jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Neon

Neon er et grunnstoff med kjemisk symbol Ne og atomnummer 10.   


== Historie ==
Neon ble oppdaget i London av den skotske kjemikeren William Ramsay og den engelske kjemikeren Morris W. Travers i 1898, kort tid etter deres oppdagelse av krypton. Oppdagelsen av krypton var litt uventet, for de hadde regnet med å finne en edelgass som lå mellom helium og argon i periodesystemet. I et nytt forsøk avkjølte de argon til fast form, og varmet den langsomt opp igjen. Den første gassen som dampet av var neon, og de hadde funnet grunnstoffet de lette etter.
William Ramsay fikk i 1904 nobelprisen i kjemi for sine oppdagelser av edelgassene.
Navnet neon kommer fra det greske ordet νέος (neos) som betyr ny.


== Egenskaper ==
Neon er fargeløs og luktfri, og den nest letteste edelgassen. Den er ikke reaktiv og danner derfor ikke naturlige forbindelser med andre grunnstoff (neonforbindelser har vært skapt i laboratorier). Neon gir en klar rød-oransje farge når gassen blir eksitert av en elektrisk spenning. Flytende neon har en kjølekapasitet som er 40 ganger større  enn helium, og tre ganger større enn hydrogen (per volumenhet). Neon er verken giftig eller miljøskadelig, men høye konsentrasjoner av neon i lukkede rom kan føre til kvelning, siden den fortrenger oksygenet i luften.


=== Isotoper ===
Naturlig forekommende neon består av de tre stabile isotopene 20Ne (90,48%), 21Ne (0,27%) og 22Ne (9,25%). I tillegg er 16 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 24Ne med halveringstid 3,38 minutter, 23Ne med halveringstid 37,24 sekunder, og 19Ne med halveringstid 17,22 sekunder. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 2 sekunder, og de fleste kortere enn 0,5 sekunder.CAS-nummer: 7440-01-9


== Forekomst ==
Neon forekommer i ren form i atmosfæren i en konsentrasjon på omkring 0,0018%, noe som gjør den til et sjeldent grunnstoff på Jorden. I universet derimot, er neon det femte vanligste grunnstoffet etter hydrogen, helium, oksygen og karbon.Neon blir fremstilt ved fraksjonert destillasjon av luft og koster mellom tre og fem USD per liter.


== Anvendelse ==
Neon er mest kjent for bruk i neonlys, som ofte blir brukt i reklameskilt og på fasader
som skal vekke oppsikt, slik som teater, kinobygg, kasino o.l. Gassen blir ionisert ved elektrisk spenning, og blir dermed elektrisk ledende. Strømmen som flyter gjennom gassen eksiterer neon-atomene, og når de faller tilbake til grunntilstanden sender de ut synlig lys.
Neon blir også brukt i gasslasere sammen med helium.


== Se også ==
Periodesystemet
Grunnstoffliste
Isotoptabell
Neonlys


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Webelements.com – neon
Kjell Johannessen (keramiker)

Se også Kjell S. JohannessenKjell Johannessen (født 7. september 1951 i Jørpeland i Rogaland) er en norsk kunstner som arbeider med keramikk som hovedmateriale. Johannessen bor i Bergen, og har verksted og galleriet «Mariakrypten» i hjembyen.Johannessen er utdannet ved Statens Høgskole for Kunsthåndverk og Design, Vestlandske Kunstakademi og Statens Lærerhøyskole i forming. Etter å ha avsluttet kunstutdannelsen i 1978 etablerte han eget verksted i Bergen.
Johannessen debuterte på Høstutstillingen i 1983, og har siden hatt en rekke utstillinger.


== Utstillinger og utsmykninger ==
Kjell Johannessen har hatt flere separatutstillinger og kollektive utstillinger rundt om i landet. Han er blant annet kjøpt inn av Nasjonalmuseet, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum, Utenriksdepartementet, Forsvarsdepartementet, Samferdselsdepartementet, Planleggings- og samordningsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet, Statoil og Det norske kongehuset


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kjell Johannessens hjemmeside Besøkt 23. august 2020.
Tatjana Mavrina

Tatjana Aleksejevna Mavrina (Lebedeva) (russisk Татьяна Алексеевна Маврина (Лебедева); født 20. desember 1900 i Nizjnij Novgorod, død 19. august 1996 i Moskva) var en russisk illustratør, blant annet av barnebøker. Hun mottok H.C. Andersen-prisen for illustrasjoner i 1976.
Tatjana Mavrina tok utdannelse i de første årene etter den russiske revolusjonen, og arbeidet som maler og bokillustratør. På 1940- og 50-tallet reiste hun rundt i landet og laget tegninger av landskapet og byene. Hennes barnebokillustrasjoner er preget av russisk folkekunst og fargerik ornamentikk. Hun illustrerte blant annet folkeeventyr og tekster av Pusjkin. I særklasse står hennes «eventyr-abc». Under andre verdenskrig lagde hun flere lubki.
En tysk utgave av hennes memoarer utkom i 1977: Zwischen Wolga und Dwina, Skizzen und Erinnerungen («Mellom Volga og Dvina, skisser og minner»). 
Mavrina ble utnevnt til Folkekunstner av Sovjetunionen og mottok Sovjetunionens statspris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bildeeksempler
Pseudeuophrys

Pseudeuophrys er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae). 


== Utbredelse ==
Pseudeuophrys er utbredt i Europa, Asia og Nord-Afrika. De er innført i Nord-Amerika.


== Utseende ==
Pseudeuophrys artene er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. 
Hoppeedderkopper skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.


== Systematisk inndeling ==
Slekten Pseudeuophrys er en gruppe som består av 8 arter i verden. I Norge er det registrert én art. 

edderkopper
Opisthothelae
Araneomorfe edderkopper (Araneomorphae)
Neocribellata [= Labidognatha]
Entelegynae
hoppeedderkopper (Salticidae)
Pseudeuophrys
steinhopper Pseudeuophrys erratica (Walckenaer, 1826) – finnes i Norge
Pseudeuophrys iwatensis Bohdanowicz & Prószynski, 1987
Pseudeuophrys lanigera (Simon, 1871)
Pseudeuophrys nebrodensis Alicata & Cantarella, 2000
Pseudeuophrys obsoleta (Simon, 1868)
Pseudeuophrys pallidipes Dobroruka, 2002
Pseudeuophrys pascualis (O. P-Cambridge, 1872)
Pseudeuophrys vafra (Blackwall, 1867)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Aakra, Kjetil. 2004. En innføring i edderkoppenes verden. Insekt-Nytt 29 (1/2) side 43


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudeuophrys – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Pseudeuophrys i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudeuophrys i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pseudeuophrys hos Artsdatabanken 
(sv) Pseudeuophrys hos Dyntaxa 
(en) Pseudeuophrys hos Fauna Europaea 
(en) Pseudeuophrys hos ITIS 
(en) Pseudeuophrys hos NCBI 
(en) Kategori:Pseudeuophrys – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pseudeuophrys – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pseudeuophrys – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoppeedderkopper – edderkopper.net (norsk)
Når dagen kommer

Når dagen kommer er et musikkalbum med Stein Ove Berg, utgitt i 1977 på selskapet Talent. Musikere på plata var personellet i Popol Ace.


== Sporliste ==
«Hu som du har» (Stein Ove Berg)
«Køntri-musikk» (Stein Ove Berg)
«I dag begynte jeg å elske deg igjen» (Merle Haggard/Stein Ove Berg)
«When I Met Her» (Stein Ove Berg)
«I mange år» (White/Stein Ove Berg)
«Glemme vår sang» (Reynolds/Williams/Stein Ove Berg)
«Helén» - Lucille (Hal Bynum/Roger Bowling/Stein Ove Berg)
«Gamleveien» (Finn Berg/Stein Ove Berg)
«It's Over» (Johnny Sareussen/Stein Ove Berg)
«Når dagen kommer» (Jim Croce/Stein Ove Berg)
«Måter å dø på» (Arve Torkelsen/Stein Ove Berg)
«Så en mann» (Jonathan Cain/Stein Ove Berg)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Stein Ove Berg - sang, gitar, munnspill, kor, låtskriver
Asbjørn Krogtoft - gitar, kor, miksing, tekniker
Arne Schulze - gitar
Pete Knutsen - gitar, blåse og strykearrangement
Terje Methi - bass
Leif Frøiland - steelgitar
Henryk Lysiak - piano
Steinar Ofsdal - fiolin
Finn Eriksen - trompet
Johan Bergli - saksofon
Arne Monn-Iversen - fiolin
Kåre Fuglesang - fiolin
Bernt Wiedswang - fiolin
Sonja Wold - fiolin
Noralf Glein - fiolin
Kai Angel Næsteby - fiolin
Kaare Sæther - fiolin
Ernst Bruun Johansen - fiolin
Arne Sletsjøe - bratsj
Hans Brynjulfsson - bratsj
Zbigniew Subocz - cello
Tom Grimsrud - cello
Thor Andreassen - trommer, perkusjon
Ola Johansen - perkusjon, produsent, miksing, tekniker
Arve Sigvaldsen - perkusjon, miksing
Anita Skorgan - kor
Anne-Karine Strøm - kor
Fia Qvale - kor


=== Øvrige ===
Svein Engebretsen - tekniker
Kay Borgeteien - fotograf


== Referanser ==
Suekichi Akaba

Suekichi Akaba (赤羽末吉; født 3. mai 1910 i Tokyo, død 8. juni 1990) var en japansk illustratør.
Han flyttet i 1931 til Mandsjuria hvor han arbeidet i industrien. Han deltok i kunstutstillinger fra 1939, og fikk hederlig omtale tre ganger. Etter at han i 1947 vendte hjem til Takyo arbeidet han i 20 år for USAs ambassade.
Akaba var selvlært som kunstner, med unntak av ett år som elev hos en maler. Han utga sin første billedbok i 1961, Kasa Jizo; den var basert på en japansk folkeeventyr, slik også alle hans senere bøker skulle bli. Boken var utført med tusj, et dempet uttrykk som man tradisjonelt hadde ment at ikke hadde appell til barn som bokpublikum. Akabas forbilder som kunstner er tradisjonell japansk billedkunst, og inspirasjon fra sveitseren Felix Hoffmann.
Han fikk H.C. Andersen-prisen for illustrasjoner i 1980.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
jbby.org JAPANESE BOARD ON BOOKS FOR YOUNG PEOPLE
Talavera

Talavera er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae).


== Utbredelse ==
Talavera er utbredt i Europa, østover i Asia, til Japan. De finnes i også i Nord-Amerika. 


== Utseende ==
Talavera artene er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkopper skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.


== Systematisk inndeling ==
Slekten Talavera er en gruppe som består av 15 arter i verden. I Norge er det registrert 3 arter. 

edderkopper
Opisthothelae
Araneomorfe edderkopper (Araneomorphae)
Neocribellata [= Labidognatha]
Entelegynae
hoppeedderkopper (Salticidae)
Talavera
solhopper Talavera aequipes (O. P.-Cambridge, 1871) – finnes i Norge (rødlistet)
Talavera aperta (Miller, 1971)
Talavera esyunini Logunov, 1992
Talavera ikedai Logunov & Kronestedt, 2003
Talavera inopinata Wunderlich, 1993
Talavera krocha Logunov & Kronestedt, 2003
Talavera milleri (Brignoli, 1983)
Talavera minuta (Banks, 1895)
Talavera monticola (Kulczynski, 1884)
Talavera parvistyla Logunov & Kronestedt, 2003
Talavera petrensis (C. L. Koch, 1837)  – finnes i Norge
Talavera sharlaa Logunov & Kronestedt, 2003
skrenthopper Talavera thorelli (Kulczynski, 1891)  – finnes i Norge
Talavera trivittata (Schenkel, 1963)
Talavera tuvensis Logunov & Kronestedt, 2003


== Referanser ==


== Litteratur ==
W. Nentwig, A. Hänggi, C. Kropf & T. Blick (Hrsg.): Spinnen Mitteleuropas – Bestimmungsschlüssel, slekten (gattung) Talavera (tysk)
Aakra, Kjetil. 2004. En innføring i edderkoppenes verden. Insekt-Nytt 29 (1/2) side 43


== Eksterne lenker ==
(en) Talavera i Encyclopedia of Life 
(en) Talavera i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Talavera hos Artsdatabanken 
(sv) Talavera hos Dyntaxa 
(en) Talavera hos Fauna Europaea 
(en) Talavera hos ITIS 
(en) Talavera hos NCBI 
(en) Kategori:Talavera (genus) – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Talavera (Araneae) – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoppeedderkopper – edderkopper.net (norsk)
Marie Grubbe

For romanen om Marie Grubbe, se Fru Marie GrubbeMarie Grubbe (født ca. 1643, død ca. 1718) var en dansk adelskvinne. Hun er kjent fordi hun som kvinne tok styring med sitt eget kjærlighetsliv og hun har inspirert flere kunstnere opp gjennom årene.
I 1660 giftet hun seg med Ulrik Frederik Gyldenløve, sønn av Frederik III og Margrethe Pape. Ettersom Marie Grubbe var av adelsslekt og i tillegg brakte med seg en medgift på 12 000 riksdaler var hun et godt parti.
Da ektefellen ble utnevnt til stattholder i Norge i 1664, bosatte de seg på Akershus i Oslo.
Hun hadde et forhold med ektefellens sekretær Joachim Lambert, med en franskmann som het Blanquefort og muligens med svogeren Stygge Høeg.
Ekteparet ble separert i 1667. Ettersom utroskap medførte dødsstraff sto hun i gjeld til ektefellen og lovet å ikke bruke hans navn. I 1670 fikk de skilsmisse av kongen etter ektefellens initiativ. Marie Grubbe fikk beholde arven sin og også rett til å gifte seg på nytt.  Tre år senere arrangerte faren et nytt ekteskap for henne; med godseieren Palle Dyre.
Hun hadde et forhold med en yngre kusk som het Søren Sørensen Møller og i 1690 ba faren kongen om tillatelse til å gjøre henne arveløs og sperre henne inne. Ektefellen gikk imidlertid i forbønn for henne og ga beskjed om at han nøyde seg med skilsmisse. Hun ble satt i husarrest inntil skilsmissen i 1691.
Da faren døde i 1692 fikk hun ingen arv etter han. Hun hadde fått forbud mot å gifte seg igjen etter skilsmissen fra Palle Dyre og hun giftet seg derfor med Møller i Holstein. Paret levde et omflakkende liv og livnærte seg av tilfeldig arbeid inntil de fikk bo på Falster, sannsynligvis under enkedronning Charlotte Amalies beskyttelse.
Ludvig Holberg var på Falster i 1711 og hun hadde fortalt han at hun var mer lykkelig med Møller enn med Gyldenløve. 
Møller var imidlertid flere ganger i konflikt med loven og ble stilt for retten. I 1712 ble han dømt til straffearbeid på Bremerholm etter å ha skutt en skipper og Marie Grubbe så aldri ektefellen igjen. Hun levde på fattighjelp de siste årene og døde uten at man vet med sikkerhet når ca.1718.


== I kulturen ==
Marie Grubbe har vært inspirasjonskilde til blant annet Kysse-Marie av Juliane Preisler, Steen Steensen Blichers Brudstykker af en Landsbydegns Dagbog fra 1824, J.P. Jacobsens Fru Marie Grubbe fra 1876, H.C. Andersens Hønse-Grethes Familie fra 1869, til opera av komponisten Ebbe Hamerik, Marie Grubbe, 1940, over et drama av Sven Lange fra 1905.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Zbigniew Rychlicki

Zbigniew Rychlicki (født 17. januar 1922 i Orzechówka, død 1989) var en polsk kunstner, formgiver og illustratør av barnebøker. Han mottok mer enn 20 nasjonale og internasjonale priser og utmerkelser; hvorav den mest prominente var H.C. Andersen-prisen i 1982. Han var også ridder av Smilets Orden, en polsk barnevennlighetspris. 
Han var utdannet ved kunstakademiet i Kraków, og arbeidet som sjef for illustrasjoner og formgivning i det polske statlige barnebokforlaget. 
Rychlicki illustrerte folkeeventyr, nonsensvers, faktabøker og bøker av Wanda Chotomska, Ludwik Jerzy Kern og Maria Kownacka, samt klassikere som Jonathan Swift og Jules Verne. Han var sammen med tekstforfatteren Czesław Janczarski opphavsmann til tegneserien og barnebøkene om Miś Uszatek, bjørnen som fra 1975 ble en suksess på polsk barne-tv med i alt 104 episoder.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zbigniew Rychlicki på Internet Movie Database 
(en) H.C. Andersen-prisen 1956-2002
Metallhoppeedderkopper

Metallhoppeedderkopper (Heliophanus) er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae).


== Utbredelse ==
Metallhoppeedderkopper er utbredt i Europa, østover i Asia og Afrika. De finnes også i Australia.


== Utseende ==
Metallhoppeedderkopp-artene er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkopper skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.


== Systematisk inndeling med nordiske arter ==
Slekten Heliophanus er en gruppe som består av 149 arter i verden. I Norge er det registrert 4 arter.

edderkopper
Opisthothelae
Araneomorfe edderkopper (Araneomorphae)
Neocribellata [= Labidognatha]
Entelegynae
hoppeedderkopper (Salticidae)
Heliophanus
Heliophanus aeneus (Hahn, 1832)
Heliophanus auratus (C. L. Koch, 1835)
hvitplettmetallhopper Heliophanus cupreus (Walckenaer, 1802) – finnes i Norge
myrmetallhopper Heliophanus dampfi (Schenkel, 1923) – finnes i Norge
smaragdmetallhopper Heliophanus dubius (C. L. Koch, 1835) – finnes i Norge
engmetallhopper Heliophanus flavipes (Hahn, 1832) – finnes i Norge


== Referanser ==


== Litteratur ==
W. Nentwig, A. Hänggi, C. Kropf & T. Blick (Hrsg.): Spinnen Mitteleuropas – Bestimmungsschlüssel, slekten (gattung) Heliophanus (tysk)
Aakra, Kjetil. 2004. En innføring i edderkoppenes verden. Insekt-Nytt 29 (1/2) side 43


== Eksterne lenker ==
(en) metallhoppeedderkopper i Encyclopedia of Life 
(en) metallhoppeedderkopper i Global Biodiversity Information Facility 
(no) metallhoppeedderkopper hos Artsdatabanken 
(sv) metallhoppeedderkopper hos Dyntaxa 
(en) metallhoppeedderkopper hos Fauna Europaea 
(en) metallhoppeedderkopper hos Fossilworks 
(en) metallhoppeedderkopper hos ITIS 
(en) metallhoppeedderkopper hos NCBI 
(en) Kategori:Heliophanus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Heliophanus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Heliophanus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoppeedderkopper – edderkopper.net (norsk)
Mitsumasa Anno

Mitsumasa Anno (安野 光雅; født 20. mars 1926 i Tsuwano) er en japansk forfatter og illustratør av barnebøker.  
Han studerte kunst på et lokalt konservatorium og tjenestegjorde i hæren under annen verdenskrig. Etter krigen tok han lærerutdannelse og underviste i matematikk i Tokyo i 10 år. Fra 1958 begynte han å illustrere barnebøker. 
Han er best kjent for sine tekstløse billedbøker med små, detaljerte figurer. De to første bøkene Fushigina E (1968) og Sakasama er basert på persepsjonsbedrag. Han har også skrevet ordløse reisebøker hvor en gjennomgangsfigur reiser gjennom fremmede lands kunst, kultur og historie. Disse er delvis basert på hans egne reiser i USA, England, Tyskland og Skandinavia. 
Et museum med hans arbeider finnes i hjembyen Tsuwano.
Han fikk H.C. Andersen-prisen for illustrasjoner 1984.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
jbby.org
Marpissa

Marpissa er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae). 


== Utbredelse ==
Marpissa er utbredt i Europa, Asia, New Zealand, Amerika, Nord-Afrika og Kamerun.


== Utseende ==
Marpissa artene er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Disse edderkoppene skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.


== Systematisk inndeling med europeiske arter ==
Slekten Marpissa er en gruppe som består av 50 arter i verden. I Norge er det registrert 2 arter. 

edderkopper
Opisthothelae
Araneomorfe edderkopper (Araneomorphae)
Neocribellata [= Labidognatha]
Entelegynae
hoppeedderkopper (Salticidae)
Marpissa
Marpissa longiuscula (Simon 1871)
giganthopper Marpissa muscosa (Clerck, 1757) – finnes i Norge
Marpissa nivoyi (Lucas 1846)
Marpissa pomatia (Walckenaer 1802)
Marpissa radiata (Grube, 1859) – finnes i Norge


== Referanser ==


== Litteratur ==
W. Nentwig, A. Hänggi, C. Kropf & T. Blick (Hrsg.): Spinnen Mitteleuropas – Bestimmungsschlüssel, slekten (gattung) Marpissa (tysk)
Aakra, Kjetil. 2004. En innføring i edderkoppenes verden. Insekt-Nytt 29 (1/2) side 43


== Eksterne lenker ==
(en) Marpissa – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Marpissa i Encyclopedia of Life 
(en) Marpissa i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Marpissa hos Artsdatabanken 
(sv) Marpissa hos Dyntaxa 
(en) Marpissa hos Fauna Europaea 
(en) Marpissa hos ITIS 
(en) Marpissa hos NCBI 
(en) Kategori:Marpissa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Marpissa – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoppeedderkopper – edderkopper.net (norsk)
Myrmarachne

Myrmarachne er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae). 


== Utbredelse ==
Myrmarachne er utbredt i «hele» verden. De fleste finnes i varmere strøk, én art finnes i Norge.


== Utseende ==
Myrmarachne artene ligner på maur og kan lett forveksles med disse. De er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. 
Hoppeedderkopper skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.


== Systematisk inndeling med europeiske arter ==
Slekten Myrmarachne er en gruppe som består av 205 arter i verden. I Norge er det registrert én art. 

edderkopper
Opisthothelae
Araneomorfe edderkopper (Araneomorphae)
Neocribellata [= Labidognatha]
Entelegynae
hoppeedderkopper (Salticidae)
Myrmarachne
Myrmarachne austriaca (Doleschall 1852)
maurhopper Myrmarachne formicaria (De Geer 1778) – finnes i Norge
Myrmarachne simonis (Herman 1879)


== Referanser ==


== Litteratur ==
W. Nentwig, A. Hänggi, C. Kropf & T. Blick (Hrsg.): Spinnen Mitteleuropas – Bestimmungsschlüssel, slekten (gattung) Myrmarachne (tysk)
Aakra, Kjetil. 2004. En innføring i edderkoppenes verden. Insekt-Nytt 29 (1/2) side 43


== Eksterne lenker ==
(en) Myrmarachne i Encyclopedia of Life 
(en) Myrmarachne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Myrmarachne hos Artsdatabanken 
(sv) Myrmarachne hos Dyntaxa 
(en) Myrmarachne hos Fauna Europaea 
(en) Myrmarachne hos Fossilworks 
(en) Myrmarachne hos ITIS 
(en) Myrmarachne hos NCBI 
(en) Kategori:Myrmarachne – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Myrmarachne – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myrmarachne – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hoppeedderkopper – edderkopper.net (norsk)