jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Velgjørenhetens orden (Det osmanske rike)

Velgjørenhetens orden (tyrkisk: Şefkat Nişanı) er en osmansk orden innstiftet 27. september 1878 av sultan Abd-ul-Hamid II, men allerede utdelt tidligere samme år. Ordenen ble etablert for å belønne kvinners humanitære innsats. Den regnes som en dameorden. Velgjørenhetens orden kunne tildeles innbyggere i Det osmanske rike, så vel som utenlandske kvinner. Ordenen ble avskaffet ved Det osmanske rikes fall i 1922.


== Inndeling ==
Velgjørenhetens orden er inndelt i tre grader:

1. klasse
2. klasse
3. klasse


== Insignier ==
Ordenstegnet for Velgjørenhetens orden er en femtagget stjerne med sultanens tugra i midten. Ordenstegnenes motiv og utforming var grunnleggende lik for alle klasser, men var ulikt påkostet og hadde ulik størrelse.
1. klasse hadde to ordenstegn: En stjerne til å bære på brystet (eventuelt i kjede om halsen). Denne består av en rødemaljert femtagget gullstjerne med kuler i spissene og med diamantbesatte stråler samt kvister med grønne blader og røde edelstensblomster mellom spissene. Midtmedaljongen er i gull og har sultanens tugra. Medaljongen er omgitt av en grønn bord med ordene «INSANIYYET», «HAMIYYET» og «MU'AVENET» i arabiske bokstaver. Innskriften betyr veldedighet, oppofrelse og bistand. Videre hadde 1. klasse et ordenstegn til å bære i bånd over skulderen. Dette består også av en stjerne, men uten noe i vinklene mellom spissene. Stjernen er opphengt i båndet i et ledd utformet som en rødemaljert halvmåne og stjerne.
Ordenstegnet for 2. klasse er en mindre utgave av bryststjernen. Også denne er besatt med diamanter. Ordenstegnet for 3. klasse er en stjerne uten edelstener. Ordenstegnene for 2. og 3. klasse ble båret i sløyfe på brystet.
Ordensbåndet er hvitt med kantstriper i grønt, rødt og grønt.


== Tildeling ==
Velgjørenhetens orden var ment å belønne kvinners innsats for å hjelpe ofre for ulykker og katastrofer, samt innsats for å hjelpe soldater skadet på slagmarken. 
Den kunne tildeles innbyggere i Det osmanske rike, så vel som utlendinger. Det var ikke satt begrensninger på antall tildelinger av Velgjørenhetens orden.
I praksis ble ordenen også tildelt for andre typer fortjenstfull innsats, i diplomatisk sammenheng og som tegn på sultanens gunst. I 1911 var 23 av 33 prinsesser innehavere av ordenens 1. klasse. Ordenen ble tildelt utenlandske keiserinner, dronninger og prinsesser.


== Kilder ==
Edhem Eldem: Pride and Privilege. A History of Ottoman Orders, Medals and Decorations, Istanbul: Ottoman Bank Archives and Research Centre, 2004, s. 258–267 og 270–271. ISBN 9759369281
Marche Pontificale

«Marche Pontificale» også kjent som «Inno e Marcia Pontificale» er Vatikanstatens nasjonale hymne.


== Bakgrunn ==
Den ble skrevet av den franske komponisten Charles Gounod (1818–1893). Hymnen ble fremført for første gang om ettermiddagen den 11. april 1869, under jubileet for innsettelsen av pave Pius IX. 
Denne dagen, skulle det derfor holdes en konsert til ære for paven. «Sangen ble godt mottatt, og måtte spilles flere ganger i løpet av dagen,» slik Vatikanets avis, L'Osservatore Romano beskrev det, den påfølgende dagen. Paven fikk flere gratulasjoner av internasjonale diplomater, og av de 5000 tilskuerne som hadde møtt opp.  Hymnen ble ikke tatt i bruk som Vatikanets nasjonalsang før i 1949. 


== Generelt ==
Sangens tekst ble revidert i samme år som den ble tatt i bruk. Teksten ble skrevet av Peterskirkens organist for tiden, Antonio Allegra. Videre har teksten blitt revidert én gang, i 1991. Dagens tekst er derfor den reviderte versjonen av 1991. Teksten fra 1991 er på latin, ettersom ingen av de tidligere versjonene hadde dette. Grunnen til at hymnen er på latin, kommer av at de troende trengte en sang hvor et felles språk ble brukt. Den latinske oversettelsen ble skrevet av Raffaello Lavagna (1918–). Den latinske versjonen ble fremført for første gang den 15. juni 1991, under et av pave Johannes Paul IIs besøk til Vatikanets radiostasjon.


== Tekst ==


=== Italiensk tekst, 1949 (Allegra) ===


=== Latinsk tekst, 1991 (Lavagna) ===


== Kilder ==
https://web.archive.org/web/20101102133940/http://www.vaticanstate.va/EN/homepage.htm     Besøkt, 26/8-2011
http://www.vatican.va                          Besøkt, 26/8-2011
http://www.musicasacra.va                      Besøkt, 27/8.2011
Shadwell DLR-stasjon

Shadwell DLR-stasjon ligger mellom endestasjonene i City; Bank og Tower Gateway i vest, og Limehouse i øst. Shadwell jernbanestasjon ligger i underkant av 100 meters gange unna.
Stasjonens plattformer er på en viadukt over Watney Street, og ble åpnet 31. august 1987 som del av den første DLR-strekningen. 
Vanlig togfrekvens fra Shadwell utenom rushtid:

15 tog per time til Bank
6 tog per time til Tower Gateway
6 tog per time til Woolwich Arsenal
6 tog per time til Beckton
9 tog per time til Lewisham


== Eksterne lenker ==
Shadwell DLR Station Transport for London (Engelsk)
Kateg ori:Jernbanestasjoner åpnet i 1987
Thereseordenen

Thereseordenen (tysk: Theresienorden) er en bayersk orden innstiftet 12. desember 1827 av dronning Therese av Bayern, som var gift med kong Ludwig I av Bayern. Ordenen ble tildelt ubemidlede adelskvinner og regnes derfor som en dameorden. Etter at Bayerns siste konge døde i 1919 gikk Thereseordenen ut av bruk.


== Inndeling ==
Ordenen hadde én klasse, med to kategorier medlemskap: Ordinært medlemskap og æresmedlemskap. Med ordinært medlemskap fulgte en årlig pensjon. 


== Insignier ==
Ordenstegnet for Thereseordenen består av et hvitkantet blåemaljert malteserkors med kongekrone. I korsvinklene finnes to hvite og to blå spissruter. Disse er hentet fra Bayerns riksvåpen. Midtmedaljongen er hvit med en gyllen «T» omgitt av en grønn krans. 
Ordensbåndet er hvitt med en bred og en smalere lys blå stripe ved hver kant.


== Tildeling ==
Ordenen opptok ubemidlede og ugifte adelskvinner som medlemmer. Ved ekteskap eller bedret økonomisk stilling gikk ordensmedlemmet over fra ordinært medlemskap til æresmedlemskap. Ordenen hadde opprinnelig et begrenset medlemskap på tolv damer. Seks av disse fikk en årlig støtte på 300 gylden, mens de seks andre ble støttet med 100 gylden per år. Utenlandske adelskvinner kunne opptas som æresmedlemmer i ubegrenset antall.


== Kilder ==
Gritzner, Maximilian: Handbuch der Ritter- und Verdienstorden, Leipzig, 1893, s. 34–35
DS «Asgerd»

DS «Asgerd» var et lasteskip bygget ved Stavanger Støberi & Dok i 1924 med byggenummer 87. Hun ble levert til Jens Marcussen, Askerøya oktober samme år. Skipet ble ved samme reder til det krigsforliste i 1940.


== Historie ==
1924:	oktober: Levert som DS «Asgerd» Jens Marcussen, Askerøya
1940:    Gikk i flere konvoier sen-vinter og vår.
1940:	september 24: Skipet forlot Methil, Skottland i konvoi OA219 til Sydney, Nova Scotia. Forsvant sporløst mellom 26. og 27. september med hele besetningen på 17 mann.


== Kilder ==
Erling Jensen: Stavanger Støberi & Dok, 2008 ISBN 9788292309568
Warsailors – D/S Asgerd
Wrecksite.eu


== Eksterne lenker ==
(no) DS «Asgerd» (1924) – Krigsseilerregisteret 
Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.
Foto Digitalt Museum
Valutahandel

Valutahandel foregår i valutamarkedet - også kalt interbankmarkedet - og gir mulighet for at stater, virksomheter og privatpersoner kan kjøpe og selge valutaer. Ifølge Bis.org har markedet for valutahandel økt med 1,5 billioner amerikanske dollar per dag fra 2016 til 2019. Den den daglige omsetningen er nå 6,6 billioner USD for valutamarkedet. En rapport fra Valutamegler.no viser at derivater vokser raskest, mens både valutaswap og CFD-er nå slår tradisjonell spothandel. Det har tradisjonelt sett vært banker, store virksomheter og lignende, som har hatt adgang til valutamarkedet, hvilket primært skyldes høye minimumstransaksjoner. Siden 2004 har volumet gått betraktelig opp, grunnet større interesse blant private tradere.


== Referanser ==
DS «Bill»

DS «Bill» var et lasteskip utrustet ved Stavanger Støberi & Dok som byggenummer 85. Skipet ble bygget ved Trosvik mekaniske verksted, Brevik som byggenummer 5.  Hun ble levert til J. W. Johannessen, Oslo i 1922. Skipet hadde flere navn og eiere før det ble hugget i 1971


== Historie ==
1922: Levert som DS «Bill»  J. W. Johannessen, Oslo
1923: Skipet disponert av Fred. Olsen & Co.,Oslo
1926: Skipet disponert av L. Gill Johannessen, Oslo
1935: Solgt til rederiet AB Sylva (Albert Billner), Göteborg og omdøpt «Helfrid»
1945: Overført til Hillners Rederi AB (Albert Billner)
1953: Solgt til Erik Thun AB, Lidköping, Sverige og omdøpt «Eken»
1958: Solgt til Christiania Portland Cementfabrik, Oslo. Skipet ble brukt som steinlekter under navnet «Karen»
1962: Solgt til Torsten Johannesson, Göteborg. Brukt som kornlekter i Falkenberg, Sverige. Navnet endret tilbake til «Eken»
1971: Skipet hugget på Ringön, Göteborg


== Kilder ==
Erling Jensen: Stavanger Støberi & Dok, 2008 ISBN 9788292309568


== Eksterne lenker ==
Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.
DS «Older»

DS «Older» var et lasteskip bygget ved Stavanger Støberi & Dok i 1921 med byggenummer 82. Hun ble levert til A/S Rederiet Odfjell Bergen i februar 1921. Skipet hadde flere navn og eiere før det ble hugget i Tyskland i 1964.


== Historie ==
1921: februar: Levert som DS «Older» A/S Rederiet Odfjell, Bergen
1930: 15. desember: Skipet solgt til Rederi AB Tergus, Stockholm og omdøpt «Tergus»
1935: 11. april: Solgt til Rederi AB Maud Thordèn, Brändö Finland og omdøpt «Maud Thordèn»
1946: 12. oktober: Solgt til Rederi AB Suomi, Helsingfors, Finland
1955: 4. mai: Solgt til AB Finska Nord-Amerika Linjen, Helsingfors og omdøpt «Mariefors» Rederiet forandrer navnet 30. november samme år til Oy Finnlake Line AB, Finland
1960: juni 10. : Solgt til  Oy Ridal AB (Rudolf Johnsson), Helsingfors. og omdøpt «Ridal»
1961: 17. januar: Solgt til Laiva Oy Selbi (Anti Lempiäinen), Helsingfors, Finland og omdøpt «Rauni Margaretha»
1964: 30. april: til Travemünde  Tyskland for hugging


== Kilder ==
Erling Jensen: Stavanger Støberi & Dok 2008 ISBN 9788292309568


== Eksterne lenker ==
(en) DS «Older» (1921) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
«DS Older». Lillesand sjømannsforening. Besøkt 26. januar 2019. 
«Rauni Margaretha» www.shipspotting.com
«Ridal» www.shipspotting.com
Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.
Presidents Cup 2011

Presidents Cup 2011, 17. til 20. november 2011, var den niende utgaven av Presidents Cup, en lagkonkurranse i golf mellom USA og et lag sammensatt av spillere som ikke er berettiget til spill i Ryder Cup. Turneringen ble denne gang arrangert i Australia.


== Kapteiner ==


=== USA ===
USAs kaptein var Fred Couples. Hans visekapteiner var Jay Haas og John Cook.


=== Det internasjonale laget ===
Kaptein for verdenslaget var Greg Norman. Som visekapteiner hadde han med Frank Nobilo og Tim Clark.
Både Couples og Norman var kapteiner også i Presidents Cup 2009.


=== Lagene ===
Med alder og posisjon på verdensrankingen ved turneringsstart:

(*)= kapteinens valg


== Resultater ==


=== Torsdag, foursomes ===


=== Fredag, fourball ===


=== Lørdag, foursome ===


=== Lørdag, fourball ===


=== Søndag, singelmatcher ===


== Uttakskriterier ==
Uttakskriteriene for verdenslaget var følgende: De ti øverste internasjonale spillerne på den offisielle verdensrankingen, med unntak av spillere som er berettiget til å spille på USAs eller det europeiske Ryder Cup-laget, per 18. september 2011.
USAs lag ble tatt ut slik: De ti spillerne som spilte inn mest penger på PGA-touren i tidsrommet mellom The Barclays i 2009 og BMW Championship  2011 skulle tas ut. Penger inntjent i 2009 og 2010 ga ett poeng og  penger inntjent i 2011 ga 2 poeng. I tillegg hadde Couples to wild cards,  spillere som ikke tjente inn nok til å kvalifisere på vanlig måte, men  som kapteinen likevel ønsker å ha med på grunn av form eller tidliger  erfaring. Planen var å presentere disse to spillerne 26. september.  Men  for å unngå spekulasjoner rundt Tiger Woods' eventuelle deltakelse, gikk Couples allerede 25. august ut med at Woods var ett av hans to valg.


== Eksterne lenker ==
Presidents Cup
Årsettunnelen

Årsettunnelen er en 236 meter lang veitunnel i Volda kommune. Den ligger på Europavei 39 i Møre og Romsdal. Frem til 2012 var veien fylkesvei 651.
Tunnelen ble oppgradert i 2012 forbindelse med Kvivsvegen og det ble samtidig anlagt gang- og sykkelsti.


== Galleri ==

		


== Se også ==
Hjartåbergtunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Ertra, Ertra, Ertra

Ertra, Ertra, Ertra (tigrinja: ኤርትራ ኤርትራ ኤርትራ) er nasjonalsangen til Eritrea. Den ble vedtatt i 1993, kort tid etter at landet ble uavhengig. Teksten ble skrevet av Solomon Tsehaye Beraki og musikken av Isaac Abraham Meharezghi og Aron Tekle Tesfatsion.


== Tekst ==


=== Tigrinja med romanisering ===


=== Arabisk ===


=== Engelsk ===
Eritrea, Eritrea, Eritrea,
Her enemy decimated,
and her sacrifices vindicated by liberation.
Steadfast in her goal,
symbolizing endurance,
Eritrea, the pride of her oppressed people,
proved that the truth prevails.
Eritrea, Eritrea,
holds her rightful place in the world.
Dedication that led to liberation,
Will build up and make her green,
We shall honour her with progress,
We have a word to her to embellish.
Eritrea, Eritrea,
holds her rightful place in the world.


== Referanser ==
Europatouren i landeveissykling 2010

Europatouren i landeveissykling 2009-10 var den sjette sesongen av UCI Europe Tour. Den startet 18. oktober 2009 med Chrono des Nations i Frankrike og ble avsluttet 17. oktober 2010 med neste utgave av samme ritt.


== Sammenlagt ==


== Ritt ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted
Base Profesor Julio Escudero

Base Profesor Julio Escudero er en helårsbemannet, chilensk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende på King George Island i øygruppa Sør-Shetlandsøyene. Den ligger  på Fildeshalvøya, én kilometer sørvest for Chiles hovedbase i Antarktis, Eduardo Frei.


== Historie ==
I løpet av 1975 ble noen stålcontainere installert for å støtte vitenskapelige studier som ble igangsatt i området. Stedet var kjent som Refugio eller Estación Fildes. Den ble utvidet etter 1990 med nye moduler. I 1994 begynte arbeidet på den første boligmodulen. Den ble offisielt åpnet 5. februar 1995 under navnet Professor Julio Escudero. Den er oppkalt etter jusprofessoren Julio Escudero som ledet arbeidet med å fastsette grensene for Chiles territorialkrav i Antarktis, Territorio Chileno Antártico.


== Installasjoner ==
Stasjonen består av to boligkvarter for tilsammen 20 personer, et laboratorium, lagercontainere, sanitæranlegg, generatorer, pumperom, drivstofftanker og en modul for behandling av avløpsvann.
Andre innretninger på Fildeshalvøya benyttes også av Escudero, blant annet et laboratorium for undersøkelser av kosmisk stråling.


== Forskning ==
Det utføres forskning på kosmisk stråling (siden 1989), miljøovervåking (siden 1997), geodesi og kartografi (siden 1993), humanbiologi (siden 1997), ionosfæren og sørlys (siden 1978), limnologi (siden 1985), meteorologi (siden 1969), seismologi (siden 1994) og paleobotanikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
COMNAP Antarctic Facilities
COMNAP Antarctic Facilities Map
Høyres Avis

Høyres Avis var en norsk ukeavis med tilknytning til partiet Høyre. Avisen ble utgitt av Høyres Hovedorganisasjon i perioden 1979–1992 med undertittelen «Hovedorgan for Høyre».
Partipressen begynte å gå i oppløsning i slutten av 1970-årene, og partiet behøvde et hovedorgan. Høyres Avis ble en ukeavis, vanligvis utgitt på fredager, etter at Høyre kom i regjeringsposisjon etter stortingsvalget 1981. Høyres Avis baserte seg på abonnementsinntekter. På det meste lå avisens opplag på rundt 10 000 eksemplarer, men et kraftig fall i begynnelsen av 1990-årene førte til at partiledelsen konkluderte med at kostnadene ble for høye. I 1993 ble Høyres Avis avløst av tidsskriftet Tidens tegn.
Blant avisens redaktører var Jan S. Levy (1979–1981), Hans Kristian Hogsnes (1981–1984), Magne Martin Haug (1984–1986) og Gunnar Magnus.


== Referanser ==
Atiyah abd ar-Rahman

Atiyah Abd ar-Rahman (arabisk: (عطية عبد الرحمن) (født ca 1970 i Libya, død 22. august 2011 i Waziristan i Pakistan) var en sentral leder i den sunnimuslimske organisasjonen al-Qaida, ifølge Utenriksdepartementet i USA. Han var også antatt å være medlem av Libyan Islamic Fighting Group og Ansar al-Sunna.
Al-Rahman ble drept i august 2011 i den lovløse pakistanske regionen Waziristan på grensen mellom Pakistan og Afghanistan. Dette området blir hovedsakelig ledet av stammekrigere.
Hans navn kan ha alternative former, som blant annet Atiyah Abdur-rahman eller Atiyah Abdul-Rahman.  Han kan ha vært den Atiyah som skrev et befalingsbrev til Abu Musab al-Zarqawi  desember 2005.Utenriksdepartementet i USA har oppgitt følgende informasjon om abd al-Rahman:

Han er libysk, og i overkant av 40 år (per 2011) (det gir et antatt fødelseår rundt 1970).
Han har oppholdssted i Iran, hvor han representerer al-Qaeda og kommuniserer med andre islamistiske terrorist grupper.
Han var valgt til sin posisjon av Osama bin Laden.
Han møtte bin Laden allerede som tenåring.
Flyktet fra Republikken Kongo sammen med bin Laden i 2001.
Utenriksdepartementet lovde inntil 1 million US$ for informasjon om han.


== Referanser ==
Norskøyane

Norskøyane er to små øyer som utgjør den østlige halvdelen av øygruppen Nordvestøyane – beliggende ved nordvest-pynten av Spitsbergen, Svalbard. Øygruppen ligger helt nord i Albert I Land. De to vestligere øyene som inngår i Nordvestøyane er Fuglesongen og Klovningen, mens vi i sørvest finenr Fugløya på andre siden av det 5 x 5 km store  Fair-Haven – som alle øyene omkranser. Om lag 5-10 km lengre øst er muningen av Raudfjorden.
Det er totalt ferdselsforbud på øya Ytre Norskøya, på grunn av kulturminnene.Øyene som utgjør Norskøyane er: 

Indre Norskøya, den sørlige øya – ca 2 km²
Ytre Norskøya, den nordøstlige øya med totalt ferdselsforbud – ca 1 km²Øyene er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark. Området ble kartlagt og fikk sitt navn under Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78, hvor professor Georg Ossian Sars var med. Den fangstekspedisjonen til Tromsø-kjøpmannen Martin Hoff Ekroll i 1894–95 kom så langt som til Norskøyane før den måtte snu i april 1895.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norskøyane Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Danskøya-Amsterdamøya-Magdelenefjord - kart og beskrivelse av området. Rolf Stange, Spitzbergen.de.
Privat oversikt over vernede steder på Svalbard
Ben Bernie

Ben Bernie (født 30. mai 1891 i New Jersey, død 23. oktober 1943) var en amerikansk jazz-fiolinist og radio-personlighet, ofte introdusert som The Old Maestro. Han var kjent for hans artisteri og minneverdige biter av irritabel dialog.
Bernie begynte å spille fiolin som tenåring og gjorde flere opptredener innenfor vaudeville, men han oppnådde liten suksess inntil 1922 da han sluttet seg til sitt første store orkester. Senere fikk han sitt eget band, The Lads, som han opptrådte sammen med utover 1920-tallet, blant annet sammen med pianist Oscar Levant og flere andre kjente musikere. Han gjennomførte flere turneer i USA og Europa. Bernie var en frimurer og hadde en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Ben Bernie var kjent for alltid å ha en sigar i hånden og det ble spekulert i om dette kan ha fremskyndet hans død i oktober 1943, da han var 52 år gammel. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ben Bernie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ben Bernie på Internet Movie Database 
(sv) Ben Bernie i Svensk Filmdatabas 
(en) Ben Bernie på AllMovie 
(en) Ben Bernie hos The Movie Database 
(en) Ben Bernie hos Internet Broadway Database 
(en) Ben Bernie på Discogs 
(en) Ben Bernie på MusicBrainz 
(en) Ben Bernie på AllMusic 
Biography
Ben Bernie and All the Lads (1924–25) Arkivert 20130519095044 hos WebCite lagd av Phonofilm av Lee De Forest
Fuglesongen

Fuglesongen er den vestligste og største av Nordvestøyane, beliggende nord for Albert I Land på nordvest-pynten av Spitsbergen, Svalbard. Navnet kommer av det store antallet fugler som synger og lager mye ståk. Den vanligste fuglearten er alkekonge.
Øyas areal er 4,1 km², lengde ca 4 km og høyeste punkt Rotgangsfjellet på 387 moh. Øst for Fuglesongen ligger øyene Klovningen, Ytre Norskøya og Indre Norskøya. Sør for sundet Fair-Haven ligger Fugløya.
Like nord for Fuglesongen ligger den lille Örnenøya, oppkalt etter Andrées ballong Örnen. En km nord for denne igjen ligger to sunkne øyer – skjærene Fuglebåane. Omkring 5-10 km lengre øst er muningen av Raudfjorden, mens Nordvestøyane ligger rundt det knapt 5 x 5 km store havstykket Fair-Haven.
Området er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark. Det ble kartlagt under Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78, hvor professor Georg Ossian Sars var med. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Danskøya-Amsterdamøya-Magdelenefjord - kart og beskrivelse av området. Rolf Stange, Spitzbergen.de.
Fuglesongen Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Nordvestøyane

Nordvestøyane er en gruppe av fem små øyer beliggende nord for Albert I Land, rundt det knapt 5 x 5 km store havstykket Fair-Haven ved nordvest-pynten av Spitsbergen, Svalbard. Omkring 10 km mot øst ligger muningen av Raudfjorden.

Det er totalt ferdselsforbud på øya Ytre Norskøya, på grunn av kulturminnene.Øyene som utgjør Nordvestøyane er (fra vest til øst og syd): 

Fuglesongen, ca 4.1 km²
Klovningen, ca 2,2 km²
Ytre Norskøya, ca 1 km²
Indre Norskøya, ca 2 km²
Fugløya, ca 2,5 km²Nordvestøyane har ofte vært «siste stopp» med isfrie og smule farvann i nordgående polekspedisjoner før det åpne Nordishavet starter. Området ligger i Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark. ble kartlagt under Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78, hvor professor Georg Ossian Sars var med. Den fangstekspedisjonen som Tromsø-kjøpmannen Martin Hoff Ekroll ledet i 1894–95 kom så langt som til Norskøyane før den måtte snu i april 1895.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Danskøya-Amsterdamøya-Magdelenefjord - kart og beskrivelse av området. Rolf Stange, Spitzbergen.de.