jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nadine Müller

Nadine Müller (født 21. november 1985 i Leipzig) er en tysk diskoskaster.
Hennes personlige rekord er 67,78 meter, fra Wiesbaden, mai 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Nadine Müller – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nadine Müller – Olympics.com 
(en) Nadine Müller – Olympic.org 
(en) Nadine Müller – Olympedia 
(en) Nadine Müller – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Nadine Müller – Tysklands olympiske komité 
(en) Nadine Müller – World Athletics 
(en) Nadine Müller – European Athletic Association 
(en) Nadine Müller – Diamond League 
(en) Nadine Müller – Track and Field Statistics
Stadtmitte undergrunnsstasjon

Stadtmitte undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Stadtmitte er på linjene U2 og U6. Stasjonen befinner seg under bakkenivå.
Stasjonen ligger under krysset mellom Friedrichstraße og Mohrenstraße og hadde opprinnelig navnet Friedrichstraße. U6 plattformen sto ferdig 30. januar 1923 og ligger 160m sør for krysset mellom Friedrichstraße og Leipziger Straße. Plattformene er forbundet med en fotgjengertunnel som på folkemunne er kjent som Mäusetunnel (musetunnelen). Stasjonen fikk sitt nåværende navn i 1936.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Stadtmitte (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mendelssohn-Bartholdy-Park undergrunnsstasjon

Mendelssohn-Bartholdy-Park er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Mendelssohn-Bartholdy-Park er på linjen U2. 
For en kort tid ble området stasjonen ligger i betjent av M-Bahn-stasjonen Bernburger Straße. Denne ble lagt ned på grunn av den tyske gjenforeningen som gjorde det mulig å koble sammen Øst- og Vest-Berlinseksjonene av U2.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Mendelssohn-Bartholdy-Park (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wittenbergplatz undergrunnsstasjon

Wittenbergplatz undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Wittenbergplatz er på linjene U1, U2 og  U3. 
Stasjonen er en av de eldste undergrunnsstasjonene i Berlin og den er kjent for art nouveau-inngangshallen fra 1913. Bygningen ble skadet under andre verdenskrig og måtte gjenoppbygges etter krigen.Wittenbergplatz ligger i den østlige delen av handlegaten Tauentzienstraße som blant annet inneholder kjøpesenteret Kaufhaus des Westens (kortform KaDeWe).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Wittenbergplatz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nollendorfplatz undergrunnsstasjon

Nollendorfplatz er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Nollendorfplatz er på linjene U1, U2, U3 og  U4. Den er den eneste undergrunnsstasjonen i Berlin som betjener fire linjer. U2s plattform befinner seg over bakkenivå (høybane), mens U1, U3 og U4 betjenes fra en underjordisk stasjon.
Stasjonen har fått navnet sitt fra plassen Nollendorfplatz som er oppkalt etter det tyske navnet på Nakléřov i Tsjekkia.
De siste årene har området rundt stasjonen opplevd en gentrifisering.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Nollendorfplatz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
U6 (Berlins undergrunnsbane)

U6 er en linje ved Berlins undergrunnsbane. Da den ble bygget ble den kalt Nord-Süd-Bahn fordi den går gjennom byen i en nord-sør retning - idag fra Alt-Tegel til Alt-Mariendorf. Da den kom i trafikk fikk den betegnelsen linje C frem til 1966 da alle linjene fikk tall i stedet for bokstav. Den var den første banestrekningen som ble bygget i Großprofil, og opprinnelig hadde den to linjer sørover fra Mehringdamm, men den østligste av disse linjer er idag en del av U7. U6 har fargen lilla på rutekartet, den betjener 29 stasjoner og lengden er 19,9 km som tilbakelegges på 38 minutter. 
Da Berlin var delt ved Berlinmuren fra 1961 til 1990, kjørte alle tog mellom Reinickendorfer Straße og Kochstraße uten å betjene de mellomliggende stasjoner og disse ble gjerne kalt spøkelsesstasjoner.
I forbindelse med forlengelsen av U5 gjennom Berlin sentrum, vil det bli bygget en ny stasjon for disse to linjene i krysset mellom Unter den Linden og Friedrichstraße. Det medførte at U6, fra 1. juli 2012, ble delt i en nordlig (fra Alt-Tegel til Friedrichstraße) og en sydlig del (fra Französische Straße til Alt-Mariendorf), en stengning som varte i 16 måneder. Når U5 åpnes vil stasjonen Französische Straße bli erstattet av den nye Unter den Linden.


== Linjekart ==


== Litteratur ==
Arbeitskreis Berliner Nahverkehr/Berliner Fahrgastverband: Berliner U-Bahn-Chronik, 2007, ISBN 978-3-89218-110-1
Meyer-Kronthaler/Kurpjuwit: Berliner U-Bahn, In Fahrt seit über hundert Jahren, 2. erweiterte Auflage, 2009, ISBN 978-3-8148-0170-4
U7 (Berlins undergrunnsbane)

U7 er en linje ved Berlins undergrunnsbane. Den er Berlins lengste og betjener 40 stasjoner langs en strekning på 31,8 km. Hele linjen er underjordisk og tunnelen var i sin tid verdens lengste. U7 går i sin helhet i tidligere Vest-Berlin og traseen er lagt på tvers av de øvrige linjer slik at det er overgangsmulighet til alle linjer unntatt U5. U7 har fargen lyseblå på rutekart og dens tekniske spesifikasjon er Großprofil.Linjen trafikkeres hvert 4.-5. minutt mellom 6.00 og 20.30 på hverdager, resten av dagen er det 10 minutters rute. Den trafikkeres også natt til lørdag, søndag og helligdag i 15 minutters takt, de øvrige netter er det buss (N7) langs traseen.Linjen ble utbygd i flere etapper og opprinnelig var den sørlige delen en del av U6. Første etappe var Mehringdamm–Gneisenaustraße som ble ferdigstilt i 1924 og i årene frem til 1930 ble den forlenget sørover til Grenzallee.Først på 1960-tallet ble den forlenget vestover i flere etapper og ved den første forlengelsen til Möckernbrücke i 1966, ble den en egen linje med betegnelsen linje 7. Senere forlengelser var til Fehrbelliner Platz i 1971, til Richard-Wagner-Platz i 1978, til Rohrdamm i 1980 og frem til Rathaus Spandau i 1984. I samme periode ble linjen også forlenget sørover, til Britz-Süd i 1963, til Zwickauer Damm i 1970 og til Rudow i 1972.


== Linjekart ==


== Litteratur ==
Arbeitskreis Berliner Nahverkehr/Berliner Fahrgastverband: Berliner U-Bahn-Chronik, 2007, ISBN 978-3-89218-110-1
Meyer-Kronthaler/Kurpjuwit: Berliner U-Bahn, In Fahrt seit über hundert Jahren, 2. erweiterte Auflage, 2009, ISBN 978-3-8148-0170-4
U8 (Berlins undergrunnsbane)

U8 er en linje ved Berlins undergrunnsbane. Linjen betjener 24 stasjoner over 18,1 km med spor. Linjens tekniske spesifikasjon er Großprofil. Strekningen ble bygd i flere etapper, den første, Schönleinstraße – Boddinstraße, ble åpnet 17. juli 1927 og 18. april 1930 var linjen ferdig mellom Gesundbrunnen og Leinestraße i bydelen Neukölln - av den grunn fikk linjen også betegnelsen GN-Bahn. Under Berlins deling ble linjen forlenget nordover i årene 1977 (Osloer straße) og til Wittenau i 1994; og sørover til Hermannstraße 1. oktober 1996. Den hadde tidligere betegnelsen linje D og har hatt mørkeblå farge på rutekart siden åpningen i 1927.
Fra Berlinmuren ble bygget 13. august 1961, kjørte alle tog mellom Voltastraße og Moritzplatz uten å betjene stasjoner fordi disse stasjonene lå i Øst-Berlin, og på folkemunne ble disse avstengte stasjonene kalt Geisterbahnhöfe (spøkelsesstasjoner).  Etter murens fall i november 1989 ble stasjonene igjen åpnet for ordinær trafikk.


== Linjekart ==


== Litteratur ==
Arbeitskreis Berliner Nahverkehr/Berliner Fahrgastverband: Berliner U-Bahn-Chronik, 2007, ISBN 978-3-89218-110-1
Meyer-Kronthaler/Kurpjuwit: Berliner U-Bahn, In Fahrt seit über hundert Jahren, 2. erwiterte Auflage, 2009, ISBN 978-3-8148-0170-4<br. />
U9 (Berlins undergrunnsbane)

U9 (opprinnelig linje G) er en linje ved Berlins undergrunnsbane. Den er den eneste linjen som i sin helhet er bygget etter annen verdenskrig og alle stasjonene ligger i det tidligere Vest-Berlin. Linjen går sørover fra bydelen Gesundbrunnen, gjennom Wedding og det tidligere sentrum i Vest-Berlin omkring Bahnhof Zoo, til bydelen Steglitz. Den betjener 18 stasjoner og har en total lengde på 12,5 km og er bygget i Großprofil. Den første delstrekning fra Leopoldplatz til Spichernstraße, ble tatt i bruk 28. august 1961, mens den siste delstrekning, fra Leopoldplatz til Osloer Straße, stod ferdig 1. oktober 1976. Linjen har alltid hatt fargen oransje på rutekartet. Den krysser de øvrige linjer unntatt U4 og U5.


== Linjekart ==


== Litteratur ==
Arbeitskreis Berliner Nahverkehr/Berliner Fahrgastverband: Berliner U-Bahn-Chronik, 2007, ISBN 978-3-89218-110-1
Meyer-Kronthaler/Kurpjuwit: Berliner U-Bahn, In Fahrt seit über hundert Jahren, 2. erwiterte Auflage, 2009, ISBN 978-3-8148-0170-4
Hohenzollernplatz undergrunnsstasjon (Berlin)

Hohenzollernplatz  undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Hohenzollernplatz er på linjen U3. 


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Hohenzollernplatz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Onkel Toms Hütte undergrunnsstasjon

Onkel Toms Hütte undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Den er på linjen U3. 
Stasjonen åpnet i 1929 og befant seg i sentrum av drabantbyen med samme navn.
Området har navnet sitt fra Harriet Beecher Stowes antislaveriroman Onkel Toms hytte. I 1885 åpnet en lokal huseier ved navn Thomas et sjenkested i den sørlige kanten av Grunewald. For å verne kundene mot regnet bygget han flere mindre hytter i uteserveringsdelen av sjenkestedet. Disse hyttene ble kjent som Toms hytter. Dette navnet minnet såpass om romantittelen at området etterhvert ble kjent under dette navnet.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Onkel Toms Hütte (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kurfürstenstraße undergrunnsstasjon

Kurfürstenstraße  undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Kurfürstenstraße er på linjen U1. Stasjonen ligger i nærheten av Bülowstraße undergrunnsstasjon som betjener U2-linjen
Stasjonen ligger ikke langt fra gaten Potsdamer Straße.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Kurfürstenstraße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arne E. Sæther

Arne Erik Sæther (født 17. juni 1943) er en norsk arkitekt, og var Kirkedepartementets «kirkekonsulent» i bygningsspørsmål 1991-2008. Han bor i Asker.
Han har arkitektutdannelse fra NTH 1966, og drev eget arkitektkontor i Asker. Han har tegnet tre kirker og fire menighetshus, og har skrevet flere bøker om kirkebygg. Den første kom i 1990 Kirken som bygg og bilde. I 2001 ble en utvidet utgave med samme tittel utgitt. I 2010 kom den store billedboken På vei til det hellige fjell, - landskap, rom og liturgi. En engelsk utgave On the Way to the Holy Mountain, - landscape, space and liturgy ble utgitt 2012. I 2019 kom boken "Vaffellukt og duft av det hellige. Fra huskirke til katedral. Historier om arbeidskirken" ut.
Sæther har hatt flere frivillige oppgaver i kirken, som søndagsskolelærer, menighetsrådsmedlem og som salmedikter. Han har skrevet to salmer i Norsk Salmebok, én i Salmer 1997 og tre i Norsk salmebok 2013. Han var i 1968 med på å starte ungdomskoret Crossing, som var et av de tidligste norske Ten Sing-korene.


== Verker i utvalg ==

Ryenberget kirke og skole, Oslo (for DELK, 1987, senere utvidet av Sigmund Skeie)
Romsås kirke, Oslo (1995)
Hauketo-Prinsdal kirke, Oslo (1995)
Gatekapellet i Asker (2006)


== Kilder ==
NTB, 26. mai 1993
Vårt Land, 14. juni 2008
Asker kirkelige fellesråd
Uhlandstraße undergrunnsstasjon

Uhlandstraße  undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Uhlandstraße er den vestlige endestasjonen for linjen U1. Den ligger i sørøstlige Charlottenburg i gaten Kurfürstendamm. I 2005 ble det åpnet en ny inngang til stasjonen i krysset mellom Kurfürstendamm og Fasanenstraße.
Området rundt stasjonen er blant de dyreste i Berlin.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Uhlandstraße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kurfürstendamm undergrunnsstasjon

Kurfürstendamm undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Kurfürstendamm er på linjene U1 og U9. Den ligger i sørøstlige Charlottenburg under krysset mellom Kurfürstendamm og Joachimstaler Straße.
Stasjonen ble bygget da U9 ble bygget tidlig på 1960-tallet. Og den er bygget på punktet der U9 krysset den allerede eksisterende linjen U1.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Kurfürstendamm (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arne Skjånes (1929–2003)

Arne Skjånes (født 9. desember 1929 i Namsos, død 1. november 2003) var en norsk sogneprest, det meste av tiden i Tolga.
Han var født i Namsos og oppvokst i Klæbu som sønn av sogneprest Arne Skjånes. Han tok teologisk embedseksamen i 1957 og ble ordinert i 1958. Han var vikarprest i Nidaros bispedømme fra 1958, residerende kapellan på Frøya fra 1960 og sogneprest i Hitra fra 1968 til 1973. Fra 1973 til pensjonsalder var han sogneprest i Tolga.
Han skrev flere salmer, og er som sin far representert i Norsk Salmebok med én salme. 


== Referanser ==
Adenauerplatz undergrunnsstasjon

Adenauerplatz  undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Adenauerplatz er på linjen U7.
Plassen stasjonen ligger under har navnet sitt etter politikeren Konrad Adenauer.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Adenauerplatz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arne Rodvelt Olsen

Arne Rodvelt Olsen (født 27. februar 1949) er en norsk organist, komponist og salmedikter. Han har vært domorganist i Tønsberg domkirke siden 1978.Han har kirkemusikkutdannelse fra Oslo og København. Han har komponert orgelkoraler, kirkemusikk for kor og to orgelsonater; han har også skrevet én salme i Norsk Salmebok og én i Salmer 1997.


== Referanser ==
Hans Olav Mørk

Hans Olav Mørk (født 4. juni 1956) er en norsk prest og visesanger. 
Han var på 1970-tallet tilknyttet Guds Fred-fellesskapet, og var medlem av visegruppen Kari Hansa og Gregers Hes. Han har vært gateprest i Kirkens Bymisjon og er fra 2005 ansatt i Bibelselskapet, med ansvar for den nye oversettelsen av Det gamle testamente. Han skrev teksten til vinnermelodien «Duett» i Melodi Grand Prix 1994, og har skrevet én salme i Salmer 1997 og flere i Norsk salmebok 2013. I 1995 skrev han diktet "våg å være".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi hos nyesalmer.no
Magne Myhra

Magne Myhra (født 18. september 1930, død 5. juni 2018)  var en norsk lyriker og forfatter.
Han er lærerutdannet fra Stord lærarskule, var ansatt ved Voss folkehøgskole 1963-76, og fikk kunstnerlønn i 1978. Han debuterte med romanen Mistelteinen i 1959, om jødeforfølgelsene i Norge, og har også skrevet den selvbiografiske Sønn av en kvinne i 1978. Han har også skrevet dikt, ei barnebok, salmer og kåseri. Han er representert med én salme i Salmer 1997. Han fikk kulturprisen for Voss kommune i 1990.


== Bibliografi ==
Mistelteinen, roman (1959)
Alltid noe å glede seg til, barnebok (1976)
Tusen år for ein tanke, lyrikk (1976)
Sønn av en kvinne, roman (1978)
I dropar av lys, lyrikk (1982)
I håpets vektskål, lyrikk (1987)
Med ope visir, lyrikk (1994)
Gjennom skodde til Klårfjell, roman (2015)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Magne Myhra i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Avisen Hordaland, 14. februar 2009
Offisielt nettsted 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Magne Myhra
Chamfolket

Chamfolket (vietnamesisk người Chăm eller người Chàm, Cham) er en etnisk gruppe i Sørøst-Asia. De er konsentrert mellom Kampong Champrovinsen i Kambodsja og Phan Rang-Thap Cham, Phan Thiet, Ho Chi Minh-byen og En Giangområdene i det sentrale Vietnam. Ca 4000 cham bor også i Thailand, mange av dem har flyttet sørover til Pattani, Narathiwat, Yala, og Songkhla, der Thailands muslimske minoritet bor, for å finne arbeid. Chamfolket danner kjernen i de muslimske samfunnene i både Kambodsja og Vietnam. 
Cham er rester av den Kongeriket Champa (7. -15. århundre). De er tett knyttet til andre austronesiske folk og snakker Cham, et malayopolynesisk språk i austronesiske språkfamilie. 


== Eksterne lenker ==
(en) Cham people – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ragnar Leivestad

Ragnar Skouge Leivestad (født 27. juni 1916 i Trondheim, død 14. januar 2002) var professor i teologi ved Universitetet i Oslo 1966–83.
Leivestad var universitetsstipendiat i teologi fra 1945 til 1950 og prest i Ås 1951-62. Han ble dr.theol. i 1954 og var fra 1962 tilknyttet universitetet, først som lektor, og fra 1966 til 1983 professor i nytestamentlig teologi. Leivestad tilhørte kirkens liberale fløy. I et intervju i Aftenposten i 1992 fortalte han at han hadde forlatt den kristne tro, og regnet seg som agnostiker.
Han ga ut flere bøker, bl.a. Guds straffende rettferdighet, Predikeren, Der apokalyptische Menschensohn, Nytestamentlig gresk grammatikk, Hvem vil Jesus være? (1982) og Hva vet vi om Jesus? (1995). Han var medlem av Vitenskapsakademiet fra 1973. Han er representert med én salme i Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oppslag i Store norske leksikon
Else Iveland

Else Iveland (født 5. august 1926, død 1. juli 2002) var en norsk lærer, misjonær og salmedikter.
Hun var sammen med ektemannen Tobias Iveland misjonær i India 1951-57 og i Bangladesh 1960-70, som utsendinger for den norske santalmisjon, og hadde også senere verv i misjonen. 1974-86 arbeidet hun ved Kristelig Gymnasium i Oslo. Hun har skrevet salmen «Lovsyng Gud som gav oss livet, pris hans navn som alt har gjort» i Norsk Salmebok. Hun er mor til Kari Iveland.


== Eksterne lenker ==
(en) Else Iveland på Internet Movie Database
Per Rosenblad Brun

Per Rosenblad Brun (født 16. november 1946 i Tønsberg) er en norsk lokalpolitiker og tidligere hotelldirektør. Brun meldte seg ut av FrP i mars 2012 i protest mot den daværende ledelsen av lokalpartiet. Brun var vararepresentant til bystyret i periodene 2003–2007 og 2011–2015 Han representerte FrP i Tønsberg bystyre 2007–2011, der han var leder i utvalget for kultur og frivillighet. Han har vært medlem og styreleder i en rekke selskap og utvalg. 1998 ble han utnevnt i statsråd til vararepresentant i Datatilsynets styre. 26. april 2012 ble Brun valgt til styreleder i Stiftelsen Gamle Tønsberg. Han ble gjenvalgt for perioden 2016–2020.   Brun ble i 2014 valgt til nestformann. i Tønsbergs Arbeiderforening. Han er leder av foreningens aktivitetskomite. Brun er styreleder i Slottsfjellets Venner 2016–2018 .Gjenvalgt for perioden 2018–2020. Gjenvalgt i Stiftelsen Gamle Tønsberg som styreleder  for perioden 2020-2024. Han er for fiskalåret 2014–2015 valgt som visepresident i Lions Club Sem. Fra fiskalåret 2015–2016 valgt som president i Lions Club Sem. Brun ble 28.4.18 valgt til styreleder i Tønsbergs Arbeiderforening og gjenvalgt til 2023. Fra fiskalåret 2019-2020 valg til president i Lions Club Sem.
Brun har kokk- og servitørfagbrev, hotellbrev og restaurantbrev. Han er utdannet i hotelladministrasjon ved NHFS(Norsk Hotellhøgskole) og personaladministrasjon ved Handelshøyskolen BI. Brun har også gått på Hawkwood College i Stroud , England og Goethe Institutt, Radolfzell, Tysland.  Brun har hatt leder stillinger ved hotell- og reiselivsbedrifter i Norge og Spania. Brun holder foredrag om Tønsbergs kulturhistoriske vyer og om rehabiliteringssenteret Casas Heddy på Lanzarote der han var direktør fra 1977–1979. Han fremfører også egne poetiske fortellinger, maler og har hatt utstillinger på biblioteket i Tønsberg og Dr. Holms Hotel på Geilo. Han har skrevet en rekke aktuelle kommentarer i Tønsbergs Blad. 
I drøye to år var han også disponent på Malerstua AS i Bærum. Han har vært administrerende direktør i Støttespill AS, et selskap eid av Redd Barna og Landsforeningen for hjerte- og lungesyke. Brun er gift i Sveits, har to sønner og fire barnebarn. Brun tilhører militærslekten Brun, som har aner tilbake til 1500-tallet.


== Referanser ==
Jørund Telnes

Jørund Telnes (født 10. januar 1845 i Seljord, død 3. februar 1892 samme sted) var forfatter, ordfører, bonde og lærer fra Seljord i Telemark.
Han var utdannet ved Kviteseid seminar og Vonheim folkehøgskole; ble lærer i hjembygda, og var ordfører 1878–84 og 1886. Han hadde et variert forfatterskap, både på dialekt og normallandsmål. Han debuterte med en bok om Sterke-Nils i 1877, og skrev siden både dikt, fortellinger og folkeminnestykker, blant annet Guro Heddelid, 1880. Flere av diktene er tonsatte, og han er representert i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 .
På graven er det reist en minnestøtte med teksten «Han arbeidde meir for folk og fedreland enn for seg sjølv».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jørund Telnes i Norsk biografisk leksikon
Lauritz Beich

Lauritz Beich (født 1678, død 1729) var en dansk prest og salmedikter. 
Han var sogneprest i Stiftsbjergby på Sjelland fra 1704 til sin død. Han er kjent for salmen «Bedre kan jeg ikke fare», som står i Norsk Salmebok, og skrev en lang rekke salmer, inspirert av Thomas Kingo.


== Bibliografi ==
Himmerige paa jorden 1726
Tørst etter trøst
Troens bedste gave, Jesus Kristus
Gode raad af Guds Ord


== Kilder ==
Tobias Salmelid: Lundes sang & salmeleksikon, Lunde forlag 1997 side 26
NS 3420

NS 3420 er en Norsk Standard som utgjør et komplett system for beskrivelse og kalkulasjon av bygge- og anleggsarbeider, inkludert tekniske installasjoner. Foruten å være et beskrivelses- og kalkulasjonssystem inneholder standarden krav til materialer og utførelse, ofte i form av henvisning til mer spesialiserte standarder. NS 3420 brukes som grunnlag for utarbeidelse av prosjektbeskrivelser for entreprisekontrakter. Til grunn for systemet ligger kodede postgrunnlag som ferdig utfylt danner postene i beskrivelsen og gir en detaljert spesifikasjon av de arbeider som skal utføres. Standarden inneholder også regler for hva prisene skal inkludere og hvordan mengden av de enkelte arbeidene skal avregnes. Kravene i NS 3420 gjøres gjeldende via et kodesystem.


== Eksterne lenker ==
Standard Norge
Hans Blennow

Hans Sölve Gunnar Blennow (født 23. februar 1925, død 23. november 2003) var en svensk salmedikter og  koralkomponist, som blant annet skrev salmer for barn.
Zwickauer Damm undergrunnsstasjon

Zwickauer Damm  undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Zwickauer Damm er på linjen U7.


== Eksterne lenker ==
(en) U-Bahnhof Zwickauer Damm (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hugo Wathne

Hugo Frank Wathne (født 25. september 1932 i Stavanger, død 6. september 2017 samme sted) var en norsk billedhugger.
Hugo Wathne var sønn av maleren Frank Wathne. Han var utdannet fra SHKS 1950–54, Statens kunstakademi 1954–57 og fra Kunstakademiet i København og Académie de la Grande Chaumière i Paris. Han debuterte på Høstutstillingen i 1957.
Hans første offentlige arbeid var i Johannesparken i hjembyen. Blant hans arbeider kan nevnes skulpturen Losen i Egersund 1998, minnesøyle over Jens Zetlitz 1999, monument over Arne Garborg ved Knudaheio 2001 og Oljearbeidermonumentet i Stavanger 2002.
Wathne arbeidet både figurativt og nonfigurativt.
Han fikk Stavanger Aftenblads kulturpris i 1977 og Ingeborg og Per Palle Storms ærespris i 2009.

		


== Litteratur ==
Fredrik Koch. Hugo : Hugo Wathnes kunst. Mosaikk forlag, 2008 ISBN 978-82-7902-013-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kunstnerens hjemmesidebarn og barns fysiske lek i nærmiljøet har engasjert meg og resultert i flere utendørs lekeskulpturer. Enkelte av disse er blitt utført i nær kontakt og samarbeide med barna selv. Mesteparten av mitt arbeid har likevel vært konsentrert om mer dekorative og monumentale løsninger i arkitektonisk sammenheng
Elvedeltadatabasen

Elvedeltadatabasen er en oversikt over arealsituasjonen i større norske elvedelta.
Informasjonsbanken dette utgjør skal gi viktig beslutningsgrunnlag for forvaltningen av naturverdiene generelt i elvedelta som en truet naturtype, det biologiske mangfoldet og kvartærgeologiske verdier.
Databasen inneholder informasjon om alle delta i Norge unntatt Svalbard på over 250 dekar, totalt om lag 290 delta (Mars 2006).
Basen administreres av Miljødirektoratet.


== Eksterne lenker ==
Elvedeltadatabasen