jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Max Chilton

Max Alexander Chilton (født 21. april 1991 i Reigate i Surrey) er en engelsk racerfører. Han debuterte i Formel 1 i 2013, hvor han kjører for Marussia. Han har tidligere kjørt for det Marussia-støttede GP2-teamet Carlin Motorsport i 2012. 
Chilton kommer fra en racing-familie, og hans far, Grahame, er eier av Carlin Motorsport-teamet. Hans bror Tom er også en racerfører, og konkurrerer for tiden i World Touring Car Championship. 


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Max Chilton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Max Chilton – racing-reference.info 
(en) Max Chilton – Driver Database
Phyllognathus

Phyllognathus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 15-25 millimeter), kraftige, blankt rødbrune biller. Kroppsformen er kort og bred, parallellsidig, uten påfallende hår. Hannen har et lite, krumt horn i pannen, forkanten av thorax er ofte uthulet og kan ha et kraftig horn på hver side.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda, der de spiser røtter og råtnende organisk materiale.
Artene kan være meget tallrike på gressmark. De voksne billene kommer gjerne til lys.


== Utbredelse ==
Slekten er hovedsakelig utbredt i Afrika, men Phyllognathus excavatus forekommer i det sørvestlige Europa, én art i Sørvest-Asia, én i India og omkringliggende områder og én i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Pentodontini
Slekten Phyllognathus Eschscholtz, 1830
Phyllognathus burmeisteri Arrow, 1911 - Afrika
Phyllognathus carnei Allsopp, 1990 - Australia
Phyllognathus degener Fairmaire, 1891
Phyllognathus dionysius (Fabricius, 1792) - fra Pakistan til Vietnam
Phyllognathus excavatus (Forster, 1771) – forekommer i Nord-Afrika og Sørvest-Europa
Phyllognathus orion (Olivier, 1789) - Vest-Afrika
Phyllognathus sabatinellii Endrödi, 1979 - Somalia
Phyllognathus silenus (Fabricius, 1775)  - Sørvest-Asia


== Eksterne lenker ==
Bilde av Phyllognathus silenus
Bilde av Phyllognathus degener
(en) Phyllognathus i Encyclopedia of Life 
(en) Phyllognathus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Phyllognathus hos NCBI 
(en) Kategori:Phyllognathus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phyllognathus – detaljert informasjon på Wikispecies
Following

Following er en britisk thrillerfilm fra 1998, skrevet og regissert av Christopher Nolan.


== Handling ==
Filmen forteller historien om en ung mann som følger etter fremmede i Londons gater, og etterhvert blir dratt ned i en kriminell underverden når han ikke klarer å holde avstanden til menneskene han følger.


== Om filmen ==
Filmen er Nolans debutfilm som regissør, og var laget etter et meget sparsommelig budsjett. Scener ble øvd på i god tid i forkant slik at det bare trengtes ett eller to opptak. Dette var for å spare bruken av 16mm-film, som Christopher Nolan hadde betalt for av egen lommebok. Foruten manus og regi, sto Nolan for både foto, klipp og produksjon selv.


== Medvirkende ==
Jeremy Theobald i rollen som den unge mannen
Alex Haw i rollen som Cobb
Lucy Russell i rollen som blondinen
John Nolan i rollen som politimann
Dick Bradsell i rollen som den skallede mannen
Jennifer Angel i rollen som servitør
Nicolas Carlotti i rollen som bartender
Darren Ormandy i rollen som regnskapsfører


== Eksterne lenker ==
(en) Following på Internet Movie Database 
(no) Following hos Filmfront 
(sv) Following i Svensk Filmdatabas 
(da) Following i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Following på Allociné 
(nl) Following på MovieMeter 
(en) Following på AllMovie 
(en) Following på Turner Classic Movies 
(en) Following på Rotten Tomatoes 
(en) Following på Metacritic
66 år

«66 år» er en sang skrevet av Udo Jürgens og Wolfgang Hofer som ble spilt inn og gitt ut på albumet Vi lever med Wenche Myhre i 1983. Den norske teksten er skrevet av Ole Paus.
I 2001 spilte hun inn sangen på nytt og ga den ut på albumet Du og jeg og vi to! På albumet ble sangen kalt Seksogseksti.
Sangen ble spilt inn igjen i 2004 og gitt ut på singel. På singelen ble sangen kalt 66. Sangen ble gitt ut på albumet 50 beste gjennom 50 år senere samme år. Med seg på innspillingen har Wenche med seg Thomas Numme og Harald Rønneberg, under navnet «The Rocks».
OS X v10.8

Mac OS X versjon 10.8 «Mountain Lion» er den niende utgivelsen av OS X (tidligere kalt Mac OS X), for Apple Inc. datamaskiner og servere. OS X Mountain Lion ble utgitt 25. juli 2012. Den har fått funksjoner fra iOS, som notater og påminnelser. 
Med OS X Moutain Lion ble en rekke nye funksjoner og forbedringer lansert, blant annet:

Bedre integrering med iCloud (Apples skylagring og synkroniseringstjeneste.)
Påminnelser - En applikasjon for å opprette påminnelser og/eller gjøremål.
Notater - En applikasjon for å opprette enkle dokumenter.Meldinger (iMessage) - En applikasjon for å sende meldinger eller filer mellom produkter som kjører OS X og iOS (iPhone, iPod Touch og iPad)
Varslingsenter - En funksjon for å vise nye varslinger som for eksempel e-post, programvareoppdateringer eller kalender påminnelser.
Power Nap - En funksjon som gjør at Mac'en kan utføre nettverkstjenester som f.eks. programvareoppdatering, mens den er i dvale.
Deling - En funksjon som gjør det mulig å dele feks filer og nettsteder ved hjelp av tjenester som Facebook, Twitter, E-post og Air-Drop.
Facebook - Inkluderer mulighet for å lage en statusoppdatering tett fra varslingssenteret, legge ut bilder og importere kontakter. Det er også mulig å få varsler fra Facebook rett fra varslingssenteret
Twitter - De samme funksjonene som Facebook.
Air-Play - Trådløs over-føring fra mac-en til en HD-Tv gjennom Apple TV.
Game Center - Et program for å sammenligne score og ranking på spill med andre.


== Forbedringer ==
Forbedret sikkerhet levert av den nye sikkerhetstjenesten Gatekeeper.
Søk rett i fra adresselinjen på Safari.
En nye og mere elegant måte å skifte faner i Safari.Kilde: Apple.com/no/macosx


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Gunnar Olram

Gunnar Carl Andreas Olram (født 19. desember 1908 i Fredrikshald (Halden), død 12. januar 2001 i Oslo) var en norsk skuespiller.
Han jobbet ved Centralteatret 1930–31 og 1934–44, ved Oscarsteatern i Stockholm 1931–34, Studioteatret 1945–50 (delvis som sjef), Folketeatret (leder av barneteatret) 1952–59, Oslo Nye Teater 1959–64 og Nationaltheatret 1964–78.  Han spilte også i flere filmer og TV-oppsetninger.  Olram skrev sammen med Knut Vidnes manuskriptet til barnefilmen Toya fra 1956, der han også spilte onkel Gunnar. Olram underviste ved Statens Teaterhøgskole, hadde regi og sto på rollelisten for noen oppsetninger av Fjernsynsteatret (1963, 65) og ledet Norsk Skuespillerforbund 1962–64.


== Opptredener i film og TV ==
1984 Siste tog til Påfuglland (TV-film)
1981 Liten Ida, Mr. Revaasen
1979 En Fallit (TV-film), Konsul Lind
1973 Tre søstre (TV-film), Tsjebutykin
1973 Fem døgn i august, i kantina
1972 Fysiske fordeler (episode av Fleksnes, TV-serie), eldre mann
1970 Douglas (film), Ahrman
1961 Frisøndag (TV-film), Christian - en krovert
1956 Toya, onkel Gunnar
1954 Aldri annet enn bråk, Cornelius Wang
1948 Kommer du, Elsa?, Professoren
1944 En herre med bart, Eliassen, fullmektig
1940 Tørres Snørtevold, Lapsen
1940 Bastard (film), en orotsjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Olram på Internet Movie Database 
(no) Gunnar Olram hos Sceneweb 
(sv) Gunnar Olram i Svensk Filmdatabas 
(en) Gunnar Olram hos The Movie Database
Carl Falck

Carl Wilhelm Andreas Falck (født 27. mai 1907 i Tønsberg, død 23. juli 2016 i Oslo) var en norsk forretningsmann.
Falck tok juridisk embetseksamen i 1931 ved Universitetet i Oslo. Han flyttet tilbake til Oslo i 1937 etter å ha jobbet i Tønsberg og Fredrikstad. Deretter bodde han i Bærum fra 1949 til 1985 og var som pensjonist blant annet formann i Voll Vel. Falck giftet seg i 1941 med Marie von Tangen Lampe (1918–2010), datter av Marie født von Tangen og Gunnar B. Lampe, administrerende direktør i Landslaget for Reiselivet i Norge.
Fra 1948 til 1975 var han administrerende direktør i Norges Grossistforbund som senere er blitt en del av Virke. Organisasjonen var sentral i arbeidet med å øke engroshandelens produktivitet. Falck var i flere år formann i Fagutvalget for omsetningen i Norsk Produktivitetsinstitutt og Produktivitetskomitéen i International Wholesale Center, og Det internasjonale Handelskammers komité for markedsføring 1952. Han var medlem av Konkurslovutvalget fra 1953 til 1972 og formann i norske komité for markedsføring 1968.
Han skrev et stort antall artikler i dags- og fagpressen og holdt en rekke foredrag i inn- og utland. Han var president i Oslo Rotary Klubb fra 1962 til 1963. Han var utnevnt til Paul Harris Fellow. Han var medlem av representantskapet i Kristiania Folkebank/Realbanken/Andresens Bank og styremedlem i SOS-barnebyer.
Han var sønn av Laura Falck og Carl Falck, som var bokhandlere i Tønsberg.
Fra 15. oktober 2012 til sin død var han Norges eldste mann.


== Publikasjoner ==
(no) Publikasjoner av Carl Falck i BIBSYS
Engroshandelen i USA
Strukturendringer i varehandelen, 1969


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Lagersjefen Carl Falck» Aftenposten, 13. april 2013
«Noen tanker fra Norges eldste mann» NRK, 12. juni 2013
«Carl Falck»
Breim gamle kirke

Breim gamle kirke (også omtalt som Ree kirke, Reed Kyrkje og gamle Breimskyrkja) var en langkirke fra 1670 beliggende på gården Hetle ved Breimsvatnet vest for Reed i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Kirken stod i mer enn 200 år og ble først revet i 1887 etter at nye Breim kirke ble reist 500 meter mot sør, på området kalt Reøyane.
Plasseringen nær Breimsvannet kan forklares med god tilgang vannveien, først for byggingen og tilførsel av materialer, og deretter for bygdefolket som blant annet kom med båt. Folk fra Kandal på vestsiden og Førde i Jølster og Årdal i Breim mot sør soknet til kirken.
En synfaring på kirken i 1722 karakteriserte bygget som en god tømmerbygning. Kirken var malt innvendig. Taket skal ha vært blått med stjerner, sol og måne, samt flere figurer. Veggene var dekorerte med engler og apostler og skapninger med lange tunger. I tillegg var det malt blomstrer på vegene.

Gimmestad gamle kirke ved Gloppefjorden, som ble bygget i 1692, har en arkitektur som skal ha vært inspirert av denne kirken. Kirken på Reed var trolig rødmalt fra ferdigstillelse slik kirken på Gimmestas ble det. I etterkant av reformasjonen var kjærlighetsfargen rødt vanlig brukt på kirker. Bildet av fotograf Axel Lindahl (1841–1906) viser en hvit kirke. Det kan tyde på at kirken ble malt hvit en gang på 1800-tallet.
Kirkegården er siden fredet. Det kirkelige fellesrådet i Gloppen planlegger å ruste opp hele området. Spesielt murene er skadet av flomvann i årenes løp.


== Historie ==
De tidligste skriftene som omtaler Reed som kirkested er fra 1308. Der omtales Res Kirkia a Breidefne. Plasseringen av kirken er ikke kjent, men det er naturlig å tenke at den lå forholdsvis tett på Breimsvatnet. I et brev fra bispen i 1339 står det at kirken er sterkt skadet av brann eller uvær. Det antas at skadene har vært så store at en ny kirke ble bygget. Den nye kirken var trolig en stavkirke.
Stavkirken fra 1339 ble erstattet av en ny kirke 1620. Bygget var en forholdsvis stor korskirke med tårn og våpenhus mot vest, kor mot øst og et høyt sutak lagt med høvlede bord. Bygget trehvitt inne og satt med tjære utvendig. Bygget har trolig vært skrøpelig, for over de kommende årene er det omtalt en rekke reparasjoner. I 1663 stod kirken falleferdig. Det ble besluttet å bygge en ny.
Den nye kirken ble bygget i tømmer, og stod ferdig i 1670, noe mindre enn den gamle.


== Eksterne lenker ==
Fylkesarkivet Sogn og Fjordane
Carl Arnoldus Müller

Carl Arnoldus Müller (født 14. november 1886 i Nord-Odal, død 25. september 1983 i Oslo) var en norsk lege som forsket på arvelighet innen hjerte- og karsykdommer.
Etter examen artium 1904 fra Kristiania katedralskole ble han cand.med. i 1910 og åpnet i 1912 egen praksis.  Carl fortsatte i forskerveien  og oppnådde en dr.med. i 1922 på avhandlingen Die Messung des Blutdrucks am Schlafenden als Klinische Methode, som handlet om måling av blodtrykk hos sovende.  Han jobbet fast ved Ullevål sykehus frem til 1956 (overlege fra 1927).  Fra 1951 var han også professor ved Universitetet i Oslo.  Han gikk av med pensjon i 1957.
Sammen med Francis Harbitz (1867–1950) ga han i 1937 navn til Müller-Harbitz' sykdom, en arvelig defekt i stoffskiftet som leder til mer kolesterol og således sjanse for hjertesykdom (høy dødelighet).Han var sønn av Jørgen Carsten Müller (1855-1933) som var lege i Nord-Odal og senere bylege i Kristiania. Mora het Maren Christiane Christofa (Kitty) Erichsen (1862–1946).  I 1913 giftet han seg med legedattera Louise Jervell (1891–1984).  De fikk barna Jørgen Carsten Müller (1914–99), Louise Müller (1915–92) og Kirsten Müller (født 1920).  Sønnen Jørgen Carsten ble også professor i medisin.

Se Müller (slekt)


== Verv ==
Nasjonalforeningen for folkehelsen, råd for hjerte-karsykdommer første formann 1955–59, æresmedlem 1976
formann i den indremedisinske foreningen i Oslo 1933–35
Norsk indremedisinsk forening formann 1934–38, æresmedlem 1965
Det norske medicinske Selskab formann 1943–46
Det norske Videnskaps-Akademi innvalgt 1944


== Utmerkelser ==
St. Olavs Orden, kommandør 1956
Deltagermedaljen
St. Hallvardmedaljen


== Referanser ==
Carsten Müller

Jørgen Carsten Müller (født 1. januar 1914, død 29. desember 1999) var en norsk lege som fant ut hvordan sykdommer i lungene kunne påvirke hjertet.
Etter examen artium 1932 og cand.med. i 1941 virket han efter den andre verdenskrig på Rikshospitalet og ved fysiologisk institutt på Universitetet i Oslo. Fra 1949 var han assisterende lege på avdeling VIII ved Ullevål sykehus, der hans far Carl Arnoldus Müller var overlege. Selv overtok han denne stillingen på sent 1960-tall og fikk ansvar for utdanningen av leger, i stillingen som professor fra 1972 til 1984.  Før dette hadde han fra 1958 jobbet ved det nyopprettede Telemark fylkessykehus i Skien og også tatt den medisinske doktorgraden i 1959 med en avhandling om hjertekateterisering av pasienter med kronisk lungesykdom, spesielt lungetuberkulose. Som sin far var han også formann i Norsk Selskap for Indremedisin og Det norske medicinske Selskab.
Han virket i det private for dr. Valentin Fürsts Medisinske Laboratorium i Oslo, og var hovedlege i forsikringsselskapet Fram og Gjensidige frem til 1984. På 1930-tallet var han med på å starte Oslos første jazzklubb.


== Familie ==
Carsten Müller ble i 1940 gift med Vigdis Bull-Hansen (født 1916), og de fikk barna Ellen (1942), Carl Arnoldus (1944), Cecilie (1945) og Fredrik (1954). Både hans far Carl Arnoldus Müller (1886–1983) og flere av forfedrene var leger.  

Se Müller (slekt).


== Verv og utmerkelser ==
formann i Norsk Selskap for Indremedisin,
Norsk Cardiologisk Selskap, æresmedlem i 1999. Formann i spesialkomitéen for indremedisin og spesialistkomitéen for hjertesykdommer
Den norske lægeforening, i landsstyret 1963,
Det norske medicinske Selskab, formann 1981-83
Legenemnda for flyvere, fast medlem 1976–84.


== Referanser ==
Carl Arnoldus Müller (1818–1893)

Carl Arnoldus Müller (født 20. desember 1818 i Trondheim, død 21. august 1893) var en norsk skolemann, politiker og ordfører i Trondheim i 1871.
Han tok sin filologiske embetseksamen i 1844 og var lærer ved Nissens Latin- og Realskole frem til 1850 og Kristiania katedralskole 1850–51, før han i 1851 fikk jobb ved Trondheim katedralskole. Fra 1853 var han rektor etter Frederik Moltke Bugge (1806–53) som hadde vært rektor fra 1833.  Han ble visepreses i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han foretok flere oversettelser, blant annet den første oversettelsen av Ludvig Holberg sine Epigrammer i 1862, under pseudonymet Just Justesen.Han var i tiden 1868–76 suppleant til Stortinget (fire perioder), og medlem av gasje- og pensjonskomiteen 1871–73. Han ble i Trondheim til i 1874 da han fikk jobb som rektor ved Kristiania katedralskole og var der til sin død i 1893.  Her ble han medlem av Christiania Theaters styre fra 1875 til 1879.  I 1882 mottok han St. Olavs Orden.
I 1851 giftet han seg med Arnoldine von Westen Sylow Kjeldsberg (1824–98) som var enke etter hans bror Nicolai Reinholt Müller (1812-1848). Arnoldine fra Kristiansund var søster til Rasmus Kjeldsberg (1828–97) som i 1856 etablerte kaffehuset Kjeldsberg i Trondheim.
Sønnen Otto Thott Fritzner Müller (1864–1944) var stortingsrepresentant for Halden og satt i Kirke- og skolekomiteen.  Datteren Arnolda von Westen Sylow (1859–1944) ble gift med banksjef og politiker Christian Schaanning (1855–1923). En eldre sønn Jørgen Carsten Müller (1855–1933) ble bylege i Christiania og far til professor i medisin, Carl Arnoldus Müller (1886–1983), som igjen var far til Jørgen Carsten Müller (1914–1999), også han professor i medisin.

Se  Müller (slekt)


== Utgivelser ==
Dante (1853). Dantes inferno (sang 1-7 og 33). .  [Oversettelse fra latin]
Carl Müller (1856). C. Sallusti Crispi Catilina et Jugurtha. Jacob Dybwads forlag.  [168 sider]
Just Justesen (psevdonum) (1862). Ludvig Holbergs epigrammer. Jacob Andersens ænkes forlag, Throndheim.  [Første oversettelse fra dansk]
Just Justesen (pseudonym) (1864). I bunden stil.  [Diktsamling, 116 sider]
Carl Arnoldus Müller (1864). Af grev Schmettows corresponcance (1813 og 1814). J. C. Hagen.  [53 sider]
Carl Müller (1877). Brudstykker af latinske Forfattere. Cappelen.  [64 sider]
Carl Müller (1878). Brudstykker af græske Forfattere. Cappelen.  [64 sider]
Carl Müller og Fredrik Gjertsen (1878). Horats breve: 1. og 2. bog. Dybwad.  [190 sider]


== Utmerkelser ==
St. Olavs Orden, kommandør i første klasse 1882.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Arnoldus Müller – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Carl Arnoldus Müller hos Norsk senter for forskningsdata
Gotta Travel On

«Gotta Travel On»er en amerikansk sang, skrevet av folkesangeren Paul Clayton.
Billy Grammer spilte den inn på single for platemerket Monument i 1958.


== Listeplasseringer ==
Versjonen til Clayton lå som høyest på en fjerdeplass på den amerikanske Billboard Hot 100-listen og på en femteplass på Hot C&W Sides.


== Norsk versjon ==
Lasse Hovd har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg må dra avsted»


=== Innspilling ===
Liz Baxter med The Troll Keys. Utgitt på singlen Troll TR 112.


== Referanser ==
Seyha Chan

Seyha Chan (født 9. august 1994) er en kambodsjansk friidrettsutøver. Da hun deltok på 200 m i VM i friidrett 2011, satte hun ny personlig rekord med tiden 26,34, selv om hun kom på nest siste plass i sitt heat. Hun representerte Kambodsja under Sommer-OL 2012, der hun også ble utslått i de innledende rundene på 200 meter.


== Eksterne lenker ==
(en) Seyha Chan – Olympedia 
(en) Seyha Chan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Seyha Chan – World Athletics
Gerda Höjer

Gerda Höjer (født 23. juli 1893 i Visby, død 20. juni 1974 i Norrbärke) var en svensk sykepleier og politiker for Folkpartiet.
Höjer arbeidet som sykepleier og var aktiv i Sveriges sjuksköterskeförening, der hun fra 1945 til 1960 var leder. I hennes ledertid pågikk det fra 1948 til 1951 en intens lønnsstrid, som endte med det beste oppgjør de svenske sykepleierne noen gang hadde fått.  I 1947 var hun president i International Council of Nurses. 
Höjer ble i 1949 innvalgt i Riksdagen for Folkpartiet. Hun var medlem av andrekammeret til 1960.Höjer var medlem av Vasaordenen. Etter andre verdenskrig mottok hun den norske utmerkelsen Haakon VIIs Frihetskors. Den internasjonale Røde Kors-komiteen belønnet hennes innsats med Florence Nightingale-medaljen.


== Referanser ==
Bil- og personferge Narvik-Ankenes

Bil- og personferge Narvik-Ankenes AS, senere Skips- A.S. Ferjedrift, er et tidligere Narvikbasert fergerederi som drev samband over Beisfjorden og Skjomen.
Selskapet ble konstituert i 1929 og dets første bilferge, MF «Ankenes», ble levert den 10. juli 1930 fra Johan Drages båtbyggeri på Rognan. 
«Ankenes» ble satt inn i sambandet over Narvikbukta, mellom Fløttmannskaia i Narvik by og havnevesenets kai på Ankenes, og erstattet en privat passasjerferge som inntil da gikk på ruten.
I 1938 fikk selskapet navnet Skips- A.S. Ferjedrift og gikk til innkjøp av «MF Oskarsborg» fra A/S Fergeforbindelsen. Under navnet «Skjomen» gikk ferga i de to nye rutene over Skjomen fra Skjærvik til Grindjord og langs fjorden fra Grindjord til Kongsbakk.Tall fra 1939 oppgir at «Ankenes», med en kapasitet på seks biler, fraktet 245 000 passasjerer og 6 850 biler og busser over Narvikbukta.I juli 1943 mistet AS Ferjedrift ett av sine tre samband da det ble bygd en provisorisk bru over Beisfjorden. Fra den 4. juni 1949 overtok Kristian Ravns ferjerederi Skjomen-sambandene etter at AS Ferjedrift ble avviklet. 


== Se også ==
Europavei 6' historie i Nordland
Kristian Ravn


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Det tyske nettstedet Fjordfähren in Norwegen
Erling Svanberg (1990). Langs vei og lei i Nordland: samferdsel i Nordland gjennom 3000 år. Nordland fylkeskommune, Bodø. Side 625. ISBN 82-741602-1-5
Vallerrevyen

Vallerrevyen er en årlig skolerevy ved Valler videregående skole i Bærum, som strekker seg flere tiår tilbake. Revyen har vært  sentral i Bærums revyhistorie og har blant annet mottatt Aftenpostens revypris i 2002 og Budstikkas revypris i 2006 og 2016. Revyen har de siste årene hatt premiere siste uken i januar og spilles som regel i løpet av 6 dager. Rekvisitter, kostymer og scene tilvirkes/bygges fra bunnen lages av elevene selv.


== Revyer ==
Listen er ikke komplett:


== Referanser ==
KNM «Lom» (P 993)

KNM «Lom» var en missiltorpedobåt i Hauk-klassen som nå er hugget opp. Kronprins Haakon var som en del av sin militære karriere nestkommanderende på båten.


== Referanser ==
Einsatzgruppe Norwegen

Einsatzgruppe Norwegen (tysk for 'Innsatsgruppe Norge') var en særenhet innen SS, den paramilitære fløyen av det tyske nazistpartiet NSDAP, i virksomhet i Norge under andre verdenskrig 1940–1945. Einsatzgruppen der Sicherheitspolizei und des SD (forkortet EGr), innsatsgruppene i  Sicherheitspolizei og Sicherheitsdienst (SD), var ideologisk skolerte, delvis mobile og delvis stasjonære enheter. De ble opprettet av Reichsführer SS und Chef der Deutschen Polizei Heinrich Himmler på oppdrag av føreren Adolf Hitler i henhold til Führererlass. Gruppene ble satt inn for skrittvis å iverksette den nasjonalsosialistiske raseideologien og folkemordpolitikken og var sammen med andre menneskerettighetsforbrytere hovedansvarlige for holocaust og porajmos.


== Organisering ==
Som SS-gruppe var Einsatzgruppe Norwegen underlagt Höherer SS- und Polizeiführer Nord (HSSPF) under ledelse av SS-Obergruppenführer Fritz Weitzel (1904–1940) og senere SS-Obergruppenführer und General der Polizei Wilhelm Rediess (1900–1945). I Norge var gruppens oppgave å gjennomføre rikskommissæren Josef Terbovens forordninger. I tillegg stod gruppen til rådighet for sjefen for de tyske militære troppene i Norge etter behov.Medlemmene var engasjert i Sicherheitspolizei (Sipo) bestående av Geheimer Staats- (Gestapo) und Kriminalpolizei (Kripo) –, des Sicherheitsdienstes (SD), der Ordnungspolizei (Orpo) og Waffen-SS.


=== Regionale enheter ===
Einsatzkommando 1, Oslo
Einsatzkommando 2, Kristiansund
Einsatzkommando 3, Stavanger
Einsatzkommando 4, Bergen
Einsatzkommando 5, Drontheim (Trondheim)
Einsatzkommando 6, TromsöInnsatsgruppen i Norge ble ledet av Heinrich Fehlis i perioden 14. november 1940 til 8. mai 1945. Hovedkvarteret lå fram til 1944 i Victoria terrasse i Oslo sentrum og senere Festung Furulund, et bunkeranlegg i Vækerøåsen.


== Referanser ==