jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Iben Skibsted Klæsøe

Iben Skibsted Klæsøe, Mag.art., ph.d., er en dansk arkeolog og vitenskapelig assistent på Saxo-Instituttet ved Københavns Universitet.
Klæsøe har skrevet en rekke vitenskapelige avhandlinger og populære framstillinger av særlig den kristne innflytelsen i vikingenes norrøne kunst og kultur fra orientalske, angelsaksiske og kontinentale tradisjoner. Hun driver også omfattende allmenn foredragsvirksomhet i Danmark.


== Referanser ==


== Bibliografi (utvalg) ==
Klæsøe, Iben Skibsted (1994): «Inspirationerne til vikingetidens kunst» i: Lund, Niels (red.): Norden og Europa i vikingetid og tidlig middelalder. 1994 isbn 87-7289-240-4
Klæsøe, Iben Skibsted (2002): «Den tidlige vikingetids kunst» i: Bertelsen (red.): Vikingetidens kunst; en udstilling om kunsten i vikingernes verden og efterverden ca. 800 – 1250. Kongernes Jelling 2002 ISBN 87-989042-0-5
Klæsøe, Iben Skibsted (red.) (2011): Viking Treasures – A Catalogue of Viking Related Finds in European Collections, Museum Tusculanum. ISBN 978-8763505307
Klæsøe, Iben Skibsted (2011): Vikings on the West European Continent, Museum Tusculanum. ISBN 978-8763505307
Ole Fredrik Stoveland

Ole Fredrik Bruskeland Stoveland (født 24. juli 1941 i Mandal) er en norsk arkitekt, som blant annet er kjent for å ha tegnet Ibsenhuset i Skien og Det Norske Teatret i Oslo.Stoveland er født i Mandal og visste opp i Velfjord i Sør-Helgeland i Nordland fylke. Han er utdannet sivilarkitekt fra NTH (1965). Han startet i 1968 arkitektpraksis sammen med Åsmund Skard, som han tegnet Ibsenhuset i Skien sammen med. Stoveland ble i 1971 medeier i 4B Arkitekter. Stoveland var førsteamanuensis ved Arkitekthøgskolen i Oslo fra 1971 til 1977.
Stoveland er ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2011) «for hans innsats innen arkitektur.» For arbeidet med Det norske teatret i Oslo fikk han prisen Betongtavlen. Stoveland er også tildelt Oslo bys kunstnerpris. 


== Referanser ==
John Selwyn Brooke Lloyd

John Selwyn Brooke Lloyd (født 28. juli 1904, død 18. mai 1978) var en britisk politiker som var utenriksminister fra 1955 til 1960. Lloyd var utdannet ved Fettes College og Magdalene College i Cambridge, der han var president i Cambridge Union og Cambridge University Liberal Club. Han var liberal parlamentarisk kandidat under parlamentsvalget i 1929. Han tjenestegjorde som rådgiver for Hoylake Urban District Council fra 1932 til 1940. 
Under den andre verdenskrig nådde han graden brigader og var assisterende stabssjef for den britiske Annen armé. Han ble valgt inn i House of Commons for å representere distriktet Wirral i Merseyside under valget i 1945. Opprinnelig var han liberal, men han var også medlem av en fraksjon i det konservative partiet. Da det konservative partiet kom tilbake til makten i 1951, ble Lloyd ansatt under utenriksminister Anthony Eden som statsminister for utenriksaffærer fra 1951 til 1954.I 1960 ble han finansminister og hadde ansvaret for statskassen frem til 1962. Han klarte ikke takle Storbritannias økonomiske problemer på begynnelsen av 1960-tallet, og han ble sparket fra regjeringen. Han ble kalt tilbake til regjeringen i 1963 av Alec Douglas-Home, som gjorde ham til leder for House of Commons frem til deres nederlag ved valget i 1964. I 1971, etter at de konservative hadde vendt tilbake til makten, ble Lloyd deres offentlige talsmann.
I 1976 ble han adlet og ble dermed baron Selwyn-Lloyd. En biografi om Selwyn-Lloyd skrevet av D.R. Thorpe ble utgitt i 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Selwyn Lloyd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Selwyn Brooke Lloyd på Internet Movie Database 
(sv) John Selwyn Brooke Lloyd i Svensk Filmdatabas 
(en) John Selwyn Brooke Lloyd hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) John Selwyn Brooke Lloyd hos The Peerage
ONUSAL

ONUSAL, formelt Misión de Observación de las Naciones Unidas en El Salvador eller United Nations Observer Mission in El Salvador, var en militær observasjonsstyrke opprettet av FN i juli 1991 for å overvåke iverksettelsen av fredsavtalen mellom El Salvadors regjering og Frente Farabundo Martí para la Liberación Nacional. Partene hadde siden 1980 utkjempet en borgerkrig. ONUSAL var i aktivitet til april 1995. Mandatet ble gitt i Sikkerhetsrådets resolusjon 693.ONUSAL fikk i oppdrag å se til at partene overholdt vilkårene i fredsavtalen, herunder våpenhvilen, samt at reformprosessene i landets militærapparat, politi- og rettsvesen ble gjennomført sammen med reformer i valgsystemet og andre sosiale reformer.På det sterkeste hadde ONUSAL en styrke på 368 militærobservatører og 315 sivile politifolk. Ved valgavviklingen kom 900 internasjonale valgobservatører i tillegg. 17 land bidro med militært personell og politifolk, deriblant Norge.En annen operasjon, ONUCA, overvåket fredsprosessen i regionen som helhet i tiden 1989–1992. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
ONUSAL, United Nations, Department of Peacekeeping Operations
MINURSO

Mission des Nations Unies pour l'organisation d'un référendum au Sahara occidental, MINURSO (engelsk: United Nations Mission for the Referendum in Western Sahara) er en  fredsbevarende FN-styrke opprettet 29. april 1991 av FNs sikkerhetsråd for å iverksette avtalen Marokko og Polisario (Frente Popular para la Liberación de Saguia el-Hamra y de Río de Oro) ble enige om i 1988 og planen FN utarbeidet for en overgangsperiode inntil en folkeavstemning kunne avgjøre Vest-Saharas skjebne. Mandatet ble gitt i Sikkerhetsrådets resolusjon 690.I folkeavstemningen, som etter planen skulle avholdes i januar 1992, skulle innbyggerne i området avgjøre om landet skulle bli selvstendig eller integreres i Marokko. Våpenhvilen mellom partene har i det store og hele blitt overholdt, mens konflikten for øvrig ikke er løst, slik at folkeavstemningen ikke har kunnet avholdes. Virksomheten til MINURSO er dermed endret til å påse at våpenhvilen overholdes, minerydding og ellers drive tillitsskapende arbeide mellom partene.MINURSO hadde per 28. februar 2017 en styrke på 241, hvorav 214 militærobservatører og 27 soldater. I tillegg til dette hadde MINURSO en internasjonal sivil stab på 71 og 10 fra FNs fredskorps. Utover dette kom 159 lokalt ansatte sivile. Hovedkvarteret er i El Aaiún.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United Nations Mission for the Referendum in Western Sahara – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
MINURSO, operasjonens nettsted
MINURSO, United Nations, Department of Peacekeeping Operations
UNAMIC

UNAMIC, formelt United Nations Advance Mission in Cambodia, var en fredsbevarende FN-styrke opprettet i oktober 1991 av FNs sikkerhetsråd for å overvåke våpenhvilen mellom partene i Kambodsja og forberede etableringen av United Nations Transitional Authority in Cambodia (UNTAC). Operasjonen varte til mars 1992, da UNTAC overtok oppgavene. UNAMIC fikk også i oppgave å ta seg av minerydding. På det meste hadde UNAMIC en styrke på 1 090 soldater, støttet av en internasjonal og lokal sivil komponent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
UNAMIC, United Nations, Department of Peacekeeping Operations
Ørje Idrettslag

Ørje Idrettslag (Ørje IL) er et fleridrettslag fra Marker kommune. Klubben ble stiftet i februar 1917, og har fotball, håndball og langrenn som sine hovedaktiviteter.
Langrennsløperen Ola Vigen Hattestad representerer Ørje IL og er foreningens mest kjente utøver. Hopperen og kombinertløperen Sverre Lislegaard representerte Ørje på 1920- og 1930-tallet.
Ørjefotballen hadde sin storhetstid på 1970-tallet. Laget spilte da flere sesonger i 2. divisjon. Senere har laget hovedsakelig spilt i 5. og 6. divisjon i Østfold Fotballkrets. Fotballaget spiller sine kamper på Marker kunstgress.


== Tabell ==
Mysen trukket 4 poeng for bruk av ikke spilleberettiget spillere


== Ørje IL Fotball menn senior ==
1 Nicklas Skjolden
2 Elias Liland Bye
5 Thor Jakob Sætra
4 Aksel Thorvaldsen
6 Peter Tobias Ødegaard Jensen
7 Mathias Adrian Olsen
8 Eirik Gunneng Henningsmoen
9 Christopher Alexander Roaldsøy
10 Terje Rakstad Hellan
11 Oliver Skogstad
12 Stian Foyn Sandli
13 Abdikadir Beileh Hassan
15 Jonathan Dehli
16 Magnus Ruud
17 Hans Arne Kværner
18 Christian Stavsetra-Solvåg
19 Andreas Tidell Torgersen
26 Andreas Rørvik
30 Håkon Krogstad
32 Kristoffer Husebråten
33 Øystein Rogstad
Grenland Brass

Grenland Brass (GB) er et norsk brassband, i tredjedivisjon, fra Telemark. Korpset er tilknyttet Norges Musikkorps Forbund, og hører inn under region sør. 
Korpset ble stiftet i 1989, og holder til i industribyen Porsgrunn. Mest kjent er korpset for den årlige festivalen, Grenland International Brass Festival, som blir arrangert i Skien hver vår.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Zaks

Zaks var et norsk band fra Vardø, dannet i 1964.
Navnet på gruppa var inspirert av Beatles-trommeslager Ringo Starrs sønn, Zak Starkey.Zaks gjorde en demoinnspilling i Vardø Gymsal i 1966, denne ble sendt til Svein Erik Børja, med mål om å få platekontrakt. Året etter akkompagnerte de Tove Kristine Eriksen på singelen «Mio Cuore»/«Hey Mister», og ga samtidig selv ut singelen «Take Special Care»/ «Too Young».
Demotapen fra 1966 dukket opp hjemme hos Svein Erik Børja, etter han var gått bort. Bandet fikk senere tak i innspillingene og ga dem ut under tittelen Lost Tapes 1966, den 11. desember 2009. Singelen er også med på denne utgivelsen.
En bok om bandet med tittelen Everybody's Making It Big But Us, skrevet av Finn Pedersen ble utgitt i desember 2011.


== Medlemmer ==
Bjørnar Jørgensen – Trommer, vokal
Finn Pedersen – Rytmegitar, vokal
Ronald Pedersen – Sologitar, vokal
Svein "Løva" Andresen – Bassgitar, vokal


== Diskografi ==


=== Samlealbum ===
Lost Tapes 1966 (2009)
Take Special Care (2014)


=== Singler ===
«Take Special Care»/«Too Young» (1967)


=== Medvirker på ===
«Mio Cuore»/«Hey Mister» – backingmusikere for Tove Kristine Eriksen (1967)


== Bibliografi ==
Everybody's Making It Big But Us (2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bandets offisielle hjemmeside
Finn Pedersens hjemmeside
Bandet på Rockipedia.no
Ny Illustrerad Tidning

Ny Illustrerad Tidning var et svensk ukeblad, som kom ut hver lørdag i årene 1865–1900.


== Formål ==
Ukebladet hadde mange av landets fremste skribenter og kunstnere som bidragsytere. De tilstrebet å bli en motvekt til det danske Illustreret Tidende 1859-1924, som hadde det uttalte mål å bli ukeblad for hele Skandinavia. I konkurransen anla derfor Ny Illustrerad Tidning en nasjonal, kulturell profil, som var ment å skulle fange hele unionsriket. De sørget dermed for å knytte til seg den norske kunstmaleren Vincent Stoltenberg Lerche som fast bidragsyter. Lerche tegnet både svenske og norske folkelivsbilder, og leverte også, både i tekst og tegninger, norske prospekter i ukebladet.


== Innhold ==
Innholdet besto i hovedsak av biografier, novelletter, dikt, historiske og kulturelle skildringer, innlegg om naturvitenskap og litteraturhistorie, politiske oversikter, teater-, musikk- og litteraturanmeldelser, musikkstykker med mer.


== Eget xylografisk atelier ==
Ukebladet satset sterkt på gode illustrasjoner. Derfor etablerte de i tråd med hva den danske konkurrenten hadde gjort, et eget xylografisk atelier under ledelse av den engelske xylografen Edward Skill (1831-1873), som hadde kommet til Sverige i 1864. Etter Skills død overtok Wilhelm Fredrik Meyer (1844-1944) som "föreståndare" for Ny illustrerad tidnings atelier. Ukebladets xylografiske atelier kom til å øve innflytelse på kravene som etterhvert ble stilt til billedkvalitet i svensk ukepressen. Dets xylografer var også i blant aktive innenfor bokproduksjon og arbeid med større praktverker.I 1900 gikk ukebladet inn i publikasjonen Ord och Bild.


== Referanser ==
Haag-konvensjonene av 1899 og 1907

Haag-konvensjonene av 1899 og 1907 er bestemmelser for krigføring på land som ble vedtatt på fredskonferanser i Haag i Nederland i 1899 og 1907, og en viktig del av humanitær folkerett.
Fredskonferansene ble avholdt på initiativ av den russiske tsar Nikolai II. Det egentlige formål med disse konferansene – å få gjennomført en avrustning i Europa – ble ikke oppnådd, men ved konferansene ble man enige om et antall konvensjoner som regulerer forholdene mellom de stridende parter i krig. Noen av disse konvensjonene er blitt uaktuelle på grunn av den tekniske utviklingen. Det gjelder for eksempel konvensjon nummer 14 om utkastning av sprengstoffer fra luftballonger. Andre Haag-konvensjoner er blitt avløst av Genèvekonvensjonene, mens atter andre fortsatt er gjeldende.
Som et bilag til Haag-konvensjon nummer 4 om regler og vedtekter for krig til lands finner man Reglement angående regler og vedtekter for krig til lands, hvor begrepet krigsførende defineres i kapittel 1. Deretter følger kapitler om krigsfanger, om syke og sårede (bestemmelsene er her avløst av bestemmelser i Genèvekonvensjon nummer 1 og 2), om midler til å skade fienden, herunder beleiringer og bombardementer, om spioner, om parlamentærer, om kapitulasjoner, om våpenstillstand og endelig om militære myndigheter på en fiendtlig stats territorium.


== Eksterne lenker ==
 (en) Hague Convention of 1899 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Zaken, Ministerie van Buitenlandse. «Convention with respect to the laws and customs of war on land». treatydatabase.overheid.nl (engelsk). Besøkt 12. januar 2016. 
Zaken, Ministerie van Buitenlandse. «Convention respecting the laws and customs of war on land». treatydatabase.overheid.nl (engelsk). Besøkt 12. januar 2016.
Paul Nilsson

Lars Johan Paulinus «Paul» Nilsson (født 22. juni 1866 i Längjum, Skaraborgs län, død 28. oktober 1951) var en svensk kyrkoherde (sogneprest), hoffpredikant, forfatter og salmedikter. Han gav ut flere salmebokforslag. Som prest virket han i Sjogerstad i Rådene og Häggum i Skara stift.
Han er representert i den svenske salmeboken 1986 års psalmbok med sju originalverk og en bearbeidelse av andre salmer. I 1937 års psalmbok har ham med elleve verk. I Norsk Salmebok er det tatt med to av hans salmer, og en i Norsk salmebok 2013.
Noen av Paul Nilssons tekster er tonesatte av Otto Olsson i dennes Advents och julsånger op 33, (for blandet kor og orgel), blant annet den populære salmen «Advent», som framføres i mange kirkekor i Sverige på første søndag i advent. I tillegg gjelder dette salmer som «Julsång», «Det brinner en sjärna i Österland» og «Jungfru Marias lovsång».
Hans tekster «faller i det fri» i 2021.


== Salmer ==
«Ett vänligt ord kan göra under»
«Gud är mitt ibland oss»
«Gud, vår Gud, för världen all»
«Han kommer i sin kyrka»
«Helige Ande, låt nu ske»
«I makt utan like»
«Jerusalem, du högtbelägna stad»
«Jesus, Guds Son, träd in i denna skara»
«Kom inför Herren med tacksamhet»
«Jesus, Guds Son, träd in i denna skara»
«När stormen ryter vilt på hav»
«När till Jordan vår Herre drog»
«Se, vi går upp till Jerusalem» (Norsk: «Se, vi går opp til Jerusalem»)


== Profane sanger ==
«Jag hälsar dig, Västgötarike»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anne Kristin Aasmundtveit, Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok, Verbum Forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0, s. 149
Lost Tapes 1966

Lost Tapes 1966 er et samlealbum av det norske bandet Zaks, utgitt 11. desember 2009. Utgivelsen er kun blitt trykt opp i 300 eksemplarer, serienummererte sertifikat signert av bandet følger med hver CD. 
De aller fleste bildene i CD-heftet ble tatt av gruppens daværende manager, Bjørn Saastad.


== Historie ==
16 av låtene er spilt inn i Vardø gymsal i 1966, på en Tandberg båndopptaker der mikrofonen lå på gulvet på scenen. Demotapen ble sendt som et lydbrev til Svein Erik Børja, i håp om å få platekontrakt. Tapen dukket opp hjemme hos Børja etter hans død, og kom i bandets eie igjen. De to siste låtene på plata er studioinnspillinger, og gruppens eneste single.


== Sporliste ==
Intro er gjort av Bjørn Jørgensen, mens den enkelte låt introduseres av Bjørn Saastad.

«Intro» (Zaks/Bjørn Saastad)
«Oh Yeah» (Bjørnar Jørgensen)
«Waiting There» (Svein Andresen)
«I've Been in Love Before» (Finn Pedersen)
«Most Lonely Heart» (F. Pedersen)
«Not My Girl» (Jørgensen)
«Words of a Broken Heart» (F. Pedersen)
«All the Time» (Jørgensen)
«You» (F. Pedersen)
«Mombasa» (Ronald Pedersen)
«I Really Hope» (F. Pedersen)
«It's a Dog's Life» (F. Pedersen)
«Common I'm Gonna Tell You» (F. Pedersen)
«I Love You» (F. Pedersen)
«Love is Gone» (F. Pedersen)
«I'm Back» (Jørgensen)
«Myself» (Jørgensen)
«Too Young» (F. Pedersen)
«Take Special Care» (F. Pedersen)


== Personell ==
Bjørnar Jørgensen – Trommer, vokal
Finn Pedersen – Rytmegitar, vokal
Ronald Pedersen – Sologitar, vokal
Svein «Løva» Andresen – Bassgitar, vokal


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Albumet på Rockipedia.no
Omtale fra Platesamlerens februarnummer 2010
Milarepa

Milarepa (født ca. 1040, død 1123), det vil si Mila den bomullskledte, var en tibetansk yogi, dikter og buddhistisk asket og eneboer. Hans selvbiografi og tekstsamlingen «Milarepas hundre tusen sanger» er begge høyt vurdert og regnes blant Tibets mest populære bøker. 
Milarepa var en disippel av Marpa og ga selv sin lærdom videre til Gampopa. Disse tre regnes som grunnleggerne av kagyuskolen i tibetansk buddhisme. Ifølge hans egne sanger skal han ha behersket en spesiell åndedrettsteknikk  som holdt kroppen varm i ekstrem kulde, og i en av sangene skildrer han en «tvekamp» med en snøstorm. Flere av sangene framstår også som leilighetssanger laget til den enkelte anledning for å undervise gjester som oppsøkte ham. 
Hans liv falt i to deler: Han kom fra en velstående familie. Han lærer seg svartekunst etter at moren hadde oppildnet ham til å gjengjelde et økonomisk svik fra onkelen og tanta. I unge år opptrer han deretter som en brutal hevner; som tok livet av et helt bryllupsfølge på 35 personer ved å fortrolle hester, og sender haglskurer over sine øvrige fiender. Senere i livet angrer han sine misgjerninger, og kommer under åndelig trening av Marpa (1012–1097). Han ble pålagt flere øvelser som soning og som demonstrasjon av den rette overgivelse. Særlig kjent er alle steinhusene som han bygget. Den siste delen av livet tilbragte han som asket og eneboer. «Takket være sin absolutte hengivelse til åndelige øvelser klarte han å nå opplysningstilstanden i løpet av ett eneste liv, og ble en av de ytterst sjeldne menneskene som har maktet det».Hans tekster ble utgitt, redigert og/eller skrevet av Tsangñön Heruka (1452-1507). Milarepas biografi Milarepas liv er skrevet i første person, unntatt den siste delen, som skildrer hans død. Den italienske filmen Milarepa (1974) er basert på hans liv.Milarepas liv er utgitt på norsk i 2013; utdrag fra tekstene er tidligere utgitt på norsk i antologien Tibet, 2005.


== Referanser ==
Martin Jäger

Martin Jäger (født 20. desember 1987 i Vättis) er en sveitsisk  langrennsløper og skiskytter. Hans beste resultater er oppnådd på sprint i friteknikk.


== Liv og karriere ==
Martin Jäger er sønn av Helen og Beat Jäger. Han vokste opp sammen med sine søstre Barbara og Christa i Vättis (Sankt Gallen kanton).
Jäger tok sølvmedalje ved de nasjonale mesterskapene 2008 i sprint (friteknikk). I februar 2009 deltok han i VM i Liberec. Han ble nummer 2 i sprint under U23-VM 2010 bak Ole-Marius Bach. Under VM 2011 i Oslo hadde Jäger i sprintøvelsen tredjebeste tid i kvalifiseringen. Han vant også sitt kvartfinaleheat, og kvalifiserte seg dermed til semifinalen, hvor han derimot endte sist i sitt heat og ble slått ut.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Jäger – FIS (langrenn) 
(en) Martin Jäger – IBU 
(en) Martin Jäger – biathlon.com.ua 
Martin Jägers hjemmeside
Zdeněk Štybar

Zdenek Štybar (født 11. desember 1985 i Planá u Mariánských Lázní) er en tsjekkisk syklist. Han startet sin karriere i sykkelcross, og har blant annet blitt verdensmester tre ganger.
Siden mars 2011 har han satset på landeveissykling.


== Meritter Landeveissykling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Zdeněk Štybar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Zdeněk Štybar – Olympedia 
(en) Zdeněk Štybar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Zdeněk Štybar – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Zdeněk Štybar – ProCyclingStats 
(en) Zdeněk Štybar – Cycling Archives 
(en) Zdeněk Štybar – Cycling Quotient 
(en) Zdeněk Štybar – CycleBase
Peter Magnusson

Peter Magnusson (født 16. juli 1984) er en svensk fotballspiller, spiller for tiden for Sandefjord Fotball i Norge. Han ble med Djurgårdens IF fra Vasalunds IF i 2008. Tidligere i sin karriere, hadde Magnusson en kort periode på HTFF, de unge team av Hammarby som er en av Djurgården største rivaler. Som et ungt talent i Hammarby uttalte han at han aldri kunne spille for Djurgården eller den andre Stockholm rival AIK.  Magnusson gjorde sin Allsvenskan debut for Djurgården den 6. juli 2008, mot Trelleborg FF. Siden han spilte 22 kamper for DIF som en midtstopper i hovedsak med Toni Kuivasto. Han forlot Djurgården 17. februar 2010. Han signerte for ett år med HJK Helsinki like før den finske 2010-sesongen startet. Han ble anbefalt av tidligere DIF spillere Aki Riihilahti og Toni Kuivasto. Han er også dobbelt registrert med HJKs materen klubben Klubi-04. 28. februar han signere en toårskontrakt med Sandefjord Fotball.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Magnusson – Soccerway 
(en) Peter Magnusson – FBref
Bengalske sanger

Bengalske sanger er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Wera Sæther og utgitt i 2005. Boken inneholder sanger og sangdikt skrevet på bengali i Bengalregionen, som i dag er delt mellom India og Bangladesh.
Tekstene er hentet fra levende sangpoesi, som har oppstått og brukes i en synkretistisk kultur med trekk av islam, buddhisme og hinduisme, ofte med trekk fra bhaktiretninger. Redaktøren Sæther skriver i forordet:
«Den bengalske hinduismen er preget av det som fantes før: gudinnekult og buddhisme. Den viktigste fromhetsstrømningen i bengalsk hinduisme skulle bli vaishnavismen. Tilbedelsen av gudinnens kraft, shakti, er også markant. [...] Tekstene i denne boken ble nedskrevet og sangene blir fortsatt sunget i et landskap der både pre-bramansk folkekultur, sanskritisk og bramansk kultur, samt forskjellige forgreininger av islam var og er virksomme. Deres begynnelse kan sies å ligge i tantrismen, en praktisk frelses- og frigjøringsmetode som gjør bruk av kroppen, følelsene og seksualiteten.»


== Innhold ==
Utdrag fra Charya-sangene; en samling av 46 tantriske sanger fra ca 800/1200-tallet
Utdrag fra Gitagobinda av Jaydeb, fra 1200-tallet
Sanger av Chandidas, født 1408
Sanger av Vidyapati, ca 1352-1448
Sanger av Ramprasad, ca 1723–1775
Sanger av Lalan Fakir, ca 1774–1890
Sanger av Rabindranath Tagore, 1861-1941


== Referanser ==
Bok & samfunn

Bok & samfunn er et uavhengig litteratur- og bokbransjetidsskrift, etablert i 7. juli 1879 i Kristiania under navnet Norsk Boghandlertidende. De første årgangene bar preg av å være samlinger av annonser, kunngjøringer og ymse opplistinger, men etter hvert som tiårene gikk tok tidsskriftet en mer journalistisk form. Senere ble det et navneskifte til Norsk Bokhandlertidende, og fra 1976 til Bok og samfunn. Navneendringen kom etter initiativ fra bokhandler Ingar Tanum, og skulle signalisere at feltet også skulle presenteres for et bredere publikum.
Gjennom alle disse årene har bladet vært et sentralt omdreiningspunkt og bindeledd i bokbransjen, mellom forlag, bokhandlere, bibliotek og bransjens organisasjoner – og er et forum for bokbransje- og litteraturnyheter, debattstoff og kommentarer.
Bladet ble tidligere utgitt av Den norske Bokhandlerforening, men ble i august 2014 overtatt av litteratur- og litteratur- og bokbransjenettstedet BOK365 og har til dels overlappende redaksjon med dette. Bok og samfunn er i dag redaksjonelt uavhengig, medlem av Norsk Tidsskriftforening, og drives etter Redaktørplakaten. Papirutgaven utkommer med seks nummer årlig. 


== Redaktører ==
Helge Dehlin 1976 - 1985
Berit Røhne 1985 – 2008
Per Olav Solberg 2008 – 2011
Dag H. Nestegard 2011 – 2014
Cora Skylstad (konst 2014)
Vebjørn Rogne 2014 -


== Referanser ==