jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Færøyenes nasjonalmuseum

Føroya Fornminnissavn (norsk: Færøyenes nasjonalmuseum) er det offisielle nasjonalmuseet på Færøyene og ligger i Tórshavn.


== Museet ==
Nasjonalmuseet på Færøyene har sin hovedutstilling i museumsbygget som ligger i Brekkutún 6 i ytre kanter av Tórshavn sentrum. Formålet med museet og gjenstandene er å fortelle om den unike færøyske kultur og historie fra vikingtiden og i middelalderen. 
De fleste gjenstandene representerer derfor Færøyenes jordbrukskultur og sjøfartshistorie. Museets mest kjente gjenstander er de såkalte Kikjubøstólarnir som er deler av benkene fra Ólavskirkjan i Kirkjubøur. Disse benkene var i mange år utstilt i Danmark, men har nå returnert til Færøyene.


== Heima á Garði ==
Heima á Garði er et gårdsbygg i det færøyske tettstedet Hoyvík, nær Tórshavn. Hovedbygget ble reist omkring 1812, men bærer innredningen til et typisk færøysk bondehus fra starten av 1900-tallet. Bygningen er idag et utendørsmuseum og regnes som en del av Færøyenes nasjonalmuseum.


== Kulturinspirerte frimerker ==
Sankt Olavskirken i Kirkjubøur har inspirert en rekke Færøyske frimerkeserier. Frimerkeseriene under er gravert av Czesław Słania.
Færøyske frimerker fra 1980:

		
		
		
Færøyske frimerker fra 1984:

		
		
		
Færøyske frimerker fra 2001:

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Føroya Fornminnissavn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tune prestegård

Tune prestegård ligger på toppen av åsryggen Raet midt mellom Sarpsborg sentrum og Europavei 6 ved Grålum. Gården het tidligere Valaskjold, og antas å være der Odin bodde. Senere gikk Hans Nielsen Hauge i lære ved gården.

Fra prestegårdens veranda kan man skue ut over hele åsryggen som Sarpsborg sentrum ligger på, samt gårdene Alvim og Yven. I det viktige norrøne diktet Grimnismål er det nettopp de tre gårdene Alvim, Yven og Valaskjold som nevnes først, i kraft av å være bosted for de tre sentrale gudene Frøy, Ull og Odin. Nettopp Odin var både gudenes høvding og høvdingenes gud.
Da Tune kirke ble reist på 1000-tallet, måtte prestene ha bolig i nærheten av kirken. Valget falt på Valaskjold, som var neste store ås mellom kirken og Glomma. Det tar cirka 8 minutter å gå til kirken, mens Sarpsfossen ligger 3 km unna. Fylkesvei 118 går rett forbi gården, og tvers over veien ligger gravfeltet Trompeten med over 50 gravhauger. Navnet kommer av at det tidligere sto en trompetist på haugen når landet var i fare.
På slutten av 1700-tallet gikk den senere predikanten Hans Nielsen Hauge i lære ved gården, og konfirmerte seg i Tune kirke i 1787, året etter at prestegården byttet navn fra Valaskjold til Tune. Hauge ble senere fengslet, og han skjebne betydde mye for utformingen av den norske grunnloven i 1814. Da grunnloven ble utformet hadde Østfold-delegasjonen forberedende møter ved Tune prestegård. Blant deltakerne var Stoltenberg og Huitfeldt, stamfedre til henholdsvis Jens Stoltenberg og Anniken Huitfeldt.
Under andre verdenskrig tok den tyske okkupasjonsmakten 80 mål av prestegårdens beste jord for å bygge brakker, til store protester fra prost Thoralf Krogh. Til tross for tyskernes nærvær ble prestegården brukt i motstandsbevegelsen, blant annet til instruksjon i bruk av våpen.


== Bygninger ==
Deler av dagens hovedbygning på Tune prestegård dateres til 1750, og er i sin nåværende form fra 1840. Bygningen har en grunnflate på 300 kvadratmeter og var i bruk som prestebolig fram til årtusenskiftet. Etter noen års forfall ble bygningen restaurert og tilbakeført til slik den framsto i 1840. En sidebygning på 200 kvadratmeter fra 1855 var i sin tid områdets første skole.


== Dagens bruk ==
Prestegården ble kjøpt og restaurert av den tidligere fotballspilleren Kenneth Jensen, som i sin tid fikk flere kamper for U21-landslaget i fotball og har spilt i svensk eliteserie for BK Häcken. Prestegården ble solgt til nye eiere i 2020.I dag kan man leie Tune prestegård til selskaper, bryllup, konferanser, møter, minnestunder og konserter. Det er også noen kontorplasser og et moderne kjøkken. Prestegården har en kapasitet på nesten 130 samtidige middagsgjester, fordelt på cirka 100 i storstuen og cirka 30 i det tidligere spiskammeret. I tillegg er det salonger i bygget og en tomt på 7 mål med gressbakker, frukttrær og utsikt over Sarpsborg sentrum og Tune.


== Kilder ==
«Nye eiere har store planer for Tune prestegård». Sarpsborg Arbeiderblad. 21. april 2021. Besøkt 28. august 2022. (abonnement kreves). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Terje Eidesmo

Terje Eidesmo (født 7. august 1960, oppvokst i Overhalla) er grunnlegger, sammen med Svein Ellingsrud og Ståle Johansen, av det børsnoterte selskapet EMGS. Sammen med Ellingsrud oppfant Eidesmo noe som de den gangen kalte havbunnslogging som er en spesiell anvendelse av CSEM-metoden (Controlled Source Electromagnetic). Eidesmo var administrerende direktør i EMGS fra starten i 2002 frem til 2009. I dag er han vice president i selskapet.


== Utdanning og karriere ==
Eidesmo har en cand scient-grad fra Universitetet i Trondheim (nå integrert i NTNU) fra 1987, med hovedfag innen fysikk; og doktorgrad i fysikk fra samme sted i 1990. Eidesmo var forsker ved Statoils forskningssenter på Rotvoll fra 1991 til 2002. Der jobbet han sammen med Svein Ellingsrud, som var utdannet ved samme institutt på NTNU og som hadde samme faglige veileder som Eidesmo.  
Det tverrfaglige miljøet som Eidesmo og Ellingsrud var del av på forskningssenteret omfavnet seismikk, akustikk, elektromagnetisme, petrofysikk og problemstillinger rundt boring og brønn.  
Sammen med Svein Ellingsrud oppfant Eidesmo i 1997 en elektromagnetisk metode der man kunne logge refraktert energi fra lag under havbunnen for å finne områder med høy elektrisk resistivitet. Frem til da var logging av elektrisk resistivitet en velkjent metode for å logge brønner gjennom karakterisering av bergarten/sedimentet i et borehull.Bakgrunnen for oppfinnelsen, var at Ellingsrud og Eidesmo samme året deltok i et prosjekt mellom Statoil og NASA der elektromagnetisme ble forsøkt benyttet til å posisjonere og styre borekronen riktig ved å måle avstanden til kjente geologiske lagdelinger.
Det var på ett av prosjektmøtene i NASAs lokaler i Houston at noen nevnte i forbifarten en professor som hadde utviklet en elektromagnetisk kilde som var så sterk at den kunne sende energi to kilometer inn i en formasjon. Resultatet av denne tilfeldige informasjonen var at Eidesmo og Ellingsrud på vei hjem fra Houston sammen utviklet idéen om å bruke elektromagnetisme til en helt ny problemstilling; oljeleting.
Tilbake i Trondheim fikk Eidesmo og Ellingsrud godkjent finansiering fra Statoil ved Ståle Johansen til å teste gjennomførbarheten av konseptet.
Den første full-skala demonstrasjonen skjedde utenfor kysten av Angola i 2000. Den første kommersielle utnyttelsen av teknikken fant sted ved Statoils Ormen Lange-felt i 2002, og var utført av EMGS, selskapet som Ellingsrud, Eidesmo og 
Ståle Johansen startet samme året.


== Utmerkelser ==
2007: Virgil Kauffman Gold Medal av Society of Exploration Geophysicists (SEG)
2008: Geophysical Award, av Norsk Petroleumsforening,
2009: Honorary Award, av Norsk geologisk forening, med begrunnelsen «For notable achievements in the development and application of CSEM in petroleum exploration” (
2011: Health, Safety and Environment (HSE) Recognition Award
2012: Globetrotter Award av Golden Crown,


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Terje Eidesmo i BIBSYS
Birhane

Birhane fra tysk bierhahner en løs tappekran til å skru inn i øltønner eller andre beholdere. De er laget av metall, gjerne messing.
I en del bygder som Sunndal, Oppdal, Meldal, Rennebu og Selbu har birhane også vært overført som betegnelse på vannkran når de fikk innlagt vann på gårdene.


== Litteratur ==
Jenstad, Tor Erik og Dalen, Arnold (red.)(2002): Trønderordboka.Trondheim. ISBN 82519-1711-5


== Eksterne lenker ==
Se birhane i Digitaltmuseum
Marit Aarum

Marit Johanne Aarum (født 22. april 1903, død 19. februar 1956) var en norsk samfunnsøkonom, kvinnesaksforkjemper og Venstrepolitiker, som var leder i Norsk Kvinnesaksforening 1955–1956. Hun hadde en rekke verv i Venstre og var vararepresentant til Stortinget.


== Karriere ==
Aarum tok examen artium i 1921 og ble utdannet cand.oecon. ved Universitetet i Oslo i 1926; etter et utenlandsopphold ble hun ansatt som sekretær (saksbehandler) i Statens arbeidstilsyn, der hun i 1945 ble inspektør og senere konsulent, på det tidspunktet en relativt høy stilling. Hun arbeidet blant annet med internasjonale avtaler og forhandlinger, og særlig med FN-systemet. Hun var regjeringsutsending for Norge til den internasjonale arbeidskonferansen i 1948, representerte ofte Norge på møter med Den internasjonale arbeidsorganisasjonen (ILO) og jobbet som FN-ekspert i Pakistan for ILO 1952–1953, der hun var beskjeftiget med å bedre arbeidsforholdene i industri og landbruk.


== Politisk arbeid ==
Aarum var engasjert i Venstre og Norsk Kvinnesaksforening.
Hun var 1. viseformann i Norsk Kvinnesaksforening 1952–1955 og overtok som fungerende formann da Ingerid Gjøstein Resi døde i en flystyrt i Sovjetunionen i august 1955. Hun satt i formannsvervet til hun selv døde i februar 1956. Hun var også redaktør for tidsskriftet Kvinnesaksnytt og medlem av arbeidsutvalget i Norske Kvinners Nasjonalråd, en paraplyorganisasjon der NKF var medlem.Hun var formann i Oslo Venstre, medlem av Oslo bystyre, varamedlem av Oslo formannskap og medlem av en rekke kommunale komiteer i Oslo for Venstre. Hun var vararepresentant til Stortinget for Venstre fra 1954 til sin død.


== Utgivelser ==
Midlertidig lov om Arbeidsvilkår for hushjelp av 3. desember 1949 : med kommentarer samt en del om Ferieloven og Syketrygdloven, 1949


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Marit Aarum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Indherreds Kreditbank

Indherreds Kreditbank var en forretningsbank i Steinkjer. Den ble etablert i 1887 av blant andre overrettssakfører Halvor Bachke Guldahl, kjøpmann J.W. Klüwer, forretningsmann Ananias Kleven og Jakob Gram. Aksjekapitalen var 100 000 kroner. Bache Guldahl og Klüwer var henholdsvis første banksjef og styreformann. Blant senere styreformenn var sakfører Arne Falstad. Banken opplevde økonomiske problemer i mellomkrigstiden, og ble avviklet i 1932.


== Eksterne lenker ==
«Indherreds Kreditbank». Steinkjerleksikonet.
Amalia Eriksson

Amalia Eriksson (født 18. november 1824 i Jönköping, død 25. januar 1923 i Gränna) var en svensk bedriftseier og polkagrisprodusent. Hun fant opp «polkagrisen».


== Referanser ==
Tove Berntsen

Tove Berntsen (født 29. november 1951), er en norsk tidligere skøyteløper som representerte Norge i internasjonale mesterskap i perioden 1971–1972. Nasjonalt representerte hun Arbeidernes Skøyteklubb.


== Personlige rekorder ==


== Internasjonale mesterskap ==
Allround-VM på skøyter (deltatt 2 ganger)

Helsingfors 1971 og Heerenveen 1972.beste resultat 27.-plass sammenlagt i Helsingfors 1971.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tove Berntsen – Speedskatingbase.eu 
(en) Tove Berntsen – SpeedSkatingNews.info 
(en) Tove Berntsen – SpeedSkatingStats.com 
(en) Tove Berntsen på The-Sports.org (mesterskapsresultater)
Martin Widmark

Karl Martin Widmark (født 19. mars 1961) er en svensk lærer og barnebokforfatter.


== Bibliografi ==


=== Ungdomsbøker ===
2008 – Kabinettets hemlighet


=== Billedbøker ===
2000 – Att fånga en tiger (med Joakim Lindengren)
2006 – Att lura en elefant (med Kiran Maini Gerhardsson)
2006 – Från himmelens topp till havets botten (med Pietro Galeoto)
2009 – Drömmarnas park (med Marco Trisorio)
2011 – Fånga farliga djur (illustrasjon: Kristina Grundström)


=== LasseMajas detektivbyrå ===
Se LasseMajas detektivbyrå


=== Rakel (med Britt Sternehäll) ===
2006 – Riddar-Rakel och de tre stordåden
2007 – Sjörövar-Rakel och kapten Snorfinger
2007 – Racer-Rakel och fångarna i svinstian
2008 – Mirakel-Rakel Rekordmamma
2008 – Rymd-Rakel och Gubben i månen
2009 – Charter-Rakel och Fuskhajarna
2010 – Upptäckar-Rakel och den okända kungens grav


=== Nelly Rapp (med Christina Alvner) ===
2003 – Monsterakademin
2003 – Frankensteinaren
2004 – Varulvarna
2005 – Trollkarlarna från Wittenberg
2006 – Spökaffären
2007 – De vita fruarna på Lovlunda slott
2008 – Häxdoktorn – och den sista zombien
2009 – Sjöodjuret i Bergsjön
2010 – I Bergakungens sal
2011 – Snömannens hemlighet


=== David og Larissa (illustrasjon: Katarina Strömgård) ===
2006 – Antikvariat Blå spegeln
2006 – Den trettonde gästen
2007 – Dårarnas ö
2008 – Nåjdens sång
2009 – Under en himmel av glas


=== I elfte timmen ===
2007 – Tvättade pengar (med Petter Lidbeck)
2007 – Lyckans hjul (med Lidbeck)
2008 – Bröllop och barn (med Lidbeck)
2008 – Förbjuden frukt


=== Tyko Flores eventyr (illustrasjon: Henrik Tamm) ===
2011 – Den dansande djävulen
2011 – Fyrtornet i Son-Li
2011 – Polyhymnias guld


=== Halvdan viking (illustrasjon: Mats Vänehem) ===
2011 – Hövdingens bägare
2012 – Främlingens grav


=== Emma og Larry (med Kristina Grundström) ===
2008 – Huset på Alvägen
2008 – Vägen till skatten
2009 – Ben och Koko söker jobb
2010 – Den försvunna elefanten


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
2008 – Spårhunden for Nåjdens sång
2005 – Spårhunden, sammen med Helena Willis for Tidningsmysteriet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Martin Widmark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Martin Widmark og Helena Willis på LasseMajas webside
Makaker

Makaker er en slekt av dyreaper (Cercopithecidae) i underfamilien Cercopithecinae. De er utbredt i Asia sør for 40° nordlig bredde, og det er også én art i Nord-Afrika, berberape. 


== Arter ==

M. sylvanus-gruppen
berberape (M. sylvanus)
M. nemestrina-gruppen
skjeggape (M. silenus)
nordlig grisehalemakak (M. leonina)
sørlig grisehalemakak (M. nemestrina)
M. pagensis
M. siberu
maurermakak (M. maura)
M. ochreata
tonkinmakak (M. tonkeana)
M. hecki
M. nigriscens
celebesmakak (M. nigra)
M. fascicularis-gruppen
krabbemakak (M. fascicularis)
bjørnemakak (M. arctoides)
M. mulatta-gruppen
rhesusape (M. mulatta)
formosamakak (M. cyclopis)
japanmakak (M. fuscata)
M. sinica-gruppen
M. sinica
M. radiata
assammakak (M. assamensis)
tibetmakak (M. thibetana)


== Litteratur ==
Arne Semb-Johansson (red.); Ragnar Frislid (oversetter) (1986). Aper, bind 3 i serien Verdens dyr. Cappelen. ISBN 82-525-1906-7.  [originalens tittel Primates i serien World of Animals, Equinox Ltd., Oxford, 1984]
D.E. Wilson og D.M. Reeder (red.). «Mammal Species of the World, 3rd edition». Besøkt 5. september 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) makaker i Encyclopedia of Life 
(en) makaker i Global Biodiversity Information Facility 
(en) makaker hos Fauna Europaea 
(en) makaker hos Fossilworks 
(en) makaker hos ITIS 
(en) makaker hos NCBI 
(en) Kategori:Macaca – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Macaca – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Macaca – detaljert informasjon på Wikispecies
Cogia

Cogia er en slekt av sommerfugler som hører til familien smygere (Hesperiidae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn 35-50 millimeter), brunlige smygere. Disse artene mangler påfallende fargetegninger.


== Utbredelse ==
Artene er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra det sørligste USA i nord til Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien Hesperioidea – nå regner man vanligvis bare med én familie
Familien smygere, Hesperiidae
Eudaminae Mabille, 1877
Slekten Cogia Butler, 1870 
Cogia abdul Hayward, 1947
Cogia aventinus (Godman & Salvin, [1894])
Cogia azila Evans, 1953
Cogia caicus (Herrich-Schäffer, 1869)
Cogia cajeta (Herrich-Schäffer, 1869)
Cogia calchas (Herrich-Schäffer, 1869)
Cogia cerradicola (Mielke, 1967)
Cogia elaites (Hewitson, 1867)
Cogia grandis Riley, 1921
Cogia hassan Butler, 1870
Cogia hippalus (Edwards, 1882)
Cogia mala Evans, 1953
Cogia outis (Skinner, 1894)
Cogia punctilia Plötz, 1882
Cogia troilus Mabille, 1898


== Kilder ==
Brower, A.V.Z. og Warren, A. (2007) Cogia på Tree of life [1]
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 15.5. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Cogia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cogia hos ITIS 
(en) Cogia hos NCBI 
(en) Kategori:Cogia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cogia – detaljert informasjon på Wikispecies 
Butterflies of America – Cogia spp. [2]
Bilde av Cogia hippalus
Vitenskapsåret 1988

Vitenskapsåret 1988 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1988.


== Hendelser ==


=== Astronomi og romfart ===
29. september – NASA gjenopptar flygninger med romferjer etter havariet med Challenger.
15. november – Den første (og eneste) flygningen med den sovjetiske romferjen Buran gjennomføres, og er ubemannet.
De kanadiske astronomene Bruce Campbell, G. A. H. Walker og S. Yang publisere observasjoner av  radialhastighet tyder på at en eksoplanet går i bane rundt stjernen Gamma Cephei, selv om dens eksistens ikke blir bekreftet før i 2002.
Asteroiden 3994 Ayashi oppdages av Masahiro Koishikawa.
4407 Taihaku blir oppdaget.
4539 Miyagino blir oppdaget.


=== Informatikk ===
2. november – Morrisormen blir sluppet på internet.


=== Klimatologi ===
NASAs klimaforsker James Hansen bruker uttrykket global oppvarming i en høring i Kongressen i USA noe som skaper offentlig oppmerksomhet.


=== Medisin ===
1. mai – Den opprinnelige definisjonen av kronisk utmattelsessyndrom ("Holmes definisjon") blir publisert og erstatter navnet Kronisk Epstein-Barr virussyndrom.
Patricia Bath patenterer Laserphaco Probe, utstyr "for å fjerne grå stær".


=== Meteorologi ===


=== Publiseringer ===
Stephen Hawking publiserer A Brief History of Time.


== Prisvinnere ==
Copleymedaljen: Michael Francis Atiyah
Darwinmedaljen: William Donald Hamilton
Davymedaljen: John Pople
Ingenjörsvetenskapsakademien delser ut den store gullmedaljen til Bengt Hultquist
Nobelprisen: Fysikk: Leon M. Lederman, Melvin Schwartz, Jack Steinberger
Kjemi: Johann Deisenhofer, Robert Huber, Hartmut Michel
Fysiologi/Medisin: James W. Black, Gertrude B. Elion, George H. Hitchings
Steeleprisen: Deane Montgomery, Sigurdur Helgason, Gian-Carlo Rota
Sylvestermedaljen: C.T.C. Wall
Turingprisen: Ivan Sutherland
Wollastonmedaljen: Alfred Ringwood


== Dødsfall ==
15. februar – Richard Feynman, amerikansk fysiker, nobelprisvinner (født 1918)
19. februar – André F. Cournand, fransk-amerikansk fysiolog, nobelprisvinner (født 1895)
februar - Cyril V. Jackson, sørafrikansk astronom (født 1903)
8. mai – Robert A. Heinlein,  amerikansk sciencefictionforfatter med vitenskapelig og ingeniørmessig troverdighet (født 1907)
25. mai – Ernst Ruska, tysk fysiker, nobelprisvinner (født 1906)
1. september – Luis Alvarez, amerikansk fysiker, nobelprisvinner (født 1911)
21. desember – Nikolaas Tinbergen, nederlandsk etolog, nobelprisvinner (født 1907)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1988 in science – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Agarica

Agarica er et mykologisk tidsskrift utgitt siden 1980, først av Fredrikstad soppforening. Tidsskriftet lå i dvale en tiårsperiode, og gjenoppstod fra 2007 som Norges sopp- og nyttevekstforbunds vitenskapelige tidsskrift. Det publiserer originalartikler innen alle aspekter av mykologi, med hovedfokus på mykofloristikk og taksonomi. Det tar også sikte på å formidle god populærvitenskap. Agarica publiserer norsk-, svensk-, dansk- og engelskspråklige bidrag. Tidsskriftet er fagfellevurdert.


== Redaktører ==
Gry Alfredsen (2014 - )
Anders K. Wollan (2011 - 2014)
Gro Gulden (2010)
Klaus Høiland (2009)
Håvard Kauserud (2006, 2007)
Roy Kristiansen (- 1998)


== Eksterne lenker ==
Omtale på sidene til Norges sopp- og nyttevekstforbunds hjemmeside
Innholdsfortegnelse 1980-1998
Liu Bannong

Liu Bannong (kinesisk: 劉半農, født 1891 i fylket Jiangyin i provinsen Jiangsu i Kina, død 1934 i Beijing), også kalt Liu Fu (劉復), var en kinesisk lingvist, dikter, oversetter og litteraturkritiker.
Fra 1912 bodde han i Shanghai og i 1917 flyttet han til Beijing. Der arbeidet han for tidsskriftet 新青年 (Xin Qingnian, La Jeunesse) og var med i 4.-mai-bevegelsen. I 1920 dro han til London for litteraturstudier, og i 1921 til Paris, der han tok doktorgrad i 1925. Samme år vendte han tilbake til Kina og begynte å undervise i fonetikk ved Pekinguniversitetet.
Hav var en av de første som gikk ut mot bruken av klassisk kinesisk i litteraturen og gikk inn for dagligtalen (baihua) i stedet. Han gikk også nye veier i diktningen. Han anses å ha skapt det kinesiske feminine pronomen and ta (她), som bare dukker opp i skriftspråket, og som han tok i bruk i sine dikt. Bruken ble popularitert av sangen Jiao Wo Ruhe Bu Xiang Ta (教我如何不想她 «Si meg hvordan jeg kan få henne ut av mine tanker»), en «landeplage» i 1930-årenes Kina. Teksten var skrevet av ham, og melodien av Yuen Ren Chao. 
Han engasjerte seg dessuten for et enhetlig nasjonalspråk (guoyu 國語). 
Liu samarbeidet med Li Jiarui (李家瑞) med å kompilere Songyuan Yilai Suzi Pu (宋元以來俗字譜 «Folkespråksskrifttegn benyttet fra Song- og Yuandynastiene og fremover»). Verket utkom i 1930, og skulle bli et nøkkelverk ved stansdardiseringen av forenklet kinesisk skrift. 


== Noen andre verker ==
揚鞭集 (Yangbian ji), 1926
瓦釜集 (Wafu ji), 1926
初期白話詩稿 (Chuqi baihua shigao), 1933


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eugen Feifel: Moderne Chinesische Poesie. Georg Olms Verlag, Hildesheim 1988.
Michel Hockx: Questions of Style: Literary Societies and Literary Journals in Modern China, 1911-1937. BRILL, 2003.


== Eksterne lenker ==
http://www.chinapoesy.com/XianDaiAuthor1e4bda05-4d37-46f0-8f26-2f9814e8c9f5.html
Grace Chang

Grace Chang (født 13. juni 1933 i Shanghai i Kina), også kjent under navnet Gě Lán (葛蘭), er en kinesisk skuespillerinne og shidaiqusangerinne.
Hun flyttet med sine foreldre fra Shanghai til Hongkong i 1948. Hun var skuespiller med filmselskapet Cathay (Motion Picture and General Investments Limited) og hadde stor suksess særlig med filmene «It Blossoms Again», «The Wild, Wild Rose» og «Mambo Girl».
Chang opptrådte i 33 filmer under sin 11-årige karrere på lerretet. Hennes siste bidrag var innspilling av lydspor i 1964. 


== Filmografi ==
Seven Sisters (1953)
Red Bloom in the Snow (1954)
Blood-Stained Flowers (1954)
It Blossoms Again (1954)
Soldier of Fortune (1955)
Surprise (1956)
The ingenious Seduction (1956)
The Long Lane (1956)
Over the Rolling Hills (1956)
The Story of a Fur Coat (1956)
Mambo Girl (1957)
Booze, Boobs and Bucks (1957)
Love and Crime (1957)
Murder in the Night (1957)
Torrents of Desire (1958)
Golden Phoenix (1958)
Crimes of Passion (1959)
Spring Song (1959)
Air Hostess (1959)
Our Dream Car (1959)
My Darling Sister (1959)
The Girl With a Thousand Faces (1960)
The June Bride (1960)
Forever Yours (1960)
The Loving Couple (1960)
Miss Pony-Tail (1960)
The Wild, Wild Rose (1960)
Sun, Moon and Star (1961)
Sun, Moon and Star Part 2 (1961)
Because of Her (1963)
The Magic Lamp (1964)
A Story of Three Loves Part 1 (1964)
A Story of Three Loves Part 2 (1964)
The Hole (1998) (soundtrack)
The Wayward Cloud (2005) (soundtrack)


== Eksterne lenker ==
(en) Grace Chang på Internet Movie Database 
(en) Grace Chang hos The Movie Database