jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
FNs buffersone på Kypros

FNs buffersone på Kypros, også kalt den grønne linjen, er en demilitarisert sone etablert etter Tyrkias invasjon i 1974. Den deler øya i to, med Republikken Kypros i sør og Den tyrkiske republikken Nord-Kypros i nord.  Sonen løper skrått over øya fra Kato Pyrgos i nordvest, gjennom hovedstaden Nikosia i innlandet, til rett sør for Famagusta i sørøst. Det lille tyrkiskkypriotiske Kokkina-området i nordvest har også buffersone. I sørøst er sonen avbrutt av britiske militærbaseområder.  Buffersonen er kontrollert av United Nations Peacekeeping Force in Cyprus (UNFICYP).


== Etablering og utstrekning ==
Den demilitariserte buffersonen ble etablert etter at tyrkiske styrker erklærte våpenhvile 16. august 1974. FNs fredsbevarende styrke UNFICYP, som hadde vært på Kypros siden 1964, fikk i oppdrag å patruljere linjen mellom de to partene og etablere en buffer mellom dem.
Buffersonen er omkring 180 kilometer lang. Den varierer i bredde fra 20 meter til sju kilometer. Til sammen dekker buffersonen 3 % av arealet på Kypros.


== Virksomhet i sonen ==
Det er begrenset sivil virksomhet inne i buffersonen, men UNFICYP har avsatt særskilte områder til sivil bruk. UNFICYP utsteder tillatelser til å drive byggevirksomhet og landbruk, samt arbeide og avlegge besøk i sonen.Nikosia internasjonale lufthavn ligger inne i buffersonen, ble stengt og er ikke benyttet til trafikk siden 1974.


== Grenseoverganger ==
I april 2003 åpnet den første grenseovergangen mellom de to delene av Kypros. Kyprioter fra de to sidene fikk da anledning til å besøke hverandres områder for første gang siden delingen av øya i 1974.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) United Nations Buffer Zone in Cyprus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jiangxia tidevannskraftstasjon

Jiangxia tidevannskraftstasjon er verdens tredje største (2012) anlegg for tidevannskraft, og ligger i Wuyantou i byfylket Wenling i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Anlegget er fra 1980. Det var opprinnelig tenkt å kunne generere 3.000 KW, men den kapasitet det har nå er på 3.200 KW. Det finnes planer for å tilføye en enhet til som kan øke produksjonen med 700 KW. Kraftstasjonen genererer opp til 6,5 GWh kraft årlig.Anlegget har også et solkraftsanlegg med en årsproduksjon på rundt 45.000 KWh.


== Referanser ==
Vilde Marie Zeiner

Vilde Marie Zeiner (født 7. juli 1999) er en norsk skuespiller. 


== Skuespillerkarriere ==
Hennes første rolle som skuespiller var i rollen som Sonja filmen Reisen til julestjernen som hadde premiere fredag 9. november 2012. I 2015 hadde hun rollen som Anette i Dryads - Girls don't cry.


== Filmografi ==
2012: Reisen til julestjernen  ... Sonja
2015: Dryads - Girls don't cry ... Anette
2016: Costa del Kongsvik sesong 2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vilde Marie Zeiner på Internet Movie Database 
(en) Vilde Marie Zeiner hos The Movie Database
Eliteserien i volleyball for kvinner 2011/12

Eliteserien i volleyball for kvinner 2011–12 var det øverste nivået i volleyball i Norge for kvinner sesongen 2011-12.
Seriespillet startet 24. september 2011 og ble avsluttet 18. mars 2012. Seks lag delttok i eliteserien 2011–12.


== Poengsystemet ==
3 poeng ved seier med settsifrene 3–0 eller 3–1
2 poeng ved seier 3–2
1 poeng ved tap 2–3
0 poeng ved tap 1–3 eller 0–3.


== Tabellen ==
Kilde: cupassist.om


== Kilder ==
Norges Volleyballforbund
Snarøya Skoles Musikkorps

Snarøya Skoles Musikkorps ble stiftet 1. september 1949. Korpset har idag ca. 70 medlemmer fordelt på hovedkorps, juniorkorps og aspirantkorps. Korpsets omsetning er på nær 1 million kroner og hovedinntektskilden er to årlige loppemarked. Korpset er tilsluttet Norges Musikkorps Forbund (NMF) gjennom Asker og Bærum Distrikt av Akershus krets.


== Historie ==
Det første hornorkester på Snarøya, ble startet så tidlig som i 1870. Det var en dobbel-sekstett, som hadde tilknytning til Snarøen Bruk. Korpset var i virksomhet til bruket ble nedlagt.
Det første skolekorpset ble startet i 1924 og hadde første opptreden på fjorden med "Vassholmskøyta" for å ta imot Roald Amundsen. I årene som fulgte, var korpset et fast innslag ved svært mange begivenheter på Snarøya, men problemer med rekruttering gjorde at korpset ble avviklet i 1933. Det nåværende korpset ble startet høsten 1949, men for å få nok musikanter tok man som første korps i Bærum også med jenter.
Mot midten og slutten av 1950-tallet, ble det en hektisk byggevirksomhet på Snarøya, og elevtallet på skolen økte raskt. Dette ga også bedre muligheter for korpset, og med flere medlemmer og bedre økonomi kunne de kjøpe nye instrumenter, skaffe musikantene bedre opplæring og øke reisevirksomheten. I 1960 fikk korpset også sin egen fane.
Fra 1960 og utover deltok korpset i en lang rekke stevner i Norge og i 1969 ble korpsets 20-årsjubileum markert ved at det ble avholdt kretsstevne på Snarøya med mer enn 26 deltagende korps med om lag 1600 musikanter. 
Korpset spilte inn en kassett i et lydstudio i Oslo i 1970.
I 1974 feiret korpset 25-årsjubileum og hadde i den anledning skiftet ut sine gamle uniformer. Dette året arrangerte korpset for første gang "Høst-paraden", en årlig høstkonsert med korps fra Asker og Bærum, på Snarøya skole.
I 1990 satte korpset opp musikalen Bugsy Malone sammen med Snarøya Dixieband i Sandvika Kino.
Korpset har siden deltatt i flere festivaler, blant annet Korpsfestivalen i Horten, Skjærgårdsfestivalen på Tjøme, Janitsjarfestivalen på Hamar, Korpsfestivalen i Farsund, Spill Selv i Lillehammer (med notering i Guiness rekordbok for største marsjerende spillende korps (Hamar)) og reist på tur i Skandinavia og Europa.
Konserter har blitt holdt sammen med Braathens SAFE bedriftskor, Snarøya Dixieband og Høvik Janitsjarorkester. I 1997 ble korpset invitert av Evje skole til Bærum storkorps hvor 11 korps hadde fellesøvelser og avsluttende konsert i Oslo konserthus.
Sandnes Aducerverk (SAV)

AS Sandnes Aducerverk (SAV) var en metallbearbeidende industribedrift i Sandnes (Rogaland). Bedriften ble grunnlagt under navnet Sandnes Industritomter A/S i 1943. Allerede året etterpå ble navnet skiftet til Sandnes Aducerverk. Bedriften ble nedlagt i 1986.
Sine første lokaler hadde bedriften i Sandnes sentrum ved Sandnes støperi. I 1947 flyttet Sandnes Aducerverk til nye lokaler på Hana. Gjennom 1950- og 1960-tallet ekspanderte bedriften. Det ble kjøpt en ny tomt på Riska. Fabrikklokalene der ble offisielt åpnet i 1972. Fram til 1984 foregikk produksjonen til Sandnes Aducerverk både på Hana og Riska. Dette året ble fabrikkbygningen på Hana solgt og hele produksjonen samlet på Riska.


== Kilder ==
Ernst Lapin: Sandnes - ide, innsats og industri. ISBN 978-82-92004-21-0
Interkommunalt arkiv i Rogaland

Interkommunalt Arkiv i Rogaland IKS (IKA Rogaland) er et interkommunalt selskap eid av 22 kommuner i Rogaland, Rogaland fylkeskommune og fire interkommunale selskaper. IKA Rogaland ble stiftet 1. januar 1976 og var det første interkommunale arkivet som ble etablert i Norge. Arkivet har 13 ansatte og har per i dag plass til 15 km med arkivmateriale. Arkivet er et av flere interkommunale arkiv som finnes i Norge. 


== Historie ==
Interkommunalt arkiv i Rogaland ble etablert fordi daværende statsarkivar i Stavanger, Hans Eyvind Næss, ønsket å styrke arkivvernet i offentlig sektor. Da IKA Rogaland ble etablert i 1976 hadde det 13 medlemskommuner. I dag er alle kommunene i Rogaland medlemmer, unntatt Stavanger kommune som har eget byarkiv. Fra 2017 gikk også Rogaland Fylkeskommune inn som eier.  
De første ti årene drev IKA Rogaland hovedsakelig med ordning av eldre og avsluttet arkivmateriale til medlemskommunene. Etterhvert begynte også IKA Rogaland med konsulentbistand og kursvirksomhet. På 1990-tallet begynte også IKA Rogaland å gi rådgiving innenfor bruk av IT i arkivdanningen og var med på å utvikle KOARK, som er et arkivsystem. 
I 1992 vedtok Odelstinget Lov om akiv og i 1999 forelå forskriftene til denne loven. Denne loven hadde stor betydning for videreutviklingen av IKA Rogaland og åpnet også opp for at det også skulle være et depot. I 2002 ble dermed IKA Rogaland depot og mottok i august samme året første avlevering av arkivsaker. En annen følge av loven var at IKA Rogaland gikk fra å være et interkommunalt foretak til et interkommunalt selskap.
I 2017 flyttet Interkommunalt Arkiv i Rogaland til Arkivenes hus på Ullandhaug i Stavanger. De ble da samlokalisert med Statsarkivet i Stavanger, Stavanger byarkiv og deler av Misjonsarkivet. Arkivenes Hus er et moderne arkivbygg med utstillingsområde, lesesal og kafe. 


== Oppgaver ==
IKA Rogaland sine hovedoppgaver er både å gi rådgiving og holde kurs innenfor moderne arkivdanning og arkivplanlegging og være et depot for eldre arkivmateriale i kommunene. Som depot, tar IKA Rogaland imot både arkiv, både i papir og elektronisk format.
Arkivet skal ta vare på materiale og gjøre det tilgjengelig for offentlig bruk, forskning og kulturelle formål. Det skal også være med å utvikle effektive og rasjonelle arkivtjenester for sine eiere.


== Styreform ==
Det øverste organet for selskapet er representantskapet, som alle medlemskommunene deltar i. Representantskapet velger 4 representanter fra kommunene til styret. I tillegg skal også de ansatte velge 1 representant til styret. 


== Beliggenhet ==
IKA Rogaland har kontorer og magasin i Arkivenes Hus, som har adresse Richard Johnsens gate 12 på Ullandhaug i Stavanger. Arkivenes Hus er en del av Ipark. IKA Rogaland deler også lesesal med Statsarkivet i Stavanger og Stavanger byarkiv. Her kan publikum få tilgang til arkivmaterialet. 


== Kilder ==
Interkommunalt arkiv i Rogaland sin hjemmeside
Statsarkivet i Stavanger

Statsarkivet i Stavanger
er en del av Arkivverket. Statsarkivet tar vare på arkivene etter lokale og regionale statlige organ i Rogaland fylke. Institusjonen ble opprettet i 1970. I 1949 ble statsarkivkontoret i Stavanger etablert, underlagt Statsarkivet i Bergen. Statsarkivet i Stavanger har et nasjonalt ansvar for å dokumentere norsk petroleumshistorie på arkivsiden. Statsarkivet tar også i mot og bevarer andre private arkiv. 


== Lokalisering ==
Statsarkivkontoret holdt til i kjellerlokaler på Stavanger sykehus fra 1949 til 1964. I 1964 flyttet institusjonen inn i det nye Norges Bank-bygget på Domkirkeplassen. Lokalene i IMI-bygget i Bergelandsgt. 30 ble tatt i bruk i 1987. Statsarkivet er samlokalisert med Interkommunalt Arkiv i Rogaland  og Rogaland Historielag.


== Statsarkivarer ==
1970: Harald Aurenes (1902 - 1970)
1970 - 2005: Hans Eyvind Næss (1943 - )
2006 - 2013: Sigve Gramstad (1948 - )
2013 - : Inger Messmer (1962 - )


== Litteratur ==
Statsarkivet i Stavanger. Dokumentene forteller (Riksarkivaren, skriftserie 18, 2004)


== Eksterne lenker ==
Arkivverkets hjemmeside
Kunst-o-meter

Kunst-o-meter er et digitalt formidlingsprosjekt på Stavanger kunstmuseum, som startet i 2012. Prosjektet tar utgangspunkt i videoinstallasjonen Tristan’s Ascension (The Sound of a Mountain Under a Waterfall), av den amerikanske kunstneren Bill Viola, som vises permanent på Stavanger kunstmuseum. Kunst-o-meter er en digital fotoboks som registrerer publikums kunstopplevelser på film.
Kunst-o-meter er produsert i samarbeid med produksjonsselskapet Jazzmontør og ble støttet av Norsk kulturråd.


== Kilder ==
Stavanger kunstmuseum, Kunst-o-meter, besøkt: 23.11.2012
Digitalt fortalt Kunst-o-meter, besøkt: 23.11.2012
Sylindertrykkpresse

En sylindertrykkpresse er en betegnelse for høytrykkmetoder som bruker en sylinder enten direkte for trykkbildet eller som mottrykk. 
De første trykkpressene var såkalte håndtrykkpresser lagd av tre, og fra begynnelsen av 1800-tallet begynte man å produsere dem i støpejern. Disse første trykkpressene var manuelle flattrykkpresser. «Trykkbildet», det som skulle trykkes, ligger flatt, og trykksverte måtte påføres for hånd og trykkebevegelsen gjøres på nytt for hvert nytt ark som skulle trykkes. I 1812 oppfant Friedrich König hurtigpressen, der han tok i bruk sylindertrykk, som var et helt nytt prinsipp. I disse sylindertrykkpressene påføres trykkfarge og trykkebevegelsen gjøres ved hver omdreining av sylinderen. Også i sylindertrykkpressene ligger trykkbildet flatt. De første hurtigpressene hadde også manuell papirpålegging. Siden hurtigpressene trykte vesentlig fortere enn de manuelle, krevde at noen hadde som sin jobb å mate dem med papir. Slik fikk kvinner for første gang innpass i trykkeriene, som «påleggersker» eller maskinpiker. 


== Kilder ==
Andersgaard, Ingrid (1975): Striden mellom settersker og typografer i trykkeriene i Kristiania 1870-årene-1907, Tromsø: Universitetet i Tromsø
Eide, Martin (red.) (2010): Norsk presses historie 1660-2010. Bind 1 En samfunnsmakt til 1660-1880, Oslo: Universitetsforlaget ISBN 978-82-15-01551-4
Høgh, Marie og Fredrikke Mørck (1914): Norske kvinder. En oversigt over deres stilling og livsvilkaar i hundredeaaret 1814-1914, Kristiania: Berg og Høgh's Forlag.
Eliteserien i volleyball for kvinner 2012/13

Eliteserien i volleyball for kvinner 2012–13 er det øverste nivået i volleyball i Norge for kvinner sesongen 2012-13.
Seriespillet startet 6. oktober 2012 og ble avsluttet 7. april 2013. Sju lag deltar i eliteserien 2012–13.


== Poengsystemet ==
3 poeng ved seier med settsifrene 3–0 eller 3–1
2 poeng ved seier 3–2
1 poeng ved tap 2–3
0 poeng ved tap 1–3 eller 0–3.


== Tabellen ==
Kilde: profixio.com


== Kilder ==
Norges Volleyballforbund
Elsa Ramberg

Elsa Ramberg (født 1911, død 2001) var en norsk danserinne og koreograf. Hun studerte hos Augusta Johannesén og fikk arbeid på Chat Noir da hun var 15 år gammel. Ramberg var blant annet med i Ernst Rolfs revyer og kjente godt Tutta Rolf. Hun danset i Chat Noir-balletten helt fram til 1951/52, i mange år som captain. Hun var også koreograf og satte opp mange revyer i begynnelsen av 50-årene. I tillegg utformet hun danser for Inga Bjørnsons Barneteater. Da Gerd Kjølas og Louise Brown i 1948 startet Ny Norsk Ballett, var hun med der. Etter sin danserkarriere startet hun sin egen ballett- og steppe-skole. Denne drev hun fram til hun ble undervisningsleder på «Hennes Verden» - Oslo Mannequinskole. Hun underviste også flyvertinnene i SAS og Braathens SAFE, samt på Friundervisningen.
Hun var gift med Otto Nielsen fra 1938 til 1945. De fikk en datter, Ann-Cathrin Ramberg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Elsa Ramberg hos Sceneweb
Eliteserien i innebandy for kvinner

Eliteserien i innebandy for kvinner er det øverste nivået i norsk innebandy. Eliteserien består av 6 lag.


== Medaljeoversikt ==


=== Medaljefordeling siden 2006/07-sesongen ===
Oppdatert etter 2018/19-sesongen1 Grei har også medaljer vunnet av og med Målløs.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Statistikk frem til 2014/15-sesongen Arkivert 10. mars 2018 hos Wayback Machine.
Philippa Boyens

Philippa Boyens (født 1962) er en manusforfatter og filmprodusent fra New Zealand. Hun var en av manusforfatterne for Peter Jacksons filmer Ringenes herre, King Kong, Alle mine kjære og Hobbiten, alle skrevet sammen med Peter Jackson og Fran Walsh.
Boyens vant Oscar for beste filmatisering sammen med Jackson og Walsh for Ringenes herre: Atter en konge ved Den 76. Oscar-utdelingen i 2004. Hun har også vært samprodusent i alle av filmer regissert av Jackson siden King Kong, samt i District 9.


== Biografi ==
Boyens var deltidsstudent ved University of Auckland, der hun fikk sin bachelor-grad i engelsk og historie i 1994. Hun fikk utmerkelsen Distinguished Alumni Award fra universitet i 2006.Boyens ble i 2004 utnevnt til medlem av New Zealands fortjenstorden.


== Filmografi ==


=== Forfatter ===


=== Produsent ===


=== Lydspor ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Philippa Boyens på Internet Movie Database 
(da) Philippa Boyens på Filmdatabasen 
(en) Philippa Boyens på AllMovie 
(en) Philippa Boyens hos The Movie Database
Hukkelvatna

Hukkelvatna viser til to innsjøer i Hukkelvatna naturreservat i Midtre Gauldal 

Storhukkelvatnet og
Litlhukkelvatnet


== Se også ==
Hukkelvatna naturreservat
Eliteserien i vannpolo for menn

Eliteserien i vannpolo for menn er det øverste nivået i norsk vannpolo.


== Medaljeoversikt ==
2019/20 (5 lag): Serien avbrutt for Covid-19-pandemien.
2018/19 (4 lag): Vika, Namsos, Stavanger
2017/18 (5 lag): Vika, Namsos, LRK
2016/17 (4 lag) Vika, Stavanger, Namsos
2015/16 (6 lag): Vika, Stavanger, Namsos
2014/15
2013/14
2012/13 (4 lag): Vika, Landøya, Stavanger
2011/12 (6 lag): Landøya, Vika, Nordby
2010/11 (7 lag): Landøya, Stavanger, LRK
2009/10 (7 lag): Landøya, Stavanger, LRK


== Lagene ==


== Referanser ==
Eliteserien i vannpolo for menn 2011/12

Eliteserien i vannpolo for herrer 2011/12 var det øverste nivået i norsk vannpolo for herrer sesongen 2011-12. Sesongen startet 2. desember 2011 og ble avsluttet 24. mars 2012.


== Tabellen ==
Kilde: svomming.no


== Lagene ==
Kaprifol

Kaprifol (Lonicera caprifolium) er en forvedet klatreplante i kaprifolfamilien. Den er vurdert til lav risiko på fremmedartlisten for 2018.


== Beskrivelse ==
Den har en slyngende og klatrende vekst og blir 1–6 m høy. De bredt ovale, snaue bladene sitter motsatt og har en kort stilk. Det øverste bladparet under blomsterstanden er vokst sammen til en skål, noe som er et godt tegn for å skille mellom kaprifol og vivendel. Kaprifol blomster i juli–august og dufter sterkest om kveldene når store svermere kommer for å pollinere blomstene. Blomstene er samlet i hoder og er nesten helt snaue, monosymmetriske og hvitgule eller med litt rødfarge. Bærene er røde, oransje eller gule. Det diploide kromosomtallet er 18.


== Utbredelse ==
Kaprifol vokser vilt i sørøstlige Europa og Vest-Asia. Den er en populær hageplante, og i Norge kan den dyrkes til kysten i Sør-Troms, herdighetssone 5 eller 6. Den er vanlig forvillet rundt Oslofjorden og er også funnet andre steder nordover til områdene ved Trondheimsfjorden. I Norsk svarteliste 2012 var kaprifol vurdert til høy risko, men i Fremmedartslista 2018 er den nedgradert til lav risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og liten økologisk effekt.


== Bruk ==
Blomstene er søte og gode i fruktsalater. De kan brukes for å lage blomstersirup eller blomstersukker.


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
K. Langeland (1994). Hagens vakreste busker og trær: løvfellende. Oslo: Schibsted. s. 115–119. ISBN 82-516-1511-9. 
B. Mossberg og L. Stenberg (2016). Gyldendals store nordiske flora. Gyldendal. s. 570. ISBN 978-82-05-42485-2. 
«Kaprifol». Den virtuella floran. Besøkt 1. februar 2020. 
E. von Raab-Straube (2017). «Lonicera caprifolium». Caprifoliaceae. In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 1. februar 2020. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kaprifol i Encyclopedia of Life 
(en) Kaprifol i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kaprifol hos Artsdatabanken 
(sv) Kaprifol hos Dyntaxa 
(en) Kaprifol hos ITIS 
(en) Kaprifol hos NCBI 
(en) Kaprifol hos The International Plant Names Index 
(en) Kaprifol hos Tropicos 
(en) Kategori:Lonicera caprifolium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lonicera caprifolium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lonicera caprifolium – detaljert informasjon på Wikispecies
Oddvar Arnesen

Oddvar Arnesen (født 1929, død 2003) var musikkmester og sangleder i Frelsesarmeen. Han vokste opp i Askim, og bodde senere i mange år i Bærum, der han var med i Frelsesarmeens menighet i Sandvika.
Han var tekstforfatter og komponist av flere kristne sanger/salmer. Titler var blant flere: «Fortell meg det igjen», «Gledens bud», «Guds barn», «Hold lampene brennende», «Midt i mengden» og «Seierens helt». Mest kjent er «Jeg kan ikke tie om Jesus». Den, samt «En jubelsang kom i mitt hjerte» og «Kan Kristus regne med deg?» står i Frelsesarmeens sangbok.


== Referanser ==
MF «Landegode»

MF «Landegode» er en gassdrevet bilferge bygd i Gdańsk i Polen i 2012 for rederiet Torghatten Nord. Ferga ble overlevert den 4. oktober 2012 og var planlagt for å trafikkere Vestfjorden mellom Bodø og Moskenes fra den 1. januar 2013. Starten ble imidlertid noe forsinket.
Ferga har navn etter Landegode fyr og er én av fire nye ferger som skal seile i konseptet «Lofotfergene». Søsterskipet MF «Værøy» trafikkerer sambandet Bodø-Værøy-Røst-Moskenes mens de to andre tilsvarende ferger etter hvert skal settes inn i ruten mellom Bognes og Lødingen.
MF «Landegode» er den første gassferga i Nordland sammen med MF «Værøy». Etter levering ble det oppdaget en del problemer, deriblant feil med en gassventil. Den 9. januar ble «Landegode» den første av de fire gassfergene som startet ordinær ruteproduksjon, da den i seks dager gikk i sambandet mellom Bognes og Lødingen frem til «Barøy» overtok ruten.
Ferga begynte å gå i rute på sitt hovedsamband mellom Bodø og Moskenes den 21. januar som erstatning for  MF «Bodø». De to gassfergene har gitt sambandene i ytre Vestfjorden en samlet kapasitetsøkning fra 112 til 240 personbilenheter.


== Sambandshistorikk ==
9.-15. januar 2013: Bognes–Lødingen, med sin første rutetur fra Lødingen, med 8 passasjerer, kl. 0930
Fra 21. januar 2013- > : Satt inn i rute Bodø-Moskenes-Værøy-Bodø fra klokken 1630.


== Se også ==
Søsterskipet MF «Lødingen»
Søsterskipet MF «Barøy»
Riksvei 80
Europavei 10 med fergesamband til Lofoten
Fylkesvei 81 med fergesamband til Lofoten


== Referanser ==


== Kilder ==
Hjemmesiden til Torghatten Nord
Ferryvolution - Nyskapninger innen ferger
Fjordfähren in Norwegen - Landegode Arkivert 16. desember 2012 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9607370 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MF «Landegode» – DNVs skipsregister 
(en) MF «Landegode» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) Klipp fra nettstedet youtube.com: MF «Landegode»  passerer Mekjarvik. Fergen på vei fra Polen til Bodø.
(no) Avisa Nordland: «Landegode» i bilder. 20 bilder tatt av Aleksander Ramberg. Besøkt 23. november 2012.
(no) Lofotposten: «Landegode» på plass. 33 bilder tatt av Kristine Krane. Besøkt 23. november 2012.
(no) Bodø havns nettsted: Velkommen hjem M/F «Landegode». Besøkt 23. november 2012.
Fran Walsh

Frances Rosemary «Fran» Walsh (født 10. januar 1959) er en nyzealandsk manusforfatter, filmprodusent og låtskriver.
Walsh har bidratt til alle av Peter Jacksons filmer siden Meet the Feebles (1989). Ved Den 76. Oscar-utdelingen vant hun Oscar for beste film, Oscar for beste filmatisering og Oscar for beste sang, alle for hennes arbeid med Ringenes herre: Atter en konge (2003). Hun har totalt fått syv Oscar-nominasjoner.
I 2019 ble Walsh utnevnt til Dame Companion av New Zealands fortjenstorden for sin innsats for film.Walsh er gift med Peter Jackson, og sammen har de to barn.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fran Walsh på Internet Movie Database 
(sv) Fran Walsh i Svensk Filmdatabas 
(da) Fran Walsh på Filmdatabasen 
(da) Fran Walsh på Scope 
(da) Fran Walsh på Scope 
(fr) Fran Walsh på Allociné 
(en) Fran Walsh på AllMovie 
(en) Fran Walsh hos The Movie Database