jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
André Clot

André Clot (født 9. november 1909, død 2002) var en fransk historiker og forfatter.
Clot arbeidet fra 1936 til 1942 for nyhetsbyrået Agence Havas, fra 1943 til 1945 for Radio-Brazzaville og til sist fra 1945 og fram til han ble pensjonert for Agence France-Presse. I mange år bodde og arbeidet han i Tyrkia og i andre land i Midtøsten. Som ekspert på islam skrev og utga han flere bøker om historie og kultur fra islamske land.


== Referanser ==


== Litteratur (utvalg) ==
L’Espagne musulmane. VIIIe–XVe siècle. Perrin, Paris 1999, ISBN 2-262-01425-6.
L'Egypte des Mamelouks: L'empire des esclaves 1250-1517, Perrin, 1999, ISBN 2-262-01030-7.
Les Grands Moghols: Splendeur Et Chute, 1526-1707 . Plon, 1993, ISBN 2-259-02698-2.
Mehmed II, le conquérant de Byzance (1432–1481). Perrin, 1990, ISBN 2-262-00719-5.
Haroun al-Rachid et le temps des «Mille et une nuits». Fayard, Paris 1986, ISBN 2-213-01810-3.
Hermann Joseph Muller

Hermann Joseph Muller (født 21. desember 1890 i New York City i New York, død 5. april 1967 i Indianapolis i Marion County, Indiana) var en amerikansk genetiker og biolog som jobbet for Thomas Hunt Morgan. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1946 for oppdagelsen om produksjonen av mutasjoner ved hjelp av røntgenstråling.
Muller ble også innvalgt som representant av Kungliga Vetenskapsakademien i 1946.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1946 hos Nobelprize.org
(en) Hermann Joseph Muller hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1946
Carl Ferdinand Cori

Carl Ferdinand Cori (født 5. desember 1896 i Praha, død 20. oktober 1984 i Cambridge i Massachusetts) var en tsjekkisk biokjemiker og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1947, sammen med sin kone Gerty Cori for å ha utredet glykogenets katalytiske konversasjon og regulering av hormoner fra adenohypofysen. De delte halvparten av prispengene mens argentineren Bernardo Alberto Houssay ble tildelt den andre halvparten.
Cori ble også tildelt Albert Lasker Basic Medical Research Award i 1946, første gang prisen ble utdelt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1947 hos Nobelprize.org
(en) Carl Ferdinand Cori hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1947
Gerty Cori

Gerty Theresa Cori (født Radnitz 15. august 1896, død 26. oktober 1957) var en amerikansk biokjemiker og nobelprisvinner. Hun ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1947, sammen med ektemannen Carl Ferdinand Cori for å ha utredet glykogenets katalytiske konversasjon og regulering av hormoner fra adenohypofysen. De delte halvparten av prispengene mens argentineren Bernardo Alberto Houssay ble tildelt den andre halvparten.
Cori ble den tredje kvinnen – og den første kvinnen fra USA – til å vinne en Nobelpris innen vitenskap. De foregående kvinnelige vinnerne var Marie Curie og Irène Joliot-Curie. Hun var også den første kvinnen til å motta Nobelprisen i fysiologi eller medisin.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1947 hos Nobelprize.org
(en) Gerty Cori hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1947
Bernardo Houssay

Bernardo Alberto Houssay (født 10. april 1887 i Buenos  Aires, død 21. september 1971 på samme sted) var en argentinsk fysiolog og professor i fysiologi.  Han begynte å studere farmasi bare 14 år gammel og ble utnevnt til professor i fysiologi ved Universitetet i Buenos Aires i 1910.Houssay ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i  1947, sammen med ekteparet Carl Ferdinand Cori og Gerty Cori fra  USA. Hossay mottok prisen for sin oppdagelse av hypofyseforlapp-hormonets betydning for sukkerstoffskiftet, og ble tildelt halvparten av prispengene. Ekteparet Cori delte den andre halvparten for å ha utredet glykogenets katalytiske konversasjon og regulering av hormoner fra adenohypofysen.Houssay ble innvalgt som utenlandsk representant av Kungliga Vetenskapsakademien i 1945.


== Bibliografi ==
Functions of the Pituitary Gland. Boston, 1936.
The Hypophysis and Secretion of Insulin. Journal of Experimental Medicine, New York, 1942, 75: 547-566.
Escritos y Discursos. Buenos Aires, 1942.
The Role of the Hypophysis in Carbohydrate Metabolism and in Diabetes. Nobelprisforedraget, 1947.
Fisiologia Humana. Buenos Aires, 1950.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1947 hos Nobelprize.org
(en) Bernardo Houssay hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1947
Paul Hermann Müller

Paul Hermann Müller (født 12. januar 1899 i Olten i Solothurn, død 12. oktober 1965 i Basel) var en sveitsisk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1948 for oppfinnelsen av diklor-difenyl-trikloretan (DDT), et kjemisk stoff med en nervelammende virkning, og som drepte insekter, som for eksempel malariamyggen. På tidspunktet for tildelingen var ikke DDTs langtidsskadelige effekter kjent.
Müller ble født i Olten, Solothurn og vokste opp i Lenzburg, en landsby i Aargau. Han mottok en PhD i 1925 og begynte å arbeide for J. R. Geigy AG i Basel hvor han gjorde sin oppdagelse høsten 1939. Hans DDT-patent ble ansøkt i Sveits i 1940, USA i 1943 og i Australia i 1943.
Müller døde i Basel i 1965.


== Referanser ==

Karl Grandin, red. (1948). «Paul Müller Biography». Les Prix Nobel. Nobelstiftelsen. Besøkt 1. oktober 2011. 


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1948 hos Nobelprize.org
(en) Paul Hermann Müller hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1948
Fra øverste hylle

Fra øverste hylle er en samleplate med Odd Børretzen og Lars Martin Myhre, utgitt i 2004.


== Sporliste ==
«Måkene»
«Sjømannsvals»
«Småbåthavn»
«Anorakkene»
«Unnskyld at vi finns»
«Vintersang»
«Skuddår»
«Kjærlighetssang»
«Snill»
«1942»
«Generalene»
«Mormor»
«Aforismer»
«Høstsang»
«Noen ganger er det all right»
«Kelner»
«Hyttetur»


== Eksterne lenker ==
(en) Fra øverste hylle på MusicBrainz
Aarhus hovedbanegård

Aarhus hovedbanegård (også Aarhus H) er hovedjernbanestasjonen i Aarhus. Den er et av de viktigste knutepunktene i regionen, og er med 8,3 millioner passasjerer/år den største jernbanestasjonen utenfor hovedstadsområdet. Stasjonen, som ble åpnet 1927, erstattet den gamle stasjonen fra 1862 som lå noen hundre meter lenger mot nord.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aarhus Hovedbanegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
DSB stasjonsinfo
Haakon Rochseth

Haakon Pettersen Rochseth (1858–1937) var en norsk politiker, sparebankkasserer og gårdbruker på Logtun på Frosta. Han var ordfører i Frosta herred 1914–1916 og 1920–1922. Han tilhørte Høyre og senere Bondepartiet.


== Familie og yrke ==

Han var sønn av gårdbruker og sparebankkasserer Peter Rochseth og hustru Henrikka Bye. Faren kom fra gården Rokset i Rissa, var utdannet agronom, og tok et fast etternavn da han kom til Berg på Frosta i 1853, «og hadde kanskje hevet seg litt sosialt på den måten». Søsteren Lovise giftet seg med lensmann og ordfører Hans Faanes og ble mor til professor i vekselstrømteknikk Haakon Faanes.Haakon Rochseth giftet seg med Anne Johannesdatter Asklund. De fikk ni barn, og flere av dem ble lærere. Sønnen Peter Rokseth ble professor i romansk filologi. Datteren Alfhild ble gift med lærer og ordfører Kristian Rangnes.Han gikk Lars Bentsen og H.K. Foosnæs’ folkehøyskole i 1875/1876, deretter lærerseminaret i Klæbu med eksamen i 1880.Rochseth fikk skjøte på Østre Logtun, like ved middelalderkirken Logtun, etter sin far i 1891. Med sine 440 dekar dyrket mark og 50 dekar skog var han blant de største grunneierne i bygda. Gården ble overdratt til sønnen Bjarne Rokseth i 1926.


== Politikk og offentlige verv ==
Rochseth var kasserer i Frosta sparebank 1890–1933, poståpner i 37 år, arbeidende styreformann i Frosta Dampskibsselskap og styremedlem i Bøndernes Bank i Trondhjem.Han var medlem av Frosta herredsstyre 1892–1928, ordfører 1914–1916 og 1920–1922, formann i ligningsnemnden og formann i fattigstyret. Rochseth var riksmålsmann og ble så sent som i 1919 valgt til herredsstyret for Riksmålspartiet, som for det meste var høyrefolk, og som stod sterkt i herredet i mange tiår.Rochseth var Høyre, Frisinnede Venstre og Riksmålspartiets kandidat til Stortinget fra Stjørdalen krets i 1912 og 1915, men venstremannen Andreas Galtvik, også han fra Frosta, ble gjenvalgt.I 1921 var Rochseth utsending til Bondepartiets første nominasjonsmøte i Nord-Trøndelag fylke. I 1922 ble han innvalgt i herredsstyret på Bondepartiets liste og formann i Frosta bondeparti. Ved stortingsvalget 1924 stod han på Bondepartiets liste i Nord-Trøndelag fylke.Rochseth ble i 1928 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv.


== Referanser ==
Hydrogencyanamid

Hydrogencyanamid eller CY-50 blir brukt i landbruket som et vekstregulerende middel for planter. Stoffet blir brukt til mange løvfellende planter for å stimulere til uniform knoppskyting og påfølgende blomstring. Tyske Evonik Degussa (Trostberg) produserer et herbicid under merkevarenavnet Dormex som i vekt inneholder 49% hydrogencyanamid.


== Eksterne lenker ==
Hydrogen Cyanamide--Related Illnesses
Take Back Yesterday

Take Back Yesterday er et musikkalbum med Christian Ingebrigtsen, utgitt i 2003. Albumet lå 13 uker på VG-lista og endte med 2.-plass som beste plassering. Dette er hans første plate som soloartist.


== Sporliste ==
«Make It Up As I Go» (Christian Ingebrigtsen/Douglas Carr) 4:27
«Can't Give Up» (Christian Ingebrigtsen) 3:56
«Take Back Yesterday» (Christian Ingebrigtsen) 4:26
«Does He Tell You?» (Christian Ingebrigtsen) 4:08
«Things Are Gonna Change» (Christian Ingebrigtsen/Mads Hauge/John Peppard) 3:38
«In and Out» (Christian Ingebrigtsen/Douglas Carr) 3:08
«Too Young to Die» (Christian Ingebrigtsen) 3:49
«Follow the River» (Christian Ingebrigtsen/Ben Adams) 4:23
«Wide Open» (Christian Ingebrigtsen/Carolyn Jordan/Craig Hardy/Jon-Yngve Skjeltorp Bakke) 3:54
«If You Change Your Mind» (Christian Ingebrigtsen/Mads Hauge/John Peppard) 3:38
«To Make It Right» (Christian Ingebrigtsen/Rick Mitra/Oura Rankin) 3:34
«Where Could the Magic Have Gone» (Christian Ingebrigtsen) 3:54


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Christian Ingebrigtsen - sang, gitar, piano, tekniker, produsent, låtskriver
Mads Hauge - gitarer, programmering, kor, produsent, tekniker, låtskriver
Douglas Carr - gitarer, trommer, programmering, produsent, låtskriver
Craig Hardy - gitarer, programmering, kor, produsent
Bernt Rune Stray - gitarer
Martin Hedström - gitarer
Phil Palmer - gitarer på To Make It Right og Where Could the Magic Have Gone
Bjørn Erik Pedersen - synthesizer, programmering
Jørgen Malo - bass
Jonas Lie Theis - programmering
David Tench - piano
Oura Rankin - keyboard på To Make It Right og Where Could the Magic Have Gone, produsent, låtskriver
Karl Oluf Wennerberg - trommer, perkusjon
Bjørn Sæther - trommer/perkusjon på Follow the River
Stig Værnes - trommer/perkusjon på If You Change Your Mind
Rick Mitra - trommer/kor på To Make It Right og Where Could the Magic Have Gone, produsent, låtskriver
Kristin Folkvord Pedersen - sang/kor på Can't Give Up, Does He Tell You?, Too Young to Die og Follow the River
Åse Bergstrøm - sang/kor på Thing Are Gonna Change
Tracey Campbell - sang/kor på Thing Are Gonna Change
Joanne May - sang/kor på To Make It RightJon-Yngve Bakke - låtskriver på Wide Open


=== Øvrige ===
(Ufullført)

Björn Engelmann - mastering
Julie Pike - fotograf
Linn Kristiansen - styling
Arne Kaupang Design - coverdesign
Paint Christmas White

Paint Christmas White er en juleplate med Christian Ingebrigtsen og Frelsesarmeen, utgitt i 2006. Albumet lå 4 uker på VG-lista og endte med 22.-plass som beste plassering.


== Sporliste ==
«I'll Be Home For Christmas» (Buck Ram/Walter Kent/Kim Gannon) 3:01
«Silent Night» (Franz Xaver Gruber/Josef Mohr) 2:52
«Paint Christmas White» (Christian Ingebrigtsen) 3:56
«Mary's Boy Child» (Jester Hairston) 3:35
«Angels In the Snow» (Christian Ingebrigtsen) 3:25
«It's Christmas Time Again» (Sonny Burke/Jack Elliot/James Harwood) 2:49
«Christmas Waltz» (Sammy Cahn/Jule Styne) 2:49
«Blue Christmas» (Billy Hayes/Jay W. Johnson) 2:41
«Grown-Up Christmas List» (David Foster/Linda Thomson) 3:34
«Christmas Song» (Mel Tormé/Robert Wells) 3:19
«What Are You Doing New Years Eve» (Frank Loesser) 3:02
«O Come All Ye Faithful (Adeste Fideles)» (John Francis Wade/Frederick Oakeley) 3:50


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Christian Ingebrigtsen - sang, gitar, piano, låtskriver
Hans Aaseth - gitarer
Finn Guttormsen - bass
Thor-Erik Fjellvang - piano
Jon Rosslund - trommer
Eirik Berge - piano på Paint Christmas White og Angels In the Snow
Jill Johnson - sang på Paint Christmas White
Rita Eriksen - sang på Blue Christmas
Czech National Symphony Orchestra - orkester
Jan Chalupecký - dirigent
Kor fra Frelsesarmeen - kor
Barnekor fra Frelsesarmeen - kor


=== Øvrige ===
Håkon Iversen - produsent, tekniker
Masterhuset - mastering
Gaute Storaas - arrangement
Jørgen Malo - arrangement
Elisabeth Tollisen - fotograf
Cecilie Semec Mikkelson - fotograf
Rebecca Solevåg - fotograf
Drivkraft - coverdesign
The Truth About Lies

The Truth About Lies er et musikkalbum med Christian Ingebrigtsen, utgitt i 2007. Albumet lå 2 uker på VG-lista og endte med 22.-plass som beste plassering. Dette er hans hittil siste plate som soloartist.


== Sporliste ==
«Wonder Years» 3:36
«Learn to Fly» 4:14
«How Is a Man» 4:08
«Made for Me» 3:39
«Adorable» 3:17
«Never Alone» 4:09
«The Truth About Lies» 3:35
«Easy Lovin' You» 3:12
«One Day Left» 3:05
«Happy» 4:07
«Never Give Up» 2:57
«Where No One Else Has Been» 3:05
«Until You Fall In Love» 3:52
«New Start» 7:15
Joey Miyashima

Joey Miyashima (født 18. november 1957) er en japansk-amerikansk skuespiller. Miyashima spilte Pee-wee Hermans japanske brevvenn Oki Doki i «Accidental Playhouse», en episode av Pee-Wee's Playhouse. Han hadde en rolle i en episode («9 Minutes and 52 Seconds Over Tokyo») av The Tracey Ullman Show, og en annen rolle i spinoff-serien The Simpsons, som stemmen til kokkelærlingen Toshiro i episoden «One Fish, Two Fish, Blowfish, Blue Fish». I 2006 spilte han rollen som Principal Dave Matsui i Disney Channel-filmen High School Musical og senere også i High School Musical 3: Senior Year (2008). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joey Miyashima på Internet Movie Database 
(sv) Joey Miyashima i Svensk Filmdatabas 
(fr) Joey Miyashima på Allociné 
(en) Joey Miyashima på AllMovie 
(en) Joey Miyashima hos The Movie Database
Nynorsk Pressekontor

Nynorsk Pressekontor (NPK) er et nyhetsbyrå som leverer nyheter på nynorsk til aviser og kringkasting. 
Pressekontoret ble opprettet i 1969 etter at Stortinget bevilget penger til en slik pressetjeneste med det formål for å gi avisene et bedre tilbud på nynorsk. Nynorsk Pressekontor blir drevet som en selvstendig stiftelse. Organisasjonene Noregs Mållag, Noregs Ungdomslag og Kringkastingsringen velger representanter til stiftelsens styre. Kristian Fjellanger er styreleder i stiftelsen. 
Den daglige driften av kontoret ble fra nyttår 2007 overtatt av Norsk Telegrambyrå. Nynorsk Pressekontor har felles lokale med NTB. Redaktør var fram til 2019 Karoline Riise Kristiansen, fra 2020 Jan Inge Fardal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NynorskPressekontor
Edward Calvin Kendall

Edward Calvin Kendall (født 8. mars 1886 i South Norwalk i Connecticut, død 4. mai 1972 i Princeton i New Jersey) var en amerikansk kjemiker og professor ved Mayoklinikken. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1950 sammen med Tadeus Reichstein og Philip Showalter Hench, for oppdagelsen av binyrebarkens hormoner, deres struktur og biologiske virkninger.
Kendall ble kreditert oppdagelsen av hormonkortisonet. Han tok sin Bachelor of Science, Master of Art, og Filosofisk doktorgrad i kjemi ved Columbia University i henholdsvis 1908, 1909 og 1910. Norwalk ble senere omdøpt til Kendal Elementary School til ære for Edward Calvin Kendall.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1950 hos Nobelprize.org
(en) Edward Calvin Kendall hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1950
Kortgarden

Kortgarden, tidligere Sørstranda er en liten bygd, plassert ved Fannefjordens sørlige bredde, i Molde kommune. Bygden ligger ved foten av fjellet Skåla (1128 moh.). Kortgarden har i 2010 rundt 170 innbyggere. Bygden har et jordbrukspreg med mye dyrket jord, men ingen bruk i drift i 2010. Kortgarden har et grendehus, som ble bygget på dugnad og ferdigstilt 1987, bedehus og skytterhus med bane. Det lå en butikk der frem til 2011. Der finnes også to hyttefelt på Kortgarden: «Mausetsetra» og «Bertasetra», samt den nedlagte Risan skole. Det er også lag i bygda: Idrettslaget Skålheim IL, Skytterlaget 7. juni, og Skålheim grende- og bygdelag. Bygda har ei lysløype.
Tønne- og møbelfabrikken Kortgård Trevarefabrikk var i drift til slutten av 1990-årene. Tønnebåter brukte å legge til kai, og de kunne ta helt opp til 10 000 tønner.  Fabrikken produserte garasjer og hytter. Designeren Peter Opsviks Cylindra-møbler ble også fremstilt der en periode.


== Kjente kortgardinger ==
Ole Kortgård, gårdeier
Marvin Amundsgård, skytter og disponent for Kortgård trevarefabrikk
Knut Heggem, skiløper
Leif Atle Norhaug maskinentrepenør
Johan Arthur Kortgård politiker


== I media ==
På slalomski på skåla gikk på årskavalkaden 1997 på NRK.
Kortgarden fra luften på Youtube


== Referanser ==


== Litteratur ==
Per Arnt Harnes (2017). Kortgardboka. Molde: Romsdal sogelag. ISBN 9788293345091.
Tadeus Reichstein

Tadeus Reichstein (født 20. juli 1897 i Włocławek i Kongress-Polen, død 1. august 1996 i Basel i Sveits) var en polsk-født sveitsisk kjemiker og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1950 sammen med Edward Calvin Kendall og Philip Showalter Hench, for oppdagelsen av binyrebarkens hormoner, deres struktur og biologiske virkninger.Under sitt arbeid i Zürich lykkes Reichstein i 1933, uavhengig av Norman Haworth og hans samarbeidspartnere i Storbritannia, med å syntetisere vitamin C (askorbinsyre) i det som nå kalles reichsteinprosessen.
De viktigste industrielle prosessene for kunstig syntese av vitamin C bærer fremdeles hans navn. På tidspunktet for sin død var Reichstein den lengstlevende nobelprisvinneren, men denne rekorden ble passert av Rita Levi-Montalcini i 2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1950 hos Nobelprize.org
(en) Tadeus Reichstein hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1950
Keller

Keller kan være:


== Byer i USA ==
Keller (Texas)
Keller (Georgia)
Keller (Virginia)
Keller (Washington)
Philip Showalter Hench

Philip Showalter Hench (født 28. februar 1896 i Pittsburgh i Pennsylvania, død 30. mars 1965 i Ocho Rios i Jamaica) var en amerikansk lege ved Mayoklinikken. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1950, sammen med Tadeus Reichstein og Edward Calvin Kendall for oppdagelsen av binyrebarkens hormoner, deres struktur og biologiske virkninger.Hench gikk på Lafayette College i Easton i Pennsylvania, hvor han tok en Bachelor of Arts i 1916. Etter å deltatt i U.S. Armys medisinkorps ble han overflyttet til reservekorpset for å fullføre den medisinske treningen. Han fikk en doktorgrad i medisin fra University of Pittsburgh i 1920.
I perioden 1930–38 hadde Kendall isolert flere steroider fra binyrebarken. Etter flere års samarbeid med Kendall, ble det besluttet å prøve effekten for et av disse stoffene, Compound E (senere kalt kortison), på leddgiktpasienter. Forsøkene ble forsinket på grunn av Henchs militære tjeneste under andre verdenskrig og av den kostbare og kompliserte isoleringen av stoffet. I 1948–49 ble kortison testet ut på leddgiktpasienter med vellykket resultat. Hench behandlet også pasienter med ACTH, et hormon som produseres av hypofysen og som stimulerer binyrene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1950 hos Nobelprize.org
(en) Philip Showalter Hench hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1950
Max Theiler

Max Theiler (født 30. januar 1899 i Pretoria i Sør-Afrika, død 11. august 1972 i New Haven i New Haven County i Connecticut i USA) var en sørafrikansk-amerikansk lege, virolog og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1950 for sine oppdagelser vedrørende gulfeber. Theiler oppdaget viruset som forårsaker gulfeber, og han lagde også en vaksine som beskytter mot viruset.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Max Theiler var sønn av Arnold Theiler som var veterinærbakteriolog. Han begynte på studiene ved Pretoria Boys High School, og fortsatte ved Rhodes University College og University of Cape Town hvorfra han gikk ut i 1918. 
Han forlot Sør-Afrika for å studere ved St Thomas's Hospital Medical School, King's College London og ved London School of Hygiene and Tropical Medicine. I 1922 ble han tildelt et diplom i tropisk medisin og hygiene og fikk et lisensiat ved Royal College of Physicians i London og ble  medlem av Royal College of Surgeons of England.


=== Karriere ===
Theiler ønsket å fortsette en karriere innen forskning, så i 1922 tok han en stilling ved Harvard University ved avdelingen for tropisk medisin. Han tilbrakte mange år med å undersøke amøbedysenteri og forsøkte å utvikle en vaksine fra rottebittfeber. Han ble assistent til Andrew Sellards og begynte å arbeide med gulfeber. I 1926 motbeviste de Hideyo Noguchi og teorien om at gulfeber ble forårsaket av bakterien Leptospira icteroides, og i 1928, året etter at sykdommen endelig ble identifisert som et virus, viste de at de afrikanske og søramerikanske virusene er immunologisk identiske. Dette fant de ut etter at Adrian Stokes hadde indusert gulfeber i rhesusaper fra India. I løpet av denne forskningen ble Theiler selv smittet av gulfeber, men overlevde og utviklet immunitet.
I 1930 flyttet Theiler til Rockefeller Foundation i New York, hvor han senere ble direktør for viruslaboratoriet og tilbrakte resten av sin karriere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1951 hos Nobelprize.org
(en) Max Theiler hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1951
Saltholmen (album)

Saltholmen er et musikkalbum med Odd Børretzen, Margaret Skjelbred, Jon Rosslund og Olaf «Knerten» Kamfjord, utgitt i 2009.


== Sporliste ==
«Øysangen»
«Odd forteller»
«Fyrvokterens sang»
«Odd forteller»
«Det ska'kke stå på meg»
«Odd forteller»
«Ole Petters rap»
«Det første møte (Louisa og læreren)»
«Ciao Italia»
«Lærerens replikk»
«Lærerens svermeriske sang»
«Sladder»
«Fru handelsmann Kvikk»
«Visa til kjøpmann Kvikk»
«Språkkurs»
«Internasjonalen»
«Odd foteller»
«Astrologi»
«Odd som lykkelig ung lærer/Samtale med Louisa og læreren»
«Sladder»
«Odd forteller»
«Martine tel skomakeren»
«Hver og en har sine drømmer»
«Møte mellom far og datter»
«Fyrvokterens glade sang»
«Odd forteller»
«Jenta som lengter etter far»
«Odd forteller/Louisa og læreren som gamle»
«Øysangen»