jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Venda (folkegruppe)

Venda er en folkegruppe fra Limpopoprovinsen i Sør-Afrika, som skiller seg ut fra kulturene sotho og nguni. Folkegruppen har en tradisjon og historie som er gjenfortalt gjennom legender og sagn. Venda-folket er geografisk tilknyttet området mellom Soutpansberg og Limpopo-elven, og dette området er blant de mest varierte i verden når det gjelder natur og geologi, pluss at det har en rik arkeologisk og kulturell historie.


== Historie ==
Dagens venda-folk kan i hovedsak deles inn i to store grupper, nemlig den vestlige gruppen (hovedsakelig av singo-opphav og avstamning fra tilhengerne av Mphephu, Sinthumule og Kutama) og den østlige gruppen (avstamning av tilhengerne av Lwamande, Rambuda, Tshivhase og Mhapuli). De opprinnelige folkegruppene som idag utgjør venda-folket er balea, ngona, mbedzi, lembethu, ndau og thwamamba. De to sistnevnte grupper er sannsynligvis av karanga-opphav, mens ngona, mbedzi en lembethu muligens er avstamninger av sotho-befolkningen som opprinnelig bodde i området.Balea er også kjent som vha ha musina, og er knyttet til utvinning av jern og kobber på Phalaborwa og Messina (musina betyr "kobber"). Deres første bosettinger etter migreringen til Limpopo-provinsen, var i Nzhelele-dalen hvor ruinene av landsbyen Dzata fortsatt er synlige. Deres legendariske høvding, Thoho-ya-Ndou (Elefanthøvdingen), hersket om dette store området.


== I dag ==
Dagens venda-folk snakker et språk som er en sammensmelting av sotho og karanga. De har opprettholdt mange av sine gamle tradisjoner, og det er et klart skille mellom kongelige og vanlige borgere. De har en dyptgående religiøs kultur, og mange av tradisjonene herfra er av spirituell karakter og som uttrykkes gjennom seremonier med dans, treskjæringer og dekorert keramikk. Rituelle gjenstander som totempeler og trommer, samt en hellig skog minner om en kultur som er like levende som den har vært gjennom århundrer.


== Se også ==
Venda


== Eksterne lenker ==
The Venda of the Northern Transvaal. Utdrag av Venda Children’s Songs: A Study in Ethnomusicological Analysis. av John Blacking, Witwatersrand University Press, Johannesburg 1967
Ejin Horo

Ejin Horo-banneret (伊金霍洛旗; pinyin: Yījīnhuòluò Qí) er et bannerfylke i byprefekturet Ordos i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 
Bannerets befolkning var på 144 093 innbyggere i 1999.


== Djengis Khan ==
Ejin Horo er kjent for Djengis Khan-mausoleet. Mongoler i Kina har valfartet til mausoleet i lange tider, særlig i forbindelse med den årvisse naadamfesten. 
Det antas blant forskere at mausoleet er en kenotaf, slik at det ikke inneholder noen levninger etter Djengis Khan. Det antas at han døde og ble gravlagt et sted nord i dagens Mongolia. 


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi. 


== Referanser ==
Totem (andre betydninger)

Totem kan referere til:

Totem – spitiruelt symbol
Totem (programvare) – gstreamer-basert (ev. xine-basert) dataprogram for multimedieavspilling
Totem (musikkalbum) – musikkalbum utgitt av DumDum Boys i 1998
Dushan

Dushan (kinesisk: 独山县; pinyin: Dúshān Xiàn) er et fylke i det autonome prefektur Qiannan Buyei Miao i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina. 
Befolkningen var på 321 462 innbyggere i 1999.


== Administrativ enheter ==
Storkommuner:

Chengguan (城关镇), Shangsi (上司镇), Mawei (麻尾镇), Jiali (甲里镇), Xiasi (下司镇), Jichang (基长镇), Mianchang (兔场镇), Mawan (麻万镇)Yangfeng (羊凤乡), Yaosuo (尧梭乡), Wengtai for sui-folket (翁台水族乡), Jiading for sui-folket (甲定水族乡), Shuiyan (水岩乡), Benzhai for sui-folket (本寨水族乡), Yaobang (尧棒乡), Dongling (董岭乡), Huanghou (黄后乡), Dayang (打羊乡)


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Informasjonsside
Bent Hougaard

Bent Hougaard er en dansk psykolog, forfatter og foredragsholder.  


== Bibliografi (norsk) ==
Curlingforeldre og servicebarn: en håndbok i barneoppdragelse (Gyldendal akademisk, 2005)
Lykkelige barn – om å være foreldre  (Aschehoug, 2006)


== Eksterne lenker ==
Bent Hougaard – Officiel hjemmeside
Københavns borgerrepresentasjon

Københavns borgerrepresentasjon (dansk:Københavns Borgerrepræsentation) er Københavns øverste politiske myndighet. Borgerrepresentasjonen har sete i København rådhus.
Borgerrepresentasjonen legger rammene for utvalgenes oppgaver. Den består av et økonomiutvalg og seks utvalg som har ansvar for hvert sitt fagområde. Borgerrepresentasjonen har 55 medlemmer og ledes av overborgmesteren.


== Kilder ==
København kommune – Borgerrepræsentationen
Personaladministrativt informasjonssystem

Personaladministrativt informasjonssystem, forkortet PAI-registeret, er et register som driftes av KS som bygger på opplysninger innhentet fra kommunesektoren. Arbeidsgivere som bruker PAI-koder er kommuner, fylkeskommuner og helseforetak samt nåværende eller tidligere kommunale foretak som kraftverk og transportselskaper.
Registeret inneholder oversikt over alle arbeidstakere i kommunal sektor, lønn, arbeidstid, stillingskode og fravær. Systemet er viktig i lønnsforhandlinger og i offentlig statistikk. Ca 350 000 arbeidstakere er inkludert i registeret. Registeret oppdateres årlig.  


== Eksterne lenker ==
[1]
Gro Mukta Holter

Gro Mukta Holter (født 10. oktober 1976 i Dhaka i Bangladesh) er en norsk billedkunstner og designer. Hun er utdannet ved tekstil-avdelingen ved Kunsthøyskolen i Oslo 2003, og arbeider innenfor maleri, grafikk, tegning, tekstil og installasjoner. Holter, som ble adoptert da hun var 11 måneder gammel, har beskrevet ulike spørsmål om identitet som viktige for henne.Som designer har Holter skapt produkter som Shwe-Shwe Poppi dukker i Sør-Afrika og barneserien «Lille Solstråle» for Haugrud AS, og jobbet som designer for Sally Ann i Norge.


== Utvalgte utstillinger ==
2010: «Erkjennelsen av Munch i meg», kollektivutstilling med Unni Askeland, Marianne Darlén Solhaugstrand og Mia Gjerdrum Helgesen i Åsgårdstrand galleri.2011: «Everything That Was, Still Is», separatutstilling med malerier, trykk og installasjon i Bymuseet i Oslo, del av samarbeidsprosjektet «MoMA Alzheimer's Project».
2012: «Come fly with me», separatutstilling med malerier, tegning og grafikk i Galleri Fineart


== Stipendier ==
2006: Statens Kunstnerstipend, arbeidsstipend for yngre nyetablerte kunstnere
2010: Oslo kommunes kunst- og kulturstipend


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kunstrommet om Gro Mukta Holter
Fineart om Gro Mukta Holter Arkivert 4. mai 2012 hos Wayback Machine.
IN magasinet -Blood, Milk & Honey – a tribue to the art of motherhood
Hjemmeside
Dagen (1803–1843)

Flere aviser har eller har hatt navnet Dagen
Dagen var en dansk avis som kom ut i perioden 1803–1843. 
Avisen ble grunnlagt av boktrykkeren og forleggeren Klaus Henrik Seidelin. Han var idømt livsvarig sensur ifølge Trykkefrihetsforordningen av 1799 på grunn av tidligere utgivelser, men han kunne fremdeles fungere som utgiver. På grunn av hans senere gode oppførsel lyktes det ham også å få tillatelse til å bringe utenlandske politiske nyheter i avisen, noe få av datidens aviser hadde lov til. Ved hans død i 1811 gikk avisprivilegiene over til enken som i desember 1812 overdro dem til boktrykkersvennene og brødrene Peter og Niels Rostock. Fra 1817 innehadde søsteren Birgitte Møller og enkefru Rostock privilegiet. I perioden 1824–1841 ble avisen utgitt av krigsassessor August Rostock. Med støtte fra Christian VIII drev redaktøren Fribert avisen fra 1842, men han flyktet i 1843 på grunn av gjeld og avisen gikk inn.
Blant avisens skribenter var Tivolis grunnlegger Georg Carstensen, filosofen Frederik Christian Sibbern og Ove Thomsen.
Avisen hadde på sitt høyeste (1835) 3 900 abonnenter og var allerede fra 1820-årene Danmarks største avis.Fra 6. september 1839 kom det ut en egen utgave Søndagen til avisen, noe som fortsatte til 1843.


== Redaktører ==
Klaus Henrik Seidelin 1803-1811 (senere hjulpet av stesønnen J.A. Schønberg)
Knud Lyne Rahbek 6. april 1811–1814
Brødrene Rostock 1. juli 1814 – 1816
Prof. dr. phil Niels Hofman Sevel Bloch 11. mars 1816 – 1817
Justisråd Didrich Didrichsen 13. september 1817 – 1821
Prof. Frederik Thaarup 18. februar 1822–1835
Thomas Overskou 1. januar 1836–1838
Thorleifur Guðmundsson Repp 1. juni 1838 – november 1838
Frederik Christian Hillerup Desember 1838
Adolph Engelbert Boye 1839
Tyge Alexander Becker 1. januar 1840 – juli 1840
Hans Peter Christian Hansen (kalt «Comet») 15. juni 1840 – desember 1840
Lars Jc. Fribert 1. januar 1841 – 1843


== Referanser ==


== Kilder ==
Jette D. Sølling & Niels Thomsen, De Danske Aviser 1634-1989 bind 1, Odense Universitetsforlag, 1988, s. 135-138. ISBN 87-7492-664-0.
Janne S. Drangsholt

Janne Stigen Drangsholt (født 12. april 1974 i Sandnes) er en norsk forfatter og litteraturprofessor. Hun debuterte med romanen Humlefangeren i 2011, men er mest kjent for trilogien om akademikeren Ingrid Winter. 
Drangsholt er litteraturforsker og professor i engelsk litteratur ved Institutt for kultur- og språkvitenskap, Universitetet i Stavanger. Hun er dr.art. fra Universitetet i Bergen med en avhandling om den britiske forfatteren Ted Hughes.I radioprogrammet Utakt på NRK har Drangsholt en spalte som heter «Kjente bøker på 4 minutter», som også finnes som podkast. Her forteller hun om bøker hun mener det er imponerende å ha lest slik at lytteren kan gi inntrykk av å ha lest dem for å kunne imponere i sosiale sammenhenger. Hun gir et kort sammendrag, forteller om bokas forfatter, opprinnelsessituasjon og hva slags folk som blir imponert om du har lest den.
Drangsholt står også bak podkasten Janne og Jostein Show, sammen med NRK-journalist Jostein Gjertsen. Denne presenteres som «et referansetungt idélaboratorium» og tar for seg samtidskulturen, samtidig som den ser på de lange litteraturhistoriske, kulturelle og idéhistoriske linjene som har ført oss dit hvor vi er idag. Podkasten er blitt sendt som radioprogram i NRK P2.
I 2019 vant Drangsholt Sandnes kommunes kulturpris og Stavanger Aftenblads kulturpris.


== Bibliografi ==
Humlefangeren (Roman, Tiden, 2011)
Ingrid Winters makeløse mismot (Roman, Tiden, 2015)
Winter i verdens rikeste land (Roman, Tiden, 2016)
Winterkrigen (Roman, Tiden, 2018)
Fra Shakespeare til Knausgård: 66 klassikere du naturligvis har lest (Tiden, 2020)
Den hellige familien (Nasjonalbiblioteket, 2020)
a-ha. East of the sun, west of the moon (Norske albumklassikere, 2022)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Janne Stigen Drangsholt i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Janne S. Drangsholt i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Janne S. Drangsholt i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStinDigitaliserte bøker av Janne Stigen Drangsholt hos Nasjonalbiblioteket
Artikler av Janne Stigen Drangsholt hos Norart
Mastoiditt

Mastoiditt er en betennelse i tinningbenknuten (latin: processus mastoideus) bak øret. Mastoiditt er en relativt sjelden komplikasjon som følge av ørebetennelse (latin: otitt), og gjør området bak øret ekstremt ømt eller sårt.
Jernbane i Bahrain

Per 2010 har Bahrain ingen jernbanenettverk, men det eksisterer planer om å bygge et jernbanenett som vil forbinde alle landene i Den persiske gulf. Dette vil blant annet lette trafikken som i dag skaper lange køer på landets veier. Kadhim Abdullatif, sjef for trafikkplanlegging og studier ved departementets direktorat for samferdel, sa under en jernbanekonferanse i Dubai i mai 2009 at Bahrain ser for seg å bygge et nettverk på 184 km i tre faser frem til 2030, da befolkningen forventes å dobles til to millioner. Bahrains planlagte jernbane vil omfatte lette tog, énskinnebaner, trikksystem og andre systemer.


== Eksterne lenker ==
(en) $8.12bn Bahrain rail plan study expected next year
Jernbaneulykken i Pécrot

Jernbaneulykken i Pécrot var en jernbaneulykke i landsbyen Pécrot nær Sint-Agatha-Rode i Belgia hvor to passasjertog frontkolliderte den 27. mars 2001. 


== Tidslinje ==
08:41 En signalmann på Wavre stasjon merket at et tomt passasjertog gikk ut fra spor 4 mot rødt signal i retning av Leuven.
08:42 Han kontaktet signalmannen i Leuven for å fortelle om toget, men vedkommende forsto ikke helt hva han sa, for han snakket fransk, mens signalmannen i Leuven snakket flamsk.
08:43 Signalmannen i Wavre prøvde å kutte kontaktledningen til toget som kjørte mot rødt lys, det skal føre til at man kjører forsiktig i sakte fart. Men dette kunne ikke gjøres fra Wavre, så han kontaktet derfor en kontrollør i Brussel om problemet.
08:46 Kontrolløren i Brussel prøvde å få kontakt med togføreren uten å klare det. Han prøvde også å få kontakt med føreren av et tog som nettopp hadde tatt av fra Leuven mot Wavre på samme spor som det andre. Heller ikke denne klarte han å få tak i.
08:47 Kontaktledningen ble kuttet, men det var dessverre for sent.
08:50 De to togene frontkolliderte i Pecrot. Åtte ble drept, inkludert begge lokførerne, og 12 ble skadet.


== Årsaker ==
Ulykken hadde to hovedårsaker. 

Den første var at lokføreren som kjørte fra Wavre var uerfaren. Toget hadde stoppet med førervogna forbi signallyset, så føreren kunne ikke se signalet da han startet.
Den andre grunnen var språkbarrieren mellom de to signalmennene. Det er to språk i Belgia, men man må barre kunne det ene for å få jobb i jernbanen. Så man måtte konkludere med at ulykken skyldtes menneskelig svikt.


== Eksterne lenker ==
Crash railmen spoke different languages Artikkel hos BBC 30. mars 100
Malaya

Malaya kan vise til: 

Geografiske områder
Malayahalvøya
Malayarkipelet, øyene i Sørøst-AsiaStater og territorier
Britisk Malaya
De fødererte malaystater (1895–1946)
Ikke-fødererte malaystater (1909–1946)
Den malayiske union (1946–1948)
Malaya-føderasjonen (1948-1963)
MalaysiaAnnet
Slaget om Malaya under andre verdenskrig
Malayakrisa
HMS «Malaya» (1915), britisk krigsskip
International Talk Like a Pirate Day

International Talk Like a Pirate Day er en parodi på helligdager som ble opprettet i 1995 av John Baur og Mark Summers. De fastslo at 19. september hvert år skulle være dagen da alle snakket som sjørøvere i en dag. Helligdagen har grunnlag i et romantisert bilde på sjørøvere som noble krigere og språket som brukes på denne dagen er klisjeer fra Hollywood-filmer, det er ikke et forsøk på å snakke slik sjørøvere faktisk snakket. Et eksempel på dette er at ordet «hei» erstattes av «ohoy» og «ja» av «Arrr!».
I Norge er det kun noen få som feirer Talk Like a Pirate Day, men man merker tilstedeværelsen på internett, hvor sider som Facebook og Google endrer utseende denne dagen.


== Referanser ==
Stealaway

Stealaway er en ungdomsroman skrevet av den engelske forfatteren K.M. Peyton. Boken ble utgitt i 2001.


== Handling ==
I Stealaway foregår handlingen på Bloodybow Castle i Skottland. Nicky flytter dit, fordi moren hennes er hestetrener og har fått jobb hos amerikaneren Mr. Robson. Men det foregår mystiske ting på stedet, og Nicky og Jed, sønnen til Mr. Robson, bestemmer seg for å undersøke hva som foregår. En natt bestemmer de seg for å overnatte i hagen, og de våkner av at det blåser og at de hører hovslag.
De går ut av teltene sine, og får se en gammel krigshest med et skjelett komme mot seg. Da kommer den hvite mystiske hoppen fra stallen, og hjelper dem.
Jernbane i Albania

Jernbanen i Albania administreres av det nasjonale jernbaneselskapet Hekurudha Shqiptare (HSH), som betyr Albanias jernbane. Selskapet opererer et jernbanenettverk med normalspor, og alle tog trekkes av tsjekkisk-bygde ČKD dieselelektriske lokomotiver. Jernbanenettverket er ungt, og det var Enver Hoxha som etter krigens slutt i 1945 tok initiativet til å bygge en jernbane.
Albanias første normalsporede jernbanestrekning ble bygd først i 1947, selv om noen smalsporstrekninger fantes fra før. Det er en internasjonal forbindelse med Montenegro som bare har vært brukt til godstrafikk, men denne linjen (fra Shkodër til Podgorica) ble brutt i 1997, før den til slutt ble restaurert i 2002.
HSH har i dag følgende jernbanelinjer som brukes til passasjertransport:

Shkodër–Milot–Vora–Durrës–Rrogozhina–Fier–Vlora
Vora–Tirana
Rrogozhinë–Elbasan–PogradecSkinnene på linjen Milot–Rubik–Rrëshen har blitt delvis fjernet for å reparere linjen som går til Montenegro. Det finnes også flere linjer som kun er beregnet for godstrafikk. 
Jernbanenettverket ble promotert i stor grad av det totalitære regimet til Enver Hoxha. I denne perioden ble det forbudt å bruke privat transport, og regimet klarte faktisk å stoppe den private transporten på en effektiv måte. Siden det tidligere regimets sammenbrudd har det vært en betydelig økning i antall bileiere og busstransport. Mens noen av landets veier fortsatt er i svært dårlig forfatning har det vært andre prosjekter (f.eks. bygging av en motorvei mellom Tirana og Durrës) som har tatt mye trafikk fra jernbane.
Landets jernbaneinfrastruktur har behov for betydelige investeringer. Noen togenheter og noe jernbaneutstyr ble skadet under uroen i Albania i 1997. Stort sett alle vognene som brukes nå har blitt kjøpt fra andre europeiske jernbaner, og har en lang historie bak seg. Enkelte av togene er i en forfallen tilstand. Selv om den offisielle fartsgrensen er 80 km/t, viser april 2007-utgaven av Thomas Cooks bok for europeiske rutetabeller at en reise fra Shkodër til Tirana (98 km) tar 3 ½ time.
UIC-landskoden for det albanske jernbanenettet er 41. 


== Historie ==
Noen av høydepunktene i den albanske jernbanens historie:

November 1947 – Den første jernbanestrekningen (Durrës til Peqin) med normalspor åpner.
Juni 1957 – Dieselelektriske lokomotiver introduseres.
Juli 1973 – Fullføring av jernbanelinjen mellom Elbasan og Prrenjas, den første albanske linjen gjennom fjellene.
September 1986 – Første internasjonale godstransport (til og fra Montenegro, da en del av Jugoslavia).
2000 – HSH slutter å være et helstatlig selskap, men blir et aksjeselskap (skjønt statseid).
2005 – Andre jernbaneselskaper får tillatelse til å bruke nettverket.Kilde: HSHs nettsider


== Jernbaneforbindelser til naboland ==
Samme sporvidde
 Montenegro
 Hellas - ingen forbindelse
 Nord-Makedonia - ingen forbindelse


== Se også ==
Transport i Albania
Hekurudha Shqiptare


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rail transport in Albania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) En nettside laget av jernbaneentusiaster med interesse for Albanias jernbane
Gabriel Brunet de Sairigné

Gabriel Brunet de Sairigné (født 9. februar 1913 i Paris, død 1. mars 1948 i Vietnam) var en fransk offiser i Fremmedlegionen. Han utmerket seg i slaget om Narvik og ble for dette tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.


== Andre verdenskrig ==
I 1933 begynte de Sairigné ved militærakademiet École spéciale militaire de Saint-Cyr. Han tjenestegjorde fra 1935 i den franske hæren og var fra 1939 offiser i Fremmedlegionen.I mai 1940 ble han som løytnant i 13e demi-brigade de Légion étrangère og sendt til Norge i det franske ekspedisjonskorpset som gikk inn i kampen mot de tyske okkupasjonsstyrkene. de Sairigné kjempet i slaget om Narvik og utmerket seg der på en slik måte at han i statsråd 20. mars 1942 ble tildelt det norske Krigskorset.Etter den allierte tilbaketrekningen fra Norge i juni 1940 ble de Sairigné evakuert til Bretagne, der han fulgte general Antoine Béthouart videre til Storbritannia. de Sairigné gikk med i Charles de Gaulles Frie franske styrker. Han tjenestegjorde i 1940 i aksjoner i Dakar og Gabon og i 1941 i krigshandlinger i Eritrea og Syria. Deretter kjempet han i Nord-Afrika, blant annet i Det andre slaget om El Alamein. I april 1944 kom han med i kampene i Italia og i august samme år deltok han i landgangen i Provence. Etter å ha deltatt i frigjøringen av Frankrike endte de Sairigné verdenskrigen for egen del som stabssjef og oberstløytnant.


== Etter verdenskrigen ==
I 1946 ble de Sairigné sendt til Indokina for å delta i kolonikrigen der. Han falt i strid i mars 1948.


== Utmerkelser ==
I tillegg til det norske Krigskorset, ble de Sairigné utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen og var kommandør av Æreslegionen. Han ble tildelt de franske Croix de guerre 1939–1945 og Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures.


== Referanser ==
André Dewavrin

André Lucien Charles Dewavrin også kjent som Passy og André Dewavrin-Passy (født 9. juni 1911 i Paris, død 21. desember 1998 samme sted) var en fransk offiser. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig da han bygget opp De frie franske styrkers etterretningstjeneste. Dewavrin kjempet i Norge i 1940 og ble  tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.


== Andre verdenskrig ==
Dewavrin tok studerte juss og tok ingeniørutdannelse. Fra 1938 foreleste han i fortifikasjon ved militærakademiet École spéciale militaire de Saint-Cyr.I mai 1940 ble han sjef for ingeniørtroppene i det fransk ekspedisjonskorps som sendt til Norge for å motstå de tyske invasjonsstyrkene. Dewavrin kjempet i slaget om Narvik og utmerket seg der på en slik måte at han i statsråd 20. mars 1942 ble tildelt det norske Krigskorset.Etter den allierte tilbaketrekningen fra Norge i juni 1940 ble Dewavrin evakuert til Bretagne, der han fulgte general Antoine Béthouart videre til Storbritannia. Dewavrin gikk med i Charles de Gaulles Frie franske styrker og fikk i oppdrag å etablere en etterretningstjeneste. Han tok da dekknavnet Passy (etter metrostasjonen i Paris) og ble kjent som oberst Passy. I samarbeid med det britiske Special Operations Executive organiserte Dewavrin et agentnettverk i det tyskkontrollerte Frankrike og organiserte sabotasje- og motstandsarbeid der. Han deltok selv i operasjoner til fiendtligkontrollert område.I februar 1944 ble Dewavrin stabssjef for general Kœnig. Han deltok deretter i frigjøringen av Frankrike og utmerket seg særlig under kamphandlinger i Bretagne. Senere  fikk han oppdrag i USA, India, Kina og Indokina.


== Etter krigen ==
Etter verdenskrigen ble Dewavrin sjef for fransk etterretning og kontraspionasje. Da de Gaulle i 1946 gikk av som regjeringssjef, gikk også Dewavrin av som sjef for etterretningstjenesten. Han ble av sin etterfølger anklaget for misbruk av økonomiske midler, i det som ble kjent som Passy-affæren.Dewavrin gikk inn i næringslivet. Han utga flere erindringer om sin krigsinnsats. I filmen L'armée des ombres fra 1969 spilte han seg selv. Dewavrin vakte oppsikt da han i 1981 støttet François Mitterrands presidentkandidatur.


== Utmerkelser ==
I tillegg til det norske Krigskorset, ble Dewavrin utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen, var innehaver av storkors av Æreslegionen, ble tildelt Croix de Guerre og den franske Motstandsmedaljen, samt de britiske utmerkelsene Distinguished Service Cross og Military Cross.


== Referanser ==