jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
The Black Keys

The Black Keys er en amerikansk bluesrock-duo dannet i 2001 som består av Dan Auerbach (gitar, vokal) og Patrick Carney (slagverk), begge fra Akron, Ohio.


== Historikk ==
Bandnavnet stammer fra en psykotisk billedkunstner i hjembyen som hadde det med å bruke uttrykket «black keys» (dvs «svarte tangenter»). Black Keys sammenlignes ofte med  lo-fi-duoen The White Stripes, som slo gjennom rett før dem.
Debutalbumet, The Big Come Up (2002), ble spilt inn med enkle opptaksmetoder i Carneys kjeller, så sounden er røff og blues-rock-aktig. 
De neste årene turnerte bandet små klubber og musikkfestivaler, og ga ut flere album. Etterhvert bygde de opp en solid solid fanbase. Det tredje albumet, Rubber Factory (2004) fikk mye positiv omtale som førte til platekontrakt med Nonesuch Records i 2006. De første fire albumene var produsert i primitive  studioer, men det femte,  Attack & Release (2008), ble spilt inn i et profesjonelt studio med den innleide produsenten Danger Mouse som duoen senere samarbeidet mye med senere. 
Det kommersielle gjennombruddet kom med Brothers (2010), som medregnet singelen «Tighten Up» vant tre Grammy Awards. Oppfølgeren El Camino (2011) kom som nummer to på Billboard Hot 200-lista.
Per oktober 2011 har The Black Keys solgt over 2 millioner album i USA.


== Diskografi ==


=== Album ===
2002 – The Big Come Up (Alive Records)
2003 – Thickfreakness (Fat Possum Records)
2004 – Rubber Factory (Fat Possum Records)
2006 – Magic Potion (Nonesuch Records)
2008 – Attack & Release (Nonesuch Records)
2010 – Brothers (Nonesuch Records)
2011 – El Camino (Nonesuch Records)
2014 – Turn Blue (Nonesuch Records)
2019 – Let's Rock (Nonesuch Records)


=== EP ===
2004 – The Moan (Alive Records)
2006 – Chulahoma (Fat Possum Records)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Black Keys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Black Keys på Internet Movie Database 
(en) The Black Keys på Apple Music 
(en) The Black Keys på Discogs 
(en) The Black Keys på MusicBrainz 
(en) The Black Keys på SoundCloud 
(en) The Black Keys på Spotify 
(en) The Black Keys på Songkick 
(en) The Black Keys på Last.fm 
(en) The Black Keys på Genius — sangtekster 
(en) The Black Keys på AllMusic 
(en) The Black Keys på MySpace
(de) LAUT.DE-BIOGRAPHIE: The Black Keys
Harry Bresslau

Harry Bresslau (født 22. mars 1848 i Dannenberg, død 27. oktober 1926 i Heidelberg) var en tysk historiker som særlig forsket på historiske dokumenter.


== Biografi ==
Harry (også Heinrich) Bresslau studerte i Göttingen og Berlin, først juss, og senere historie. Blant hans viktigste lærere var Johann Gustav Droysen og Leopold von Ranke, hvis assistent han var. Rett før sin habilitasjon ble han overlærer ved Frankfurts Philanthropin. Efter habilitasjonen (1872) ble Bresslau i 1877 utnevnt außerordentlicher Professor ved Universitetet i Berlin. Han forfektet et nasjonalliberalt syn og stod nær alt det tyske.
På grunn av sine arbeider og publikasjoner om middelalderens historie – og særlig sine kunnskaper i de historiske hjelpevitenskaper – var han i perioden 1888-1903 leder av sentraldireksjonen for «Monumenta Germaniæ Historica» og redaktør av det middelalderhistoriske tidsskriftet Neues Archiv fur ältere deutsche Geschichtskunde. I 1890 ble han ordinær professor i Strassburg. Fra 1907 var han medredaktør av Archiv für Urkundenforschung.
Blant Bresslaus mange vitenskapelige arbeider og aktpublikasjoner kan nevnes Die Kanzlei Kaiser Konrads II (1869), Diplomata centum (1872), Zur Judenfrage. Sendschreiben an Heinrich von Treitschke (andre opplag 1880), Die Kassettenbriefe der Königin Maria Stuart («Historisches Taschenbuch», 1882), Handbuch der Urkundenlehre für Deutschland und Italien (I, 1889, andre opplag 1912-15). Han utgav også den tredje delen av «Jahrbücher des Deutschen Reichs unter Kaiser Heinrich II» (1874) og «Jahrbücher des Deutschen Reichs unter Konrad II» (to bind, 1879-84); han reviderte i tillegg de saliske keisernes tid i Heinrich von Sybel og Theodor von Sickels store verk «Kaiserurkunden in Abbildungen» (1881–82). Et særlig grundig arbeide er hans oversettelse av Samuel von Pufendorfs berømte skrift «De statu imperii germanici» (1870).


== Referanser ==


== Litteratur ==
(sv) Bresslau, Harry i Nordisk familjebok (2. utgave, 1905)
Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.
(de) Gottfried Opitz: «Breßlau, Harry.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, s. 600 f. (digitalisering).


== Eksterne lenker ==
Harry Bresslaus bibliografi (PDF), på tysk
Fotografier
Kort biografi, på tysk
Barbu skole

Barbu folkeskole, vanligvis omtalt som Barbu skole, var en barneskole i bydelen Barbu i Arendal kommune, etablert rundt 1820 i Østre Moland. Skolen regnes som Aust-Agders eldste barneskole utenom byene.
Skolen holdt opprinnelig til i et hus i strandstedet Barbu, men i 1912 flyttet skolen inn i den nybygde murbygningen på Fanteheia som nå fikk et mer passende navn: Skoleheia. I denne bygningen holdt skolen til inntil den ble lagt ned i 1980.


== Ny Barbu skole etter byutvidelse ==
I 1902 ble byen Arendal og Barbu herred slått sammen i en byutvidelse. En av de største og viktigste kommunale oppgavene etter sammenslåingen var bygging av ny Barbu skole som tilfredsstilte de krav loven stilte for byskoler. Den gamle skolen var utilstrekkelig på mange måter. Bygningen var liten i forhold til elevtallet, og skolen manglet utearealer. Skolen manglet også spesialrom, bl.a. håndarbeidsrom, sløydsal, gymnastikksal og skolekjøkken; byskoler skulle være utstyrt med slike spesialrom. Også byens folkeskole manglet de nødvendige spesialrom. Mange klasserom i Barbu skole skulle derfor brukes av elever fra begge skolene som lå nær hverandre.


== Skolekretsen ==
Skolekretsen for Barbu skole er endret fra oppstart på 1800-tallet til nedleggingen i 1980. Fra først av har skolekretsen omfattet de vestre deler av Østre Moland herred. Fra 1878 til 1902, da Barbu var egen kommune, hadde kommunen fire folkeskoler: Songe skole østligst i kommunen, Barbu skole i strandstedet, Tobjørnsbu skole for de nordre del av kommunen, og Strømbsu skole for den vestre del av kommunen. Etter 1902 ble Barbu skolekrets også omfattende Neset, som lå innenfor de gamle kjøpstadgrensene. Arendal kommune planla allerede i 1911 at byen trengte tre barneskoler, en for de vestre bystrøk, en for de østre og en for de sentrale bystrøk. I 1960-åra ble denne planen realisert: Nye skoler ble bygd på Birkenlund og Stinta. I 1980 var også Barbu skole moden for fornyelse.Barbu skoles elever og lærere ble i 1980 flyttet til Moltemyr skole. Skolebygningen ble deretter tatt i bruk som handelsskole, seinere Barbu videregående skole. I dag brukes skolebygningen som en del av Arendal videregående skole.


== Arkivet ==
Arkivet etter Barbu folkeskole befinner seg på KUBEN i Arendal og omfatter klasselister, fraværsdagbøker, karakterprotokoller, møtebøker fra lærerråd, skolelag og samarbeidsutvalg. Arkivet strekker seg fra rundt 1905 og frem til avviklingen i 1980.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Barbu skole på Arkivportalen
Kollen Sommerfestival

Kollen Sommerfestival var en musikkfestival som ble arrangert i Holmenkollen i Oslo 29.-30. juni 2012.
Festivalen ble lansert 6. mars 2012 med den barbadiske popstjernen Rihanna som headliner. 3. mai ble det amerikanske rockebandet Kiss sluppet som headliner for lørdagsprogrammet.Kollen har publikumskapasitet på 30 000 mennesker hver dag. 31. mai kunne Dagbladet rapportere at Kollen allerede hadde solgt nok billetter til å kunne kalle seg Norges største festival i antall besøkende pr. dag.Kollen Sommerfestival hadde regner med 20 000 besøkende begge festivaldagene, men fikk 18 000 og 16 000 besøkende på henholdsvis fredagen og lørdagen. Festivalen gikk med et underskudd på flere millioner kroner.


== Artister 2012 ==
Rihanna, Kiss, Noel Gallagher´s High Flying Birds, Alison Krauss & Union Station Feat. Jerry Douglas, Bjørn Eidsvåg, Billy Idol, Turboneger, The-Dream, Kelis, Katy B, Raga Rockers, Marit Larsen, Sivert Høyem, Glasvegas, Vinni, Magnet, Little Dragon, Christina Perri, LidoLido, Envy, Den svenska björnstammen, Team Me, Dreamon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kollen Sommerfestival
Kari Michelsen

Kari Michelsen (født 27. mars 1946 i Oslo) er en norsk musikkforsker og forfatter som innen norsk musikkhistorie har gjort en pionérinnsats på området musikkhandel og avsluttet etter mange års arbeid Notekatalogen og Musikkhandel i Norge fra begynnelsen til 1909 i 2010, der begge foreligger på internett.  Det gjelder også boken "Butikk og musikk. Carl Warmuth og hans hus" som kom i 2017. Notekatalogen er en fullstendig fortegnelse over alle noter trykt i Norge fra starten i 1811 til 1909. Den historiske delen og Warmuth-boken foreligger også i papirutgave.
Hun ble cand. philol. ved Universitetet i Trondheim 1971 med musikk hovedfag. Hovedredaktør for, oversetter og forfatter i Cappelens Musikkleksikon I-VI, Oslo 1978-80. Medarbeider i andre leksika: Sohlmans Musiklexikon I-V, Stockholm 1975-79, The New Grove's Dictionary of Music and Musicians, London 1980, Norsk biografisk leksikon, Oslo 1999-2005. – Musikkonsulent i NRK 1987-2003.


== Øvrige skrifter ==
Dan Fog og Kari Michelsen: Norwegian Music Publication since 1800. A preliminary guide to music publishers, printers and dealers, København 1976;
«Om musikkfirmaet Carl Warmuth i Christiania», i Studia Musicologica Norvegica nr. 3, Oslo 1977;
«Musikkhandel i Norge inntil 1929. En historisk oversikt», i Musikkhandleren, Oslo 1980;
«Music Trade in Norway to 1929», i Fontes artis musicae vol. 29, London 1982;
«Musikkleiebibliotekene i Norge», i Studia Musicologica Norvegica 11, Oslo 1985;
Johan Daniel Berlin 1714-87, universalgeniet i Trondheim (red. og forfatter), Trondheim 1987;
«Historien om Harz-Musikverein», i Studia Musicologica Norvegica 14, Oslo 1988;
«Historien om Carl Warmuths musikketablissement», i Festskrift til [Norsk Musikforlags] 150-årsjubileet 1993, Oslo 1993;
Kruckenberg, Sven: Den store boken om symfoniorkestret (overs.), Oslo 1993;
Rademacher, Johannes: Musikk (overs.), Oslo 1996
«Stol aldri på et opplagstall», i Mangfold og vidsyn. En musikkvitenskapelig antologi til Ola Kai Ledang ved fylte 70 år, Trondheim 2011.
«Warmuth og Warmuthsamlingen på Ringve Museum», i Det begynte med et piano. Ringve Museum 60 år, Trondheim 2012.
Redaktør for og forfatter i Vestre Moland og Lillesand historielags årbøker nr. 11, 12 og 13, 2008-13.
Redaktør for Junaiten i Lillesand, Lillesand 2014.


== Eksterne lenker ==
Nettversjonen av Musikkhandel i Norge
Notekatalogen på Internett
[[Butikk og musikk. Carl Warmuth og hans hus på Internett.]]
Andreas Baalsrud

Andreas Baalsrud (født 5. mars 1872 i Stavern, død 23. januar 1961 i Oslo) var en norsk ingeniør.
Baalsrud ble uteksaminert fra Kristiania Tekniske Skole 1891 og studerte ved Polytechnikum i Zürich 1893–94. Han ble ansatt som ingeniør ved Statens vegvesen i 1895, på vegsjefens kontor 1900. Baalsrud ble overingeniør i Vest-Agder fylke 1912 og var vegdirektør 1919–45. Han ble etterfulgt av Arne Korsbrekke. 
Baalsrud ledet utviklingen av Norges veinett med sikte på den økende biltrafikken. Han var Norges representant ved en rekke internasjonale kongresser og konferanser. Han var nestleder i Den Norske Ingeniørforening 1912 og formann i Polyteknisk Forening 1926–29. Han var redaktør for Teknisk Ukeblad 1907–08.


== Referanser ==


== Kilder ==
Baalsrud, Andreas i Merkantilt biografisk leksikon (1935)
Røed, Ane Cecilie: Vegingeniør til fingerspissene. I Årbok for Norsk vegmuseum 2017. ISBN 978-82-91130-45-3.
Røed, Ane Cecilie: Tyskervennlig eller motstandsmann? I Årbok for norsk vegmuseum 2018. ISBN 978-82-7704-145-2.


== Eksterne lenker ==
(no) Andreas Baalsrud i Norsk biografisk leksikon
Ludvig Wiese

Ludvig Wiese (født 15. juni 1792 i Bergen, død 15. november 1853 i Christiania) var en norsk kjøpmann og politiker av slekten Wiese.

Lillehammer fikk kjøpstadsrettigheter i 1827, og samme år kom Wiese som én av de mange nye innflytterne til kjøpstaden for å etablere seg. Wiese var en pionér innen teknologi og samferdsel, og arbeidet for en moderne skipstransport på Mjøsa. I 1835 tok han til orde for et dampskip av jern på innsjøen, og i 1839 hadde han greid å få etablert et lokalt dampskipsselskap. I 1840 ble hjuldamperen DS «Jernbarden», det første dampskipet på Mjøsa og Norges første fartøy i jern, sjøsatt. Wiese tok etter hvert initiativ til nok et skip, og transport av passasjerer, post og gods var i gang på Mjøsa. Denne revolusjonerende utviklingen  av kommunikasjonen og samferdselen var viktig for innlandet, og bidro særlig til at utviklingen av bysamfunnet på Lillehammer tok seg opp.Wiese ble i 1838 valgt som Lillehammers første ordfører, og er tradisjonelt, men tross sin betydning for byens utvikling noe ukorrekt, regnet som Lillehammers grunnlegger. Han satt som ordfører frem til 1843.I 1851 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden.


== Referanser ==
ToppGirl

ToppGirl (frem til 2014 kjent som Topp) er et norsk ungdomsblad for jenter som ble etablert i 1984. Bladet inneholder mye stoff om populærmusikk og henvender seg spesielt til tenåringsjenter. Bladet eies av Allergruppen. Det hadde et opplag på 48 000 i 1989, 55 700 i 2009 og 21 400 i 2014.
Topp var i 2010 det mest solgte «kvinnemagasinet» i Norge.Bladet utgir skoledagbøker hvert år.


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Torger Baardseth

Torger Baardseth (født 23. september 1875 i Lommedalen, død 21. oktober 1947) var en norsk forlagsbokhandler. Han ledet forlagsvirksomheten hos Cappelen fra 1901 til 1917, da han overtok som leder i Steenske Forlag. Han kjøpte Steenske Forlag sammen med Jørgen Wright Cappelen i 1919, og var deretter leder for Steenske Forlag og deler av Cappelens forlag til 1941. Etter 1941 var han leder for skolebokavdelingen i Cappelen.
Baardseth var formann i Norsk Bokhandler-Medhjelperforening 1902–16, i Den norske Forleggerforening 1922–24 og 1929–36 og i Den norske Bokhandlerforening 1936–39.
Han startet sin karriere i P. T. Mallings forlag.


== Referanser ==
Åge Hartvigsen

Åge Villy Hartviksen (født 13. januar 1947 i Vikna kommune) er en norsk låtskriver, komponist og lærer.
Har sluppet flere singler, som:

«Kjære Hanna»
«Måne over Nærøysund»
«Æ like dæ»
«Rusle Heim»
«Regn»
" Blå Planet"Han er også med i bandet Quingra som har blant annet sluppet ut albumet «Æ like dæ».
Geir Magnus Nyborg

Geir Magnus Nyborg (1951–2018) var en norsk medieviter, redaktør, misjonær, teolog og politiker (KrF). Han var leder av Kristelig Kringkastingslag. 
Nyborg var leder for den kristne organisasjonen Kristelig Kringkastingslag fra 2001 til 2009 og var siden leder ved Mediehøgskolens kurs- og kompetansesenter. Han arbeidet med produksjon, ledelse og undervisning i ulike massemedier i Norge og Latin-Amerika. Han var initiativtager og første redaktør for Kystradioen og var også første redaktør i VestNytt. Han hadde også flere lederverv, blant annet var han styreleder i Strømmestiftelsen (2004–2010), P7 Kristen Riksradio (1985–2010) og nestleder i Fellowship of European Broadcasters. Han var også med på å starte organisasjonen Barnevakten.Han var politisk aktiv for KrF, deriblant som kommunestyremedlem i Fjell. Han var også leder for Nyborg-utvalget som i 2001 leverte sin offentlige utredning til Barne-og familiedepartementet om «kommersialisering og kjøpepress mot barn og unge».Nyborg tok sin teologiske embedseksamen ved Det teologiske menighetsfakultet i 1975, mastergrad i kommunikasjon ved Wheaton Graduate School i 1982 og dr.polit. ved Universitetet i Bergen i 1995 med avhandlingen Conquest, Dominance or Spiritual Reformation? Bolivian Quechua Families Watch US Televangelism.Han var gift med KrF-politiker Torill Selsvold Nyborg.


== Referanser ==
Emeh Izuchukwu

Emeh Godwill Izuchukwu (født 9. januar 1992), ofte kjent som bare Emeh, er en nigeriansk fotballspiller som spiller spiss i Sverige. Han kom til Ranheim fra svenske Assyriska foran sesongen 2012, og spilte også på det nest høyeste nivået i Elverum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emeh Izuchukwu – Transfermarkt 
(en) Emeh Izuchukwu – FBref
Tungrockens historie

Tungrockens historie (org: Metal Evolution) er en canadisk dokumentarserie om heavy metal-sjangeren som gikk på musikk-kanalen VH1 i 2011. Serien ble skapt av Sam Dunn, som også stod for intervjuene.
I elleve episoder tar Dunn seerne med på en reise innen heavy metal, først med opprinnelsen, begynnelsen, og hvordan så de forskjellige undersjangerne oppsto.


== Episoder ==
«Pre metal»
«Early Metal Part 1: US Division»
«Early Metal Part 2: UK Division»
«New Wave of British Heavy Metal»
«Glam»
«Thrash»
«Grunge»
«Nu metal»
«Shock Rock»
«Power Metal»
«Progressiv Metal»


== Eksterne lenker ==
(en) Tungrockens historie på Internet Movie Database
Trym Bjønnes

Trym Bjønnes (født 15. november 1981) er en er freelancemusiker, komponist og artist fra Bykle i Setesdal.
Han er utdannet ved Liverpool Institute for Performing Arts, der han fikk graden «Bachelor of Arts, with honours» i 2006. 
Fra 2006 til 2011 har han vært freelance-artist, musiker, komponist og arrangør. Bjønnes har hatt en rekke konserter som soloartist og med duoene Fjellfolk og Meeq. Han er også gitarist/arrangør for Kim André Rysstad. Ved sida av jobben som freelance-musiker driver han Studio Lislestog i Bykle.


== Twitterturné ==
I 2011 gjennomførte han en «twitterturné» med 98 gratiskonserter på seks dagar rundt om i Norge. Av disse var ble 28 gjennomført på 24 timer i Oslo. For dette blei han nominert til «Årets Innovatør 2011» i Spellemannsprisen.


== Diskografi ==


=== Album ===
In the First Place (2012)


== Prosjekter ==
2011: Plateinnspilling med Kim André Rysstad – Gitarist, låtskriver og arrangør
2011: «Kim Andre Rysstad» – Kulturhusturné i regi av Rikskonsertene (RK), høsten 2011.
2011: «Små Øyeblix» – Teater/konsert – Musiker, komponist og arrangør.
2008-2011: «Rafiki» – RK, ca 250 U-skolekonserter i Rogaland, Hordaland og Oslo
2009: «Hele Norge synger» – RK, Norgesturné med Bobby McFerrin
2009: «Heiemo & Nykkjen» – Komponist/musiker – Familieforestilling
2009: «Hele Norge Synger» – Vokalist/workshopleder på «Samspel», Stavanger
2008: «Kultur for Kultursupportere» – Soloartist, årskontrakt event – Stavanger 2008
2008: Hovdenrevyen  2008 – Musikalsk leder/kapellmester, Bykle
2008: «Levende» – Project Bandaloop/Stavanger 2008 – Vokal/gitar – Gloppedalen
2008: «Bia Baane» – Stavanger 2008 – Vokal/gitar/tangenter/arr.
2008: «Butti49-LIVE» – Vokalist – Miniturné med konserttolkning av albumet «The Habit»
2008: «Kuvenninnene» (Animasjonsfilm) – DKS Rogaland – Komponist/lydproduksjon
2008: «Sikiamoyo» – RK – Vokal/gitar/dans – U-skoleturné, Rogaland
2007: Hovdenrevyen 2007 – Musikalsk leder/kapellmester, Bykle
2007: Heiemo & Nykkjen – Komponist/musiker – Familieforestilling
2002: «Draumen om Narnia» – Hovedrolle – Det Norske Teateret
2002: «Jesus Christ Superstar» – Ensemblerolle – Fjæreheia, Agder teater


== Kilder ==
Trym Bjønnes på Setesdalswiki
Totalt tal på konsertar sendt i ei twittermedling 12. januar 2012.


== Eksterne lenker ==
Om nominasjonen til Spellemannsprisen hos nrk.no
Om nominasjonen og samarbeidet med spotify hos na24.no
Erik Adolf Zethelius

Erik Adolf Zethelius (født 19. februar 1781 i Stockholm, død 7. mars 1864 samme sted) var en svensk gullsmed.
Zethelius utførte de norske kronregaliene til Karl III Johans kroning i 1818.


== Referanser ==
Huo Qubing

Huo Qubing (hanzi: 霍去病, pinyin: Huò Qùbìng; født 140 f.Kr. i Pingyang i det som nå er provinsen Shanxi, død 117 f.Kr.) var en general for det kinesiske Han-dynastiet. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Huò Qùbìng var Wei Shao'ers illegitime sønn, og dermed også nevøen til Wei Qing og keiserinne Wei Zifu. Hans halvbror Huo Guang var en viktig Hàn-politiker og den viktigste rådgiveren til Han Zhaodi og spilte en avgjørende rolle i å få innsatt Han Xuandi etter Zhaodis død.


=== Hærfører ===
En av de mest berømte fortellingene om ham sier at da keiser Wu ga ham en flaske med kostelig vin som belønning for hans bedrifter, helte han denne i bekken slik at alle soldatene som drakk vannet kunne få smake på den. Denne fortellingen ble opphavet til bynavnet Jiuquan (酒泉; dvs. «Vinbekken»). På høyden av sin karriere kom det mange offiserer med lav rang som tidligere hadde tjent under Wei Qing for å frivillig gå inn i hans tjeneste, med håp om å oppnå militær ære med ham. 


=== Død ===
Huò Qùbìng døde tjuefire år gammel på grunn av en pest, muligens som et resultat av en primitiv form for biologisk krigføring. Man tror at xiongnuiske soldater la døde hester, kyr og sauer i sjøer i Gobiørkenen for å spre sykdommer hos Hàn-soldatene.


=== Gravmæle ===
Keiser Han Wudi bygget til sin berømte generals ære et eget mausoleum øst for sitt eget mausoleum (Maoling). Dette ble utformet for å ligne på Qilian-fjellene (Qilian Shan), for å minne om hans bedrifter i Hexi-korridoren rett ved der de avgjørende kampene stod. Steinhuggere tok som forbilder dyr fra disse fjellene til bruk for den sjelevei de anla. Blant disse dyrene er også «den på en hunner (xiongnu) tråkkende hest». Denne er den mest kjente av figurene, og sammenfatter på sitt vis de store fortjenester Huo Qubing vant seg i løpet av sitt korte liv. 
Denne rekke av eldgamle gravminne-steinfigurer skulle danne modell for tilkomstalleene foran kinesiske herrskapelige graver. For senere lot keiserne gjerne oppsette slike dekorasjoner foran de gravanlegg de lot forberede for seg selv; de er da nesten alltid arrangert langs adkomstveien som en form for æresgarde (仪仗队 / 儀仗隊 yízhàngduì).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Joseph P Yap: Wars with the Xiongnu - A translation From Zizhi tongjian AuthorHouse (2009) ISBN 978-1-4490-0604-4
Wei Qing

Wèi Qīng (tradisjonell kinesisk: 衛青; forenklet kinesisk: 卫青; født i Linfen, Shanxi, død 106 f.Kr. i Chang'an) var en berømt general for det kinesiske Han-dynastiet som ble kjent for sine felttog mot xiongnuene. 
Han var den yngre halvbroren til keiserinne Wei Zifu og dermed også keiser Wu av Hans svoger. Han var også onkelen til den berømte generalen Huo Qubing.