jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Det europeiske legemiddelbyrået

Det europeiske legemiddelbyrået (EMA) (av eng. European Medicines Agency) er et EU-byrå grunnlagt i 1995. EMA skal sikre vitenskapelig evaluering, tilsyn med og overvåkning av legemidler til mennesker og dyr i EU.
Byråets het opprinnelig European Agency for the Evaluation of Medicinal Products og fikk dagens navn i 2004. Statens legemiddelverk ble tilsluttet EMA i år 2000 og representerer Norge i dette samarbeidet.EMA er legemiddelmyndighet for hele EØS-området og tilsvarer amerikanernes Food and Drug Administration (FDA). Hovedkontoret lå opprinnelig i London, men ble flyttet til Amsterdam i forbindelse med alle usikkerhetene som oppsto i kjølvannet av Storbritannias brexit.


== Styret ==
Styret (Management Board) består av ett medlem fra hvert av EUs medlemsland, to representanter fra Europakommisjonen, to representanter fra Europaparlamentet, to representanter fra pasientorganisasjoner, en representant fra legeorganisasjonene og en representant fra veterinærorganisasjonene. Observatører i styret har Norge, Island og Liechtenstein.


== EMAs vitenskapelige komitéer ==
EMA består blant annet av sju vitenskapelige komitéer som vurderer markedsføringstillatelser for ulike legemidler og driver overvåkning av bivirkninger innenfor EØS-området. Disse komitéenes konklusjoner er grunnleggende for Statens legemiddelverks vurderinger av markedsføringstillatelse (MT) for legemidler i Norge.

Komitéen for legemidler til mennesker (CHMP)
Komitéen for legemidler til dyr (CVMP)
Komitéen for legemidler mot sjeldne sykdommer (COMP)
Komitéen for legemidler til barn (PDCO)
Komitéen for avanserte terapier (CAT)
Komitéen for bivirkningsovervåkning  (PRAC)
Komitéen for plantelegemidler (HMPC)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) European Medicines Agency – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Søster Nelly

«Søster Nelly» er opprinnelig en dansk skillingsvise, med engelsk melodi. Den er fra rundt 1900. Alf Prøysen spilte den inn på plate i 1947 under tittelen «Bara papa hadde tid», og mange har trodd at det var han som laget visa også. Visa er innspilt på platen Frem fra Glemselen kap. 6 med Helge Borglund.


== Teksten ==
Jeg vil gjerne opp til himlen bare pappa hadde tid,men han har det jo så travelt og kan ei bli med meg dit.Søster Nelly sier døden kommer uten man ham ber,og så gråt jeg litt, og Nelly ville ikke si meg mer.
Men jeg husker hun fortalte da jeg satt på hennes fang,at en engleskare følger oss bestandig på vår gang,og når vi til himlen kommer, det har Nelly også sagt,blir vi sluppet inn av porten av en engel som står vakt.
Kanskje jeg får lov å tage med meg gyngehesten min,jeg er sikker på at mamma'n min og Nelly slipper inn.Og så vil jeg be den englen som i portnerstuen bor,om unnskyldning for min pappa som må passe sitt kontor.
Søster Nelly sier at jeg kanskje snart må si farvel,og om pappa hadde tid så ville jeg ha dratt ikveld.Men om jeg må gå alene gjennom himmelporten inn,tror jeg sikkert han vil komme på besøk til gutten sin.


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
Viser på vandring, Per Johan Skjærstad, Aschehough 1978
På gården Tveit

«På gården Tveit» er en skillingsvise fra rundt 1915, og er også kjent under titlene «Ryntveitvisa» eller «Mordet i Saude». Denne tragiske hendelsen fant sted i Sauherad på begynnelsen av 1900-tallet, da Knut Ryntveit drepte den 17 år gamle Aasta Gunnarsrud. «Til bys det bar og i arrest ble satt», heter det i visa, og det er riktig nok, men folkemeningen var at det var Knuts mor som var ansvarlig for drapet. Hun var kjent som en herskesyk dame. Historien forteller og at lensmannen som måtte arrestere Knut Ryntveit syntes det var en meget trist sak. Knut ble dømt til livsvarig fengsel for mordet på Aasta Gunnarsrud, men han ble benådet i 1914. Han kom tilbake til Telemark, og ble godt mottatt av folket. Han levde deretter et stille liv til han døde på midten av 1950-tallet. På Aasta Gunnarsruds gravplass kan man lese følgende inskripsjon: «Her hviler støvet av tjenestepiken Aasta Gunnarsrud født den 30. januar 1886. Forsmaaet og dræbt av sin elsker 23. juli 1904. Reist av venner av frihet og rettferdighet i 1910». Skillingsvisa er innspilt på Frem fra Glemselen kap. 6 med Helge Borglund.


== Kilder ==
Viser på vandring, Per Johan Skjærstad, Aschehoug 1978


== Teksten ==
På gården Tveit der nord i Telemark der bodde en så rik på gods og prakt,han hadde en sønn, den staute gjeve Knut,sin faders stolthet og sin moders pryd.
På samme tid på gården Tveit der var ei tjenestejente som navnet Åsta bar,til henne Knut en heftig elskov fikk, og ofte Knut han til sin Åsta gikk.
Og snart et barn under Åstas hjerte lå, hun beder bønnlig: Å Knut du får meg nå,ja alt, ja alt jeg ofret for deg Knut, nå vil du sikkert ta meg som din brud.
Og Knut han løper da til moren hen og sier: Åsta blive skal min brud.Men moren svarer ham med vrede ord: Den skam skal aldri over huset bo.
Du dalens stauteste blant gutter er, din faders stolthet og din moders pryd,før jeg vil se deg med Åsta som din brud, før vil jeg se deg som fange på Akershus.
Og Knut han løper da mot skogen hen der får han se sin kjære rosenvenn,han roper: Åsta, Åsta kom hit hen, og Åsta løper så glad mot skogen hen.
Han sier: Åsta vend deg om å se, et ekorn hopper så glad fra sted til sted,mens Åsta så trakk Knut sin slirekniv, og sådan endte han sin Åstas liv.
Av lensmann ble han fakket her en natt, til bys det bar og i arrest ble satt.Der får han tid til å tenke på sin sorg, for dommen lød: Du fange er for godt.
Etter forhør han talte med sin mor: Hva sa du den gang du talte hårde ord,du slapp å se meg med Åsta som min brud, nå kan du se meg som fange på Akershus.
I nittenfjorten ble benådning gitt, for morens skyld han der hadde lidd,men Knut for alltid var en knekket mann, mens Åsta hviler søtt bak gravens rand.


== Eksterne lenker ==
En samling av dokumentasjon om Ryntveitmordet
Det er solskinn, sommer solskinn

«Det er solskinn, sommer solskinn» er en søndagskolesang skrevet av engelske Eliza Edmunds Hewitt i 1883. Melodien er laget av John R. Sweney (1837–1899). Han var militærmusiker, men etter en religiøs frelsesopplevelse viet han seg til kristen musikk. 
Denne visa er kjent i Norge fra 1890, og kom til landet via Sverige. Visa er innspilt på Frem fra Glemselen kap. 6 med Rita Engebretsen.


== Teksten ==
Det er solskinn i min sjel i dag, en sol så klar og skjærhar nattens skygger drevet bort, og Jesus solen er.REF: Det er solskinn, sommer solskinnog så fredfullt tankens timer går.I Jesu åsyn ser jeg inn,det er sollyst i mitt sinn.
Det er lovsang i min sjel i dag, en strengelek for Ham,fra hjertet stiger toner fler enn jeg kan juble frem.
Det er vårliv i min sjel i dag for Jesus i meg bor,i hjertets hage vokser frem et nådens blomsterflor.


== Referanser ==
Sangen til mor

«Sangen til mor» er en skillingsvise. Denne visa er fra slutten av 1800-tallet, og er en av mange skillingsviser som omhandler mor. Den er innspilt på platen Frem fra Glemselen kap. 6 med Helge Borglund.


== Teksten ==
Så lenge som hjertet i barmen kan slåog kjærlighet der inne er,og barndommen synes for sjelen og stå,så edel og skjønn som den er.Så lenge som tankene der inne bor,så lenge jeg minnes deg mor.
Hvem bar meg til sengs i sin elskede favnmens tanken steg opp til Guds sønn.Hun over meg nevnte med hvisken hans navn,og ba så til slutning en bønn.Den bønn visst med virkning til himmelen fór,nei aldri forglemmes du mor.
Hvem var det som førte meg først frem til Gudog sa: Du må ei gjøre så.Hvem var det som førte meg på marken ut,hvor blomster og trærne gror.Hun sagde at Gud hadde skapt denne jord,nei aldri jeg glemmer deg mor.
Når døren til stuen var låset og lukt,og far hadde lagt seg til ro,og lyset der inne forlengst var slukt ut,vi satt der så ensom vi to.Vi talte om tiden da jeg skulle bli stor,nei aldri jeg glemmer deg mor.
Og når jeg så skulle fra hjemmet bort fly,kom jeg moderens lærdom i hu,den sto der så klar som en lyserød sky,og slik står den stedse i dag.Vel elsker jeg fader og søster og bror,men mest dog jeg elsker deg mor.
Og om du skal vandre herfra før enn meg,og jeg lukker øyet ditt mor,så vit mens jeg lever jeg glemmer deg ei,jeg minnes ditt smil og din gråt.Når blomster og trær på graven din gror,da vokser og minnet ditt mor.


== Kilder ==
De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
Den herlige stund

«Den herlige stund» er en gammel skillingsvise fra slutten av 1800-tallet. Visa er innspilt på platen Frem fra Glemselen kap. 6 med Rita Engebretsen. Sangen er beskrevet som «...ei av dei tristaste skillingsvisene vi kjenner, om ei jente som forelska seg i ein sjømann, og lova å vere trufast til han kom att, men båt og mannskap forliste og fekk si grav på havet, og jenta lengter etter den dagen ho sjølv døyr, og får møte han att i himmelen.» Sangen er publisert i boken Frem fra glemselen (2007)


== Teksten ==
Å, jeg minnes den herlige stundda som andre jeg eide en venn,for mitt hjerte en sjømann jeg ga,som fór ut på det stormende hav.
Å, jeg minnes den herlige stund,da vi satt i den grønnkledte lund,i denne grønnkledte lunden ved stranden,ga jeg hjertet og kroppen til ham.
Vil du være meg trofast min venn,så til høsten jeg kommer igjen.Vil du være meg trofast min brud,så skal jeg dagligen be til min Gud.
Jeg vil ikke mer minnes om Gud,men en dag kom det sørglige bud,at i natt på det stormende hav,har både mannskap og skip gått i grav.
Nå er høsten da kommet igjen,det var da vi skulle treffes igjen.Og jeg sukker og roper hans navn,men vi kommer ei mere i favn.
Mange blomster jeg strør på hans grav,vinden fører dem til blånende hav.Men jeg vet at i den himmelske havn,får jeg hvile som brud i hans favn.


== Referanser ==
Søster Ellen

«Søster Ellen» er en skillingsvise fra Valdres, skrevet rundt 1890. Den skiller seg litt ut fra de tradisjonelle utvandrervisene, ved at hovedpersonen i denne sangen faktisk kommer tilbake til Norge. Det er også uvanlig at en skillingsvise omhandler jul, forteller Per Johan Skjærstad som bakgrunsstoff på platen visa er innspilt på, Frem fra Glemselen kap. 6, med Helge Borglund.


== Teksten ==
Søster Ellen kan du sette deg ved sengen min en stunddu kan snakke og forstå mitt eget språk,det er så underlig og ligge her og ikke få en blund,gamle minner stiger frem for hvert sekund.
På en bondegård ved sjøen er jeg født og vokset opp,der er vakkert kan du tro en sommerdag.Når jeg lukker øyet ser jeg hvit vannliljer i knopp,hører sjøens bølger og de faste åretak.
Der står skogen rank og grønn med gran og furu, rogn og hegg,tett ved gården er en frodig bjørkelund.Villvin vokser etter snorer opp bak husets hvite vegg,om jeg bare hadde vært der for en stund.
Kan jeg reise neste uke, doktor Brown hva sier du?De kan reise ja, men følge må De ha.Søster Ellen reiser med Dem, hun har ferie i en tid,og jeg vet De er i trygge hender da.
Det var jul i gamle Norge, jul med juletre og sang,Per han føler det som han er barn på ny,der han står i stuedøren lyttende til klokkeklang,og ser snøen dale høyt og fritt fra sky.
Takk min Gud jeg fikk oppleve det jeg ønsket mest på jord,jeg fikk se mitt kjære hjem mitt fødested,jeg fikk treffe mine venner, mine søsken far og mor,takk min Gud nu er jeg ferdig til å dø.
Og mens nyttårsaftens klokker ringte helg og høytid inn,og forkynte at det gamle år randt ut,støttet opp av farens armer og med morens hånd i sin,Per med smil han tar den siste reisen sin.
Ved Rhindals klipper

«Ved Rhindals klipper» er en vise som bygger på den antikke legenden om Hero og Leander som elsket hverandre, og bodde på hver sin side av Dardanellene. De fikk ikke lov til å møtes, men hver natt svømte Leander over sundet mens Hero sto på den andre siden med en fakkel for å vise vei. En natt blåste fakkelen ut, og Leander druknet. Legenden ble oversatt fra gresk til latin, og spredt over hele Europa. I 1460 finnes den første varianten av denne visa, i Tyskland håndskrevet. Allerede i 1540 kom den på trykk i Georg Fosters samling Frische teutsche Liedlein. På tysk heter visa «Es waren zwei Köningskinder». I Sverige er visa kjent fra 1550 som «De två konungabarnen», og denne ble spredt i muntlig tradisjon i Sverige og blant den svensktalende befolkningen i Finland. Rundt 1850 dukker visa opp som «Ved Rhindals klipper», og ble trykket i skillingstrykk, og meget populær i hele Skandinavia.
I den vitenskapelige utgaven av de tyske balladene står Die Köningskinder som nr. 22.
Visa er innspilt på Frem fra Glemselen kap. 6 med Rita Engebretsen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
De gamle visene 4 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1975


== Teksten ==
Ved Rhindals klipper, ved Rhindals flod der bodde et elskende par,men mellom dem renner den brusende elv hvor fiskerne garnene drar.
En aften gikk de ved hver sin strand, hun fant en deilig grønn eng,og vinket til vennen, kom over til meg, her vokser det liljer i fleng.
Å gå med meg i den dunkle lund, der sangfulglen kvitrer for deg,kle av deg, kle av deg du skjønne André og svøm over bølgen til meg.
Det er så farlig å svømme her ved natt i den mørklangt dal,nei lyset jeg tenner det viser deg vei, å kom gi meg trøst i min kval.
Da kom rivalen så listelig og slukket lyset på strand,et redselsskrik lød i den beksvarte natt: Jeg drukner og finner ei land.
Hun gråt og ventet i angst og gru, ei tårer hadde hun mer.Hun ropte til vennen: Du må ikke dø, og hør hvor jeg trygler og ber.
Den tidlig morgen da solen randt mot strand en fiskermann ror,hun iler mot ham og hun roper ham an, har du mange fisker ombord.
Nei, ingen fisk har jeg fått i natt til tross for talløse kast,se kun dette iskalde lik har jeg fått, i garnene satt det så fast.
Og se der lå som en lilje hvit den underskjønne André,hun grep til sitt hjerte mens tårene sprang, hun var som en engel å se.
Du edle fisker ha takk, ha takk, jeg giver deg som du ser,trolovelesringen av pureste gull, jeg skal ikke bruke den mer.
Og hils min fader, og hils min mor, og hils de søsknene fem,og si at jeg hviler i sjøbølgen blå så aldri jeg kan komme hjem.
I favnen tok hun sin hjertevenn og gikk i bølgene ut,i livet hun var kun en sørgende sjel, i døden en lykkelig brud.
Anna og Ingolf

«Anna og Ingolf» eller bare «Anna» som mange kaller den, er en skillingsvise fra 1850. Hun som ble kalt Anna ligger begravet på en kirkegård i Romerike. Visa er innspilt på Frem fra Glemselen kap. 6 med Helge Borglund.


== Teksten ==
Jeg var ung og forelsket i en pike hun min Anna var skjønnere enn alt,hvor vi ferdes var det fryd og gammen til jeg min dåre fikk henne overtalt.
Så en aften vi spaserte i lunden, kastet Anna seg heftig om min hals,og hun sier det med et smil om munnen: Og kjære Ingolf nå skal du snart bli far.
Tiden gikk og min Anna ble så stille, intet mere oppmuntret hennes blikk,rundt de vakre øyne ble der ringer og blekt ble kinnet som før var rosenrødt.
Fra arbeidet lengtet jeg til kvelden da jeg skulle til min Anna gå,men forbauset stanset jeg i døren for der på senga min kjære Anna lå.
Jeg gikk bort og ga Anna kyss på kinnet spurte henne: Hvordan står det til?Hun svarer ikke men peker med fingrene og ser så bønnlig på meg med øynene.
Se her min Ingolf hva jeg har brakt til verden, en liten sønn jeg skjenket har til deg,og jeg sier det til deg mens jeg lever: Forlat ham aldri og glem dog ikke meg.
Hun sank tilbake på den hvite pute og søkte dertil i døden sin fred,det var sårt for meg å henne miste, jeg roper Anna, mi Anna ta meg med.
Dagen etter kom den hvite kiste hvor min elskede Anna skulle bodet var så tungt for meg å henne miste og senke henne i dødens kolde jord.
Hver en aftenstund når jeg er ledig tager jeg min lille sønn ved hånd,og så vandrer vi da over veien og inn på den stille kirkegård.
Gutten legger kransen ned på graven, vender seg så spørrende mot meg,Kjære pappa det er så trist et savn, så jeg må spørre hvordan mamma har det nå.
Herved vil jeg denne sang få slutte for den er jo for meg altfor trist,hennes øyne glemmer jeg nok aldri, og guttens øyne er som hennes store blå
Nils Ørvik

Nils Ørvik (født 3. januar 1918 i Skåtøy kommune (nå Kragerø kommune), død 10. februar 2005) var en norsk historiker, cand.philol., Ph.D. Han var forsker ved Forsvarets krigshistoriske avdeling 1951–1963, dosent i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo 1963–1971, professor i internasjonal politikk ved Queen's University i Kingston, Ontario (Canada), fra 1973, samt direktør for Center for International Relations samme sted 1975–1985. 


== Bibliografi (utvalg) ==
Norsk militær i Sverige (1951)
Sikkerhetspolitikken 1920–38 (2 bd., 1960–61)
Alternativer for sikkerhet (1970)
Fears and Expectations (1972)
Departmental Decisionmaking (sammen med O. Bruaas m.fl., 1972)
Sicherheit auf Finnisch (1972)
Kampen om Arbeiderpartiet (1977)
Northern Development – Northern Security (1983)


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Nils Ørvik i Store norske leksikon
Harbindialekt

Harbindialekt (forenklet kinesisk: 哈尔滨话; tradisjonell kinesisk: 哈爾濱話; pinyin: Hāěrbīn huà) er den underdialekt av nordøstmandarin, en av hoveddialektene innen det kinesiske språket mandarin. Harbindialekt tales i og rundt byen Harbin, hovedstad i provinsen Heilongjiang lengst nordøst i Folkerepublikken Kina.
De fremste dialektsæregenhetene ligger på vokabularsiden; grammatikk og betoning skiller seg ikke særlig fra standardmandarin.
Det er to årsaker til at Harbinmandarin har visse vokabularforskjellene. Den viktigste er den store innflytelsen fra russisk og i mindre grad andre europeiske språk. Harbin hadde en betydelig russisk befolkning på den tid da harbindialekten tok form tidlig på 1900-tallet. Dessuten var området del av det tidligere kjerneområde for mandsjuene, og mange av dem gikk over til kinesisk språk, men med et visst mandsjuisk preg. 


== Litteratur ==
Kurpaska, M. (2010). Chinese Language(s): A Look Through the Prism of The Great Dictionary of Modern Chinese Dialects. De Gruyter Mouton. s. 158. ISBN 9783110219142. Besøkt 9. november 2015. 
The Blackwell Companion to Phonology, 5 Volume Set. Wiley. 2011. s. 2565. ISBN 9781405184236. Besøkt 9. november 2015.
Chris Thompson (friidrettsutøver)

Christopher «Chris» Thompson (født 17. april 1981) er en britisk internasjonal friidrettsutøver. Thompson vant sølvmedalje på 10 000 meter under EM i friidrett 2010 i Barcelona 27. juli 2010. Han ble slått av sin landsmann Mohammed Farah. Før medaljen i 2010 hadde han vunnet U23-klassen på 5000 meter under EM i 2003. I mellomtiden har han hatt store problemer med skader i flere år av sin karriere.
I 2021 representerte han Storbritannia på maraton under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 54 plass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chris Thompson – Olympedia 
(en) Chris Thompson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Chris Thompson – Storbritannias olympiske komité 
(en) Chris Thompson – Commonwealth Games Federation 
(en) Chris Thompson – World Athletics
Daliandialekt

Daliandialekt (kinesisk: 大連話, pinyin: Dalian hua, engelsk: Dalnian, rōmaji: Dairen-ben) er en dialekt innen språket mandarin. Den tales på Liaodonghalvøya, med byen Dalian og inn i byprefekturene Dandong og Yingkou. Daliandialekten deler mange særtrekk med dialekten på Shandonghalvøya på den andre siden av Bohaistredet; sammen danner disse talemålene dialektgruppen jiaoliaomandarin (胶辽官话). Daliandialekten har mange låneord fra japansk og russisk, noe som skyldes at området historisk har vært underlagt først russisk og senere japansk styre.


== Røst ==


=== Uttaleforskjeller mellom daliandialekt og standard kinesisk (putonghuadialekt) ===


==== Tolv erhuayuner ====
"瓦兒" og "碗兒" er ulike, "歌兒" og "根兒" er ulike, vokalen i "根兒" er en slags retrofleks midt i sentrale vokaler.
i i stavelsene "zi, ci, si, zhi, chi, shi, ri" er en apical vokal. Etter erhua-ing blir i til êr, slik som "字兒"zer4 og "事兒"sher4.
Regelen for i, u, ü ved å kombinere med erhua-vokaler er den samme som regel av de å kombinere med de grunnleggende vokalene, så de tabulation av denne delen er utelatt.


=== Tonelag ===
Regler i daliandialekten:

Når en stavelse med tonelag 1 blir etterfulgt av en stavelse som har tonelag 1, eller en stavelse med tonelag 4 blir etterfulgt av en stavelse som har tonelag 1, vil vanligvis den første stavelsen bli uttalt med tonelag 5 mens tonelaget i den neste stavelsen forblir uforandret, som i "家家戶戶"jiahr5-jiahr1-hur6-hur4, "駕崩"jia5-beng1.
Når en stavelse med tonelag 1 blir etterfulgt av en stavelse som har tonelag 4, vil tonelaget i den første stavelsen vanligvis ikke endre seg, mens den neste stavelsen vil bli uttalt med tonelag 6, som "蟋蟀"xi1-suê6 eller xi3-suêr, "稀碎"xi1-sêi6.
Når en stavelse med tonelag 4 blir etterfulgt av en stavelse som har som også har tonelag 4, vil vanligvis den første stavelsen bli uttalt i tonelag 5 og den neste stavelsen bli uttalt i tonelag 6, som "畢恭畢敬"bi5-gongr1-bi5-jingr6, "客客氣氣"kehr4-kehr-qi5-qi6.


== Skrift ==


=== Nye former ===
15 enkeltvokaler, 3 nasaler. 15 enkeltkonsonanter, 1 zero innledende.
Fra åpen "a" til trang "m", 366 stavelsessymboler, 183 store bokstaver, 183 små bokstaver.


=== Stavelser som Dalianese har, men Putonghua ikke har ===
biang3 (Dette kinesiske tegnet er ikke laget ennå.) – 【Prefiks】som ofte brukes i en nedsettende betegnelse, for å understreke rollen til humøret
pia3 (Dette kinesiske tegnet er ikke laget ennå.) – 【Verb】til latterliggjøre


== Ordforråd ==


== Referanser ==
Karl Landsteiner

Karl Landsteiner (født 14. juni 1868 i Baden bei Wien, død 26. juni 1943 i New York City, New York) var en østerriksk biolog og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1930 for sin oppdagelse av AB0-systemet, vår viktigste blodgruppeinndeling. Sammen med Alexander S. Wiener lyktes han å identifisere Rh-systemet i 1937. Han ble også tildelt Laskerprisen i 1946 for dette. Landsteiner er også opphavsmannen til Landsteiners regel.
Landsteiner ble innvalgt som utenlandsk medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i 1930.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1930 hos Nobelprize.org
(en) Karl Landsteiner hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1930
The Art of the Trombone

The Art of the Trombone er et musikkalbum fra 1999 med Alain Trudel på trombone og Patrick Wedd på orgel. Albumet er spilt inn i St. Viateurkirken i Outremont i Quebec i 1996.


== Sporliste ==
Gustav Holst: «Duet for Trombone and Organ»  8:55
Ernst Schiffmann: «Intermezzo, Op. 53» 8:30
Otto Höser: «Romanze» (cadenza: A. Trudel) 5:53
Alexandre Guilmant: «Morceau symphonique, Op. 88» (cadenza: A. Trudel) 8:01
«Chorale» (Kirchenordnung Brauschweig) 2:16
Franz Liszt: «Hosannah, S677» 3:57
Bernhard Krol: «Sinfonia Sacra, Op. 56, Jesu, meine Freude» 8:40
Friedrich August Belcke: «Fantasia, Op. 58» 6:49
Harald Genzmer: «Trombone Sonata»
«Moderato» 4:20
«Adagio» 4:22
«Vivo (Finale)» 3:14


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside hos NAXOS