaer i Kruses gate 5A og 5B, Oslo (1897)
"Kampen", utkast til konkurransen om Oslo kirke, 1893. Sammen med Holger Sinding-Larsen. Første premie.
Vaterland småkirke, Oslo (1899, revet 1959)
Keiser Wilhelms gate 32, Ålesund (1904–06, sammen med Kristen Rivertz)
Arbeiderforeningen, Lorkenesgata 2, Ålesund (1906, sammen med Kristen Rivertz)
Jacobsengården, Storgata 4, Ålesund (1906–08, sammen med Kristen Rivertz)
Vingrom kirke, Lillehammer (1908, sammen med Fin Wollebæk)
Tune kirke, Sarpsborg (1908–10, gjenreist etter brann)
Ringebus kommunelokale "Kaupanger" (1911)
Breiseth hotell, Jernbanegata 5, Lillehammer (1912, sammen med Fin Wollebæk)
Norges Bank, Stortorget, Lillehammer (1913, sammen med Fin Wollebæk)
Lomen kirke, Vestre Slidre (utkast av Holger Sinding-Larsen, 1905; Jürgensen var utførende arkitekt; innviet 1914)
Kommunalt boligkompleks i Marcus Thranes gate 8–20, Oslo (1915)
Leiegård i Vidars gate 13, Oslo (1929)
Leiegårder i Gabels gate 25-27, Oslo (1931, sammen med Johan von Hanno)


== Kirker ==

		
		
		


== Referanser ==


== Kilder ==
Arkitekturhistorie.no om Heinrich Jürgensen
Arkitekturhistorie.no om samarbeidet med Kristen Rivertz
Norsk kunstnerleksikon om Heinrich Jürgensen
Bruun, Ole Daniel (2008). Arkitektur i Oslo (2. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1945-8. 
Knut Are Tvedt, red. (2010). Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1760-7.
Euronews

Euronews er et europeisk, flerspråklig kringkastingsselskap med hovedkontor i Lyon-Écully i Frankrike. Det ble opprettet i 1993 og hevder å dekke nyheter fra hele verden i et felleseuropeisk perspektiv. 


== Innhold ==
Som en kontinuerlig nyhetskanal rullerer overskrifter fra både Europa så vel som resten av verden i tretti minutters mellomrom. Korte magasinsegmenter fyller vanligvis det gjenværende programoppsettet. Disse fokuserer på markedsdata, finansielle nyheter, sport, kunst og kultur, vitenskap, været, europeisk politikk, og gjennomgang av de viktigste avisene i Europa. Disse enkeltsakene vil tidvis bli avbrutt ved pågående nyhetsvarslinger eller direktesendinger. En del segmenter er vist uten kommentarer under overskriften «No Comment» («Ingen kommentarer»), noe som har vært kanalens signaturprogram siden starten.


== Historie ==
I 1992, som følge av den første Gulfkrigen hvor den amerikanske fjernsynskanalen CNN posisjonerte seg den mest framtredende 24-timers nyhetskanalen, besluttet Den europeiske kringkastingsunion å opprette og etablere kanalen Euronews for å kunne presentere informasjon og nyheter fra et europeisk perspektiv. Euronews hadde sine første sendinger den 1. januar 1993 fra Lyon i Frankrike. Senere, i 1996, ble det opprettet et eget kontor i London i Storbritannia. Euronews ble grunnlagt av en gruppe på ti europeiske offentlige fjernsynsselskaper.I 1997 kjøpte det britiske fjernsynsselskapet ITN 49 prosent av aksjene i Euronews for 5,1 millioner pund fra Alcatel-Alsthom. ITN har gitt innhold til kanalen sammen med de øvrige andelshaverne, hvilke er representert av konsortiet SOCEMIE (Société Editrice de la Chaîne Européenne Multilingue d'Information EuroNews). SOCEMIE er det faktiske selskapet som produserer innholdet for kanalen og er innehaver lisensrettighetene. Det er medeid av ti europeiske selskaper. Sendingene er per 2013 representert i femten språk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Euronews – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tour of California 2013

Tour of California 2013 var den 8. utgaven av Tour of California. Det gikk over 8 etapper fra søndag 12. mai til søndag 19. mai. Tejay van Garderen vant sammenlagt.


== Sammendrag av etappene ==


== Trøyene ==


== Etappene ==


=== Etappe 1 ===


=== Etappe 2 ===


=== Etappe 3 ===


=== Etappe 4 ===


=== Etappe 5 ===


=== Etappe 6 ===


=== Etappe 7 ===


=== Etappe 8 ===


== Sluttstilling trøyene ==


=== Ledertrøye ===


=== Poengtrøye ===


=== Klatretrøye ===


=== Ungdomstrøye ===


=== Lagkonkurranse ===


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tour of California 2013 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fin Wollebæk

Fin Sigvard Wollebæk (født 3. januar 1873, død 3. februar 1965) var en norsk arkitekt. 


== Utdannelse og virke ==
Etter artium i 1891 fikk han sin utdannelse ved arkitektlinjen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt (eksamen 1894) samt ved Technische Hochschule Charlottenburg (1894–95). I 1895–1905 var han assistent hos arkitekt Harald Olsen.
Wollebæk hadde egen praksis i Kristiania fra 1905. Han samarbeidet ellers mye med andre arkitekter, deriblant Heinrich Jürgensen (i Lillehammer) og Haakon Skraastad (i Oslo og Hamar). Fra 1924 arbeidet han i kompaniskap med Ferdinand Linthoe. Det kan i mange tilfeller være vanskelig å avgjøre hva som er Wollebæks bidrag i prosjektene. Som hovedverk regnes gjerne hans egen villa på Slemdal i Oslo (1911), som fortsatt står.
Wollebæk hadde også en rekke tillitsverv. Han er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.


== Verker i utvalg ==
Vingrom kirke, Lillehammer (1908, sammen med Heinrich Jürgensen)
Egen villa i Dalsveien 31, Oslo (1911)
Breiseth hotell, Jernbanegata 5, Lillehammer (1912, sammen med Heinrich Jürgensen)
Gran sparebank, Jarenvegen 14, Gran (1914)
Norges Bank, Stortorget, Lillehammer (1913, sammen med Heinrich Jürgensen)
Leiegårder i Mogens Thorsens gate 1–1B, Oslo (1929, sammen med Carl Ferdinand Linthoe)
Forretnings- og industribygg, Lilletorget 1, Oslo (1934, sammen med Haakon Skraastad; fasade endret 1983)
Kristian Augusts gate 15, Oslo (1935, sammen med Haakon Skraastad; nå Bårdar-akademiet)
Kommunale boligblokker, Østre gate 102 og 104, Hamar (1935, sammen med Haakon Skraastad)
Bygårder, Bogstadveien 7 og 9 (oppr. 3B og 5B), Oslo (1936, sammen med Haakon Skraastad)
Torggata 43 og 44, Hamar (ca. 1938, sammen med Haakon Skraastad)

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fin Wollebæk i Norsk kunstnerleksikon
Knut Are Tvedt, red. (2010). Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1760-7. 
Byutvikling i Hamar: Arkitektur gjennom 150 år. Hamar: Hedmarksmuseet og Domkirkeodden. 1999. ISBN 82-91326-11-8. 
Studentene fra 1891. Biografiske oplysninger samlet til 25-aars-jubilæet 1916. Oslo: Grøndahl. 1916. s. 220.
Margrethe Knudsdatter Ulfeldt

Margrethe Ulfeldt til Totterupholm  (født 17. juni 1641 på Salling Østergaard i Jylland, død 1. mai 1703 i København) var en dansk adelsdame og klosterstifter, gift med sjøhelten Niels Juel. 
Hun var datter av den høytstående officer Knud Ulfeldt til Svenstorp og Skedal (1609–1657) og Vibeke Clausdatter Podebusk (1608–1645). Hun tilbragte sin barndom og ungdom i Landskrone i Skåne hvor hennes far var lensmann. I 1660 ble hun forlovet med admiral Niels Juel, og året etter gift med ham i København. Paret hadde flere boliger deriblant Valdemars slott i Tåsinge, og det senere Thotts palé på Kongens Nytorv.


== Barn ==
Vibeke Juel (begravet 1668 i Holmens Kirke)
Sophie Nielsdatter Juel (1664–1722)
Knud Juel til Valdemars Slot (1665–1709)
Vibeke Nielsdatter Juel (1672–1735)


== Enkestand ==
Under ektemannens mange fravær, var det Margrethe som sto for godsdriften. I 1697 døde han i paléet på Kongens Nytorv, hvoretter han ble  hedret med et veldig gravmæle i Holmens kirke. Etter slaget i Køge bukt hadde Juel brukt rentene av en sum på 4000 riksdaler til veldedige formål. Denne fikk Margrethe i sin enkestand forøket til 8000 riksdaler, blant annet ved å selge paléet til kongens elskerinne Sophie Amalie Moth. Sammen med fru Berte Skeel kjøpte hun deretter Sortebrødregaard i Roskilde med tilhørende gods hvor de i 1699 opprettet et kloster for adelige og ugifte kvinner; Roskilde adelige Jomfrukloster. Til utsmykning av klosteret, donerte hun blant annet et maleri av slaget i Køge bukt. 
Hun døde den 1. mai 1703 og etterlot seg et minne som godhjertet, gavmild og omsorgsfull overfor de svake. Klosteret lever videre den dag i dag, og slo seg i 1975 sammen med Odense adelige Jomfrukloster.


== Referanser ==
Musikkåret 1768

Musikkåret 1768 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1768.


== Hendelser ==
Wolfgang Amadeus Mozart og hans familie bor i Wien inntil desember.
Antonio Sacchini vender tilbake til Venezia for å bli leder for Conservatorio dell'Ospadeletto.
Giuseppe Tartini får et slag.
Michael Haydn gifter seg med Maria Magdalena Lipp, en sanger og datter av hofforganisten.


== Populær musikk ==
"The Liberty Song", med tekst av John Dickinson – ansett for å være den første amerikanske patriotiske sangen. Han brukte melodien til den tradisjonelle britiske sangen Hearts of Oak.


== Opera ==
Wolfgang Amadeus Mozart – Bastien und Bastienne (hans først utgitte opera)
Joseph Haydn – Lo speziale
Niccolò Jommelli – Fetonte
Giovanni Paisiello – Olimpia
Antonio Zingarelli – I quattro pazzi


== Klassisk musikk ==
Applausus – Joseph Haydn
Symfoniene nr. 7 og 8 av Wolfgang Amadeus Mozart
Cello Concerto i D-dur – Luigi Boccherini
Sonata for cembalo i G-dur – Muzio Clementi


== Fødsler ==
12. mars – Carolus Antonius Fodor, nederlandsk komponist (død 1846)
6. juli - Heinrich Backofen, tysk komponist og klarinettist (død 1830)
20 juli
Praskovja Kovaljova-Zjemtjugova, russisk sopran (død 1803)
Franz Anton Schubert, tysk kirkekomponist (død 1824)
1. september – Carl Bernhard Wessely, tysk komponist (død 1826)
12. september – Benjamin Carr, komponist fra USA (død 1831)
14. september – Georg Johann Schinn, komponist
21. september – Louis-Emmanuel Jadin, fransk komponist, pianist og cembalospiller (død 1853)
20. oktober – Gaetano Crivelli, italiensk operasanger (tenor) (død 1836)
2. november - Carl Bonaventura Witzka, tysk komponist og teolog (død 1848)
24. november – Jean-Engelbert Pauwels, tysk komponist (død 1804)
6. desember – Johann Baptist Henneberg, østerriksk komponist (død 1822)


== Dødsfall ==
1. januar – Jean-Laurent Krafft, belgisk komponist (født 1694)
28. januar – John Wainwright, engelsk komponist (født 1723)
3. mars – Nicola Porpora, italiensk komponist (født 1686)
14. mars – Vigilio Blasio Faitello, komponist (født 1710)
6. juli – Conrad Johann Conrad Beissel, tyskamerikansk komponist (født 1690)
11. juli – José de Nebra, spansk komponist (født 1702)
28. oktober – Michel Blavet, fransk fløytist og komponist (født 1700)
1. november – Pierre van Maldere, belgisk komponist  (født 1729)
Felix Benda, komponist fra Böhmen  (født 1708)
		


== Referanser ==
Chiara Margarita Cozzolani

Chiara Margarita Cozzolani (1602 – 1676/1678) var en italiensk benediktinernonne, sanger og komponist.


== Liv og virke ==
Margarita Cozzolani var yngste datter av en velhavende milanesisk kjøpmannsfamilie. I ung alder gikk hun inn i benediktinerklosteret Santa Radegonda. Hun avla ordensløfte i 1620 og tok «Chiara» som ordensnavn. I perioden 1658 til 1659 var hun abbedisse og i 1660-årene priorinne.
Den bevarte musikken etter Cozzolani viser at hun var en av Milanos mest betydelige komponister på midten av 1600-tallet. Det mest kjente verket hennes, Mariavesper fra 1650, veksler mellom dobbeltkorige-antifoner og konsertante soli og duetter.
Etter 1650 sank  Cozzolanis musikalske produktivitet, noe som dels kan skyldes økende oppgavemengde i klosteret, men også erkebiskop Alfonso Littas avvisende holdning til klostermusikk.


== Verk ==
Primavera di fiori musicali. 1–4 stemmer og generalbass (Milano 1640, tapt)
Concerti sacri. 2–4 stemmer og generalbass (Venezia 1642); O dulcis Jesu (1649)
Scherzi di sacra melodia. 1 stemme og generalbass (Venezia 1648, tapt)
Salmi à otto … motetti et dialoghi. 2–8 stemmer og generalbass (Venezia 1650)
No, no no che mare. Arie (tapt)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Robert L. Kendrick: Cozzolani, Chiara Margarita. I Stanley Sadie (red.): 
The New Grove Dictionary of Music and Musicians. 2. opplag Macmillan, London 2001, ISBN 0-333-60800-3.
Robert L. Kendrick: The Sounds of Milan, 1585–1650,  (Oxford University Press, USA (november 21, 2002)
Robert L. Kendrick: Celestial Sirens: Nuns and Their Music in Early Modern Milan (Oxford Monographs on Music, 1996)


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Chiara Margarita Cozzolani i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
The Cozzolani Project
(en) Fritt tilgjengelige noter av Chiara Margarita Cozzolani i International Music Score Library Project
Chiara Margarita Cozzolani, hoasm.org
Musikk i italienske klostre på 1600-tallet Arkivert 11. september 2007 hos Wayback Machine., av Deborah Roberts, brightonconsort.org.uk
Dypvåg sjømannsforening

Dypvåg sjømannsforening ble stiftet i Dypvåg, 28. desember 1870.
Foreningens formål var å virke for sjøfartens og sjømennenes interesser gjennom å skaffe medlemmene informasjon om de vesentligste saker vedrørende skipsfarten, samt ved å stå hverandre bi med råd og dåd. Første formann var skipsreder Bernt A. Olsen fra Lyngør.
Foreningen var også delaktig i etableringen av Dypvåg Sparebank i 1873. 

Foreningen ble lagt ned på 29. april 2010. Sluttbeholdningen ble donert til Dypvåg kirke. 


== Arkivet ==

Arkivet etter Dypvåg sjømannsforening befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet inneholder forhandlingsprotokoller, korrespondanse og regnskapsbøker. 
Foreningens første forhandlingsprotokoll ble innlemmet i Norges dokumentarv i 2018 som en del av Seilskutearkivene fra Aust‐Agder 1820‐1920. Protokollen dokumenterer gir et viktig innblikk i sjøfolkenes interessefellesskap i seilskutetida.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Dypvåg sjømannsforening på Arkivportalen