jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ingelin Noresjø

Ingelin Noresjø (født 21. mars 1976) er en norsk politiker (KrF). Fra 24. januar 2020 til 14. oktober 2021 var hun er statssekretær for Knut Arild Hareide i Samferdselsdepartementet. Fra 2019 til 2022 var hun 2. nestleder i KrF.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Noresjø er oppvokst og bosatt i Fauske i Nordland. Hun er datter av adjunkt Tormod Harald Aase og adjunkt Bodhild Bugge Aase. Hun er gift og har tre barn.
Etter allmennfag på Fauske videregående skole, tok Noresjø høyere utdanning innenfor sosiologi (grunnfag) og informasjonsteknologi fra det som da var Høgskolen i Bodø. Hun har også studert interaktiv multimedia ved Edith Cowan University i Perth, Australia. I 2012 fullførte hun en Master of Business Administration (MBA) ved Handelshøgskolen i Bodø.Noresjø har variert arbeidserfaring som blant annet butikkansatt, vikarlærer, bussjåfør og IT-konsulent. Siden 2005 har hun vært ansatt i Kristelig Folkeparti, først som fylkessekretær og deretter som organisasjonsrådgiver.


== Politisk arbeid ==
Det aktive politiske engasjementet til Noresjø begynte med vervet som styremedlem i Nordland KrFU i 1994. Siden det har hun i flere år vært fylkesleder i Nordland KrFU, og fra 1997 til 1999 var hun også lokallagsleder i moderpartiet i Fauske KrF. Ved kommunestyrevalget 2007 ble hun valgt til første vara til kommunestyret i Fauske, og hun ble samtidig nestleder i Plan- og utviklingsutvalget i kommunen. Siden valget i 2011 har hun vært fast representant i kommunestyret i Fauske.
I 2005 ble Noresjø ansatt som fylkessekretær i Nordland KrF, og denne stillingen hadde hun frem til hun i januar 2011 ble ansatt ved KrFs landskontor som organisasjonsrådgiver.
10. november 2012 ble Noresjø valgt av et enstemmig nominasjonsmøte som førstekandidat for Nordland KrF til stortingsvalget i 2013. Med det ble hun den første kvinnen som sto på topp på stortingslisten til Nordland KrF noensinne. Hun toppet KrF-listen foran Peter Walseth fra Rana og Tore Christiansen fra Øksnes.
29. april 2015 ble Noresjø medlem av fylkesrådet i Nordland, med ansvar for kultur, miljø og folkehelse. På KrFs landsmøte i 2019 ble hun valgt til 2. nestleder i partiet.
I januar 2020 ble Noresjø oppnevnt som statssekretær, og gikk da av som fylkesråd. Hun ble erstattet av Linda Helen Haukland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ingelin Noresjø hos Norsk senter for forskningsdata
Carl H. Borgstrøm

Carl Hjalmar Borgstrøm (født 12. oktober 1909 i Kristiania, død 14. september 1986) var en norsk språkforsker og professor i sammenlignende språkforskning ved Universitetet i Oslo 1947–1986.
Carl Borgstrøm var sønn av komponisten Hjalmar Borgstrøm og Harriet Amalie Müller. Han ble student i 1928, studerte sammenlignende indoeuropeisk språkvitenskap, indisk og keltisk ved Universitetet i Oslo, og ble mag. art. i 1936. Fra 1932 til 1935 var han foreleser i sammenlignende filologi ved Trinity College i Dublin. Fra 1936 til 1937 var han vikarierende professor i indisk ved Universitetet i Ankara. Han var lektor i språkvitenskap ved Universitetet i Lund fra 1945, og professor i sammenlignende språkforskning ved Universitetet i Oslo fra 1947.
Borgstrøm utga blant annet en Innføring i sprogvidenskap (1958).


== Referanser ==


== Kilder ==
Norges filologer og realister. Stavanger, 1950.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Carl H. Borgstrøm i BIBSYS
Gudmund Schnitler

Se også Gudmund Didrik SchnitlerGudmund Schnitler (født 10. juni 1868 i Kristiania, død 4. november 1925) var en norsk offiser og militærhistoriker.
Gudmund Schnitler var sønn av militærhistorikeren Didrik Thomas Johannes Schnitler (1833-1888) og far til militærhistorikeren Gudmund Didrik Schnitler (1897–1976). Han ble sjef for Nordre Trondhjemske infanteriregiment i 1924.
Schnitler fortsatte farens Almindelig krigshistorie og utga et bind om perioden 1650–1790. Han skrev en bok om 1. verdenskrig, Verdenskrigen (1924). Hans eldre bror Balthazar Schnitler ble også forfatter, men viet seg til skjønnlitteratur, herunder romaner fra sagatiden, og erindringsbøker.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kringla Heimsins, bind 5. Oslo: Nasjonalforlaget, 1933.


== Eksterne lenker ==
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Gudmund Schnitler
Gudmund Didrik Schnitler

Gudmund Didrik Schnitler (født 23. juni 1897, død 20. juni 1976) var en norsk historiker og professor i historie ved det nyordnede Universitetet i Oslo 1940–1945.
Gudmund Didrik Schnitler var sønn av militærhistorikeren Gudmund Schnitler (1868–1925) og sønnesønn av militærhistorikeren Didrik Schnitler. Han gikk på Frogner skole og gikk ut av Krigsskolen i 1918. Fra 1919 til 1920 var han adjutant hos den norske militærattachéen i Berlin. Fra 1923 til 1924 var han aspirant i Generalstaben. I 1925 begynte han å studere jus, og fikk året etter et stipend for å utføre militærhistoriske studier. I de følgende årene oppholdt han seg flere ganger i Paris og Berlin for studienes skyld. Han var sjef for 6. kompani i IR 4 fra 1930 til 1938. I 1939 gjennomførte han en studiereise gjennom Danmark, Tyskland, Belgia og Nederland.
Høsten 1940, etter den tyske invasjonen av Norge, meldte Schnitler seg inn i Nasjonal Samling. 5. oktober 1940 ble Schnitler utnevnt til professor i historie ved Universitetet i Oslo, og 7. november samme år til leder av Instituttet for historisk forskning, som blant annet skulle samle inn materiale om krigen i 1940. I okkupasjonsårene ledet han blant annet utgivelsen av en ny utgave av P.A. Munchs Det norske Folks Historie.  Han ble også konsulent for Kulturdepartementet og gikk inn i Nasjonalteatrets representantskap. 
I 1948 ble Schnitler dømt til to års tvangsarbeid for landssvik.
Schnitler var også frimurer, som i 1925 ble tatt opp i St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard.


== Referanser ==


== Kilder ==
Studentene fra 1915. Oslo: Gundersen, 1942.
«Schnitler, Gudmund», i Norsk krigsleksikon 1940–1945.
Thorbjørnsen, Kristian (1949). St. Olai brødrene: blad av St.Johs. Logen St. Olaus til den hvide Leopards historie gjennom 200 år, s. XXXIII


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Gudmund Didrik Schnitler i BIBSYS (inkluderer også farens publikasjoner)
Nils Simonsson

Nils Simonsson (født 12. november 1920 i Offerdal, død 1994) var en svensk indolog og professor ved Universitetet i Oslo.
Nils Simonsson var sønn av bonden Simon Simonsson (1885–1972) og Helena Olofsdotter (1888–1958). Han ble student i 1941 og fil. kand. fra Universitetet i Uppsala i 1945. Han studerte videre i Paris og København, og ble fil. lic. i 1951 og fil. dr. i 1957. Fra 1957 til 1963 var han dosent ved universitetet i Uppsala. Fra 1963 var han professor i indisk språk og litteratur ved Universitetet i Oslo.


== Referanser ==


== Kilder ==
«SIMONSSON Nils», i Hvem er hvem? Oslo: Aschehoug, 1973.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Nils Simonsson i BIBSYS
Martin Synnes

Martin Synnes (født 20. juni 1936 i Eidsberg) er en norsk teolog og førsteamanuensis emeritus ved Menighetsfakultetet.
Martin Synnes er sønn av prost Martin Peder Synnes. Han ble student i 1955 og cand. theol. fra Menighetsfakultetet i 1962. Fra 1959 til 1960 oppholdt han seg ved Universitetet i Tübingen. Han var feltprest ved LKN Nord-Norge fra 1963 til 1966. I 1968 ble han ansatt som lektor i nytestamentlige fag ved Menighetsfakultetet. I 1983 ble han førsteamanuensis. Fra 1983 til 1987 var han prest i Skårer i Lørenskog.


== Kilder ==
Prester i den Norske kirke og andre teologiske kandidater. Oslo: Land og kirke, 1974.


== Eksterne lenker ==
Presentasjon ved Menighetsfakultetet
Ernst W. Selmer

Ernst Westerlund Selmer (født 23. april 1890 i Uppsala, død 1971) var en norsk språkforsker og professor ved Universitetet i Oslo.
Erns Selmer var sønn av Marius Ludvig Selmer og Nina Maria Mathilda Westerlund, og far til matematikeren Ernst Sejersted Selmer (1920–2006). 
Han tok examen artium i 1908 og språklig-historisk embetseksamen med tysk hovedfag i 1913. Fra 1917 var han universitetsstipendiat i tysk, og ble dr. philos. i 1918 med en avhandling om Sprachstudien im Lüneburger Wendland. Fra 1919 til 1937 var han midlertidig lektor i tysk ved Universitetet i Oslo, og fra 1924 til 1937 dosent i germansk filologi og allmenn fonetikk. I 1937 ble han professor i tysk filologi og allmenn fonetikk. Han var bestyrer av universitetets Fonetisk institutt fra 1918.
Selmers lærebok Håndbok i elementær fonetikk (1922) var i mange år brukt ved de norske universitetene.


== Utmerkelser ==
Selmer var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.


== Referanser ==


== Kilder ==
Norges filologer og realister. Stavanger, 1950.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Ernst W. Selmer i BIBSYSDigitaliserte bøker av Selmer hos Nasjonalbiblioteket
Frederik Raben-Levetzau

Frederik Christopher Otto Raben-Levetzau (født 27. mai 1850 på Lekkende, død 5. mai 1933 på Aalholm) var en dansk utenriksminister og en av Danmarks største jordeiere, idet han var lensgreve til grevskapet Christiansholm og til Bremersvold, Beldringe og Lekkende. 


== Karriere ==
Frederik Raben-Levetzau ble født på Lekkende Gods, Mern, som sønn av Josias Raben-Levetzau (1796–1889) og hustru Siegfriede Victorine von Krogh (1823–1898). Han var gift med Lillie Suzanne Moulton (19. desember 1864 til 9. mars 1946).
Frederik Raben-Levetzau ble student i 1870 og cand.polit. i 1877. Han var attaché ved de danske ambassadene i Paris og Wien 1877–1880. Han var generalkommissær ved Verdensudstillingen i Paris år 1900. 
Frederik Raben-Levetzau var utenriksminister i regjeringen J.C. Christensen 1905–1908. Etter bedrageriavsløringen av Alberti i 1908 innleverte Frederik Raben-Levetzau sin avskjedssøknad og fremkalte derved regjeringens fall. Han satt i Landmandsbankens bankråd. Han deltok ikke siden i politikk.
Frederik Raben-Levetzau eide grevskapet Christiansholm (oppløst i 1921), Bremersvold, Beldringe og Lekkende. 
Frederik Raben-Levetzau var første visepresident (siden æresmedlem) i Det Kongelige Danske Geografiske Selskab. Han var også ordensskatmester (fra 1918), hoffjegermester og kammerherre. Han var medlem av styret for Den Raben-Levetzauske Fond. Han var også president for Københavns Golfklub og for komiteen for Danmarks deltagelse i de Olympiske leker i Athen. Han var formann for Dansk Automobil Klub, for Nysted sogneråd og i byggeutvalget for Christiansborg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
HVEM-HVAD-HVOR 1934, Politikens Forlag, København 1933.
Kraks Blaa Bog 1910 og 1929
Carl Bildt (1850–1931)

Carl Nils Daniel Bildt (født 15. mars 1850 i Stockholm, død 26. januar 1931) var en svensk diplomat, forfatter, kammerherre og medlem av Svenska Akademien fra og med 1902.


== Biografi ==
Carl Bildt var sønn av den svenske statsministeren Gillis Bildt. Bildt var friherre og huvudman for adelsslekten Bildt etter farens død i 1894, med ättenummer 404 i Riddarhuset. Bildt studerte i Uppsala og ble juris utriusque kandidat (eldre svensk betegnelse for cand.jur) i 1870. Bildt var gift (1. oktober 1874–15. november 1887) med Lillian Augusta Stuart Moore og (fra og med 15. september 1890) med Hedvig Alexandra Keiller.
Bildt, som var envoyé extraordinarie og ministre  plènipotentiaire i Roma og kunnskapsrik om byen, har fått en gate oppkalt etter seg – Via Carlo de Bildt. Han var historisk interessert, bedrev omfattende forskning i italienske arkiv og utgav ett flertall skrifter - fremst om dronning Kristinas opphold i Italia. Blant disse bør nevnes Christine de Suède et le cardinal Azzolino (1899), Svenska minnen och märken i Rom (1900) og Christine de Suède et le conclave de Clément X (1906).
Etter flere ulike stillinger innen Utrikesdepartementet ble Bildt utsett til svensk-norsk sendebud i Roma i 1889. Høsten 1902 ble Bildt utnevnt til svensk-norsk sendebud i London. Han vantrivdes dog i London og høsten 1905 ble han igjen svensk minister i Roma og fortsatte på den posten inntil han gikk i pensjon i 1920.


== Oversikt over livsløp ==
1866 – student i Uppsala
1867 – juris filosofiexamen
1870 – juris kandidatexamen
1870 – notarie ved Svea hovrätt
1870–1871 – attaché i Paris og London
1872 – kammerherre
1875 – attaché i Washington
1877 – tillförordnad legationssekreterare i Berlin
1877 – legationssekreterare i Washington
1879 – chargé d'affaires i Washington
1884 – legationssekreterare i Wien
1884 – tillförordnad sjef for handels- og konsulatavdelingen på Utrikesdepartementet
1886 – kabinettssekreterare
1889 – envoyé extraordinarie og ministre plènipotentiaire i Roma
1891 og 1897 – særskilte oppdrag i Venezia
1898 og 1899 – deltaker ved antianarkistkonferensen i Roma samt fredskonferansen i Haag
1900 – filosofie hedersdoktor
1901 – medlem av Svenska akademien
1902 – medlem av Unionella kommittén
1902 – envoyé extraordinarie og ministre plènipotentiaire i London
1903 – æresmedlem av keiserlige tyske arkeologiske instituttet
1906 – generalkonsul i Roma
1906 – medlem av den faste voldgiftsdomstolen i Haag
1920 – avskjed fra ministerposten i Roma


== Referanser ==


== Litteratur ==
Karl Karlsson Leijonhufvud, Sveriges Ridderskap och Adels kalender – 1900,  Norstedts Förlag (år 1900)
Gustaf Elgenstierna, Svenska adelns ättartavlor (1925)


== Eksterne lenker ==
Om Carl Bildt, fra Svenskt biografiskt handlexikon
Virvelstrømbremse

En virvelstrømbremse er, liksom en konvensjonell friksjonsbremse, ansvarlig for å senke hastigheten på et objekt, f.eks. et tog eller en berg-og-dal-bane. I motsetning til en elektromekanisk bremse, som anvender mekanisk press på to adskilte objekter, senker virvelstrømbremser ned hastigheten på et objekt ved å frembringe virvelstrømmer gjennom elektromagnetisk induksjon, noe om skaper motstand, og i neste omgang enten varme eller elektrisitet.
Terje Hellerud

Terje «Henger'n» Hellerud (født 25. september 1939) er en tidligere ishockey- og fotballspiller som spilte for Vålerenga. 
Han vokste opp i Jordalgata 5, og gikk på Vålerenga skole. Foreldrene hans var pinsevenner og ønsket ikke at sønnen skulle bruke så mye tid på idretten.Han debuterte på VIFs ishockeylag i 1954, og ga seg først i 1974. På A-laget i fotball debuterte han i 1957, og var med til 1977. Han ble regnet som en av Norges beste spillere, både på isen og gressbanen. 
Han arbeidet på Tiedemanns Tobaksfabrik, og senere på Toro fabrikker, og ble senere drosjeeier på slutten av 1980-årene fram til 2001.Senere begynte han å arbeide som altmulig-mann i VIF på Vallhall fram til han ble pensjonert fra jobben i 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Portrettet: Terje Henger´n Hellerud på jarlesvifstatistikk.piczo.com
KNUSE BRANN: En ekte ambassadør i eget reir på www.klanen.no
Bente Munkerud Aas

Bente Munkerud Aas (tidligere Bente Munkerud; født 15. september 1964) er en norsk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter for Norge og representerte Ås Idrettslag og senere Nesodden Idrettsforening. Hun er tilknyttet Nesodden Håndballklubb som trener for yngres lag.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bente Munkerud Aas – Speedskatingbase.eu 
(en) Bente Munkerud Aas – SpeedSkatingNews.info
Divisjon A 2004–05

Divisjon A 2004–2005 var den 11. sesongen av den øverste divisjonen i Eritrea. Serien besto av 14 lag, som var en rekord i antall lag. Sesongen endte med at hele seks lag rykket ned til Divisjon B og Red Sea FC tok tittelen for sjette gang. Sesongen braket løs i november, og ble avsluttet i mai. Regjerende mester fra Divisjon A 2003–04 var Adulis Club.


== Tabell ==


== Terminliste ==
Torbjørn Greipsland

Torbjørn Greipsland (født 7. april 1942 i Holum) er en norsk forfatter og redaktør. 
Han var redaktør i tilsammen 15 år i to aviser og to blader, deriblant Agder Tidend og Santalen, før han i perioden 1987 til 2008 var redaktør for Kristelig Pressekontor (KPK). Han har tilsammen skrevet og redigert 17 bøker.
Greipsland er utdannet cand.mag. med nordisk, historie, statsvitenskap.


== Bibliografi ==
Per Borten. Omdiskutert og avholdt (1984)
Livet er mer. 10 fortellinger fra virkeligheten (1985)
Kongen på kirkevei (1986)
Vår prins og prinsesse (1990)
Med konger og dronninger til kirke gjennom 1000 år (1995)
Kongen slik vi kjenner ham (2000)
Livet er mer. 14 fortellinger fra virkeligheten (1998)
Ja vi tror. 14 kunstnere, artister og sangere i norsk kulturliv (2002)
Drøm og dramatikk i det norske Amerika (1997)
Aloha fra glemte nordmenn på Hawaii. Fra slaveliv til ferieparadis (2004)
Nordmenn i dødsleirene. Tusen norske soldater døde i den amerikanske borgerkrigen. (2005)
Tid for å le. 333 preste- og predikathistorier fra virkeligheten (2000)
Lure dyr og glupe fugler (2004)
Verdens beste svenskevitser (2005)
Tid for å le - igjen (2008)
Norske pionerer i sju verdensdeler. Norwegian Pioneers. (2010)
Helt til jordens ende. 1000 norskamerikanske misjonærer (2017)


== Referanser ==
Brun I av Sachsen

Brun, Bruno, eller Braun (født ca 830/840; død 2. februar 880 og gravlagt i Hamburg) var hertug i Sachsen fra 866 til sin død. Han var eldste sønn av hertug Liudolf av Sachsen og Oda av Billung. 
Brun regnes som stamfar til Brunonene, en sidegren av adelsslekten Liudolfingene hvor hovedgrenen etter 962 ble betegnet som Det ottonianske dynasti. Ottonianerne nedstammet fra Bruns bror Otto I av Sachsen som var far til hertug Henrik I av Sachsen (Henrik Fuglefangeren) og farfar til keiser Otto I av Det tysk-romerske rike.
Enkelte kilder henviser også til Brunos farfar, markgreve Brun el. Brunhard i så måte, men dette er usikkert.


== Liv og virke ==
Brunos far, Liudolf, ble beskrevet som «dux orientalis Saxonum», dvs. leder for Øst-Sachsen. Bruno ble i samme kilde, Res gestae saxonicae av kronikøren Widukind av Corvey, betegnet som «dux totius saxonum» dvs. hertug for hele Sachsen. Familiens økte maktposisjon dokumenteres av at Brunos søster Lystgard i 874 giftet seg med Ludvig den yngre, sønn av kong Ludvig den tyske og at han etter dette ble kalt «ducem et fratrem reinæ» (hertug og kongens bror).
Han døde sammen flere andre saksiske adelsmenn i et slag 2. februar 880 sannsynligvis mot danske vikinger som var slått tilbake av den engelske kong Alfred den store. Ifølge kronikøren Adam av Bremen skal hertugen ha falt sammen med tolv grever og to biskoper. Ifølge kronikøren Thietmar av Merseburg døde Bruno i en flodhøy elv, og det skjedde sannsynligvis enten under selve slaget eller under retretten derfra.
Som hertug ble Bruno etterfulgt av sin yngre bror Otto I, også kalt Otto den Opplyste (Otto the Illustrious).
Bruno ble æret som helgen og martyr (kanonisert) av den katolske kirke og hedres på sin dødsdag 2. februar under navnet St. Bruno av Sachsen. Ifølge legendene skal han ha grunnlagt Braunschweig og være stamfar til Brun I, greve av Braunschweig, men kildene til dette er usikre.


== Referanser ==
Atte Katte Noa

Atte Katte Noa er en norsk pedagogisk TV-serie for barn med musikalske innslag som gikk på NRK-TV fra 1988 til 1989. Målgruppen var barn mellom tre og åtte år.


== Programledere ==
Sonja Westrheim (1988)
Per Inge Torkelsen
Renie Thorleifsson
Trond Brænne
Astrid Overaa
Steinar Ofsdal
Gudny Hagen
Tone Hulbækmo
Hans Fredrik Jacobsen
Marianne Mørk
Vibeke Sæther


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Episodene på NRK Nett-TV
Carl Erik Sando

Carl Erik Sando (født 15. mai 1962) er en norsk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter for Norge og representerte Ask Skøyteklubb, men i ungdomsåra var det Rjukan Idrettslag først og deretter tre sesonger i Drammens Skøiteklub.
Sando er fra mars 2011 i forvaltningsteamet til Odin Forvaltning. I oktober 2016 hadde bandet Blå måne (hvor Sando er med på gitar og kor) releasekonsert for deres debutalbum «Utsikt» på Rockefeller Music Hall i Oslo.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Erik Sando – Speedskatingbase.eu 
(en) Carl Erik Sando – SpeedSkatingNews.info
På kammerset

På kammerset er en norsk magasinprogram for barn som gikk på NRK i 1991. Programmet ble ledet av Maj Britt Andersen og Trond Brænne. Programmet hadde flere musikalske innslag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Slaget ved Korupedion

Slaget ved Korupedion (gresk: Κύρου πεδίον eller Κόρου πεδίον, «sletten ved Kyros eller Koros») er navnet på det siste slaget til diadokenes krig, de rivaliserende etterfølgerne til Aleksander den store. Det ble utkjempet i februar 281 f.Kr. mellom hærene til Lysimakhos og Selevkos I Nikator.
Lysimakhos hadde styrt Trakia i tiår og deler av vestlige Anatolia (dagens Tyrkia) helt siden slaget ved Ipsos. Nylig hadde han endelig skaffet seg kontroll over Makedonia. Selevkos styrte Selevkideriket som omfattet landområder som tilsvarer deler av dagens østlige Tyrkia, Syria, Libanon, Israel, Irak og Iran. Til tross for slagets betydning er det nær ingenting som er kjent fra detaljene i slaget, bortsett fra det var Selevkos som sto igjen som seierherre. Lysimakhos ble drept i løpet av kampen.I henhold til den greske historikeren Memnon av Herakleas Historien til Heraklea Pontika ble Lysimakhos drept av et kastespyd som ble slynget av en Malakon, en soldat fra Heraklea som tjenestegjorde under Lysimakhos.Selv om seieren ga Selevkos nominell kontroll over bortimot hele det som hadde utgjort Aleksanders veldige rike, med unntak av det ptolemeiske kongedømme i Egypt, var hans seier av kort varighet. Etter å ha krysset Hellespont for ta besittelse av Lysimakhos' områder i Europa ikke lenge etter slaget, ble Selevkos myrdet av Ptolemaios Keraunos, og Makedonia ble raskt uavhengig atter en gang. Det var typisk for disse tider at at de to tidligere våpenbrødrene og tidligere allierte skulle som gamle menn, ende opp med å slåss til døden med hverandre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Corupedium», Livius.org
«Battle of Corupedium: all facts at a glance» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Bærum jeger- og fiskerforening

Bærum Jeger- og Fiskerforening (Bærum JFF og BJFF) er en jeger- og fiskerforening i Sandvika i Bærum, etablert 15. mai 1935. Foreningen har eget klubbhus og leirduebaneanlegg. Den er medlem av Norges Jeger- og Fiskerforbund
Skytteren Tor Heiestad med olympisk gull fra Sommer-OL 1988 i øvelsen 50 m viltmål representerte BJFF.


== Eksterne lenker ==
Klubbens nettsider
Rippel Rappel (TV-serie)

Rippel Rappel var et norsk pedagogisk TV-serie for barn med musikalske innslag, produsert av NRK i 1994. Programleder var May-Britt Andersen og Trond Brænne. May-Britt Andersen sang i tillegg egenkomponerte sanger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Rippel Rappel hos Filmfront 
(no) Rippel Rappel på NRK TV
Tour of Hainan

Tour of Hainan er et sykkelritt over fem etapper som foregår i Hainan i Kina i månedsskiftet oktober/november. Det er klassifisert som 2.HC i UCI's ranking, og er en del av UCI Asia Tour.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Virre Virre Vapp (TV 2)

For barneprogrammet som gikk på NRK på 1980-tallet, se Virre Virre Vapp (NRK)Virre Virre Vapp er et norsk barneprogram som gikk på TV 2 fra 1996 til 2002. Programmet gikk lørdagsmorgenene og ble ledet av Berit Boman og Christian Nordal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Virre Virre Vapp på Internet Movie Database 
(no) Virre Virre Vapp hos Filmfront
Movistar Team sesongen 2013

Movistar Team sesongen 2013 begynte i januar med Tour Down Under og slutter i oktober. Som et ProTeam må de kjøre alle rittene i UCI WorldTour, men har også deltagelser i Kontinentaltour-ritt.


== Ryttere ==


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Team Movistar in 2013 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Horten Roklubb

Horten Roklubb er en roklubb i Horten, stiftet 11. juni 1930.
Opprettelse av klubben kom til som en del av Norges Roforbunds planer for å etablere en regattabane i Horten indre havn. Det var da behov for en lokal klubb til å drifte banen og arrangere regattaer der.


== Kjente utøvere ==
Rolf Thorsen – Verdensmester og OL-medaljør.
Olaf Tufte – Olympisk og verdens- mester.
Kjetil Borch – Olympisk deltager.


== Eksterne lenker ==
Roklubbens hjemmeside