jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Laminert glass

Laminert glass består av to eller flere glassplater som er limt sammen med plastfolie. Blir ofte feilaktig kalt for skuddsikkert glass. Motstandsdyktigheten til glasset blir bedre jo flere glassplater som er limt sammen. Etter seks til sju lag oppnår man gjerne «skuddsikkert» glass.
Grunnen til at laminert glass ikke knuser som tradisjonelt glass, er at glasset absorberer eventuelle støt og sprer det over et større område. Dette har gjort at blant annet banker og andre institusjoner som krever høy sikkerhet, benytter seg av slikt glass. Laminert glass er for øvrig også påbudt brukt i frontruter på motorkjøretøyer. Dette fordi tradisjonelt glass ville ført til at en ville blitt utsatt for livsfarlig glassprut ved en eventuell kollisjon.


== Eksterne lenker ==
(en) Laminated glass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ingvald B. Jacobsen

Ingvald Bernhoft Jacobsen (født 15. april 1891 på Alstahaug i Helgeland, død 23. februar 1945) var en norsk pressemann, redaktør og politiker (NKP/AP).
Jacobsen startet som fisker og sjømann, før han begynte i typograflære. I 1912 ble han redaktør for avisen Rjukan, men mistet av politiske årsaker jobben. Han var alt den gang fagorganisert og tilknyttet Arbeiderpartiets ungdomsorganisasjon. I 1914 gikk han også inn i partiet.
I 1915 ble han redaksjonssekretær i Sørlandets Socialdemokrat i Kristiansand, og i 1918 redaktør for avisen Tidens Krav i samme byen. I 1921 begynte han som redaktør for Arendals-avisen Tiden.
Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte han Norges Kommunistiske Parti, og i 1924 ble han medarbeider i NKPs Trondheims-avis Ny Tid. Han satt også i NKPs partistyre i byen. 
Jacobsen fortsatte i Ny Tid fram til 1936, men arbeidet i perioder også for andre NKP-aviser. Fra januar til mai 1927 var han «fast medarbeider» da NKP dro i gang den nye avisen Fosna-Arbeideren i Kristiansund. Samme året fungerte han en tid også som redaktør for NKPs Hamar-avis Arbeideren og Gudbrandsdalens Arbeiderblad.Han forlot imidlertid kommunistpartiet, og gikk over til AP og partiets Trondheimsorgan Arbeider-Avisen. Fra 1937 til 1938 var han igjen redaktør i Tiden i Arendal, før han vendte tilbake til Arbeider-Avisen.
Jacobsen ble arrestert i 1941 og satt som fange i Falstad fangeleir til han i desember 1943 ble sendt til Tyskland. Ingvald B. Jacobsen døde 23. februar 1945 i konsentrasjonsleiren Dora i Schlesien.


== Referanser ==
Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 500 meter kvinner

Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 500 meter kvinner ble arrangert fredag 15. mars 1996 i Vikingskipet, Hamar. Svetlana Zjurova ble verdensmester.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Resultater på Speedskating news
Resultater på ISU-results
Sverre Salamonsen

Sverre Otelius Salamonsen (født 14. desember 1903 på Giken i Sulitjelma, død 1. desember 1980) var en norsk skiløper som representerte IL Malm. Han ble nummer 2 i kombinert i hovedlandsrennet (NM) i Oslo i 1933. I VM i Sollefteå i 1934 ble han nummer 14 i kombinert og 26 på 50 km langrenn.Salamonsen vant kongepokalen i 1933, 1935 og 1936, alle tre gangene for seier i kombinert i hovedrennet for Nord-Norge.


== Referanser ==


== Kilder ==
Aasmund Brekke: Fra små kår til kongepokal. Aasmund Brekke 1999. ISBN 82-7416-121-1 (flere sider, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Bernt Gøran Lund: IL. Malm 100 år 1893-1993. Fauske Boktrykkeri 1993 (s. 12, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 5000 meter menn

Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 5000 meter menn ble arrangert fredag 15. mars 1996 i Vikingskipet på Hamar. Nederlenderen Ids Postma ble verdensmester.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Resultater fra Speedskating news. Rettelse Bart Veldkamp gikk for Belgia ikke Nederland
Willy Martinussen

Willy Martin Martinussen (født 21. juli 1938 på Vestvågøy)  er en norsk sosiolog. Han har særlig forsket på sosial ulikhet, kulturelle verdier, velgeratferd m.m., og har skrevet innføringsbøker i samfunnsvitenskapelig tenkemåte og metode.
Han tok magistergrad ved Universitetet i Oslo i 1965. Fra 1963 til 1977 arbeidet han ved Institutt for samfunnsforskning i Oslo, her var han fra 1972 som forskningsleder. I 1977 ble han utnevnt professor i sosiologi ved Universitetet i Trondheim (senere NTNU). Han var fra 1972 til 1976 redaktør av Tidsskrift for samfunnsforskning. Han var av initiativtakerne til opprettelsen av Sosiologisk tidsskrift, og var første redaktør for tidsskritet fra 1993 til 1996.
Sammen med Henry Valen publiserte Martinussen artikler og bøker om valgforskning. 
Han har utgitt flere innførings- og lærebøker i sosiologi for universitetsstudenter. Blant disse er Søkelys på samfunnet: en elementær innføring i sosiologi som han skrev sammen med Alv Teig i 1978. Sosiologisk analyse: en innføring som ble utgitt første gang i 1984, og som kom i nye utgaver 1986 og 1991 I 2001 utgav han Samfunnsliv: innføring i sosiologiske tenkemåter (2. utgave 2008).
Martinussen mottok Norsk sosiologforenings hederspris for 2012. Juryen begrunnet tildelingen med «Hans innsats ved Institutt for samfunnsforskning: sosialpolitisk orientert forskning, samt forskning i grenseland mellom velferdsstats/valg-forskning, som ledet fram til hans bok om «Fjerndemokratiet» (...) den fortsatte forskningen (velferd/valg/levekår/mobilitet) som ledet til «Solidaritetens grenser»(...) I motsetning til den rådende tendensen til å skrive «social theory» med vekt på abstrakt og lite empirisk basert handlings/struktur-teori, er Willy Martinussens lærebøker skrevet av en sosiolog som primært har drevet empirisk forskning og som betrakter teoretiske spørsmål innen faget på denne basis.»


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Willy Martinussen i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Willy Martinussen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


== Referanser ==
Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 1500 meter menn

Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 1500 meter menn ble arrangert i Vikingskipet, Hamar 16. mars 1996.
Jeroen Straathof, Nederland ble verdensmester.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Resultater fra Speedskating news
Christian Ritter

Christian Ritter (ca. 1645/1650 – etter 1725) var en komponist og organist i den nordtyske orgelskole.


== Liv ==
Christian Ritter var muligens elev av Christoph Bernhard i Dresden. I en notis fra 1666 om Ritters verk betegnes han som kommerorganist i Halle, men stillingen er først belagt med dokumenter fra 1672.  I 1677 ble han hofforganist. Komponisten  David Pohle var kapellmester i Halle disse årene. Ritter kan ha reist fra Halle i 1677 siden Johann Philipp Krieger fikk posten som  Kammerorganist samme år.Senest i 1680 var Ritter i Sverige der han skrev musikk til grev  Johann Adolf Rehnskiölds gravferd. Fra mars 1681 er han dokumentert i en faktura fra hoffet i Stockholm, året etter som visekapellmester. Ritter vendte tilbake til Dresden i 1683 og ble visekapellmester og kammerorganist under Christoph Bernhard. I 1688 er han tilbake i Stockholm, nå som kapellmester, og ble her til 1699. Ifølge opplysninger på et vokalverk, oppholdt Ritter seg i Hamburg i 1704. I 1717 betegnet han seg  i et skriv til Johann Mattheson som «Emeritus, der das seinige an Kgl. Chur- und Fürstl. Höfen… über die 30. Jahr in re musica gethan».


== Verk ==
Over 20 kirkelige vokalverk og enkelte orgel- og klaververk er bevart etter Ritter. Blant hans kirkemusikalske verk er særlig kantaten O amantissime sponse Jesu («Å, kjæreste brudgom Jesus») for sopran og fem strykere kjent. De fleste bevarte verkene befinner seg i Dübensamlingen ved Uppsala universitetsbibliotek, en liten del finnes i Tyskland, kanskje stammer disse fra hans opphold i Dresden og Halle.
Flere musikkvitere, deriblant Hans Joachim Moser og Richard Buchmayer, som gjennomførte det første større forskingsarbeidet over Ritter, betegner Ritters komposisjoner som av en usedvanlig høy kvalitet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Baselt, Bernd (1993). «Brandenburg-Prussia and the Central German Courts».  I Buelow, George J. The Late Baroque Era. Basingstoke, Hampshire: Macmillan. s. 230–253. ISBN 0-333-51603-6. 
Richard Buchmayer: Christian Ritter. Ein vergessener deutscher Meister des 17. Jh. I Riemann-Festschrift s. 354 ff. Leipzig 1909.
Eva Helenius-Öberg: Johan Helmich Roman. Liv och verk genom samtida ögon. Dokumentens vittnesbörd, Stockholm 1994 (= Kung. Musikaliska akademiens skriftserie 78), s. 25.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Christian Ritter i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Christian Ritter i International Music Score Library Project

(en) Fritt tilgjengelige noter av Christian Ritter på Mutopia-prosjektet
Storrsjøhøgda

Storrsjøhøgda er et fjell som ligger i Romeriksåsene helt vest i Nannestad kommune i Viken. Høyden er 605 meter over havet. Dette er blant de 30 høyeste av fjellene i Akershus med primærfaktor på minst 50 meter.


== Se også ==
Fjell i Akershus


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Arvid Brodersen

Arvid Brodersen (født 22. september 1904 i Trondheim, død 2. juli 1996 i Oslo) var en norsk sosiolog og motstandsmann under 2. verdenskrig.
Brodersen kom fra en kjøpmannsfamilie i Trondheim. Han tok latinlinja på Trondheim katedralskole. Etter et års studier i Norge, begynte han i 1925 på sosiologistudier i Berlin med Alfred Vierkandt som viktigste veileder. 1931 avla han doktorgraden i sosiologi fra Friedrich-Wilhelms-Universität på en avhandling i religionssosiologi inspirert av Werner Sombart. Fra 1935 fikk han Rockefellerstipend for studieopphold i USA. Ved hjemkomsten ble han Norges første universitetsstipendiat i sosiologi, og hadde denne stillingen fra 1936 til 1940. Han underviste disse årene sosialøkonomistudenter i sosiologi.
Under riksrådsforhandlingene mellom Stortinget og den tyske okkupasjonsmakten høsten 1940 var Brodersen sekretær og tolk for Stortingets presidentskap. Via forbindelser han hadde fra studiedagene i Tyskland fikk han kontakt med motstandere av nazismen blant tyske offiserer og fikk hemmelig informasjon fra majorene Theodor Steltzer, Frithjof Hammersen og Helmuth James von Moltke. Gjennom disse kanalene fikk Brodersen forvarsel om deportasjonen av jødene i 1942, arrestasjonen av studentene i 1943 og attentatet mot Hitler i 1944. Verdifulle informasjoner fra denne kanalen ble gitt videre til Hjemmefrontens ledelse og Jens Chr. Hauge.Fra 1940 til 1946 var han stipendiat ved Chr. Michelsens Institutt. Han var den første leder av UNESCOs samfunnsvitenskapelige avdeling fra 1946 til 1949. Fra 1949 til 1974 var han professor ved The New School for Social Research i New York. Han flyttet tilbake til Norge i 1980, og var aktiv skribent frem til sin død i 1996. I henholdsvis 1979 og 1982 gav han ut selvbiografiene Mellom frontene og Fra et nomadeliv. Da han var 90 år utgav han Sosiologi som opplevelse hvor han samlet artikler om sosiologifagets historie i Norge, Max Weber, Carl Schmitt, Thorstein Veblen og Alfred Schütz.
Brodersen hadde også en sterk interesse for tysk diktning og kultur. Han publiserte flere artikler om dikterne Stefan George, Albrecht Haushofer samt filosofen Friedrich Nietzsche. Som sosiolog hadde han særlig interesse for Max Weber og Thorstein Veblen og han gjorde disse klassikerne kjent for et norsk publikum.
I 1992 opprettet han P.M. Røwdes stiftelse som har som formål å støtte forskning om norsk økonomisk utvikling, med vekt på handel og industri. Prisen skulle hedre Brodersens svigerfar, Peter Olsen Røwde, som grunnla Askim Gummivarefabrik. Siden 1997 har Arvid Brodersen vært hedret med en forelesning i hans navn ved Institutt for samfunnsforskning i Oslo. Brodersen var i 1996 første mottaker av Norsk sosiologforenings hederspris, utdelingen var posthum.Brodersen giftet seg 1949 med maleren Teddy Røwde.


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Arvid Brodersen i BIBSYS
Arvid Brodersen: en bibliografi Institutt for samfunnsforskning, 1994


== Referanser ==
Guadeloupefondet

Guadeloupefondet (svensk: Guadeloupefonden) var den betalingen som det svenske kongehuset fikk ved freden i Paris (1814) for å overlate øygruppen Guadeloupe til Frankrike.Bakgrunnen var at Storbritannia, som hadde erobret Guadeloupe fra Frankrike, den 3. mars 1813 overlot øygruppen til Sveriges kong Karl II og hans etterkommere, som kompensasjon for at den svenske kronprinsen Karl XIV Johan kunne få tap av eiendommer når Sverige sluttet seg til alliansen mot Napoleon I.I 1815 ble hele fondet brukt til å betale den svenske statsgjelden, men kongehuset fikk som erstatning en årlig renteavkastning av fondet (200 000 riksdaler), den såkalte Guadelouperenten, som var en årlig post på statsbudsjettet helt fram til 1983 da den ble avskaffet. Den var da på 300 000 kroner (SEK).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Höjer, Torvald: Carl XIV Johan: Kronprinstiden, Nordstedts Förlag, Stockholm, 1943
Wimmera (elv)

Wimmera er en elv i den vestlige delen av delstaten Victoria i Australia. Den har sitt utspring i fjellkjeden Pyrenees og renner 278 kilometer nordover før den munner ut i Lake Hindmarsh og Lake Albacutya. Wimmera er en av få elver i Victoria som ikke renner ut i havet eller Murray.
Elva har også gitt navn til området Wimmera. Den renner igjennom byene Horsham, Dimboola og Jeparit. Området rundt Wimmera er preget av jordbruk med kunstig vanning fra elva. I slutten av 2000-årene opplevde Wimmera en lengre tørke som har påvirket vannstanden i elva. Som følge av tørken ble det satt i gang et større prosjekt for å legge de kunstige vanningskanalene i rør for å spare vann fra fordamping. Prosjektet sto ferdig i 2010.


== Referanser ==
Bergsbakken

Bergsbakken var en hoppbakke i Ringebu i Innlandet. Bakken lå ca. 300 meter sør for gården Skjeggestad og var eid av Ringebu IL. Etter siste ombygging var den Gudbrandsdalens største hoppbakke, og en av de største i landet.
Bakken ble tatt i bruk i 1923, da Ole P. Guttu satte den første bakkerekorden med 38 meter. Bergsbakken var etter moderne målestokk spesiell, fordi overgangen til sletta krysset veien som i dag er europavei 6. Dermed måtte veien stenges når det skulle hoppes i bakken. Etter at hoppet ble flyttet oppover i romjula 1950, satte Nils Bakke den siste bakkerekorden med 76,5 meter 29. januar 1951.
Siste renn i Bergsbakken ble holdt 8. februar 1959.


== Kilder ==
Asbjørn Haverstad: Ringebu idrettslag 100 år 1895-1995. Ringebu Idrettslag 1994. ISBN 82-7275-082-1 (s. 67-68, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Bryting under Sommer-OL 2012 – Fri stil menn 55 kg

Herrenes fri stil 55 kg i bryting under Sommer-OL 2012 fant sted den 10. august 2012 på  ExCeL Exhibition Centre i London.


== Resultater ==


=== Finale ===


=== Øvre del ===


=== Nedre del ===


=== Omkamper ===


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 27. september 2013 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Bryting under Sommer-OL 2012 – Fri stil menn 60 kg

Herrenes fri stil 60 kg i bryting under Sommer-OL 2012 fant sted den 11. august 2012 på  ExCeL Exhibition Centre i London.


== Resultater ==


=== Finale ===


=== Øvre del ===


=== Nedre del ===


=== Omkamper ===


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 13. november 2012 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Vestheim skole

Vestheim skole er en tidligere skole på Frogner i Oslo, etablert som en høyere privatskole i 1893. Skolebygningen i rød tegl i Skovveien 9 ble tegnet av arkitektkontoret Ekman & Smith. En ny bygning ble oppført 1895–1896. 


== Historie ==
Skolen ble etablert som en høyere privatskole av fem lærere som tidligere hadde jobbet ved Aars og Voss' skole. Foruten Hougen stod fire av lærerne oppført som skolebestyrere av Vestheim skole frem til 1918. 

Ole Jacob Skattum (1862–1930), ble rektor etter at skolen ble kommunal, fra 1920 til sin død i 1930. En byste av Skattum, utført av Gustav Lærum, er reist ved skolen.
Wilhelm Myhre (1863–1950), etterkommer etter Eidsvollsmannen Jørgen Aall.
Nils Grøterud (1846–1934)
Fredrik Fredriksen (1853–1935)
Hans H. K. Hougen (1858–1928)Skolen fikk rett til å avholde middelskoleeksamen i 1894. Skolen utvidet med gymnas i 1902 og kunne avholde examen artium fra 1906.
Etter flere år med dårlig økonomi under den første verdenskrig, ble driften av skolen stanset i 1918, overtatt av Christiania kommune og startet som offentlig skole i 1919 og nedlagt 1931. Den ble gjenopprettet 1935 og hadde aktivitet til den ble stengt for godt i 1969.
Karsten Heli var rektor ved Vestheim skole fra 1946-1951.
I flere år, minst frem til 1965 disponerte skolen «Rektor Skattums legat» som tildelte midler til elever for godt arbeid med geografi.


== Vestheim pikeskole og Vestheim privatskole ==
I 1907 ble Frøken Rolls Pigeinstitut kjøpt opp av Skattum og Myhre, og fikk navnet Vestheim Pigeskole (senere Vestheim pikeskole og Vestheim privatskole). Pikeskolen hadde lokaler i Løvenskiolds gate 1. De første årene var Wilhelm Andreas Wexels Myhre pikeskolens bestyrer, og i 1908 ble Valentine Dannevig medbestyrer for skolen. Sammen fikk de tillatelse ved kongelig resolusjon til å avholde middelskoleeksamen. I 1912 ble Valentine Dannevig bestyrerinne for pikeskolen.Pedagogisk ble Vestheim pikeskole drevet helt uavhengig av det pedagogiske løp som ble tilbudt guttene som gikk på Vestheim skole, men brødre og søstre som gikk på hver sin Vestheim-skole fikk søskenmoderasjon.Pikeskolen ble frasolgt i 1918 og videreført som selvstendig privatskole, organisert som et aksjeselskap med bestyrerinne Dannevig som styrets formann. I 1940 skiftet skolen navn til Vestheim privatskole A/S. Vestheim privatskole forble en selvstendig skole frem til 1958, da Elisenberg skole overtok pikeskolens lokaler. Byggene ble senere lokaler for Bjørknes Privatskole.


== Nedleggelse i 1969 ==
I 1969 ble Vestheim skole nedlagt, sammen med flere andre skoler i samme strøk (Berles skole, Frogner skole, Elisenberg skole og Aars og Voss). I 1982 flyttet Den franske skolen (Lycée français René Cassin d'Oslo) og Den engelske skolen inn i hver sin bygning. I 1994 overtok Den franske skolen hele bygningskomplekset i Skovveien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
digitaltmuseum.no: Klassebilde. Artianere med duskelue. Lærer Wilhelm Myhre, Nils Grøterud og Rektor Ole Jacob Skattum i nederste rekke. Vestheim skole.


== Litteratur ==
Wilhelm Myhre, Einar Munthe-Kaas (red.): Vestheimboka: Utgitt til Vestheim skoles 50-års jubileum 1. sept. 1943, 1943
Universitetet i Helmstedt

Universitetet i Helmstedt (tysk Universität Helmstedt, offisielt Academia Julia eller Academia Julia Carolina eller «academia helmstadiensis») var i drift fra 1576 til 1810.


== Historie ==
Opprinnelsen var et «akademisk gymnasium» grunnlagt 1571 i Gandersheim og flyttet til Helmstedt 6. juli 1574.Universitetet besto av et teologisk, et juridisk og et medisinsk fakultet. I tillegg et «grunnleggende» filosofisk fakultet med de sju frie kunstartene grammatikk, retorikk, dialektikk, musikk, aritmetikk, geometri og astronomi.
En av grunnleggerne var den lutherske reformatoren Martin Chemnitz.


== Kjente lærere ==
Giordano Bruno, filosofi
Johann Friedrich Pfaff, matematikk


== Kjente studenter ==
Johann Arndt, teolog
Joachim Heinrich Campe, forfatter
Carl Friedrich Gauss, matematiker
Hoffmann von Fallersleben, forfatter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Helmstedt University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Universitetet i Helmstedt, BAM-portal
Wissensproduktion an der Universität Helmstedt: Die Entwicklung der philosophischen Fakultät 1576–1810 (Herzog august Bibliothek Wolfenbüttel)
Litteratur om Universität Helmstedt i katalogen til  Deutsche Nationalbibliothek
Psalm 121

Psalm 121 (norsk: Salme 121) er en komposisjon for kor (SATB), solister (SATB) og orkester, skrevet av Fartein Valen i 1911. Verket er skrevet over Bibelens Salme 121, versene en til tre, samt sju og åtte. Psalm 121 ble komponert fra april til juni 1911, mens Valen var student i Berlin.Verket som er influert av tysk senromantikk er ikke gitt noe opusnummer. Det ble uroppført først 31. mai 1984 med Musikselskabet Harmoniens orkester og Bergen Domkantori, under ledelse av dirigent Karsten Andersen. Kormester var Magnar Mangersnes. Komponisten Kjell Mørk Karlsens orgelpartitur ble urfremført i Rossabø kirke 27. september 1985.


== Innspillinger ==
Bergen Domkantori (2005): Bach, Schönberg, Valen, dirigent Magnar Mangersnes.
Det Norske Solistkor (2013): Refractions, dirigent Grete Pedersen.


== Partiturer ==
Orgelpartitur ved Kjell Mørk Karlsen, Harald Lyche & Co. Norsk Musikkforlag 1984.
Orkesterpartitur ved Eivind Buene (2005).


== Referanser ==
Alta Kraftlag

Alta Kraftlag er et samvirkeforetak med virksomhet innen strømforsyning, bredbånd, kraftproduksjon og eierskap i andre selskaper. Laget ble stiftet i 1948, hovedkontoret er i Alta.
Laget driver strømforsyning i konsesjonsområdet som består av Alta kommune, deler av Loppa kommune og deler av Kvænangen kommune, ca. 12 000 kunder får sin elektrisitet overført via Alta Kraftlags nett. I de samme kommunene har Alta Kraftlag bygget ut fiberbasert bredbåndsnett, her er ca. 3500 kunder tilknyttet. Alta Kraftlag har 3 kraftstasjoner som produserer ca. 30 GWh pr. år.
Alta Kraftlag har i flere år gjort betydelige investeringer i eget fibernett, og har siden 2007 tilbudt digital-TV til sine kunder i samarbeid med IPTV-leverandøren Homebase. Homebase har senere blitt kjøpt opp av Get, nåværende Telia, og fra 2013 har Alta Kraftlags kunder tilgang til hele Telias digitale TV-tilbud.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Petter Aasen

Jens Petter Aasen (født 23. oktober 1952) er en norsk professor i utdanningsvitenskap og rektor ved Universitetet i Sørøst-Norge. Fra høsten 2007 var han rektor ved Høgskolen i Vestfold, inntil denne fusjonerte med Høgskolen i Buskerud 1. januar 2014. Høgskolen i Buskerud og Vestfold fusjonerte med Høgskolen i Telemark 1. januar 2016, og Petter Aasen fortsatte som rektor for Universitetet i Sørøst-Norge. I perioden 1998–2007 var han direktør ved Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning (NIFU).
Petter Aasen var tidligere dekan ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Trondheim og ved Fakultet for samfunnsvitenskap og teknologiledelse ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Han har vært medlem av og ledet en rekke fagkomiteer, råd og utvalg på institusjonelt, regionalt, nasjonalt og internasjonalt nivå. Aasen har hatt utredningsoppgaver og vært rådgiver for blant annet Norges forskningsråd, Kunnskapsdepartementet, norske og svenske universiteter, Vetenskapsrådet og Statskontoret i Sverige og OECD.
Aasens forskningsfelt er utdanningspolitikk og utdanningsreformer. Han har ledet nasjonale og internasjonale prosjekter innenfor sitt fagfelt. Han er forfatter av flere bøker og en rekke artikler i norske og internasjonale tidsskrifter.
Aasen er redaktør for Nordic Journal of Studies in Educational Policy (NordSTEP). Han er styreleder for Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste (NSD) og for Utbildningsvetenskapliga kommittén i det svenske Vetenskapsrådet. Han ble i 2012 utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet for fremstående vitenskapelig innsats og arbeidet for å fremme utdanningsvitenskapelig forskning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Petter Aasen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons