jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Imelda de’ Lambertazzi

Imelda de' Lambertazzi er en opera med betegnelsen melodramma tragico i to akter av Gaetano Donizetti til en libretto av Andrea Leone Tottola basert på tragedien Imelda av Gabriele Sperduti. Operaen ble først oppført  5. september 1830 på Teatro San Carlo i Napoli.


== Oppførelseshistorie ==
Operaen ble ikke en stor suksess og oppførelser er i dag meget sjeldne. En konsertfremføring fant sted 10. mars 2007 i Queen Elizabeth Hall i London under ledelse av Mark Elder. Konserten ble innspilt på CD av Opera Rara.


== Roller ==


== Synopsis ==

Tid: 16. århundre
Sted: BolognaOperaen er en variasjon av historien om Romeo og Julie. Imelda Lambertazzi (fra en familie som støtter guelferne) elsker Bonifacio, Geremeis arving (fra en familien som støtte ghibellinerne). Da Bonifacio foreslår en fred mellom de to familiend, som skal besegles av deres ekteskap, blir han møtt med vrede fra Imeldas far og bror, og da han forsøker å møte Imelda, blir han stukket ned av sin bror med en forgiftet dolk. Imelda oppfordrer sin far til å tilgi Bonifacio, før hun selv utånder.


== Diskografi ==
1989: Liveoptagelse, Lugano, februar 1989. Floriana Sovilla, Diego d'Auria, Andrea Martin, Fausto Tenzi, Gastone Sarti, Italiensk-schweiz Radio-TV-orkester, dir. Marc Andreae. Nuova Era 6778/79
2007: Dirigent: Mark Elder med Nicole Cabell i titelrollen, James Westman, Frank Lopardo og Massimo Giordano og Orchestra af Age of Enlightenment. Innspilt av Opera Rara.


== Referanser ==


== Kilder ==
Ashbrook, William, Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982, ISBN 0-521-23526-X   ISBN 0-521-23526-X
Holden, Amanda (Ed.), The New Penguin Opera Guide, New York: Penguin Putnam, 2001. ISBN 0-14-029312-4
Osborne, Charles, The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Oregon: Amadeus Press, 1994  ISBN 0-931340-71-3
Weinstock, Herbert, Donizetti and the World of Opera in Italy, Paris, and Vienna in the First Half of the Nineteenth Century, New York: Pantheon Books, 1963. ISBN 63-13703


== Eksterne lenker ==
Libretto
Olivo e Pasquale

Olivo e Pasquale er en romantisk komisk opera med betegnelsen melodramma giocoso i to akter av Gaetano Donizetti. Jacopo Ferretti skrev den italienske librettoen etter Simeone Antonio Sografis skuespill. Operaen hadde premiere 7. januar 1827 på Teatro Valle i Roma. Donizetti gjorde noen forandringer i den påfølgende oppsetningen i Napoli for Teatro Nuovo i september 1827 der den viktigste var å endre Camillo til en tenor.


== Roller ==


== Synopsis ==
Tid: Det attende århundre
Sted: LisboaOlivo og Pasquale er to brødre, begge kjøpmenn fra Lisboa: den første er temperamentsfull og brutal, den andre er søt og sky. Olivos datter, Isabella, elsker den unge lærlingen, Camillo, men hennes far ønsker at hun skal gifte seg med en velstående kjøpmann fra Cádiz, Le Bross. Isabella forteller Le Bross at hun elsker en annen. At first he is led to believe that it is Columella, an old conceited and ridiculous man but shortly after he understands that it is Camillo. Olivo innser at datteren våger å motsette seg hans vilje, er rasende og Le Bross, sjokkert av hans uforholdsmessige reaksjon, blir Isabella og Camillos allierte og lover å hjelpe dem til å bli gift. De forelskede truer med å begå selvmord klokken fem dersom Olivo ikke gir dem tillatelse til å gift seg, men han tror ikke på dem og nekter å gå med på utpressing. Men klokken fem høres ekko av skudd: Pasquale besvimer og Olivo sier nå at han ville fortrukket at Isabella ble Camillos hustru enn at hun dør. Heldigvis var trussel om selvmord tom og da de to viser seg i døren, omfavner og velsigner Olivo unionen deres.


== Diskografi ==
Bruno Rigacci (dirigent), John del Carlo, Giovanni Ovidio Mastino, Gastone Sarti, Estelle Maria Gibbs, Sabrina Bizzo, Enrico Bonelli, Luana Pellegrineschi, Augusto Faggioli, 1980 (Bongiovanni)


== Referanser ==


== Kilder ==
Ashbrook, William, Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982, ISBN 0-521-23526-X   ISBN 0-521-23526-X
Holden, Amanda (Ed.), The New Penguin Opera Guide, New York: Penguin Putnam, 2001. ISBN 0-14-029312-4
Osborne, Charles, The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Oregon: Amadeus Press, 1994  ISBN 0-931340-71-3
Waidelich, T. G., "'in dem Vaterlande der Haydn, der Mozarte und so vieler andern berühmten Componisten'. Ein unbekannter Brief Gaetano Donizettis betreffend den Vertrieb seiner Opera buffa Olivo e Pasquale in Deutschland", in: Semantische Inseln - Musikalisches Festland für Tibor Kneif zum 65. Geburtstag, Hamburg 1997, p. 57–62.
Weinstock, Herbert, Donizetti and the World of Opera in Italy, Paris, and Vienna in the First Half of the Nineteenth Century, New York: Pantheon Books, 1963. ISBN 63-13703


== Eksterne lenker ==
Libretto
Pietro il grande

Il falegname di Livonia, o Pietro il grande, czar delle Russie er en komisk opera i to akter av Gaetano Donizetti til en libretto av Gherardo Bevilacqua Aldobrandini fra 1819, som er delvis basert på Felice Romanis libretto til Giovanni Pacinis opera Il falegname di Livonia, som nettopp var blitt satt opp på La Scala i Milano 12. april 1819, samt på Romanis kilde, Alexandre Duvals komedie Le menuisier de Livonie, ou Les illustres voyageurs (1805)..


== Roller ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Ashbrook, William (1982). Donizetti and His Operas. Cambridge University Press., ISBN 0-521-23526-X. ISBN 0-521-23526-X.
Ashbrook, William (1992). "Donizetti, (Domenico) Gaetano (Maria): work-list" in Sadie 1992, vol. 1, pp. 1215–1218.
Osborne, Charles (1994). The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini. Portland, Oregon: Amadeus Press. ISBN 0-931340-71-3.
Sadie, Stanley, red. (1992). The New Grove Dictionary of Opera (4 bind). London: Macmillan. ISBN 978-1-56159-228-9.
Sadie, Stanley, editor; John Tyrell; executive editor (2001). The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2. udg. London: Macmillan. ISBN 978-1-56159-239-5 (hardcover). OCLC 419285866 (eBook).
Smart, Mary Ann; Budden, Julian. "Donizetti, (Domenico) Gaetano (Maria)" in Sadie 2001.
Weinstock, Herbert, Donizetti and the World of Opera in Italy, Paris, and Vienna in the First Half of the Nineteenth Century, New York: Pantheon Books, 1963. ISBN 63-13703


== Eksterne lenker ==
Libretto (italiensk)
Libretto (italiensk) Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine.
"G. Donizetti. IL FALEGNAME DI LIVONIA, OSSIA PIETRO IL GRANDE ", Russisk premiere av St. Petersburgs kammeroperakompagni
Tom Kaufman, "DONIZETTI: Pietro il Grande, operatoday.com, 13. september 2005 (plateanmeldelse)
Alexander Vik

Alexander Vik (født 1955 i Stockholm) er en svensk-norsk forretningsmann. Vik var storeier i internettselskapet Xcelera.com, hvis børsverdi på det meste var 113 milliarder norske kroner.Vik vokste opp i en familie av foretagende i Sverige, og han bodde der til sent i 1969, da familien flyttet til Kanariøyene. Fra 1974 til 1978 studerte han økonomi ved Harvard. Han var der aktiv i studentidretten. Deretter jobbet han med aksjemegling i investeringsbanken Lehman Brothers på Wall Street, før han begynte med egne eiendomshandler og startet et forsikringsselskap. Med god teft kjøpte han eiendom da markedet var svakt, og solgte med profitt etter oppgang, før markedet igjen kollapset senere på 1980-tallet. Vik er to ganger «Ivy League golf champion» og norgesmester i golf.


== Xcelera og dot-com ==
Vik var storeier i internettselskapet Xcelera.com og var aktiv som investor under dot-comboblen. Selskapet var registrert på Cayman og notert på den amerikanske aksjebørsen AMEX, og holder rekorden for størst verdiøkning på ett år, da den steg med 74 000 prosent. Før boblen sprakk var Xcelera verdt 113 milliarder kroner, på den tiden mer enn verdien av bilprodusenten Volvo, mens omsetningen til selskapet ved senere regnskapsrapportering i dets jurisdiksjon ble avslørt å være under to millioner kroner. Samtidig som Xcelera ble snakket opp i pressen solgte Vik og hans bror aksjer i selskapet og innkasserte over en milliard kroner.


== Sebastian Holdings ==
Vik eier og kontrollerer Sebastian Holdings, et Turks og Caicos selskapet.
Han ble kåret av Forbes magazine som  “The Most Interesting Man In The World (As Long As He Doesn't Owe You Money)” mars 2014. [1]


== Referanser ==
Maorihonningeter

Maorihonningeter (Anthornis melanura), også kjent under maori-navnene Korimako og Makomako, er den eneste arten i gruppen Anthornis i familien honningetere. Arten er vanlig over store deler av hovedøyene på New Zealand og på mindre øyer utenfor, og dessuten så langt sør som på Aucklandøyene.


== Beskrivelse ==
Dette er en grønnlig fugl, hanner er olivengrønn med en mørk lilla glans på hodet og blåsvart ytre vinger og stjert. Han er lysere på undersiden. Hunfugler er mer grålig olivenbrun med en blålig glans på hodet. Hunner har en karakteristisk gulhvit bøyet stripe fra nebbroten tvers over kinnet. De er ca. 20 cm i kroppslengde. Hunner veier ca. 26 gram og hanner 32 gram. Ungfugler av hunnkjønn har brune øyne og en lysegul kinnstripe. 


== Underarter ==
Det er beskrevet fire underarter av maorihonningeter:

Anthornis melanura melanocephala (G.R. Gray, 1843), utdødd
Anthornis melanura melanura (Sparrman, 1786)
Anthornis melanura obscura (Falla, 1948)
Anthornis melanura oneho (J.A. Bartle & P.M. Sagar, 1987)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maorihonningeter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Maorihonningeter hos Artsdatabanken 
(en) Maorihonningeter hos Fossilworks 
(en) Maorihonningeter hos ITIS 
(en) Maorihonningeter hos NCBI 
(en) Kategori:Anthornis melanura – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Anthornis melanura – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anthornis melanura – detaljert informasjon på Wikispecies 
Avibase: Anthornis melanura. Besøkt 11. mai 2013.
Birdlife Species Factsheet: Anthornis melanura. Besøkt 11. mai 2013.
New Zealand Birds. Besøkt 11. mai 2013.
Zoraida di Granata

Zoraida di Granata (også Zoraide di Granata eller Zoraïda di Granata) er et melodramma eroico (opera seria eller 'heroisk' opera), i to akter av Gaetano Donizetti. Den italienske librettoen ble skrevet av Bartolomeo Merelli, basert på et fransk skuespill, Gonzalve de Cordoue ou Grenade Reconquise av Jean-Pierre Claris de Florian (1791), og en libretto av Luigi Romanelli til en opera av Nicolini kalt Abenamet e Zoraide.
Selv om det var Donizettis første suksess på teaterscenen «og operaen hvor han begynte å benytte 'Rossini'-liknende teknikk», fikk den opprinnelig versjon fra 1822 av denne voldsomme kjærlighetshistorien aldri en fullstendig fremføring fordi Amerigo Sbigoli, tenoren som opprinnelig hadde rollen som Abenamet, døde kort tid før premieren, uten at det var noen erstatter tilgjengelig. Donizetti tilpasset raskt denne tollen for kontraalt, selv om han fjernet tre nummer i prosessen.
Premieren fant sted på Teatro Argentina i Roma 28. januar 1822 og den og komponisten ble rost av ukeavisen Notizie del giorno:

«Et nytt og gledelig talent har vist seg for det italienske musikkteater. Den unge Maestro Gaetano Donizetti ... har lansert seg sterkt i sin første virkelig seriøs opera, Zoraida. Han mottok med rette unison og oppriktig applausen fra en fullsatt sal...».Opera ble oppført i den reviderte utgaven på det samme teateret 7. januar 1824, og ble satt på ny i Lisboa i 1825.


== Roller ==


== Synopsis ==

Tid: 1480
Plass: Granada, Spania.Den morderiske og luskende Almuzir ønsker å gifte seg med Zoraida, datteren til den avdøde kongen, som igjen elsker Abenamet, den seirende mauriske generalen. For å redde Abenamet fra dødsdom utstedt av Almuzir, går Zoraida med på giftermålet. Hun overbeviser Abenamet om sin troskap og på en noe usannsynlig måpte får hun lov til å gifte seg med ham.


== Innspillinger ==


=== 1822-versjonen ===


=== 1824-versjonen ===
Opera Rara sin innspilling inneholder seks ekstra stykker på CD-ene 3 (delvis) og 4.


== Referanser ==


== Kilder ==
Holden, Amanda (Ed.), The New Penguin Opera Guide, New York: Penguin Putnam, 2001. ISBN 0-14-029312-4
Osborne, Charles, The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Oregon: Amadeus Press, 1994  ISBN 0-931340-71-3
Ashbrook, William, Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982, ISBN 0-521-23526-X   ISBN 0-521-23526-X
Weinstock, Herbert, Donizetti and the World of Opera in Italy, Paris, and Vienna in the First Half of the Nineteenth Century, New York: Pantheon Books, 1963. ISBN 63-13703


== Eksterne lenker ==
Informasjon og libretto (italiensk)
Innspilling på Opera Raras nettside
Tetsushi Suwa

Tetsushi Suwa (japansk:  (諏訪哲史 Suwa Tetsuhi, født 1969) er en japansk forfatter født i Nagoya i Aichi prefektur. Han vant Akutagawa-prisen i 2007 for romanen Asatte no hito (アサッテの人, direkte oversatt: «Overmorgenmannen»). Boken ble først utgitt i det litterære tidsskriftet Gunzo, og vant dette tidsskriftets nykommerpris. 
Boken er utgitt på norsk som En hinsides mann, oversatt fra japansk av Magne Tørring (Pax, 2013).


== Referanser ==
Christiane Koren

Christiane Birgitte Koren (født Diderichsen 27. juli 1764 i Kastrup, Danmark, død 28. januar 1815 i Ullensaker) var en dansk-norsk forfatter, kjent som Moer Koren og som dagboksforfatter.


== Liv ==

Christiane Koren vokste opp på Amager i Danmark, hvor faren, Jess Diderichsen, hadde stentøysfabrikken Kastrup Værk. Etter at ha måttet gå fra fabrikken reiste faren i 1780 til sjøs og forsvant. Sammen med moren flyttet Christiane til København, hvor hun forlovet seg med nordmannen Johan Koren. Etter giftermålet flyttet hun i 1787 sammen med mannen, som var blitt utnevnt til sorenskriver i Frøland og Heggen i Smålenene, til Mustorp i Eidsberg.
I Norge skaffet Christiane Koren seg en vid krets av venner i Christiania og andre steder på Østlandet, blant andre Johan Randulf Bull, Claus Pavels, Niels Treschow og Frederik Schmidt. I denne kretsen fikk hun tilnavnet «Moer Koren» («mor» ble på denne tiden brukt om embetsmannshustruer som ennå ikke kunne kalles «frue»), og vennene var hennes «sønner» og «døtre».
I 1797 flyttet Koren-familien til Øvre Romerike, hvor de først bodde på Lundberg i Gjerdrum, og siden på Nitteberg like ved Hovin kirke i Ullensaker. I 1802 foretok Christiane Koren en reise til København, hvor hun bodde i samme hus som Adam Oehlenschläger og besøkte Knud og Kamma Rahbek i Bakkehuset.


== Forfattervirksomhet ==
Christiane Koren var vel inne i samtidens danske og tyske romantiske litteratur. Blant tyskerne foretrakk hun Jean Paul, Friedrich Schiller og Herder, blant danskene Oehlenschläger. Hun var også grepet av N.F.S. Grundtvigs forkynnelse. Selv skrev hun en del dikt, og noen skuespill som ble utgitt av Rahbek som Dramatiske Forsøg i 1803.
I ettertid er Christiane Koren likevel kjent for dagbøkene sine, som var skrevet for at de skulle leses av vennene. I vennekretsen hennes var det også en annen kjent dagboksforfatter, nemlig presten Claus Pavels. Dagbøkene ble utgitt i utdrag av Sofie Aubert Lindbæk i 1915, i en utgave som omfatter periodene mars  1808 til august 1810 og januar            1813 til januar 1815. August 1814 er ikke tatt med. Dagbøkene gir et interessant tidsbilde fra tiden omkring 1814. En dagbok fra reisen til Danmark i 1802 ble utgitt av Gudrun Høibo i 1945.


== Bibliografi ==
Sofie Aubert Lindbæk (utg.): «Moer Korens» dagbøger. Oslo: Aschehoug, 1915.
Gudrun Høibo (utg.): Dagbog for Kristiane Koren paa en Reyse fra Norge til Dannemark begyndt den 6. September 1802. Oslo: Cammermeyer, 1945.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arkiv etter Christiane Koren hos Nasjonalbiblioteket.
Natsuo Kirino

Natsuo Kirino (桐野 夏生 Kirino Natsuo, født 7. oktober 1951 i Kanazawa i Ishikawa, som Mariko Hashioka (橋岡 まり子, Hashioka Mariko) er en japansk kvinnelig romanforfatter og en sentral skikkelse i den nye oppblomstringen av kvinnelige krimforfattere i Japan. Hun har utgitt en rekke romaner, novellesamlinger og noen essays. Hun debuterte i 1993 med romanen Kao ni furikakeru ame, som hun ble tildelt Edogawa Rampo-prisen for.
For romanen OUT mottok hun i 1998 日本推理作家協会賞 (Nihon suiri sakka kyokaisho - Grand Prix for krimfiksjon), Japans høyeste utmerkelse for krimlitteratur.
Bare en av romanene hennes, Ute, er utgitt på norsk. Originaltittelen «Auto» er en japansk transkribering av det engelske ordet «out», og denne bruken av engelskklingende titler er noe som går igjen i forfatterskapet. Boken skildrer livet til fire kvinner godt nede på den sosiale rangstigen i Japan, de jobber deltid på samlebånd på en fabrikk som lager bokslunsjer. Da en av dem en natt kommer i skade for å ta livet av sin ektemann, tar alt en uventet vending. Boken gir en troverdig skildring av den moderne, fattige kvinnens hverdag i Japan.


== Bibliografi ==
Utvalgte romaner: 

顔に降りかかる雨 Kao ni furikakeru ame (Tokyo: Kodansha, 1993)
アウト　Auto (Tokyo: Kodansha, 1997) – Utgitt på norsk som Ute, oversatt fra japansk av Ika Kaminka (Gyldendal, 2006) og på engelsk som Out, ved Stephen Snyder, på tysk som Die Umarmung des Todes: Roman ved Annelie Ortmanns Goldmann (2003)
柔らかな頬 Yawarakana hoho (Tokyo: Kodansha, 1999) - Utgitt på fransk ved Silvain Chupain som Disparitions (Paris: Rocher, 2002)
Gyokuran (Tokyo: Asahi Shinbunsha, 2001)
グロテスク Gurotesuku (Tokyo: Bungei Shunju, 2003) – Utgitt på engelsk som Grotesque, oversatt av Rebecca L. Copeland (New York: Knopf, 2007) og på italiensk ved Gianluca Coci (2008)
光源 Kogen (Tokyo: Bungei Shunju, 2000)
リアルワールド Riaru warudo (Tokyo: Shueisha, 2003) - Utgitt på engelsk som Real World, oversatt av Philip Gabriel (New York: Alfred A. Knopf, 2008)
残虐記 Zangyakuki (Tokyo: Shinchosha, 2004) - Utgitt på engelsk som What Remains, oversatt av Philip Gabriel (London: Harvill Secker, 2008)
女神記 Joshinki (Tokyo: Kadokawa shoten, 2008) - Utgitt på engelsk som The Goddess Chronicle, oversatt av Rebecca Copeland (Edinburgh: Canongate, 2013)
東京島 Tokyo-jima (Tokyo: Shinchosha, 2008)
IN (Tokyo: Shueisha, 2008) – planlagt utgitt på engelsk som IN, i oversettelse ved Philip Gabriel (Harvill Secker, 2014)
優しいおとな Yasashii Otona (Tokyo: Chuokoron-Shinsha, 2010)
Hapinesu (Tokyo: Kōbunsha, 2013)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Natsuo Kirino på Internet Movie Database 
(en) Natsuo Kirino hos The Movie Database
Karen Bjølstad

Karen Marie Bjølstad (født 25. oktober 1839 i Fredrikstad, død 10. mai 1931 i Aker) var en norsk kunstner, og Edvard Munchs tante og pleiemor.
Født i Fredrikstad som yngre søster av Laura Cathrine Munch. Etter søsterens død flyttet hun fra Fredrikstad til Oslo, og tok oppdrageransvar for de fem etterlatte barna der, sammen med faren Christian Munch. Bjølstad var selv kunstner og lagde bilder for salg. Hun ble sentral i Edvard Munchs liv, og så tidlig guttens talent og bidro til at han ble maler. Hun stod selv modell for en rekke av nevøens bilder.
I mai 2013 kom boken om Bjølstad, Tante Karen - Kvinnen bak Edvard Munch, skrevet av Torill Stokkan utgitt på Orfeus Publishing.


== Referanser ==
Gråmeitemark

Gråmeitemark (Aporrectodea caliginosa) er den mest tallrike meitemark. Finnes i åkre, på engs- og grasmark. Den er ganske pH-tolerant (tåler pH fra 4 til 7). Gråmeitemark holder seg noen desimeter nedi jordsøylen og henter ikke mat fra overflaten.


== Kjennetegn ==
Lengden er 8 til 12 cm. Hovedfargen er grå med nyanser av lyst rødt. Beltet er rødbrunt. Kroppstverrsnittet er rundt.


== Kilder ==
agropub.no: Meitemark - de viktigste husdyra?


== Eksterne lenker ==
(en) gråmeitemark – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) gråmeitemark i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gråmeitemark hos Artsdatabanken 
(sv) gråmeitemark hos Dyntaxa 
(en) gråmeitemark hos Fauna Europaea 
(en) gråmeitemark hos ITIS 
(en) gråmeitemark hos NCBI 
(en) Kategori:Aporrectodea caliginosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aporrectodea caliginosa – detaljert informasjon på Wikispecies
USS «Wisconsin»

USS «Wisconsin» var et amerikansk slagskip i Iowa-klassen. Det var det andre skipet i United States Navy som ble oppkalt til ære for den amerikanske delstaten Wisconsin. Skipet ble bygget ved Philadelphia Naval Shipyard i Philadelphia og ble sjøsatt den 7 desember 1943, toårsdagen for angrepet på Pearl Harbor.
I løpet av karrièren tjenestegjorde USS Wisconsin i Stillehavskrigen under andre verdenskrig, der hun bombet japanske festningsverk og beskyttet amerikanske hangarskip mens flyene deres angrep fiendtlige posisjoner. Under koreakrigen bombet Wisconsin nordkoreanske mål med støtte fra FNs og sørkoreanske bakkestyrker.  I 1955 ble USS «Wisconsin» tatt ut av tjeneste og plassert i den amerikanske marinens reserveflåte. Skipet ble reaktivert den 1 august 1986 og modernisert. Videre deltok hun i gulfkrigen i januar og februar 1991. Skipet ble tatt ut av tjeneste for siste gang i september 1991 og er i dag et museumsskip som ligger i Norfolk i delstaten Virginia.


== Eksterne lenker ==
(en) USS Wisconsin (BB-64) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) USS Wisconsin (BB-64) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nauticus, Norfolk, VA
(en) NAVSOURCE Photo Gallery: Numerous photographs of USS Wisconsin
(en) Hampton Roads Naval Museum
(en) Operation Desert Storm Timeline Arkivert 5. desember 2006 hos Wayback Machine.
(en) Maritimequest USS Wisconsin BB-64 Photo Gallery
(en) USS Wisconsin Photo Gallery and Facts
(en) USS Wisconsin Association
(en) Naval Vessel Registry BB-64
(en) 1995 US General Accounting Office report on the US Navy’s Naval Surface Fire Support program Arkivert 15. mars 2007 hos Wayback Machine.
(en) 2005 US Government Accountability Office Report: Issues Related to Navy Battleships Arkivert 11. april 2020 hos Wayback Machine.
(en) av USS Wisconsin
(en) HNSA Ship Page: USS Wisconsin
(en) 1956 Booklet of General Plans for the U.S.S. Wisconsin (BB-64), Iowa Class, hosted by the Historical Naval Ships Association (HNSA) Digital Collections
Trollkyrkja (Rauma)

Trollkyrkja er et fjell på grensa mellom Rauma kommune i Møre og Romsdal og Skjåk kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 888 meter over havet, som er det 7. høyeste i Rauma kommune. Fjellet ligger i Reinheimen nasjonalpark. 


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
USS «Iowa»

USS «Iowa» var det første slagskipet som ble bygget i Iowa-klassen, og det fjerde skipet i United States Navy som ble oppkalt etter delstaten Iowa. «Iowa» var det eneste slagskipet i sin klasse som tjenestegjorde i Atlanterhavet under andre verdenskrig. Der transporterte hun blant annet Franklin D. Roosevelt til Mers El Kébir i Algerie. Derfra dro Roosevelt videre til Teherankonferansen der han skulle møte Winston Churchill og Josef Stalin.
I 1944 ble skipet overført til Stillehavsflåten. Der deltok hun i den allierte invasjonen av øyene Kwajalein og Enewetakatollen. Hun ble også brukt til å beskytte de amerikanske hangarskipene som opererte rundt Marshalløyene. Under koreakrigen bombarderte skipet flere mål langs den nordkoreanske kysten. I 1955 ble USS «Iowa» tatt ut av tjeneste og plassert i den amerikanske marinens reserveflåte. Skipet ble satt i tjeneste igjen i 1984 og modernisert som en følge av 600-ship Navy-planen som var blitt satt i gang som en reaksjon på den sovjetiske marinens ekspansjon. I 1990 ble skipet tatt ut av tjeneste for siste gang, og siden 2012 har hun vært museumsskip ved Port of Los Angeles.
I april 1989 skjedde det en eksplosjon i kanon nummer to som drepte 47 besetningsmedlemmer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) USS Iowa (BB-61) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Satellite image from Google Maps
Maritimequest USS Iowa BB-61 Photo Gallery
Historic Ships Memorial at Pacific Square
Pacific Battleship Center Website
Reflections of the I

Reflections of the I er et musikkalbum med Winds, utgitt den 7. september 2002.


== Sporliste ==
«Clarity» 2:15
«Realization» 4:53
«Of Divine Nature» 4:37
«Transition» 1:16
«Passion's Quest» 4:51
«Reason's Desire» 5:11
«Premonition» 1:59
«Remnants of Beauty» 5:37
«Existence» 3:48
«Continuance» 3:26
«Predominance» 0:45