jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Potemkin

Potemkin, Potyomkin  (russisk: Потёмкин) eller Potyomkina/Potemkina (russisk: Потёмкина ) i kvinnelig form, er et russisk etternavn som er avledet fra det russiske ordet Потёмка Potyomka som betyr «mørk». 
Det kan her henvise til flere artikler:

PersonerGrigorij Potemkin (1739–1791), russisk fyrste (adelsmann), statsmann, offiser og de facto ektefelle og med-regent med Katarina den store.
Pavel Potemkin (1743–1796), russisk offiser og diplomat, fetter av Grigorij Potemkin.
Pyotr Potemkin (død 1700), russisk adelsmann, diplomat og visekonge over Borovsk under tsarene Aleksej I og Fjodor III. Grigorij og Pavel er etterkommere av ham.Annet«Potemkin», russisk slagskip, bygget i 1898, oppkalt etter Grigorij Potemkin, og åstedet for et kjent opprør i forbindelse med 1905-revolusjonen.
Panserkrysseren Potemkin, sovjetisk stumfilm fra 1925 om opprøret i 1905, regissert av Sergej Eisenstein.
Potemkinkulisse, eller Potemkinby, benevnelse for en falsk fasade eller overflate for å skjule det virkelige utseende, vanligvis i propagandaøyemed.
Potemkintrappen, en enorm utendørs trapp i Odessa, Ukraina, oppkalt etter Grigorij Potemkin, og bygget i 1837–1841. Trappen er designet som en optisk illusjon slik at den ser lengre ut enn hva den er sett nedenfra, og kortere sett ovenfra.
Battleship Potemkin, musikkalbum fra 2005 med Pet Shop Boys, filmmusikk til Panserkrysseren Potemkin
Frank O’Hara

Frank O’Hara (født 27. mars 1926 i Baltimore, USA, død 25. juli 1966) var en amerikansk poet, forfatter og kunstkritiker som sammen med andre poeter som John Ashbery, James Schuyler, Barbara Guest og Kenneth Koch, var et sentralt medlem av New York School of Poetry. 
Med finansiering og stipender fikk O’Hara gå på Harvard University, der han delte rom med den fremtidige kunstner og forfatter Edward Gorey. Selv om han tok hovedfag i musikk og gjorde noe komponering, var O’Hara sitt oppmøte uregelmessig og hans interesser for musikk var ikke alltid forenlig med det han ellers hadde lyst til. 
O’Hara studerte også filosofi og teologi ved Harvard, og han skrev noe impulsivt poesi på fritiden. O’Hara var i sine ungdomsår sterkt påvirket av visuell kunst og av moderne musikk, som var hans første kjærlighet. Til tross for sin kjærlighet for musikk som han beholdt hele livet, så endret likevel O’Hara sitt hovedverk og han ble ferdig uteksaminert fra Harvard i 1950 med en grad i engelsk. 
Så gikk han videre med gradsstudier ved University of Michigan i Ann Arbor, Michigan. Mens han var i Michigan, vant han en Hopwood Award og han fikk sin MA i engelsk litteratur i 1951. Denne høsten flyttet O’Hara til en leilighet i New York City sammen med Joe LeSueur, som skulle bli hans romkamerat og iblant hans elsker de neste 11 årene. Det var i New York City at han begynte å undervise ved The New School. 
Han var hele sitt liv kjent for sine ekstreme omgjengelighet, lidenskap, og varme mot andre mennesker, O’Hara hadde derfor hundrevis av venner og elskere gjennom hele sitt liv, mange av disse kom fra New York sine kunst og poesi-verdener. Kort tid etter ankomst til New York, ble han ansatt i resepsjonen på Museum of Modern Art og der begynte han å skrive mer seriøst. 
O’Hara var aktiv i New Yorks kunstverden. Han jobbet som anmelder for forskjellige kunst-magasiner, og i 1960 ble han utnevnt til assisterende kurator for en maleri og skulptur-utstilling for Museum of Modern Art. Han var også venner med kunstnerne Willem de Kooning, Norman Bluhm, Larry Elver og Joan Mitchell. 
O’Haras poesi var generelt selvbiografisk, mye av det var basert på observasjoner på hva som skjedde rundt ham i det øyeblikket han skrev diktene sine. 
Tidlig om morgenen 24. juli 1966 ble han påkjørt av en strandbil på Fire Island, og døde dagen etter av sprukket lever, i en alder av 40 år. Han ble begravet i Green River-kirkegården på Long Island.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Frank O'Hara – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frank O'Hara på Discogs 
(en) Frank O'Hara på MusicBrainz 
(en) Frank O'Hara på Songkick 
(en) Frank O'Hara hos American National Biography
På stengrunn (musikkalbum)

På stengrunn, med undertittel 16 Sanger av Rudolf Nilsen, er et musikkalbum av Lillebjørn Nilsen, Carl Morten Iversen, Kari Svendsen, Jon Arne Corell, Steinar Ofsdal og Lars Klevstrand fra 1973. Albumet ble gjenutgitt i 2001 med fire bonusspor.


== Sporliste ==
«På stengrunn» (Rudolf Nilsen/Jon Arne Corell) 2:17
«Løfte» (Rudolf Nilsen/Lillebjørn Nilsen) 1:19
«Arbeidsløs jul» (Rudolf Nilsen/Torgny Björk) 1:58
«Tilbake til livet» (Rudolf Nilsen/Lillebjørn Nilsen/Lars Klevstrand) 2:33
«Storbynatt» (Rudolf Nilsen/Lars Klevstrand) 4:03
«Kjærlighet» (Rudolf Nilsen/Lillebjørn Nilsen) 1:12
«Ættens sang» (Rudolf Nilsen/Jon Arne Corell) 3:42
«Bekjennelse» (Rudolf Nilsen/Lars Erik Karlsen) 2:48
«Gategutt» (Rudolf Nilsen/Lillebjørn Nilsen) 1:52
«Jeg hadde tenkt» (Rudolf Nilsen/Jon Arne Corell) 3:03
«Mesteren» (Rudolf Nilsen/Lars Klevstrand) 3:13
«Fred på jord» (Rudolf Nilsen/Jon Arne Corell) 2:37
«Flaggene» (Rudolf Nilsen/Lillebjørn Nilsen) 1:20
«En vise om kinabarna» (Rudolf Nilsen/Finn Ludt) 2:11
«En sørgelig vise» (Rudolf Nilsen/Lars Klevstrand) 1:48
«Revolusjonens røst» (Rudolf Nilsen/Toril Brekke) 2:36
«På stengrunn – Tema» (Rudolf Nilsen/Jon Arne Corell) 1:18
«Påske» (Rudolf Nilsen/Lillebjørn Nilsen) 1:47
«De siste hester i by» (Rudolf Nilsen/Jon Arne Corell) 4:25
«Den lange taushet» (Rudolf Nilsen/Lars Klevstrand) 3:01


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Jon Arne Corell - sang, gitar, låtskriver
Kari Svendsen - sang
Lillebjørn Nilsen - sang, gitar, mandolin, låtskriver, albumnotater
Lars Klevstrand - sang, gitar, låtskriver
Steinar Ofsdal - sang, fløyte, cello, arrangement
Carl Morten Iversen - bass


=== Øvrige medvirkende ===
Johnny Sareussen - produsent
Egil Eide - tekniker
Rudolf Nilsen - tekstforfatter
Rune Myhre - fotograf
Harald Gulli - coverdesign


== Se også ==
På stengrunn (musikkgruppe)


== Eksterne lenker ==
(en) På stengrunn – 12 sanger av Rudolf Nilsen på Discogs 
(en) På stengrunn – 12 sanger av Rudolf Nilsen på MusicBrainz 
(en) På stengrunn – 12 sanger av Rudolf Nilsen på Spotify
Eric Allin Cornell

Eric Allin Cornell (født 19. desember 1961 i Palo Alto, California) er en amerikansk fysiker. 
Cornell ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 2001, sammen med tyskeren Wolfgang Ketterle og landsmannen Carl E. Wieman, for oppnåelsen av Bose-Einstein-kondensasjon i fortynnede gasser av alkaliatomer og for tidlige fundamentale  studier av egenskapene til kondensater.
I 1924 gjorde den indiske fysikeren Bose viktige teoretiske beregninger på lyspartikler. Han sendte resultatene til Einstein, som utvidet teorien til en viss type atomer. Einstein forutså at dersom man kjøler ned en gass av slike atomer ved svært lave temperaturer, ville alle atomene plutselig samles i lavest mulig energitilstand. Prosessen ligner den når væskedråper dannes fra en gass, og kalles derfor kondensasjon (Bose-Einstein-kondensasjon).
Først i 1995 lyktes Cornell og hans medarbeidere å oppnå denne ekstreme materietilstanden. Cornell og Wiemann fikk deretter frem et rent kondensat på rundt 2 000 rubidiumatomer ved 20–nK (nanokelvin), dvs 0,000 000 02 grader over det absolutte nullpunkt.
Uavhengig av Cornell og Wiemans arbeid, gjorde Ketterle tilsvarende eksperimenter   på natriumatomer. Kondensatet som han lykkes i å fremstille inneholdt mer atomer og kunne derfor brukes til å undersøke fenomenet nærmere. Ved hjelp av to separate kondensatorer, som fikk ekspandere inn i hverandre, kunne man få frem svært tydelige interferensmønster. Dette eksperimentet viste altså at kondensaten inneholdt helt koordinerte atomer.
Cornell tok doktorgrad i fysikk  ved Massachusetts Institute of Technology (MIT) i 1990. Han var forsker ved  National  Institute of Standards and Technology  (NIST) og senere professor ved University of Colorado.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 2001 hos Nobelprize.org
(en) Eric Allin Cornell hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 2001
Secret Mission

Secret Mission var en norsk popgruppe dannet i 1985, som en kort periode på nittitallet oppnådde en viss suksess. Gruppen huskes best for hiten Silent spring fra 1991. Vokalist i gruppen var Kjersti Bergesen som senere ble kjent som programleder på TV 2.
Besetning var Kjersti Bergesen (vokal), Kåre Kalvenes (synth/gitar), Yngve Sætre (synth), Ove Jansen (bass), Magnar Torstad (trommer) (døde i 2010) og Dag Igland (gitar).


== Diskografi ==
...To be continued (1986, Famous Records)
Strange Afternoon (1991, EMI)


== Eksterne lenker ==
(en) Secret Mission på Discogs
Carl Wieman

Carl Edwin Wieman (født 26. mars 1951 i Corvallis, Benton County, Oregon) er en amerikansk fysiker.
Wieman ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 2001, sammen med tyskeren  Wolfgang Ketterle  og landsmannen Eric Allin Cornell,  for  oppnåelsen av Bose-Einstein-kondensasjon i fortynnede gasser  av alkaliatomer og for tidlige fundamentale  studier av egenskapene til  kondensater.
I 1924 gjorde den indiske  fysikeren Bose  viktige teoretiske beregninger på lyspartikler. Han sendte resultatene  til Einstein, som utvidet teorien til en viss  type atomer.  Einstein forutså at dersom man kjøler ned en gass  av slike atomer ved svært lave temperaturer, ville alle atomene  plutselig samles i lavest mulig energitilstand. Prosessen ligner den når væskedråper dannes fra en gass, og kalles  derfor kondensasjon (Bose-Einstein-kondensasjon).
Først i 1995  lyktes Cornell og hans medarbeidere å oppnå denne ekstreme  materietilstanden. Cornell og Wiemann fikk deretter frem et rent kondensat på rundt 2 000  rubidiumatomer ved 20–nK  (nanokelvin), dvs 0,000 000 02 grader over det absolutte nullpunkt.
Uavhengig av Cornell og  Wiemans arbeid, gjorde Ketterle tilsvarende eksperimenter   på natriumatomer. Kondensatet som han lykkes i å  fremstille inneholdt mer atomer og kunne derfor brukes til å undersøke  fenomenet nærmere. Ved hjelp av to separate kondensatorer, som fikk ekspandere inn i  hverandre, kunne man få frem svært tydelige interferensmønster. Dette eksperimentet viste  altså at kondensaten inneholdt helt koordinerte atomer.
Wieman tok doktorgrad i fysikk  ved Stanford University i 1997, og er professor i fysikk ved University of Colorado.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Carl Wieman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nobelprisen i fysikk 2001 hos Nobelprize.org
(en) Carl Wieman hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 2001
Trinidad og Tobago under Sommer-OL 2000

Trinidad under Sommer-OL 2000. Nitten sportsutøvere, fjorten menn og fem kvinner fra Trinidad og Tobago deltok i tre sporter, friidrett, taekwondo og svømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Trinidad og Tobago kom på delt 61.-plass med en sølv- og en bronsemedalje.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
Wolfgang Ketterle

Wolfgang Ketterle (født 21. oktober 1957 i Heidelberg) er en tysk fysiker.
Ketterle ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 2001, sammen med amerikanerne Carl Wieman og Eric Allin Cornell, for  oppnåelsen av Bose-Einstein-kondensasjon i fortynnede gasser   av alkaliatomer og for tidlige fundamentale  studier av egenskapene  til  kondensater.
I 1924 gjorde den indiske   fysikeren Bose   viktige teoretiske beregninger på lyspartikler. Han sendte resultatene   til Einstein, som utvidet teorien til en viss   type atomer.   Einstein forutså at dersom man kjøler ned en gass   av slike atomer ved svært lave temperaturer, ville alle atomene   plutselig samles i lavest mulig energitilstand. Prosessen ligner den når  væskedråper dannes fra en gass, og kalles  derfor kondensasjon  (Bose-Einstein-kondensasjon).
Først i 1995  lyktes Cornell og  hans medarbeidere å oppnå denne ekstreme  materietilstanden. Cornell og  Wiemann fikk deretter frem et rent kondensat  på rundt 2 000   rubidiumatomer ved 20–nK   (nanokelvin), dvs 0,000 000 02 grader over det absolutte nullpunkt.
Uavhengig av Cornell og   Wiemans arbeid, gjorde Ketterle tilsvarende eksperimenter   på natriumatomer. Kondensatet som han lykkes i  å  fremstille inneholdt mer atomer og kunne derfor brukes til å  undersøke  fenomenet nærmere. Ved hjelp av to separate kondensatorer, som fikk ekspandere inn i   hverandre, kunne man få frem svært tydelige interferensmønster. Dette eksperimentet  viste  altså at kondensaten inneholdt helt koordinerte atomer.
Ketterle tok doktorgrad i fysikk i 1986, ved Ludwig-Maximilians-Universität München og Max-Planck-Institut for kvanteoptikk i Garching. Han er nå professor ved Massachusetts Institute of Technology (MIT).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 2001 hos Nobelprize.org
(en) Wolfgang Ketterle hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 2001
Trinidad og Tobago under Sommer-OL 2004

Trinidad under Sommer-OL 2004. Nitten sportsutøvere, ti menn og ni kvinner fra Trinidad og Tobago deltok i fire sporter, friidrett, skyting, taekwondo og svømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Trinidad og Tobago kom på delt 71.-plass med en bronsemedalje. Friidrettsutøveren Ato Boldon var landets flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
Byen med det store hjertet

Byen med det store hjertet er et musikkalbum av Lillebjørn Nilsen fra 1975. Albumet lå fire uker på VG-lista med 13. plass som beste plassering.


== Sporliste ==
«Byen med det store hjertet» (Lillebjørn Nilsen)
«Vassråfela» (Trad./Lillebjørn Nilsen)
«Stille» (Lillebjørn Nilsen/Malvina Reynolds)
«Victor Jara» (Lillebjørn Nilsen)
«Danse ikke gråte nå» (Lillebjørn Nilsen)
«Den siste sigøyner» (Lillebjørn Nilsen/Ewan MacColl)
«Eilifen» (Lillebjørn Nilsen)
«Om 100 år er allting glemt» (Trad./Carl Søeborg)
«Gagnløysa» (Trad./Ivar Aasen)
«Fullstendig anonym» (Lillebjørn Nilsen/Ellen Heiberg/Andy Sundstrøm)
«Stormen» (Lillebjørn Nilsen)
«Fishing blues» (Trad./Lillebjørn Nilsen)
«Brevet» (Lillebjørn Nilsen)
«Eg vil aldri burt meg binda» (Trad.)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Lillebjørn Nilsen - sang, gitar, 5-strengs-banjo, 12-strengs-gitar, hardingfele, munnspill, ukulele, låtskriver
Lars Klevstrand - sang, gitar
Øystein Sunde - gitarer, produsent, tekniker
Ragnar Nybro - bossagitar, maracas
Trond Villa - fele, hardingfele
Steinar Ofsdal - fløyte, tekniker, strykearrangement
Brynjulf Blix - elektrisk piano
Arild Andersen - bass
Carl Morten Iversen - bass
Sverre Jensen - basstrommer
Espen Rud - trommer
Kari Svendsen - vokal
Knut Riisnæs - tenorsaksofon
Frode Hoff - fiolin
Tove Halbakken - fiolin
Ragnhild Ekholm - bratsj
Tom Grimsrud - cello


=== Øvrige ===
Hans Petter Danielsen - tekniker
Egil Eide - tekniker
Rune Myhre - fotograf
Knut Harlem - coverdesign


== Eksterne lenker ==
(en) Byen med det store hjertet på Discogs
Martinus J.G. Veltman

Martinus J.G. Veltman (født 27. juni 1931 i Waalwijk i Nederland, død 4. januar 2021  i Bilthoven) var en nederlandsk fysiker.
Veltman ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1999, sammen med sin landsmann Gerardus 't Hooft, «for sine avgjørende innsatser innen kvantestrukturen til teorien for elektrosvak vekselvirkning i fysikken».
't Hooft og Veltman utviklet det matematiske grunnlaget for den såkalte standardmodellen for elementærpartikler som beskriver alle kjente grupper av slike partikler. Gjennom dette arbeidet kan egenskaper hos gamle og nye partikler beregnes og forutsies bedre.
Han tok doktorgrad i fysikk ved universitetet i Utrecht i 1963, hvor han også var professor i perioden 1966–81. Han var også professor ved University of Michigan fra 1981 og frem til han gikk av med pensjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 1999 hos Nobelprize.org
(en) Martinus J.G. Veltman hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1999
Libanon under Sommer-OL 2000

Libanon under Sommer-OL 2000. Seks sportsutøvere, fire menn og en kvinne fra Libanon deltok i fire sporter, friidrett, skyting, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var trettende gangen Libanon deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje. 


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
OL-resultater på Sports-reference.com Arkivert 2. februar 2009 hos Wayback Machine.
Libanon under Sommer-OL 2004

Libanon under Sommer-OL 2004. Fem sportsutøvere, tre menn og to kvinner fra Libanon deltok i tre sporter, friidrett, skyting og svømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var fjortende gangen Libanon deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje. 


== Medaljer ==


== Eksterne lenker ==
OL-resultater på Sports-reference.com Arkivert 14. februar 2009 hos Wayback Machine.
Iran under Sommer-OL 2000

Iran under Sommer-OL 2000. Trettitre sportsutøvere, trettifire menn og en kvinne fra Iran deltok i tolv sporter under Sommer-OL 2000 i Sydney. Iran kom på 27.-plass med tre gull- og en bronsemedalje. Bryteren Amir Reza Khadem var Irans flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Kilder ==
Iran under Sommer-OL 2000: Resultater og profilside Arkivert 14. juli 2011 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Iran under Sommer-OL 2004

Iran under Sommer-OL 2004. 38 sportsutøvere, 37 menn og én kvinne fra Iran deltok i ti grener i Sommer-OL 2004 i Athen. Iran kom på 29.-plass med to gull- to sølv og to bronsemedaljer. Arash Miresmaeili var Irans flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Kilder ==
Iran under Sommer-OL 2004: Resultater og profilside Arkivert 3. mai 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Port-Martin

Port-Martin var den første franske forskningsstasjonen i Antarktis, beliggende ved Cape Margerie i Frankrikes kravsone Terre Adélie.
Den ble etablert 20. januar 1950 av en ekspedisjon ledet av Paul-Emile Victor, på dagen 110 år etter at Jules Dumont d'Urville oppdaget Terre Adélie. Stasjonen ble ødelagt av brann natten mellom 23. og 24. januar 1952 og erstattet av den nye basen Dumont D'Urville 62 km lenger vest i 1956.Port-Martin hadde en bemanning på 11 personer vinteren 1950 og 17 i 1951. Det ble gjennomført forskning innen seismologi, meteorologi, glasiologi, etc.Restene etter basen er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Port-Martin SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Frankrike). Katalognr. 11483Port Martin SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (USA). Katalognr. 9085
Zjores Alfjorov

Zjores Ivanovitj Alfjorov (russisk: Жоре́с Ива́нович Алфёров, hviterussisk: Жарэс Iванавiч Алфёраў, født 15. mars 1930 i  Vitebsk i Den hviterussiske sosialistiske sovjetrepublikk i den daværende Sovjetunionen, nå i Hviterussland, død 1. mars 2019 i St. Petersburg) var en russisk fysiker og matematiker som bidro til utviklingen av moderne heterostrukturfysikk og elektronikk. Han var også politiker og var medlem av Statsdumaen fra 1995 for Boris Jeltsins parti. I 1999 gikk han over til Den russiske føderasjons kommunistparti, fordi han mente de markedsliberale reformene under Jeltsin hadde gått for langt og skadet russisk økonomi.Alfjorov ble tildelt nobelprisen i fysikk i 2000, sammen med tyskeren Herbert Kroemer, for utviklingen av halvlederheterostrukturer for høyhastighets- og optoelektronikk. De delte halvparten av prispengene, mens den andre halvparten ble tildelt amerikaneren Jack Kilby.Alfjorov tok doktorgrad i fysikk og matematikk ved A.F. Ioffe fysisisk-tekniske institutt i St. Petersburg (daværende Leningrad). Han underviste ved dette instituttet fra 1987. Han var medlem av vitenskapsakademier i flere land, blant annet Hviterussland, Moldova, Aserbajdsjan, og Armenia.


== Biografi ==
Alfjorov ble født i Vitsebsk i den hviterussiske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen. Hans far het Ivan Karpovitsj Alferov og hans mor het Anna Vladimirovna og var jøde. Han ble oppkalt etter den franske sosialisten Jean Jaurès, mens storebroren ble oppkalt etter Karl Marx. Faren sluttet seg til bolsjevikene i 1917.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zhores Alfyorov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Alferov, Z. I. (2001). Nobel Lecture: The double heterostructure concept and its applications in physics, electronics, and Technology. Reviews of modern physics, 73(3), 767.
(en) Nobelprisen i fysikk 2000 hos Nobelprize.org
(en) Zjores Alfjorov hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 2000
Hei fara! Norske folkeviser

Hei fara! Norske folkeviser er et musikkalbum med Lillebjørn Nilsen fra 1976.


== Sporliste ==
«Reisa til Amerika (Lisbet Trutas avskjedsvise)» (Per Bolstad)
«Å kjøre vatten» (Trad.)
«Pål sine høner» (Trad.)
«Svigermor» (Trad.)
«E grusk kjerring» (Trad.)
«Valsen som han Jon kan» (Trad.)
«Veslekari vår» (Trad.)
«Vassråfela» (Trad.)
«Den bakvendte visa» (Trad.)
«Høgt oppi taket» (Trad.)
«Å mine viser de er så mange» (Trad.)
«Bonden og kråka» (Trad.)
«Valle auto & bensin (eg fann ei vakker jente)» (Lillebjørn Nilsen)
«Eg vil aldri burt binda meg» (Trad.)
«Jeg lagde meg så silde» (Trad.)
«Klappdans» (Trad.)
«Blåmann, blåmann bukken min» (Aasmund Olavsson Vinje/Anne Haavie)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Lillebjørn Nilsen - sang, gitar, banjo, tresko, munnspill, fele, hardingfele, låtskriver
Steinar Ofsdal - kor, blokkfløyte
Anders Grøthe - torader
Kari Svendsen - kor, munnharpe


=== Øvrige ===
Sigmund Groven - produsent
Egil Eide - tekniker
Øyvind Hansen - coverdesign


== Eksterne lenker ==
Hei fara! Norske folkeviser
Ballade! På turné

Ballade! På turné er et musikkalbum med Ballade! fra 1978. Dette var gruppas debutalbum.


== Sporliste ==
«Munter innmarsj»
«Trubadurtablå»
«Hei Knut!»
«Nordmanns vis»
«Musikk fra Sjoa»
«Ver velkomen med æra»
«April Is in My True Love's Face»
«Yerakina/Kjæringa va på sæter'n»
«Choo Choo Loza»
«Vårt firma jubilerer»
«Leaning on a Lamp-post»
«Digt (Ta deg sammen)»
«Vær utålmodig menneske. Utdrag»


== Eksterne lenker ==
(en) På turné på Discogs 
(en) På turné på MusicBrainz 
(en) På turné på Spotify
Rasmus Bengtsson

Rasmus Bengtsson (født 26. juni 1986) er en svensk fotballspiller som fra 4. mars 2021 er klubbløs.


== Karriere ==
Bengtsson kommer fra rekruttlaget til Malmö FF og debuterte på A-lags nivå da han spilte for Trelleborgs FF i 2006. Mens han var hos Trelleborgs skiftet han spillerposisjon fra spiss til midtstopper. August 2009 gikk Bengtsson til Hertha BSC på en treårskontrakt.
Før han signerte for Hertha var han angivelig nær å signere en kontrakt med SS Lazio i Italia. Bengtsson sa senere at han ikke hadde noe interesse av å signere for Lazio og når Bengtsson signerte kontrakt med Hertha fikk dette svært dårlige reaksjoner i den italienske klubben som mente at Bengtsson allerede hadde signerte kontrakt med dem. Lazio tok saken til FIFA og anmeldte Bengtsson.
Sommeren 2010 signerte Bengtsson kontrakt med FC Twente etter at han gikk gratis fra Hertha Berlin siden de rykket ned fra Bundesliga.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rasmus Bengtsson – UEFA 
(en) Rasmus Bengtsson – Transfermarkt 
(en) Rasmus Bengtsson – national-football-teams.com 
(en) Rasmus Bengtsson – WorldFootball.net 
(en) Rasmus Bengtsson – FootballDatabase.eu 
(en) Rasmus Bengtsson – Soccerway 
(en) Rasmus Bengtsson – EU-Football.info 
(en) Rasmus Bengtsson – FBref 
(es) Rasmus Bengtsson – as.com
Kurt Hager

Kurt Hager (født 24. juli 1912 i Bietigheim (Württemberg), død 18. september 1998 i Berlin) hadde som medlem i Sentralkomiteen i SED og Politbyåret i Sentralkomiteen i SED ansvaret for Kultur- og utdanningspolitikken i DDR. Han gikk for å være SEDs sjefsideolog.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kurt Hager – kategori av bilder, video eller lyd på Commons