jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Billy Hughes

William Morris Hughes (født 25. september 1862 i Pimlico, London, død 28. oktober 1952) var en australsk politiker som var statsminister i Australia fra 1915 til 1923. 
I løpet av hans 51 år lange karriere innen det føderale parlamentet i Australia og han satt ytterligere sju år før det i det koloniale parlamentet. I løpet av hans lange politiske karriere skiftet Hughes medlemskap i politiske partier fem ganger: fra Australian Labor Party (1901–1916) til National Labor Party (1916–1917) til det australske Nasjonalistpartiet (1917–1930) tilbake med Australian Labor Party (1930–1931) til United Australia (1931–1944) til det liberale partiet (1944–1952).Han ble utvist fra tre av disse partiene. Han er det lengstsittende medlemmet av det australske parlamentet, og han var en av de mest fargerike og kontroversielle politiske figurer i hele Australias politiske historie. I oktober 1884, i en alder av 22 år, flyttet han til Australia, der han jobbet som arbeider og kokk. Han ankom Sydney i 1886, hvor han bodde på et internat i Moore Park. Der etablerte han et ekteskap med sin vertinnes datter, Elizabeth Cutts. 
I 1890 flyttet ekteparet til Balmain, hvor han først jobbet for et apotek før han åpnet en liten butikk på egen hånd, der han blant annet solgte politiske pamfletter og paraplyer, samtidig som han hadde forskjellige strøjobber. Hans kone døde i 1906, og i 1911 giftet han seg med sin andre kone, Mary Campbell. Han var minister i det australske utenriksdepartementet i Chris Watsons første regjering, der han satt for Australian Labor Party. 
I en alder av 90 år var Hughes den eldste personen noensinne som har vært medlem av det australske parlamentet. Hughes døde den 28. oktober 1952, i en alder av 90 år, i sitt eget hjem i Sydney-forstaden Lindfield. Han etterlot seg seks barn fra sitt første ekteskap. Hans statsbegravelse, som ble avholdt i Sydney, var en av de største statsbegravelsene Australia noensinne har sett. Cirka 450 000 tilskuere sto oppstilt i gatene for å vise ham den siste ære. Hans andre kone, Mary Hughes, døde i 1958.


== Referanser ==
Alessandro Aretusi

Alessandro Aretusi var en  italiensk portrettmaler på 1600-tallet fra Modena som arbeidet i Firenze med å male for hoffet til Storhertugene.


== Kilder ==
Ticozzi, Stefano (1830). Dizionario degli architetti, scultori, pittori, intagliatori in rame ed in pietra, coniatori di medaglie, musaicisti, niellatori, intarsiatori d’ogni etá e d’ogni nazione' (Volume 1). Gaetano Schiepatti; digitalisert av Googlebooks, 24, januar 2007. s. side 75.
Cesare Aretusi

Cesare Aretusi (født 1. september 1549 i Modena, død 4. oktober 1612 i Parma) var en italiensk maler fra sein-renessansen.


== Liv og virke ==
Cesare Aretusi ble født i Modena og gikk i lære hos Bartolomeo Ramenghi (Bagnacavallo).
Aretusi var hovedsakelig en portrettmaler, men han malte også kuppelen St. Peter katedralen i Bologna, hvor han ble assistert av Giovanni Battista Fiorini. Aretusi blir beskrevet av Lanzi som en bedre kolorist, mens Fiorini, var en bedre designer. Aretusi restaurerte fresker av Correggio for tribunen ved Parma katedralen, og laget en kopi av Notte av Correggio for kirken San Giovanni i Parma. Han døde i 1612 i Parma.
Forbindelsen mellom Cesare til de andre malerne fra Modena med samme etternavn, Pellegrino fra det tidlige 1500-tallet eller Alessandro Aretusi fra 1600-tallet er uklar. Lanzi spekulerer på om han kan være sønn av Pellegrino Aretusi.


== Referanser ==


== Kilder ==
Farquhar, Maria (1855).  Ralph Nicholson Wornum, red. Biographical catalogue of the principal Italian painters. Woodfall & Kinder, Angel Court, Skinner Street, London; digitalisert av Googlebooks fra Oxford University kopi 27. juni 2006. s. side 10. 
Ticozzi, Stefano (1830). Dizionario degli architetti, scultori, pittori, intagliatori in rame ed in pietra, coniatori di medaglie, musaicisti, niellatori, intarsiatori d’ogni etá e d’ogni nazione' (Volume 1). Gaetano Schiepatti; digitalisert av Googlebooks, 24. januar 2007. s. page 75. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
Lanzi, Luigi (1847).  Thomas Roscoe (oversetter), red. History of Painting in Italy;From the Period of the Revival of the Fine Arts to the End of the Eighteenth Century (Volume III). London; original fra Oxford University, digitalisert januar 2007: Henry G. Bohn. s. side 50–51.
Lodovico Bertucci

Lodovico Bertucci (1600-tallet) var en italiensk maler i barokken, som spesialiserte seg på malerier innen bambocciate (sjangermalerier av lavere klasser, typisk malt av Bamboccianti malere) eller capricci (forestillet vedutamaleri). Han var født i Modena.


== Referanser ==
Ticozzi, Stefano (1830). Dizionario degli architetti, scultori, pittori, intagliatori in rame ed in pietra, coniatori di medaglie, musaicisti, niellatori, intarsiatori d’ogni etá e d’ogni nazione' (Volume 1). Gaetano Schiepatti; digitalisert avGooglebooks, 24. januar 2007. s. side 156.
Andreas Wiese

Ole Andreas Wiese (født 1958) er en norsk journalist. Han har vært ansatt i Dagbladet siden 1993. Han er per 2011 tilknyttet Dagbladets kulturavdeling og lederavdeling, og skriver blant annet en fast kommentatorspalte om medier og medieutvikling, kjent som «Mediekom». I september 2014 ble det kjent at Wiese overtar jobben som daglig leder på Litteraturhuset i Oslo etter Aslak Sira Myhre.Wiese er utdannet fra Norges Handelshøyskole og Universitetet i Bergen, med fagene økonomi og litteratur. 
Han er også utdannet teaterregissør ved Statens Teaterhøgskole.I 2003 fikk han presseprisen Gullpennen. I sin begrunnelse la juryen vekt på «Wieses personlige stil og nyanserikdom».Andreas Wiese er sønn av forfatteren Jan Wiese, og bror til Claus Wiese.


== Referanser ==
CARE

CARE er en internasjonal hjelpeorganisa­sjon som ikke er tilsluttet noe politisk parti, religiøs gruppering eller ideologi. Den kjemper for kvinners rettigheter og for at alle skal leve et verdig liv. CAREs grunnprinsipp er at kvinner som får hjelp og muligheter, selv finner veien ut av fattigdommen, skaper et bedre liv for seg og familien sin og utfordrer maktforhold og tradisjoner som undertrykker og ødelegger.
CAREs hovedarbeidsområder er kvinner og mikrofinans, kvinners rettigheter, mødredødelighet, vold mot kvinner og nødhjelp.
Det finnes totalt tolv nasjonale CARE- organisasjoner som til sammen utgjør CARE International. Disse tolv organisasjo­nene finansierer nødhjelp og langsiktig utviklingsarbeid i omtrent 70 land verden over. I 2007 nådde CARE over 55 millioner mennesker.


== Historie ==
CARE ble etablert i 1945 av 22 nordamerikanske organisasjoner som ønsket å hjelpe Europa etter andre verdenskrig. Mange var immigrantorganisasjoner der medlemmene ønsket å bistå sine hjemland.
Organisasjonens opprinnelige navn var Cooperative for American Remittances to Europe, forkortet CARE.


== Se også ==
CARE Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) CARE International – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bartolomeo Bonascia

Bartolomeo Bonascia (født 1450, død 7. september 1527) var en italiensk maler innen renessansen. He malte en Pietà i Modena-galleriet, datert 1485.


== Kilder ==
Bryan, Michael (1886).  Robert Edmund Graves, red. Dictionary of Painters and Engravers, Biographical and Critical (Volume I: A-K). York St. #4, Covent Garden, London; original fra Fogg Library, digitalisert 18. mai 2007: George Bell and Sons. s. side 151.
Tegnestuen Vandkunsten

Tegnestuen Vandkunsten (ofte kalt Vandkunsten) er et arkitektfirma i København, stiftet av Svend Algren, Jens Thomas Arnfred, Michael Sten Johnsen og Steffen Kragh i 1970. Vandkunsten er kjent for sin pionerinnsats for «tett-og-lav-bebyggelsesformen» og for sin materialesans. 
Vandkunsten har mottatt flere internasjonale og nasjonale arkitekturpriser, blant annet Alvar Aalto-medaljen, Kasper Salin-prisen, Eckersbergmedaljen, C.F. Hansen-medaljen og Nykredits Arkitekturpris.


== Verk – utvalg ==
Tinggården i Herfølge
Søhusene i Birkerød
Dianas Have i Hørsholm
Kvarteret Nielsen i Hestra parkstad i Borås – Kasper Salin-prisen i 1992
Tropedohallen på Holmen i København
Sømærk på Teglholmen i København
Hamar kulturhus på Hamar


== Referanser ==
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11

Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11 er en internasjonal skøyteserie som ble avholdt gjennom hele sesongen for medlemsforbund i ISU. Det offisielle navnet på verdenscupen er Essent ISU World Cup Speed Skating 2010/2011. Verdenscupsesongen startet helgen 12. – 14. november 2010 i Heerenveen, Nederland, og ble avsluttet helgen 4. – 6. mars 2011 samme sted. Verdenscupen er organisert av Det internasjonale skøyteforbundet (ISU).


== Terminliste 2010/11 ==
A = Gruppe A
B = Gruppe B
LT = Lagtempo-lag bestående av 3 løpere og en reserve.


== Menn ==


=== Lagtempo ===


== Kvinner ==


=== Lagtempo ===
* = rangert foran på flere 1.-plasser


== Kvalifiseringstider ==
For å kunne delta eller være reserve i verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11 må en ha klart følgende kvalifiseringstider for de respektive distanser. 

For at en kvalifiseringstid skal være gyldig må tiden være oppnådd i offisielle ISU-løp, internasjonale konkurranser eller nasjonale mesterskap i perioden 1. juli 2009 og verdenscupløpets påmeldingsfrist.


== Verdenscup deltager kvoter 2010/11 ==
Kvotene er laget på grunnlag av sist sesongs verdenscup sluttstilling samt resultater fra hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2010 i Vancouver. Maks kvote per nasjon, per kjønn og per distanse er 5. Vertskap for et verdenscup arrangement får full kvote, men kan bare stille med så mange løpere som samtidig har klart gjeldende kvalifiseringstider.

Andre ISU-medlemsforbund kan stille med 1 løper per distanse.
For lagtempo 1 lag per kjønn.


== Poengberegning ==
I verdenscupen sammenlagt teller alle utøvernes/lagets resultater i hver sin øvelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Meny side for verdenscup og EM og VM i hurtigløp på skøyter
(en) Verdenscupen på skøyter 2010/2011 for både kortbaneløp og hurtigløp på skøyter på SpeedskatingNews.info (sidene er delvis på tysk).
Broene ved Toko-Ri

Broene ved Toko-Ri (originaltittel: The Bridges at Toko-Ri), er et amerikansk krigsdrama fra 1954 med Grace Kelly og William Holden i hovedrollene, med regi av Mark Robson.


== Handling ==
Løytnant Harry Brubaker (William Holden) er en pilot som tidigere hadde deltatt i andre verdenskrig, og som etter å ha vendt tilbake til USA for å arbeide som advokat, nå tvinges tilbake til en ny krig, nå som jagerpilot i Koreakrigen. Etter et vanskelig oppdrag får han permisjon i Tokyo dit hans kone (Grace Kelly) og barn har reist for å besøke han.
Tilbake på hangarskipet får han beskjed om å sprenge et antall vanskelig tilgjengelige bruer, et oppdrag der han risikerer livet.


== Medvirkende ==
William Holden som løytnant Harry Brubaker
Grace Kelly som Nancy Brubaker
Fredric March som RADM George Tarrant
Mickey Rooney som CPO (NAP) Mike Forney
Robert Strauss som «Beer Barrel»
Charles McGraw som CDR Wayne Lee
Keiko Awaji som Kimiko
Earl Holliman som AMN (NAC) Nestor Gamidge


== Eksterne lenker ==
(en) Broene ved Toko-Ri på Internet Movie Database 
(no) Broene ved Toko-Ri hos Filmfront 
(sv) Broene ved Toko-Ri i Svensk Filmdatabas 
(da) Broene ved Toko-Ri i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Broene ved Toko-Ri på Allociné 
(nl) Broene ved Toko-Ri på MovieMeter 
(en) Broene ved Toko-Ri på AllMovie 
(en) Broene ved Toko-Ri på Turner Classic Movies 
(en) Broene ved Toko-Ri på Rotten Tomatoes
Stillhetens hav

«Stillhetens hav» (latin: Mare Tranquillitatis) er et såkalt «månehav» på månens overflate med en diameter på 873 km.

I 1965 kræsjet romfartøyet Ranger 8 i Stillhetens hav etter å ha overført 7 137 bilder av månen i sine 23 siste minutter av ferden. Stillhetens hav var også landingsplass for månelandingsfartøyet «The Eagle» under romferden til Apollo 11 i 1969.

Houston, Tranquility Base here. The Eagle has landed


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Stillhetens hav sitt oppslag i Gazetteer of Planetary Nomenclature
Ruterdame dreper

Ruterdame dreper (originaltittel: The Manchurian Candidate) er en amerikansk krigsfilm fra 1962.
Filmen ble innlemmet i National Film Registry i 1994, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». I 1998 ble den kåret til filmhistoriens 67. beste spillefilm fra USA på listen «AFI's 100 Years...100 Movies».Det amerikanske filminstituttet har i tillegg kåret Lansburys rollefigur til filmhistoriens 21. beste skurkeskikkelse.


== Handling ==
Under Koreakrigen kidnappes en gruppe amerikanske soldater av sovjetiske soldater, som fører fangene til Mandsjuria i Kina der de blir utsatt for hjernevask av kinesiske psykologer. Raymond Shaw (Laurence Harvey), en hatet sersjant i gruppa, blir i prosessen gjort til drapsmann og programmert til å gjennomføre drap når han blir vist ruter dame. 


== Om filmen ==
Filmmanuset er basert på boka The Manchurian Candidate fra 1959 av Richard Condon. En nyinnspilling ble gjort i 2004 med skuespillerne Denzel Washington, Jon Voight, Liev Schreiber og Meryl Streep i hovedrollene.


== Medvirkende ==
Frank Sinatra som Maj. Bennett Marco
Laurence Harvey som Raymond Shaw
Janet Leigh som Eugenie Rose Chaney
Angela Lansbury som Mrs. Iselin
Henry Silva som Chunjin
James Gregory som Sen. John Yerkes Iselin
Leslie Parrish som Jocelyn Jordan
John McGiver som Sen. Thomas Jordan
Khigh Dheigh som Dr. Yen Lo
James Edwards som Cpl. Allen Melvin
Douglas Henderson som Col. Milt
Albert Paulsen som Zilkov
Barry Kelley som Secretary of Defense
Lloyd Corrigan som Holborn Gaines
Madame Spivy som Female Berezovo
Reggie Nalder som Dmitri


== Se også ==
Tidenes 100 beste kriminalromaner


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ruterdame dreper på Internet Movie Database 
(no) Ruterdame dreper hos Filmfront 
(sv) Ruterdame dreper i Svensk Filmdatabas 
(da) Ruterdame dreper i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Ruterdame dreper på Allociné 
(nl) Ruterdame dreper på MovieMeter 
(en) Ruterdame dreper på AllMovie 
(en) Ruterdame dreper på Turner Classic Movies 
(en) Ruterdame dreper på Rotten Tomatoes 
(en) Ruterdame dreper på Metacritic
The Manchurian Candidate

The Manchurian Candidate er en roman av Richard Condon, første gang utgitt i 1959. 
Boken er en politisk thriller om sønnen til en fremstående amerikansk politisk familie som er hjernevasket til å bli en uvitende snikmorder for en kommunistisk konspirasjon.
Romanen er blitt filmatisert to ganger, i 1962 og igjen i 2004. Filmen fra 1962 er tro mot boken, mens 2004-versjonen oppdaterer handlingen og endrer rollefigurene.


== Kilder ==
Tuck, Donald H. The Encyclopedia of Science Fiction and Fantasy. Chicago: Advent. s. 110. ISBN 0-911682-20-1. 
Loken, John: Oswald's Trigger Films: The Manchurian Candidate, We Were Strangers, Suddenly?  (2000), s. 16 og s. 36.


== Eksterne lenker ==
Bilder av den første utgaven av The Manchurian Candidate
Anmeldelse: The Manchurian Candidate
The Manchurian Candidate på the complete review
'Manchurian Candidate" i Dallas artikkel av Richard Condon publisert 28. desember 1963 i The Nation, om mordet på JFK og The Manchurian Candidate
Calodera

Calodera er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet 18 arter, fire av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små (2–3 millimeter), slanke, brunlige kortvinger. Hodet er rundet, og det er en markert «hals» mellom hode og pronotum.
Antennene er forholdsvis korte, gradvis tykkere mot spissen. De to innerste leddene er kjegleformede, de øvrige er bredere enn lange bortsett fra det ytterste leddet som er ganske stort og avlangt. Pronotum er forholdsvis lite, klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er betydelig lengre enn pronotum. Beina er spinkle, middels lange, føttene fem-leddete.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene lever på elvebredder og andre steder ved ferskvann.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Oxypodini Thomson, 1859
Slekten Calodera Mannerheim, 1830
Calodera aethiops (Gravenhorst, 1802)
Calodera lapponica Sahlberg, 1876
Calodera nigrita Mannerheim, 1830
Calodera riparia Erichson, 1837


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Calodera – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Calodera i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Calodera hos Artsdatabanken 
(sv) Calodera hos Dyntaxa 
(en) Calodera hos ITIS 
(en) Calodera hos NCBI 
(en) Kategori:Calodera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Calodera – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Calodera athiops: [2]
Bilde av Calodera uliginosa: [3]
Carl Nyrén

Carl Johan Albert Nyrén (født 11. november 1917 i Sandseryd i Jönköpings län, død november 2011) var en svensk arkitekt. 
Nyrén grunnla Nyréns Arkitektkontor i 1948. I 1967 mottok han den nyinnstiftede Träpriset for «god svensk arkitektur» i tre. 
Nyrén har mottatt Kasper Salin-prisen fire ganger; i 1965 for Lärarhögskolan i Malmö, i 1971 for bygninger for Pharmacia i Fyrislund, i 1990 for Klarahuset i Stockholm og i 1991 for tilbygg til Länsmuseet i Jönköping.


== Verk i utvalg ==
Västerledskirken i Vällingby i Stockholm, 1956
Värnamo stadshus, 1961
Lärarhögskolan i Malmö, 1963 og 1974
IBM:s hovedkontor i Kista i Stockholm, 1970-tallet sammen med Bengt Lindroos
Arrheniuslaboratoriet ved Stockholms universitet, 1973
Sparbankshuset ved Hamngatan i Stockholm, 1975
Immanuelskirken i Jönköping, 1976
Gottsunda kirke i Uppsala, 1980
Tillbygg av Halmstads rådhus i Halmstad, 1982
Pharmacia AB, Fyrislund i Uppsala, fra 1980-tallet og fremover
Ålidhemskirken i Umeå
Jernbanestasjonen i Jönköping, 1984
Tilbygg av Jönköpings läns museum, 1992
Värmlands museums nye hovedbygning i Karlstad, 1996-97
Vitlycke museum i Tanum, 1996-97
Baldersskolen i Danderyd, 1996-98
Gamla Uppsala museum, 1998-99


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Liste over verk hos Arkdok
Kansairegionen

Kansairegionen eller Kinkiregionen (japansk: 関西地方 – Kansai-chihō) er en japansk region som ligger sentrert i den østlige delen av den japanske hovedøya Honshū. Regionen omfatter prefekturene Mie, Nara, Wakayama, Kyoto, Ōsaka, Hyōgo og Shiga. Regionens storbyområdet som består av Ōsaka, Kobe og Kyoto er Japans nest mest befolkede område.


== Referanser ==
Gateprest for ungdom

Gateprest for ungdom er en spesialpreststilling i Den norske kirke. Stillingens formål er å gjøre kirken mer tilgjengelig for ungdom i Oslo.


== Prøveprosjekt ==
Gateprest for ungdom var et prøveprosjekt igangsatt 17. desember 2007 av Oslo bispedømme i Den norske kirke. Prøveprosjektet ble tilhørte bispedømmets "Gud i storby"-prosjekt, som handlet om å utvikle nye former for kirkelig nærvær i storbyen Oslo. Jan Christian Nielsen ble engasjert i prosjektet.
Våren 2008 ble prosjektet forlenget ut august 2008, og siden ut desember 2008. Prosjektet fortsatte med gradvis forlengelse fram til det i april 2010 ble gjort til en fast stilling og en strategisk satsning i Oslo bispedømme.


== Tjenestens profil ==
Tjenesten skal være på ungdoms premisser. Dette er uttrykt gjennom fem garantier:
- Forutsigbarhet | Jeg snakker ikke om kristen tro før du tar det opp.
- Myndighet | Det er bare du som skal bestemme over ditt liv. Jeg hverken kan eller vil bestemme hva du skal tro eller gjøre. Men vi kan gjerne tenke høyt sammen.
- Taushet | Det du sier til meg, kommer ikke videre med mindre det er fare for liv og helse.
- Prioritet | Når du tar kontakt og ønsker å snakke, har jeg tid til deg.
- Ekthet | Jeg kan bare være meg selv, og det kan du også få være.  


== Arbeid ==
Gateprest for ungdom arbeider gjennom MSN, Norway Cup med tiltaket "Det stille teltet", ukentlige refleksjonsinnlegg om tro og liv som publiseres på wordpress, hjemmesiden, blogg.no og Facebook, besøk hver høst rundt 20 videregående skoler i Oslo med stand for å informere om tjenesten, som fast skribent i gatemagasinet =OSLO, og et "drop-in" i Dronningensgate, på utsiden av Kirkeristen. 


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside: http://www.gatepresten.no
Facebook: http://www.facebook.com/gatepresten
Atråhallen

Atråhallen er en frittstående flerbrukshall som ligger i tilknytning til Atrå barne- og ungdomsskole i Atrå i Tinn kommune. Hallen ligger i Atrå sentrum og ble bygget i 1997. 
Hallen har både langs- og tverrsgående tribuner, med kafé. Hallen driftes av Tinn kommune og har fast tilsynsordning.
Atråhallen har vært brukt til messer og utstillinger.  Blant annet er hallen fast tilholdsted for Tinnmessa, populært kalt «Skutermessa», arrangert av Tinn Snøscooterklubb.
Andrew Fisher (friidrettsutøver)

Andrew Fisher (født 15. desember 1991) er en jamaicanskfødt friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han har representert Bahrain siden 2015. Hans fremste internasjonale meritt er gull på 100 meter under CAC-mesterskapet i friidrett 2013.


== Idrettskarriere ==


=== 2013 ===
Fischer deltok i CAC-mesterskapet i friidrett 2013 (Central American and Caribbean Championships - Det sentralamerikanske og karibiske mesterskapet i friidrett). På 100 meter satte han personlig rekord med 10,07 sekunder i innledningsheatet, og vant finalen med tiden 10,14. I tillegg kom Jamaica på andreplass på 4 x 100 meter stafett.


=== 2014 ===
Han deltok på 4 x 100 meter stafett under Stafett-VM i friidrett 2014 (IAAF World Relays), og løp i innledningsheatet der Jamaica satte ny mesterskapsrekord på 37,71. Han løp ikke selve finalen, men Jamaica vant denne med tiden 37,77.


=== 2015 ===
Den 11. juli 2015 brøt han 10-sekundersgrensen på 100 meter, da han løp på 9,94 med 1,4 m/s medvind, under stevnet Meeting de Atletismo Madrid. 


=== 2016 ===
Han representerte Bahrain under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble diskvalifisert for tyv i semifinalen på 100 meter. Han løp på 10,12 i innledningsheatet, og ble nummer to i sitt heat.


=== 2017 ===
I Islamic Solidarity Games 2017 kom Fisher på andreplass på 100 meter, bak Ramil Guliyev fra Tyrkia. Han fullførte ikke 200 meter, men deltok også på Bahrains stafettlag som vant 4 x 100 meter stafett. 
Han representerte Bahrain under VM i friidrett 2017, men ble slått ut i semifinalen på 100 meter der han løp på 10,36 og fikk 22. beste tid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrew Fisher – Olympedia 
(en) Andrew Fisher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Andrew Fisher – World Athletics 
(en) Profil hos All-Athletics
Telinet Energi

Telinet Energi AS er en norsk strømleverandør som tilbyr strøm til både privat- og bedriftsmarkedet. Selskapet ble stiftet 10. januar 2003 og holder til på Lysaker i Bærum. 
Telinet Energi leverer utelukkende fornybar energi. Selskapet er miljøsertifisert gjennom ordningen Miljøfyrtårn og har avgitt klimaløftet.
Telinet selger ENØK-produkter som enten skal redusere strømforbruket eller som være elektriske alternativer til produkter som i dag benytter andre energikilder. Dette gjøres via datterselskapet Telinet Miljøprodukter AS. Selskapet er også produsent av fornybar energi, og har vindkraftverk på Öland i Sverige.
Telinet Energi er del av en større nordisk satsing med virksomhet i Norge og Sverige. I Norge ble varemerket Agva Kraft lansert i 2015. I Sverige er selskapet inne på sluttbrukermarkedet gjennom selskapet Telinet Energi AB.
Ifølge kraftprisoversikten har Telinet Energi vært billigst på spotpris i 2012. 2013 og 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Telinet Miljøprodukter