jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Slaget om Huambo

Slaget om Huambo (portugisisk: A Batalha de Huambo), også kjent som femtifemdagerskrigen (A Guerra dos 55 Dias), var et slag utkjempet mellom det MPLA-ledete Angola under president José Eduardo dos Santos og geriljabevegelsen UNITA ledet av Jonas Savimbi i den fasen av borgerkrigen i Angola som har blitt kjent som byenes krig. Borgerkrigen hadde da vart i sytten år siden uavhengigheten i 1975, mens de utenlandske, cubanske og sørafrikanske styrkene hadde begynt å trekke seg ut i 1989, etter slaget ved Cuito Cuanavale, og internasjonale aktører forsøkte nå å forhandle fram en fredsavtale mellom de stridene partene, som førte til Bicesse-avtalen i 1991. 
Slaget fant sted etter det angolanske valget i 1992, hvor MPLA hadde beseiret UNITA med nesten 50% av stemmene mot UNITAs 40% i presidentvalget og med et enda bedre resultat i nasjonalforsamlingsvalget. UNITA nektet å godta valgresultatet, og startet dermed opp igjen borgerkrigen etter en våpenhvile. Slaget varte i 55 (eller ifølge enkelte kilder 56) dager i begynnelsen av 1993, derav navnet femtifemdagerskrigen. Provinshovedstaden Huambo, tidligere kjent som Nova Lisboa, 530 km sørøst for hovedstaden Luanda, var da UNITAs hovedkvarter. Savimbi hadde erklært Huambo som en separat republikk innenfor den angolanske nasjon da landet i 1975 ble uavhengig fra Portugal. Byen er dessuten et sentrum for ovimbunduene, Angolas største folkegruppe som også Savimbi tilhørte, og som var en viktig drivkraft bak UNITAs geriljavirksomhet. 
Det ble først rapportert om at de angolanske regjeringsstyrkene inntok byen, og dette ble da regnet for en viktig seier, selv om Savimbi unnslapp. Allerede 10. januar gikk UNITA med tungt artilleri og store bakkestyrker til motangrep, og etter femtifem dagers hard kamp hadde de sikret seg full kontroll over byen, mens MPLA trakk seg tilbake vestover til Benguela. UNITA sikret seg også kontroll over de fleste andre angolanske innlandsbyer på Angolas sentralplatå på denne tida, selv om kampene om disse ikke var like voldelige og ikke førte til like stor ødeleggelse. 
Etter disse kampene var Huambo helt ødelagt, og byen lå i ruiner. Huambo mistet dermed sitt fortrinn over andre angolanske byer siden byens industri, skoler, universiteter og mange hjem hadde blitt ødelagt. 10.000 mennesker skal ha dødd i kampene mens flere hundre tusener skal ha flyktet. I andre byer bedrev MPLA etnisk rensing mot ovimbunduene og bakongoene. Representanter fra begge fraksjoner møttes i den etiopiske hovedstaden Addis Abeba fem dager etter slaget, men klarte ikke å oppnå noen enighet. I mai 1994 ble det forhandlet fram en ny fredsavtale (Lusaka-protokollen) mellom MPLA og UNITA, men allerede i august startet krigen på ny. MPLA startet da en stor offensiv, og 9. november gjenerobret de Huambo og deretter alle andre provinshovedsteder, og dermed flyttet UNITA sitt hovedkvarter til byen Jamba i Cuando Cubango-provinsen. Borgerkrigen varte fram til Jonas Savimbis død i 2002. 


== Referanser ==
Brioni

Brioni er et italiensk motehus som eies av det franske holdingselskapet Kering. Det ble grunnlagt i Roma i 1945 og er kjent for deres eksklusive dresser, konfeksjon og lærvarer. Virksomheten har funnet opp konsepter som catwalk for menn, trunk show og ready-to-wear haute couture. I 2016 drev firmaet 46 forretninger over hele verden.Brendan Mullane var kreativ direktør fra juli 2012 til februar 2016. Fra april til september 2016 overtok Justin O'Shea. Fra 15. juni 2017 ble Nina-Maria Nitsche ny kreativ direktør.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Brioni – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
NM for Rockeband 1979

NM for Rockeband 1979 var et musikkalbum med diverse band som deltok i NM for Rockeband i 1979. Albumet ble utgitt samme år og band som var med var blant annet Baiage og Subway Suck.


== Sporliste ==
«Too Many Fags»: Broadway News – 5:17
«See You a the Northpole»: Broadway News – 4:30
«Rock is Back»: Tornerose – 4:10
«Wock'n Woll»: Subway Suck – 2:54
«På do»: Baiage: – 4:40
«You Can't Judge a Book By Looking at the Cover»: Marquee Band – 4:14
«Can't Fight the Feeling»: Black Morning – 4:22
«Lady of My Dreams»: West Company – 3:44
«The Booker»: Småtroll – 6:35
«Street Diamond»: Alice – 4:44
«Spirit»: Wasaband – 3:45
«Jumpin' Jack Flash»: Wright – 3:25
Driftin’

Driftin' er et musikkalbum med Trond Granlund, utgitt i 1983. Albumet lå fem uker på VG-lista og endte med ellevteplass som beste plassering.


== Sporliste ==
«Driftin'» (Trond Granlund/Jan Hammarstrøm)
«Dirty Jane's» (Trond Granlund/Jan Hammarstrøm)
«Soft Shoe Dancer» (Trond Granlund/Tor Langbråten/Jan Hammarstrøm)
«Pickin Up the Pieces» (Trond Granlund/Jan Hammarstrøm)
«I Can't Stop Loving You» (Don Gibson)
«Don't Go Down to the Cellar» (Trond Granlund/Jan Hammarstrøm)
«Marie Celeste» (Trond Granlund/Jan Hammarstrøm)
«Highway 35» (Trond Granlund/Jan Hammarstrøm)
«Across the Ocean» (Trond Granlund/Jan Hammarstrøm)
«Turn Out the Light» (Marius Müller/Helge Sveen)C+C Records-bonusspor«On My Way» (Svein Gundersen)
«Virginia Blue» (Svein Gundersen/Alexandra Wangberg)
«Blowin' in the Wind» (Bob Dylan)
«Helt aleine» (Trond Granlund/Helge Sveen)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Trond Granlund - sang, låtskriver
Marius Müller - gitarer, bakgrunnvokal på Driftin og Turn Out the Light, låtskriver, arrangement, produsent, miksing
Sam Bengtsson - bass
Lasse Hafreager - piano, orgel
Åke Sundqvist - trommer, perkusjon
Geir Langslet - synthesizer på Dirty Jane's, strings på Turn Out the Lights
Hilde Heltberg - bakgrunnvokal på Dirty Jane's
James Burton - elektrisk gitar på Soft Shoe Dancer
Morty Christiansen - akustisk gitar på Soft Shoe Dancer, bass på Pickin Up the Pieces
Svein Gundersen - bass på Soft Shoe Dncer, bakgrunnvokal på Pickin' Up the Pieces, Don't Go Down to the Cellar, Marie Celeste og Across the Ocean, låtskriver
Krist Juuhl - keyboard på Soft Shoe Dancer
Trond Armand Larsen - trommer på Soft Shoe Dancer'
Helge Sveen - bakgrunnvokal på Pickin' Up the Pieces og Don't Go Down to the Cellar, låtskriver
Alexandra Wangberg - bakgrunnvokal på I Can't Stop Loving You og Highway 35, låtskriver


=== Øvrige ===
Hans Petter Danielsen - tekniker, miksing
Tore Tambs Lyche - co-tekniker
Ivar Finsen - mastering
Dagfinn Tranberg - fotograf
Paal Ekerby - coverdesign
Maya - make-up
Esprit/Ciao - klær


== Eksterne lenker ==
Driftin'
Instrumental (Bjørn Elvestad)

Instrumental er et musikkalbum med Ole Ivars-medlemmet Bjørn Elvestad, utgitt i 1995. Dette er hans første og hittil siste soloplate.


== Sporliste ==
«Speechless»
«Blue Eyes»
«Show Me the Way to the Circus»
«I Love You Because»
«Dogwood Trail»
«Theme From the Eastenders»
«Pure Steel»
«Same Ole Me»
«Double Trouble»
«Always On My Mind»
«Storm Never Last»
«Redskin Rag»
«Crazy»
Lat spille med vår

Lat spille med vår er et musikkalbum med Tove Karoline Knutsen, utgitt i 1994. Dette er hennes hittil siste soloplate.


== Sporliste ==
«Skjærgårdsø»
«Kvanneleterskernes sang»
«Hjem fra festen»
«I ventetiden»
«Til dig, m....»
«Sne»
«Alle borte»
«Sommernat»
«I ungdommens vår»
«Gravsted»
«Fløitestubb»
«Hvad vet vi»
«Lat spille med vår over jorden»
På bare bein

På bare bein er et musikkalbum med Hilde Heltberg, utgitt i 1983.


== Sporliste ==
«Ingen som venter»
«Når vi deler alt»
«Min egen vei»
«Drømmebilder»
«Søvnløs natt»
«Du skulle sett meg nå»
«Bit for bit»
«Med døra på gløtt»
«Nå står jeg her»
«Gamle Charlie»
«Bare en dag»


== Eksterne lenker ==
(en) På bare bein på Discogs
Noe vi deler

Noe vi deler er et musikkalbum med Hilde Heltberg, utgitt i 1985.


== Sporliste ==
«Jeg er jeg»
«Noe vi deler»
«Natta er vår»
«En sang om deg»
«Livet har en sjanse»
«Nattevakt»
«Ikaros»
«Min frihet»
«Lær meg»
«Nå eller aldri»
«Hvem er hvem»
«Noe vi deler» (outro)


== Eksterne lenker ==
(en) Noe vi deler på Discogs
Grensevakt (album)

Grensevakt er et musikkalbum med Ole Paus, utgitt i 1984.


== Sporliste ==
«Store gutter gråter ikke for sånt» (Ole Paus)
«Utro» (Ole Paus)
«En million japanere» (Ole Paus)
«To må man være» (Ole Paus)
«Alt om en dobbeltseng» (Ole Paus)
«Kvinnen i meg» (Ole Paus)
«Min barndoms fylliker» (Ole Paus)
«Samantha» (Ole Paus)
«Trampfart» (Ole Paus)
«Grensevakt» (Ole Paus)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Ole Paus - sang, akustisk gitar, piano, plystring, låtskriver, produsent
Jonas Fjeld - gitarer
Anders Bru - gitarer
Backa Hans Eriksson - barytongitar, elbass
Bjørn Kruse - altsaksofon, sopransaksofon, piano, blokkfløyte, arrangement, produsent
Paolo Vinaccia - trommer, perkusjon, tekniker, produsent
Hasse Olsson - piano, synthesizer
Thomas Takla - trombone
Phil Barrett - programmering
Anne-Karine Strøm - bakgrunnvokal
Müllerguttene - kor


=== Øvrige ===
John Quist - tekniker
Morten Krogvold - fotograf
Verdens beste trommis

Verdens beste trommis er en musikk-EP med Sola Jonsen, utgitt i 2004. Dette er hans første og hittil siste soloutgivelse.


== Sporliste ==
«Jeg har en plan» (Sola Jonsen)
«Good Morning Dr.» (Sola Jonsen)
«To skritt te..» (Sola Jonsen)
«Verdens beste trommis» (Sola Jonsen)
«Kjækk æ» (Sola Jonsen)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Sola Jonsen - sang, trommer, gitar, låtskriver
Jostein Ansnes - gitarer, kor, co-produsent
Eirik Øien - bass, piano, kor
Trygve Brøske - elektrisk piano
Joanna Sundan - munnspill


=== Øvrige medvirkende ===
Atle Bredal - produsent
Eirik Rensvik - co-produsent, tekniker
Bror Frode Karlsson - coverdesign


== Eksterne lenker ==
Verdens beste trommis
Som første gang

Som første gang er et musikkalbum med Øivind Elgenes, utgitt i 1997. Dette er hans første plate som soloartist.


== Sporliste ==
«Morrasola»
«Hørt det før»
«Sammen her på livstid»
«Har vi gått oss bort i natta»
«Ta med mæ dit»
«Rundt neste sving»
«Som 1. gang»
«La alt skje»
«Gal nok»
«Kommer vi ifra»
«Blå takknemmelighet»
Raymond Davis

Raymond «Ray» Davis (født 29. mars 1940 i Sumter i Sør-Carolina, død 5. juli 2005 i New Brunswick i New Jersey) var en USA-amerikansk rhythm-and-blues-sanger (bass).Han var et av de opprinnelige medlemmene i doo-wop-gruppa The Parliament og seinere i funk-kollektivet Parliament-Funkadelic (ofte under navnet Sting Ray Davis). Med sin djupe bass sang han førstestemmen i partier av låter som «Theme From the Black Hole» og «Aqua Boogie (A Psychoalphadiscobetabioaquadoloop)».Fra 1995 gikk han en periode inn i en sein utgave av The Temptations, der han erstatta avdøde Melvin Franklin. Davis synger der på albumet For Lovers Only. Seinere opptrådte han med Temptations-varianten The Temptations Experience. I 1998 danna han The Original P sammen med andre tidligere medlemmer av Parliament-Funkadelic.I 1997 blei han innvotert i Rock and Roll Hall of Fame sammen med femten andre medlemmer av kollektivet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Raymond Davis på Discogs 
(en) Raymond Davis på MusicBrainz 
(en) Raymond Davis på Songkick
Holmen Glassverk

Holmen Glassverk òg kjent som Purkholmens Glasværk og Overgaards Glasværk var et foretak som ble oppretta i 1827 av Hans Barlien. Verket var i første periode i drift til 1829. I 1831 ble det gjort et nytt forsøk, denne gangen organisert som et interesseselskap. Driften opphørte trolig i 1833, da ingen glassblåsere kan knyttes til verket etter dette. En ufullstendig kontobok fra verket fremvist Schmidt-Nielsen i 1921 indikerte også at driften stoppet i 1833, men at enkelte kontoer ble ført helt til 1840.Verket produserte vindusglass, samt noe småglass på bestilling. Buteljer er et mulig tredje produkt.


== Referanser ==
Jøssund Glassverk

Jøssund Glassverk var et foretak som ble oppretta i 1854. Interesseselskapet gikk tom for penger før verket kom igang. 13. april 1855 ble verket, omtalt som «Den nordiske vulkan», annonsert til salgs.


== Referanser ==
Nils Bjørums Glassverk

Nils Bjørums Glassverk òg kjent som Bjørums Glassverk var et foretak som ble oppretta i 1873. Det ble etablert av Hans Bjørum. Det gikk inn i 1886.


== Referanser ==
Survik Glassverk

Survik Glassverk, eller Sørviken Glassverk, var et foretak som ble oppretta i 1808. Eiendommen var allerede i 1804 kjøpt av Haugianeren Otto Carlsen Backerud fra Hedmark med hjelp fra Hans Nilsen Hauge. Backerud benektet derimot enhver kobling til Hauge i avhør i 1807. I 1808 ble det opprettet et interesseselskap med Hans Barlien og Paul Antziøn for å bygge glassverk i Survika. I 1809 solgte Barlien og Antziøn sine eiendeler til procuratør Christian Andersen og utliggerborger Johannes Hildrum. Verket hadde store problemer med å få skaffet ildfaste materialer til ovnen og både i 1809 og 1812 søkte de kongen om lån. Begge søknadene ble avslått. I 1813 flyttet Otto Carlsen til Aasnæs Glassverk for å lede oppbyggingen av glassverket der. Alle arbeiderne forlot i samme periode Survik og driften ble stanset. Otto Carlsen og Christian Andersen solgte i 1814 sine eiendeler til Johannes Hildrum som da ble eneeier av glassverket. 
I statistikken fra folketellingen i 1815 er det i feltet for "Konstnere og fabricanter" oppført "Ingen".
I 1816 forsøkte Johannes Hildrum uten hell å selge verket. I 1819 flyttet Otto Carlsen tilbake til Survik og i 1821 var det ny forsøk på drift. Dessverre brant glasshytta ned under arbeid med å kalsinere råvarer. Glasshytta ble av fogdens menn bekreftet gjenoppbygget og brannforsikring utbetalt, men det er ikke funnet dokumentasjon som tyder på at det har blitt blåst glass på verket etter 1813.
Verket ble bygget som et vindusglassverk med taffelglass som hovedprodukt, men senere ble produksjonen utvidet til den finere kvaliteten lægerglass, samt noe bruksglass. Verkets produkter ble omsatt i Trondheim og Nord-Trøndelag.
Trần Văn Trà

Trần Văn Trà (født 1918 i Quảng Ngãi-provinsen, død 20. april 1996 i Hanoi) var en general i Vietnams folkehær, og var i periodene 1963 til 1967 og  1973 til 1975 øverstkommanderende for FNL. Han var medlem av sentralkomitén i Det vietnamesiske kommunistparti fra 1960 til han ble utrensket i 1982.
Han ble medlem av kommunistpartiet i 1938, og tilbrakte årene under andre verdenskrig i fransk fengsel. Han bekjempet det franske kolonistyret i Fransk Indokina og avanserte under Den første indokinesiske krig, for tilslutt å bli utnevnt til general i 1961, mens han hadde kommandoen over de kommunistiske styrkene i den sørligste delen av Sør-Vietnam under Vietnamkrigen.
Han ledet angrepet på Saigon under Tết-offensiven i 1968 og senere det sentrale frontavsnittet under påskeoffensiven i 1972. Under de avsluttende kampene i 1975 var han nestkommanderende under general Văn Tiến Dũng.
Etter Vietnamkrigen var han sentral i sammenslåingen av Nord- og Sør-Vietnam, og i 1978 ble han viseforsvarsminister. I 1982 publiserte han boken History of the Bulwark B2 Theatre som avslørte hvordan det nordvietnamesiske politbyrå hadde overvurdert egne krefter, og undervurdert styrken til USA og Sør-Vietnams hær i forkant av, og under Tết-offensiven. Boken satte den nye ledelsen i det forente Vietnam i forlegenhet, og Trà ble utrensket fra partiet, avsatt som viseforsvarsminister og satt i husarrest resten av livet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Trần Văn Trà: History of the Bulwark B2 Theatre
Intervju med Trần Văn Trà på HistoryNet
Ernest Bolt: Who is Tran Van Tra?
Marius Broening

Marius Broening (født 24. oktober 1983) er en tysk sprinter, som spesialiserer seg på 60 meter og 100 meter.  


== Karriere ==
Broening deltok i VM i friidrett innendørs 2008 i Valencia, og kvalifiserte seg til semifinalen på 60 meter. Her løp han på 6,67, som ikke holdt til finaleplass.
Under EM i friidrett 2010 fikk det tyske laget bronse, bak Russland og Storbritannia. I tillegg til Broening løp Tobias Unger, Alexander Kosenkow og Martin Keller på det tyske laget. Tiden ble 38,44. 


== Eksterne lenker ==
(en) Marius Broening – Olympedia 
(en) Marius Broening – World Athletics 
European Athletics - Marius Broening
Tiki Fulwood

Ramon «Tiki» Fulwood (født 23. mai 1944 i Philadelphia i Pennsylvania, død 29. oktober 1979) var en USA-amerikansk trommeslager i funk-kollektivet Parliament-Funkadelic. I 1997 blei han innvotert i Rock and Roll Hall of Fame sammen med femten andre medlemmer av kollektivet. Han spilte også ei tid med Miles Davis.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Diskografi på nettstedet Discogs.com; besøkt 20. februar 2016.
Bratvaag-ekspedisjonen

Bratvaag-ekspedisjonen ble kjent da den sommeren 1930 oppdaget leirrestene fra Andrées ballongferd i 1897.  De hadde leid selfangeren  MS «Bratvaag» for å drive fangst og forskning i samarbeid med Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser ved Frans Josef Land. Den skulle også (ikke offentliggjort før i 1932) annektere dets vestligste land, Victoriaøya.


== Hendelser ==
26.7. Ishavsskuta MS «Bratvaag» av Ålesund forlater Ålesund
30.7. Skuta ankommer og forlater Tromsø samme dag
1.8-5.8. Prøvetaking på Hopen, Abeløya og Storøya
5.8. Ankomst Kvitøya, mye hvalross
6.8. Oppdager og laster leirrestene fra Andrées ballongferd samt levningene av Salomon August Andrée og Nils Strindberg
8.8. Drivisen siger innpå, avreise og ankomst Victoriaøya 60 km unna
Et skilt reises med teksten «Victoria Island claimed for Harald M. Leite, Ålesund, Norway. August 8, 1930 ... ».  Leite var en av tre redere som eide MS «Bratvaag».
Varde bygges hvori plasseres en forseglet flaske med anneksjons-teksten.
Bygningsmateriell for en 2x3 hytte plasseres inntil.
Avreise, møter «Terningen» av Tromsø og beretter om funnet
10.-17.8. Kapp Grant på Frans Josefs land for fangst og undersøkelser. I land på   Zemlja Georga, Kapp Forbes og Kapp Nansen
17.8-1.9. Hjemtur
innom Victoriaøya der hytte og skilt er nedrevet.
Oppankring utenfor Kvitøya viser seg umulig. Et helsikes uvær ved Bjørnøya
30.8. radiokontakt 120 sjømil nordom Sørøya (Finnmark), og får vite at media-rettighetene er forbeholdt Aftenposten
til kais i Hasvik, bordes ved Kvænangen av sjøfly med Gidsken Jakobsen og finsk pilot
31.8. til kais på Skjervøy
2.9. Ankomst Tromsø eskortert av kystvaktbåten «Michael Sars». Funnet fraktes til Kysthospitalet«Terningen» ankom Tromsø 22.8. Flere nyhetsbyrå starter et "kappløp" for å dekke hendelsen. Skuta DS «Isbjørn», forlot Tromsø 27.8. lastet med pressekorps og fotografen Peter Wessel Zapffe med kurs for  MS «Bratvaag». 

5.9. DS «Isbjørn» ankommer Kvitøya og laster flere leirrester og levningene av Knut Fraenkel som ytterligere issmelting har avdekket.
16.9. DS «Isbjørn» tilbake i Tromsø og losser.
19.9. De tre kister lastet ombord i HMS «Svensksund» (1891) og MS «Bratvaag» følger kortesjen frem til Ålesund
5.10. Svensksund ankommer Stockholm og tas imot av kongen og hundrevis av båterReder Hatle, skipper Eliassen og andreskytter Skjelten ble invitert til sørgehøytideligheten og mottok også kungliga Vasaordenen


== Medlemmer ==
Gunnar Horn fra Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser – leder
Olaf Hanssen – botaniker
Adolf Sørensen – zoolog
Peder Eliassen – skipper
Ole S.Myklebust (Vartdal) – førsteskytter
Sevrin Skjelten (Brattvåg) – andreskytter
Nils Lange – maskinist
Bjarne Ekornaasvaag – maskinassistent
Hans Laabak – stuert
Karl Tusvik (Sykkylven), Leif Nedregotten, Magnar Festø, Syver Alvestad, Johan Almestad, Olav Salen (Ålesund), Sigurd Myklebust og Lars Tusvik – fangstmenn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Podcastepisode om Bratvaag-ekspedisjonens funn på Kvitøya i 1930
Glenn Goins

Glen Lamont Goins (født 2. januar 1954 i Plainfield i New Jersey, død 29. juli 1978 samme sted) var en USA-amerikansk sanger og gitarist. Han var medlem av funk-kollektivet Parliament-Funkadelic, og i 1997 blei han innvotert i Rock and Roll Hall of Fame sammen med femten andre medlemmer av kollektivet.Goins spilte først i gruppa The Bags, som i 1972 gav ut singelen «It's Heavy»/«Don't Mess With My Baby».På Parliament-albumene Mothership Connection (1975), The Clones of Dr. Funkenstein (1976) og Funkentelechy vs. the Placebo Syndrome (1977) har han en framtredende rolle. 
I 1977 forlot han Parliament-Funkadelic på grunn av uenigheter med gruppas leder, George Clinton. Året etter danna han et eget funkband, Quazar, sammen med breoren Kevin Goins og trommeslageren Jerome «Bigfoot» Brailey. Glen Goins døde imidlertid av kreft samme høst, bare 24 år gammel.


== Referanser ==


== Kilder ==
Omtale av Goins på nettstedet Georgeclinton.com; besøkt 30. januar 2016.


== Eksterne lenker ==
(en) Glenn Goins på Discogs 
(en) Glenn Goins på MusicBrainz 
(en) Glenn Goins på AllMusic 
(en) Glenn Goins på AllMusic 
(en) Glenn Goins på AllMusic
Bull of the Year

Bull of the Year er et norsk jazzband som i henhold til seg selv er et «hardtsvingende og funky rockejazzkvartett med referanser både til Ornette Coleman og AC/DC!». De har i flere år kun vært et liveband med opptredener på blant annet Jazzid, Kongsberg jazzfestival og by:larm, men bestemte seg etterhvert å spille inn en plate med egne komposisjoner (av bassisten Vestum). 


== Medlemmer ==
Ole Jørgen Bardal – altsaksofon
Morten Barrikmo Engebretsen – bass- og a-klarinett
Magne Vestrum – kontrabass
Pål Hausken – trommer


== Diskografi ==
2009 – Four Horns (AIMSoundCity)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bull of the Year på MySpace
Larvik Glassverk

Larvik Glassverk, tidligere Laurvig Glasværk, var et glassverk på Torstrand i Larvik.
Glassverket ble etablert i 1872 av Christian Christiansen, for å dekke forespørselen etter glassflasker til hans eget Laurvigs Ølbryggeri. Mange av arbeiderne ser ut til å ha blitt rekruttert fra Berger Glassverk på Eidsvoll, som ble nedlagt samme år.Fra starten produserte glassverket kun ølflasker, men produksjonen ble senere utvidet til både vin- mineralvannsflasker.
I 1888 ble glassverket solgt, og et nytt aksjeselskap ble dannet. Grunnet hard konkurranse ble bedriften i 1913 nødt til å gå i samarbeid med Moss Glassverk og Bergen Glasværk. Tilgangen på kull og andre råstoffer ble dårligere de kommende årene, noe som medførte produksjonsstopp og til slutt bedriftens nedleggelse i 1926.


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Larvik Glassverk på Arkivportalen
Øivind Berntzen

Øivind Tore Berntzen (født 14. august 1920 på Gjelleråsen i Akershus, død 5. oktober 2011 i Oslo) var en norsk motstandsmann tilknyttet Milorg.


== Bakgrunn ==
Berntzen var født og vokste opp på Lauvåsen på Gjelleråsen som den yngste i en søskenflokk på syv. Familien bodde nær marka og brukte den flittig, sommer som vinter. Familien var idrettsinteresserte og en av brødrene, Bernt Berntzen, ble norske mester i boksing. Øivind Berntzen var også ansett som et stort langrennstalent, men en eventuell skiløperkarriere ble stoppet av andre verdenskrig. Han gikk på den da nye Høybråten skole, deretter middelskole på Bryn skole, før han tok Treiders Handelsskole.


== Milorg D13131 ==
Bare 19 år gammel ble Berntzen med i skiløperkompaniet. Han deltok ved Brandbu, men returnerte til Oslo og var med på å etablere avdeling D13131 sammen med en vennegjeng. Hovedkvarteret ble «Stengun-hytta», en laftet bu på knapt ti kvadratmeter, navngitt etter den britiske maskinpistolen, Stengun. I dag er hytta markert med en laftegrime og Groruddalen Historielag har reist en stolpe med bilde av medlemmene av D13131. Ved Liastua i bydel Stovner er det laget et eget hjørne med historien om D13131.Berntzen ble selv arrestert og tilbrakte et år i fengselet i Møllergata 19.Oslo kommune har utarbeidet en egen DVD beregnet for historieundervisning i barneskolen. I denne DVD-en er Berntzen et av tidsvitnene som forteller sin historie.


== Referanser ==
Hesteviken glassverk

Hestvik glassverk eller Hesteviken glassverk, òg kjent som Gravdal glassverk, var et foretak som ble oppretta i 1850. Det ble etablert av August Konow og hans sønn Fredrik Ludvig Konow d.e.. De fleste glassblåserne ankom verket 1852-1853 og forlot verket i 1857, noe som må regnes som verkets driftstid.Verket lå litt nordvest for Gravdal mølle i Laksevåg ved Bergen. Det produserte flasker og kavler, og fra 1853 òg hvitt glass. Glassmester Pedersen leda produksjonen. Det var en egen verksskole knytta til aktiviteten i Hestvika og Gravdal.


== Referanser ==