jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Henrik B. Tschudi

Henrik Brun Tschudi (født 17. juli 1938) er en norsk forlagsredaktør, forfatter og gründer. Han begynte som journalist i Morgenposten. I 1964 startet han Tschudi & Malling Eiendom A/S (i dag Eiendomshuset Malling & Co.) sammen med barndomsvennen Peter T. Malling. I 1993 startet han Stiftelsen Flux, som gjennom ulike virksomheter vil bidra til en mer meningsfylt verden. Samme år kom det livsfilosofiske tidsskriftet Flux, og i 2003 oppsto Flux forlag. Tschudis gode venn Arne Næss var en viktig inspirasjonskilde for Flux. Tschudi er sønn av professor Aadel Brun Tschudi.


== Bibliografi ==
2001 Hvor kommer virkeligheten fra?, Henrik B. Tschudi m.fl. i samtale med Arne Næss
2004 Visjoner for Norge, Henrik B. Tschudi i samtale med Guttorm Fløistad (filosof) og Øystein Dahle
2007 Livsviktig, Henrik B. Tschudi i samtale med Arne Næss


== Eksterne lenker ==
Intervju med Dagbladet ved Arne Næss' bortgang.
Om Henrik B. Tschudi hos Flux forlag Arkivert 3. januar 2019 hos Wayback Machine.
Historien om Malling & co
Guttorm Fløistad (filosof)

Guttorm Fløistad (født 5. desember 1930 i Arendal) er en norsk professor emeritus i filosofi og idéhistorie. Etter examen artium 1949 gikk han på Infanteriets befalsskole 1950–51, og deretter på matematikk- og fysikklinjen ved Krigsskolen 1952–54. Som offiser tjenestegjorde han ved 2. bataljon i Skjold i Troms. 
Etter avtjent plikttjeneste studerte han ved Freie Universität Berlin 1956–58. Han tok magistergraden i filosofi ved Universitetet i Oslo i 1963 og studerte deretter ved King's College (London), hvor han 1967 tok Ph.D.-graden på avhandlingen The problem of understanding in Spinoza's Ethics. Han var vitenskapelig assistent for Arne Næss ved Universitetet i Oslo 1962–64, forskningsstipendiat ved British Council 1964–65 og universitetsstipendiat i Oslo 1966–71. I årene 1972–75 var han dosent i filosofi ved Universitetet i Oslo, og 1975–97 var han professor i idéhistorie samme sted.
Gjennom hele sitt yrkesaktive liv og senere har Fløistad drevet en utstrakt forfatter- og foredragsvirksomhet i både inn- og utland. Siden 1981 har han også vært redaktør for et internasjonalt bokverk om samfunnsfilosofi, Contemporary Philosophy - A New Survey.  Som medlem av Institut International de Philosophie i Paris har han også vært redaktør for instituttets filosofiske skrifter. Guttorm Fløistad er medlem av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab.


== Bibliografi ==
Zum Problem des Verstehens. Ein Versuch über Wittgenstein und Heidegger, mag.avh. UiO, 1963
B. de Spinoza: Etikk i utvalg, oversatt fra latin med forord, en innføring i Spinozas filosofi, kommentar og biografisk skisse, 1967
The problem of understanding in Spinoza's Ethics, Ph.D.-avh., London 1967
Heidegger. En innføring i hans filosofi, 1968
Peter Wessel Zapffe. Utvalg og innledning av G. Fløistad, 1969
Kritiske forståelsesformer. Et essay om filosofi og samfunn, 1969
Red. Contemporary philosophy. A new survey, 10 bd., Dordrecht 1981–
Filosofi og vitenskap fra renessansen til vår egen tid, 1983
Gamle bøker og bokbind, 1987
Utfordringer (artikkelsamling, oppr. forelesninger holdt ved Institutt for idéhistorie, UiO 1979–86; Fløistad er forf. av bd. 1 og red. for bd. 2), 2 bd., 1988
Peter Wessel Zapffe. En introduksjon, 1989
Kunsten å omgås hverandre. En bok om ledelse, bedriftskultur og etikk, 1991 (2. utg. 1998)
Om å kunne mer enn man kan. Ledelse, verdiformidling og kunnskapskrav i skolen, 1996
Studier i langsomhetens filosofi. Bind 1, 2017
Studier i langsomhetens filosofi. Bind 2, 2017
Utfordringer. Studier i formidling av etiske verdier, 2017
Veien jeg måtte gå. En kort selvbiografi, 2017
Gamle bøker og bokbind, 2018


== Kilder ==
Omtale i Norsk biografisk leksikon
Omtale i Aftenposten 5. desember 2015
EuroCity

EuroCity (EC) er en klasse av tog som trafikkerer internasjonale forbindelser i Europa. EC-togene må tilfredsstille visse krav, for eksempel en gjennomsnittsfart på minst 90 km/t, stopp bare ved større bystasjoner, klimaanlegg, mat- og drikkevarer om bord (helst fra spisevogn), samt konduktører som snakker to språk (hvorav minst ett må være fransk, tysk eller engelsk). 
EC er etterfølgeren til Trans-Europe Express (TEE). EC-nettverket er uavhengig av EU og er ikke begrenset til EU-landene. Det omfatter for eksempel en rute fra Budapest til Moskva via Lviv og Kiev i Ukraina. EC-forbindelser mangler i blant annet i Norge, Spania, Sverige, Portugal, Finland, de baltiske stater, Hviterussland og på De britiske øyer.
Mens TEE bare hadde 1. klasse, har EC-tog både standardklasse og 1. klasse. Sistnevnte tilbyr blant annet stikkontakter (til eksempelvis bærbare PC-er), bedre plass, gratis aviser og magasiner, og adgang til Club Eurostar-lounge på visse stasjoner.


== Referanser ==
Store Skorøya

Store Skorøya er ei øy i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Store Skorøya ligger øst for Vannøya, nord for Kristoffervalen. Dette er et gammelt hvalfangstsamfunn, som bl.a Keiser Wilhelm II besøkte under en hvalfangstekspedisjon i 1892.


== Referanser ==
Nora Sveaass

Nora Sveaass (født 11. desember 1949) er en norsk psykolog og professor ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo.
Hun forsker på flyktninger, menneskerettsbrudd og psykologiske konsekvenser av tortur og vold samt behandling og rehabilitering av ofre for tortur og vold, herunder kvinner utsatt for seksuell vold i krig og konflikt. Hun var medlem av FNs torturkomité i to perioder fra 2005 til 2013, etter å ha blitt nominert av regjeringene i de nordiske landene. Hun er medlem av FNs subkomité for forebygging av tortur fra 2014, og er den eneste som har vært medlem av begge komiteene. Hun er en av to nestledere i komiteen.Sveaass vokste opp i Brasil. Hun ble utdannet cand.psychol. ved Universitetet i Oslo i 1975 og ble dr.psychol. i 2001. Hun er spesialist i klinisk psykologi. Hun arbeidet som sjefpsykolog ved Psykososialt team for flyktninger i Helsedirektoratet fra etableringen i 1986; enheten ble fra 1990 videreført som Psykososialt senter for flyktninger ved Instituttgruppe for psykiatri ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo, og ble innlemmet i det UiO-eide instituttet Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS) i 2004, der Sveaass ble forskningsleder for flyktninghelse og tvungen migrasjon. Hun ble utnevnt til førsteamanuensis ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo i 2008 og ble senere professor i psykologi.
Nora Sveaass leder prosjektet Health and Human Rights Info, som formidler kunnskap, retningslinjer og erfaringer til personer som i sitt arbeid møter mennesker utsatt for grove menneskerettighetsbrudd i forbindelse med krig, konflikt og katastrofer. Hun er president i rådet i Den norske Helsingforskomité.
Hun mottok Bjørn Kristiansens minnepris fra Norsk Psykologforening i 1996 og Amnesty Internationals menneskerettighetspris for 2009. I 2018 fikk hun UiOs menneskerettighetspris og Akademikerprisen. I 2019 ble Sveaass utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for menneskerettighetene.


== Referanser ==
Men at Work (film)

Men at Work er en amerikansk action- og krimkomedie fra 1990 med Charlie Sheen og Emilio Estévez i hovedrollene. Estévez var også ansvarlig for regi og manus.


== Handling ==
Søppelkjørerne Carl og James vikles tilfeldigvis inn i drapet på lokalpolitikeren Jack Berger. For ikke å bli mistenkt for drapet, skjuler de liket og begynner å undersøke saken. Det viser seg at Berger hadde opplysninger om hva fabrikken Chemlife gjorde med sitt kjemiske avfall.


== Om filmen ==
Men at Work ble relativt dårlig mottatt av kritikerne og har bare fått 35% på Rotten Tomatoes. Den hadde forholdsvis bra besøkstall og innbrakte $16,2 millioner på amerikanske kinoer.Filmen ble ikke satt opp på norske kinoer. 
Dagbladet gav den terningkast tre i 1997. Den ble i 2006 tildelt terningkast fire av CINERAMA. Anmelderen skrev blant annet at: «...det er ikke bare nostalgifaktoren som gir Men at Work sin appell. Den er faktisk veldig morsom på sine egne premisser, og de tre renovasjonsansatte har god kjemi».


== Rollebesetning ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Men at Work på Internet Movie Database 
(sv) Men at Work i Svensk Filmdatabas 
(da) Men at Work i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Men at Work på Allociné 
(nl) Men at Work på MovieMeter 
(en) Men at Work på AllMovie 
(en) Men at Work på Turner Classic Movies 
(en) Men at Work på Rotten Tomatoes 
(en) Men at Work på Metacritic 
(en) Men at Work på Box Office Mojo 
CINERAMA (norsk)
Frankfurter Allee stasjon

Frankfurter Allee er en S-Bahn stasjon på ringbanen rundt Berlin sentrum og en undergrunnsstasjon på linje U5 fra Alexanderplatz til Hönow. S-Bahn-stasjonen ligger over bakken like nord for krysset med Frankfurter Allee, mens undergrunnsstasjonen ligger under bakkenivå og sammen utgjør de et viktig knutepunkt for kollektivtrafikken i bydelen Friedrichshain i det østlige Berlin.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bahnhof Berlin Frankfurter Allee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Corry Evans

Corry John Evans (født 30. juli 1990) er en nordirsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Sunderland AFC.Han er yngre bror av Jonny Evans.
Evans har i perioden hos Manchester United vært lån ut til klubbene Carlisle United (2010) og Hull City (2011).


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Nord-Irlands EM-tropp til EM i Frankrike 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Corry Evans – FIFA 
(en) Corry Evans – UEFA 
(en) Corry Evans – Transfermarkt 
(en) Corry Evans – national-football-teams.com 
(en) Corry Evans – WorldFootball.net 
(en) Corry Evans – Soccerbase.com 
(en) Corry Evans – FootballDatabase.eu 
(en) Corry Evans – Soccerway 
(en) Corry Evans – EU-Football.info 
(en) Corry Evans – FBref
Store Måsværet

Store Måsværet er ei øy i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Store Måsværet ligger mellom Grøtøya og Nordkvaløya.
Jan Thoresen (musiker)

Jan Henry Thoresen (født 30. september 1944 i Larvik) er en norsk vokalist, musiker (fløyte, klarinett og saksofon), tekstforfatter, radioprogramleder og komponist.
Thoresen har sin utdannelse fra Musikkonservatoriet i Oslo og fra universitetet i Oslo. Han var musikklærer i ungdomsskolen til 1972, da han ble heltidsmusiker og medlem av Kjell Karlsens orkester. I 1973 hadde han stor suksess med «Sett en blomst i karmen», en norsk versjon av «Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree». Hans versjon av «Håvard Hedde» var også populær.
J.H. Thoresen har også vært ansatt som musiker ved Oslo Nye Teater, hvor han blant annet skrev musikk til Kjøpmannen i Venedig av Shakespeare, og eventyrstykket Grimsborken for Det nye teaters dukketeater.
Thoresen har blant annet gitt norsk språkdrakt til «We'll Meet Again» («Vi ses igjen»).
Han har vært programleder for en rekke musikkprogrammer på NRK radio (blant annet «Countryloftet» og «Den vil jeg høre igjen») og er også dirigent for Sporveismusikken i Oslo.


== Diskografi ==
En blomst i karmen (Polydor 2382 040, 1973)
Skillingsviser (med Astrid Olsen, CBS 80873, 1975)
Veidemann (CBS 81244, 1976)


== Kilder ==
Thoresen, Jan – Ballade.no
Out-of-place Artifact

Out-of-place Artifact, forkortet OOPArt, det vil si «malplassert artefakt (kulturminne)», er et engelsk begrep skapt av den amerikanske naturforskeren og kryptozoologen Ivan T. Sanderson for å betegne en gjenstand av historisk, arkeologisk og paleontologisk interesse, funnet i en svært uvanlig eller tilsynelatende umulig sammenheng og som kan utfordre den vanlige historiske kronologien.


== Se også ==
Artefakt
Anakronisme


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) OOParts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Out-of-place artefacts article from Cult and  Fringe Archaeology website
Admiralitetsfjellene

Admiralitetsfjellene (engelsk: Admiralty Mountains el. Admiralty Range) er en stor gruppe høye fjell og individuelt navngitte fjellkjeder og fjellrygger i nordøstre Victoria Land på det antarktiske kontinent. Fjellmassivet er begrenset av Rosshavet, Sørishavet, Dennistounbreen, Ebbebreen og Tuckerbreen.Fjellene ble oppdaget i 1841 av James Clark Ross som ga dem navn etter det britiske Admiralitetet som han tjente under.Admiralitetsfjellene er delt inn i Dunedin Range, Homerun Range og Lyttelton Range og omfatter blant annet følgende topper:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Admiralty Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Melbourne shuffle

Melbourne shuffle er en dans som stammer fra Melbourne i Australia. Shuffling, som det også kalles, er en type rave og klubb-dans og oppstod på rave-fester på slutten av 1980-tallet. Dansen var stort sett en del av undergrunnsmiljøet i byen frem til midten av 2000-tallet.
Zola Taylor

Zola Mae Taylor (egentlig Zoletta Lynn Taylor) (født 17. mars 1938 i Los Angeles, død 30. april 2007) var en rhythm-and-blues-sanger fra USA. Hun var det eneste kvinnelige medlemmet av The Platters i perioden fra 1954 til 1962, da gruppa hadde de fleste av sine slagere. Platters blei dermed den første av de store afroamerikanske vokalgruppene som hadde et kvinnelig medlem.
Før hun gikk inn i The Platters, var Taylor med i jentegruppa The Queens. Hun spilte også inn singelen «Make Love To Me». Med Platters synger hun blant annet på «My Prayer», «Twilight Time», «The Great Pretender» og «Only You». Gruppa opptrer også i filmene The Girl Can't Help It, Rock Around the Clock og Rock all Night. 
Som gruppemedlem blei Taylor i 1990 innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.Hun var – etter eget utsagn – en periode gift med Frankie Lymon. Filmen Why Do Fools Fall in Love (oppkalt etter Lymons hitlåt med samme navn) er basert på hans korte liv (25 år) og karriere og omhandler også stridighetene hans tre koner hadde om rettighetene til sangene hans. I filmen spilles Taylor av Halle Berry.
Taylor fortsatte å synge i ulike grupper fram til 1996, blant annet en av tallrike Platters-varianter.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nekrolog i The Telegraph 3. mai 2007; besøkt 21. februar 2016.
Nekrolog i Guardian 4. mai 2007; besøkt 21. februar 2016.
Diskografi på nettstedet Allmusic.com; besøkt 21. februar 2016.


== Eksterne lenker ==
(en) Zola Taylor på Internet Movie Database 
(en) Zola Taylor på Discogs 
(en) Zola Taylor på MusicBrainz
Katarina av Küstrin

Katarina av Küstrin eller Katarina av Brandenburg-Küstrin (født 10. august 1549 i Küstrin, død 30. september 1602 i Cölln) var en tysk prinsesse. Hun var datter av Heinrich von Braunschweig (1513–1571) i hans første ekteskap med Katharina (1518–1574).
Katarina giftet seg 8. januar 1570 med kurfyrst  Joakim Frederik av Brandenburg (1546–1608). Deres datter Anna Katarina giftet seg med den dansk-norske kongen Christian IV.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Portrait Katharina von Brandenburg-Küstrins Google bøker
VD17 - Katharina
Boksmia forlag

Boksmia forlag er et mindre, norsk bokforlag drevet av Olav Randen.
Randen er småbruker og driver med geit, sau og forlagsdrift på sitt eget bruk, Ellingsgard i Ål. Der oppretta han Boksmia i 1997, med kontor og boklager på låven. 
Fram til 2007 hadde Boksmia gitt ut i 23 bøker, hvorav 16 på nynorsk. 


== Eksterne lenker ==
Boksmia forlag
David Lynch

David Keith Lynch (født 20. januar 1946) er en amerikansk regissør.
Lynch ble født i Missoula, Montana, USA, en liten by som mange mener minner om settingen i flere av hans filmer. Han studerte ved forskjellige kunstskoler og giftet seg i 1967 med Peggy Lynch. De ble senere skilt, og etter et ekteskap med Mary Fisk er han nå gift med Emily Stofle. På slutten av 80-tallet hadde han også et lengre forhold til Isabella Rossellini. 
Han gjorde sin regidebut med filmen Eraserhead i 1977, en film som ble karakterisert som surrealistisk og rar, og enkelte trodde at den ikke ville kunne bli sluppet fordi den var altfor sær. Filmen fikk raskt kultstatus. Neste film fra Lynch var Elefantmannen, som kom i 1980. Denne filmen ble meget godt mottatt av kritikerne og ble nominert til åtte Oscar, men vant ingen. I hovedrollene finner vi blant andre Anthony Hopkins og John Hurt.
Lynchs filmer er stort sett ansett for å være for de mer spesielt interesserte og er ofte forvirrende og provoserende. Dette gjelder også hans meget omtalte TV-serie Twin Peaks som ble laget i 1990. Denne serien handler i utgangspunktet om mysteriet rundt et drap i en liten og merkelig by.
I 1999 overrasket Lynch mange med filmen The Straight Story. Som tittelen indikerer, er dette en film med en historie som er ganske «rett fram», meget ulik Lynchs tidligere filmer. Filmen fikk varm omtale og ble nominert til en Oscar.
I 2005 startet han David Lynch Foundation For Consciousness-Based Education and Peace. Stiftelsen gir stipend til studenter som vil lære trancendental meditasjon (TM), og finansierer forskning på TM og dens effekt på læring. Lynch har selv praktisert TM siden 1973, og han skriver om dette i boken Catching the Big Fish (2006, norsk utgave med samme tittel 2007 og 2022). 


== Filmografi ==


=== Film ===
Eraserhead (1977)
Elefantmannen (The Elephant Man, 1980)
Dune (1984)
Blue Velvet (1986)
Wild at Heart (1990)
Twin Peaks – Fire Walk with Me (1992)
Lost Highway (1997)
The Straight Story (1999)
Mulholland Dr. (2001)
Inland Empire (2006)


=== TV ===
Twin Peaks (TV-serie) (1990, 2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(it) Offisielt nettsted 
(en) David Lynch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Lynch – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Lynch på Internet Movie Database 
(sv) David Lynch i Svensk Filmdatabas 
(da) David Lynch på Filmdatabasen 
(da) David Lynch på Scope 
(fr) David Lynch på Allociné 
(en) David Lynch på AllMovie 
(en) David Lynch hos Turner Classic Movies 
(en) David Lynch hos Rotten Tomatoes 
(en) David Lynch hos The Movie Database 
World of David Lynch
Bibliografi over bøker og artikler om Lynch fra biblioteket ved University of California, Berkeley
Eilert Dæhlin

Dag Eilert Sundt Rømcke Dæhlin (født 15. mai 1918, død 24. juli 2010), var en norsk cand. philol./lektor som fra 1950-årene og utover i 1970-årene var en ledende skikkelse innen arbeidet med å styrke lokalmenighetene i Den norske kirke. Dæhlin var med og grunnla Norsk Menighetsinstitutt i 1956 og var instituttets første leder frem til 1963. Han hadde en ledende rolle i samtalene mellom kirken og arbeiderbevegelsen i slutten av 1950-årene. I 1970-årene etablerte han Menighetsseminarene i Norge, som på flere måter var en videreføring av hans engasjement ved Norsk Menighetsinstitutt. 
Kjernen i Dæhlins tenkning var at kirkens liv er fullstendig avhengig av levende og misjonerende lokalmenigheter. «Det som ikke skjer lokalt, skjer ikke!». Dette forutsatte en ansvarliggjøring av menighetene og hvert enkelt menighetslem, både med tanke på forkynnelse, misjon i nærmiljøet, barne- og ungdomsarbeid og økonomi (givertjenesten). Dæhlins engasjement bidro i betydelig grad til etterkrigstidens overgang fra en embedsdominert kirke til større innflytelse for lekfolket. Han var imidlertid noe reservert overfor den form etableringen av sentralkirkelige råd og utvalg etterhvert fikk i Den norske kirke utover i '80- og '90-årene.
Dæhlin virket i en årrekke som prestevikar, bl.a. i menighetene Iladalen (Oslo bispedømme), Tingvoll (Møre bispedømme), Bø og Malnes (Sør-Hålogaland bispedømme) og Nord-Odal (Hamar bispedømme). 


== Heder ==
I 2003 ble han tildelt HM Kongens fortjenstmedalje i gull for å «ha stått sentralt i den forandring og fornyelse som har skjedd i Den norske kirke i etterkrigsårene.», og for sin betydning ved «aktivisering og levendegjøring av kirkens menigheter og derved folkekirkens mulighet til å nå videre med sitt budskap og sin tjeneste.».


== Bibliografi ==
Dæhlin utgav flere bøker og artikler om bygging av lokalmenigheter i Den Norske Kirke, deriblant

Levende menigheter (1963)
Ja til menigheten (1968)
Menigheter i vekst (1987)


=== Om Dæhlin ===
Eilert Dæhlins bidrag i nyere norsk kirkehistorie er nærmere beskrevet i

Per Voksø: Kirkeliv og kirkelov : inntrykk fra 50 års historie  (1994) / ISBN 82-543-0673-7


== Referanser ==
Pietro Ricchi

Pietro Ricchi (født 1606 i Lucca, død 15. august 1675 i Udine) var en  italiensk kunstmaler under barokkperioden.
Han reiste mye i det nordlige Italia. Ricchi var elev av malerne Domenico Passignano og Guido Reni. Han malte et alterstykke i kirken San Francesco i Lucca. 


== Verk (utvalg) ==
Jomfruen med helgene (La Vergine con Santi), Brescia, Museo Diocesano
San Raimondo di Peñafort, Bergamo, San Bartolomeo, 1641
 Jomfru Marias opptagelse i himmelen (L'assunzione della vergine), Trento, Santa Maria Maggiore, 1644


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Maria Farquhar (1855).  Ralph Nicholson Wornum, red. Biographical catalogue of the principal Italian painters. Woodfall & Kinder, Angel Court, Skinner Street, London; digitalisert av Googlebooks fra Oxford University eksemplar 27. juni 2006. s. 144. 
Pietro Ricchi i The Grove Dictionary of Art
Paul Robi

Paul Robi (opprinnelig Paul Irvin Roby; født 1931 i New Orleans, død 1. februar 1989 i Los Angeles) var en USA-amerikansk rhythm-and-blues-sanger (baryton). Han var medlem av The Platters fra 1955 til utpå 1960-tallet, og han blei i denne sammenheng innvotert i Rock and Roll Hall of Fame i 1990. Han danna seinere ei alternativ gruppe under Platters-navnet. Rettighetene til navnet var for øvrig tema for ei rekke rettssaker.


== Referanser ==


== Kilder ==
Om The Platters på Marv Goldberg's R&B Notebooks; besøkt 10. februar 2016.
Biografi på nettstedet Findagrave.com; besøkt 10. februar 2016.
Rettsavgjørelse i en av sakene om Platters-navnet på nettstedet Findlaw.com; besøkt 10. februar 2016.


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Robi på Internet Movie Database
Ulrik prins av Danmark

For Ulrik, sønn av Frederik II, se Ulrik av Danmark (1578–1624).
Ulrik (født 2. februar 1611, død 12. august 1633) var sønn av kong Christian IV og dronning Anna Kathrine.
Ulrik etterfulgte sin onkel Ulrik av Holsten i embetet som fyrstbiskop av det sekulariserte stiftet Schwerin som Urik III. I sin korte karriere innenfor militæret nådde prinsen å være i både nederlandsk, som svensk og dansk-norsk tjeneste. Han ble skutt i forbindelse med en forhandlingssituasjon av en kroatisk rytter.  


== Referanser ==


== Kilder ==
Politiken, 2. sektion, 22. juli 2010


== Eksterne lenker ==
Biografi i Dansk biografisk leksikon