jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Serbia under OL

Serbia deltok første gang i olympiske leker som selvstendig nasjon under Sommer-OL 1912 i Stockholm, men deltok ikke igjen før under Sommer-OL 2008 i Beijing. De deltok første gang i vinterlekene under Vinter-OL 2010 i Vancouver. Utøvere fra Serbia har tidligere deltatt som en del av Jugoslavia (1920–Vinter-OL 1992), Uavhengige olympiske deltakere (Sommer-OL 1992), Den føderale republikken Jugoslavia (1996–2002) og Serbia og Montenegro (2004–2006).


== Medaljeoversikter ==


== Eksterne lenker ==
Serbias OL-statistikk på Olympedia.org
Serbias OL-statistikk Arkivert 25. desember 2018 hos Wayback Machine. på Sports-reference.com
Slovenia under OL

Slovenia deltok første gang i olympiske leker som selvstendig nasjon under Vinter-OL 1992 i Albertville, og har siden deltatt i samtlige påfølgende sommer- og vinterleker. Utøvere fra Slovenia deltok tidligere som en del av Østerrike (1912) og Jugoslavia (1920–1988).


== Medaljeoversikter ==


== Eksterne lenker ==
Slovenias OL-statistikk på Olympedia.org
Slovenias OL-statistikk Arkivert 22. juni 2016 hos Wayback Machine. på Sports-reference.com
Mosambik under OL

Mosambik deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1980 i Moskva, og har siden deltatt i samtlige påfølgende sommerleker. De har aldri deltatt i vinterlekene.


== Medaljeoversikt ==


== Eksterne lenker ==
Mosambiks OL-statistikk på Olympedia.org
Mosambiks OL-statistikk Arkivert 8. desember 2008 hos Wayback Machine. på Sports-reference.com
Namibia under OL

Namibia deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1992 i Barcelona, og har siden deltatt i samtlige påfølgende sommerleker. De har aldri deltatt i vinterlekene.


== Medaljeoversikt ==


== Eksterne lenker ==
Namibias OL-statistikk på Olympedia.org
Namibias OL-statistikk Arkivert 20. februar 2009 hos Wayback Machine. på Sports-reference.com
Nederland under OL

Nederland deltok i olympiske leker første gang i Sommer-OL 1900 i Paris, og har siden deltatt i alle sommerleker unntatt Sommer-OL 1904 i St. Louis. Nederland boikottet Sommer-OL 1956 i Melbourne i protest mot Sovjetunionens invasjon av Ungarn, men en utøver deltok i hestesport-øvelsene som ble arrangert i Stockholm samme år. De deltok første gang i vinterlekene i Vinter-OL 1928 i St. Moritz, men deltok ikke i Vinter-OL 1932 i Lake Placid. Nederland var tilbake i Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, og har siden deltatt i samtlige påfølgende vinterleker. De deltok tidligere med navnet Holland med landskoden HOL, men skiftet til Nederland (NED) i 1992. 
Nederland har arrangert OL en gang; Sommer-OL 1928 i Amsterdam.


== Medaljeoversikter ==


== Eksterne lenker ==
Nederlands OL-statistikk på Olympedia.org
Nederlands OL-statistikk Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine. på Sports-reference.com
Berlins fergeforbindelser

Berlins fergeforbindelser blir delvis drevet på oppdrag fra Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) og er delvis også med i tariffsystemet til Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg.


== BVGs linjenett ==
Det finnes følgende seks fergelinjer som på oppdrag fra BVG trafikkeres med fartøyer tilhørende Stern und Kreisschiffahrt:

F10 S Wannsee ↔ Alt-Kladow
F11 Oberschöneweide, Wilhelmstrand ↔ Baumschulenstraße
F12 Wendenschloß, Müggelbergallee ↔ Grünau, Wassersportallee
F21 Krampenburg ↔ Schmöckwitz, Zum Seeblick
F23 Rahnsdorf, Müggelwerderweg ↔ Rahnsdorf, Kruggasse
F24 Müggelheim, Spreewiesen ↔ Rahnsdorf, KruggasseLinjene 10, 11 og 12 er helårlige mens de øvrige er i virksomhet fra mars til oktober.
Linje 10 over Großer Wannsee er med 4,4 km den lengste og med sine 150 000 passasjerer også den mest trafikkerte. Linjen trafikkeres med MS «Wannsee».Den eldste fergeforbindelsen er linje 11 mellom Wilhelmstrand og Baumschulenweg. Linjen ble satt i drift i 1896 i forbindelse med 
Berlin industriutstilling i 1896.
Linje  24 (Spreewiesen ↔ Rahnsdorf) over Müggelspree, er den minste av de seks BVG-fergene og Tysklands eneste roferge i linjedrift. Den trafikkeres av robåten «Paule III» Båten er tre meter lang og har kapasitet til 8 personer og frakter også sykler. Det finnes ingen tidstabell, men strekningen på 36 meter trafikkeres ca 40 ganger daglig, avhengig av etterspørselen. Systemet har vært tilsvarende fra 1911 da fiskeren Richard Hilliges fra Rahnsdorf startet linjen.


== Andre linjer ==
Andre fergeforbindelser er 

Bilferge (privat) mellom Hakenfelde og Konradshöhe, Spandau
Personferge (privat) mellom Hakenfelde og Konradshöhe med rundtur til øyene Valentinswerder og Maienwerder (begge i Reinickendorf)
fergen til Pfaueninsel som drives av Stiftung Preussische Schlösser und Gärten.
Fergen Scharfenberg Tegeler See til øya Scharfenberg.
Personferge (privat) på Havel til øya Lindwerder (i Steglitz-Zehlendorf)
Vanntaxi som fergeforbindelse mellom Krughorn i Steglitz-Zehlendorf i parken Klein-Glienicke og Sacrow i Potsdam.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ferry transport in Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
BVG Kundenmagazin plus 08/2007 (PDF)
Valget i Australia 2010

Valget i Australia i 2010 var et valg til det 43. australske parlament. Det ble avholdt 21. august 2010. Den sittende statsministeren Julia Gillard fra Australian Labor Party vant valget mot opposisjonslederen Tony Abbott. Den tredje utfordreren, Australian Greens, endte opp i vippeposisjon i parlamentet sammen med fire uavhengige kandidater.Valget resulterte i at arbeiderpartiet fikk 72 seter i parlamentet, en nedgang på 11 seter siden valget i 2007. Den borgerlige opposisjonen fikk 72 seter, en økning på 7 seter sammenlignet med valget i 2007. Det kreves 76 seter for majoritet. Etter forhandlinger dannet arbeiderpartiet en mindretallsregjering, den første i Australia siden 1940, med støtte fra Greens og tre andre uavhengige representanter. To av de uavhengige representantene valgte å støtte den borgerlige opposisjonen.


== Referanser ==
Groote Eylandt

Groote Eylandt er den største øya i Carpentariabukta i nordøstlige Australia. Den er hjemstedet til Enindhilyagwa-folket som bruker det isolerte språket enindhilyagwa.
Groote Eylandt ligger ca. 50 kilometer utenfor østkysten av Arnhem Land, rundt 630 kilometer fra Darwin. Øya er rundt 50 kilometer bred fra øst til vest og 60 kilometer bred fra nord til sør med et totalt areal på 2326,1 km². 
Øya ble navngitt av den nederlandske oppdageren Abel Tasman i 1644 og er en gammel nederlandsk stavemåte for «stor øy».
BHP driver en større mangangruve på øya.
Teresa Grøtan

Teresa Grøtan (født 17. juni 1974 på Stokmarknes i Vesterålen) er en norsk journalist og forfatter bosatt i Bergen. 
Grøtan er utdannet Master of Arts fra University of KwaZulu-Natal i Sør-Afrika. Hun var redaktør for Syn og Segn i årene 2004–05. Hun var redaktør for det engelskspråklige forskningsmagasinet Global Knowledge i 2004-2008.


== Bibliografi ==
Før øya synker (Gyldendal, 2018)
Hvit bagasje i norske Granta nr. 3 (Gyldendal, 2015)
Sandton-Soweto t/r i antologien Signatur. Nye norske stemmer (Cappelen Damm, 2014)
Klara kan mykje rart om mat (Samlaget, 2012)
Klara kan mykje rart om klede (Samlaget, 2011)
Globaliseringsboka (Samlaget, 2009)
IKON: Nelson Mandela (Gyldendal, 2008)


== Priser ==
I 2013 mottok hun Blixprisen for sitt forfatterskap for barn og unge.
I 2010 mottok hun hederlig omtale av Internasjonal Reporter for artikkelen Gjelda etter Yunus, som sto på trykk i Dagbladet Magasinet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Teresa Grøtan i BIBSYS
Presentasjon av Teresa Grøtan i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Gediminas Urbonas

Gediminas Urbonas (født 1966 i Vilnius) er en litauisk kunstner, som ved siden av sin kunstneriske praksis også underviser ved MiT og Kunstakademiet i Trondheim. Han samarbeider både som kunstner og lærer med sin kone Nomeda Urbonas.Han er utdannet fra kunstakademiet i Vilnius 1984-94, og deltok i 2003 og 2005 i «International studio program» i Oslo. Hans kunst har særlig handlet om å dokumentere og utforske de sosiale og økonomiske spenningene i de tidligere sovjetrepublikkene etter oppløsningen av Sovjetunionen, særlig omformingen av Litauen til et kapitalistisk samfunn. Kunstprosjektene omfatter både dokumentasjon og aktivisme. Paret har blant annet stilt ut i Oslo (Kunstnernes Hus i 2003), Wien, Stuttgart, Budapest, Hannover, Stockholm og Barcelona. De representerte Litauen på Veneziabiennalen i 2007, hvor de mottok Hederlig Omtale.Han har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Fire eksponeringer» i Saltdal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Matrikkelgårder i Sortland

Sortland kommune har 54 matrikkelgårder, nummerert fra 1 til 45 og fra 61 til 69.
Da formannskapslovene ble innført i 1837, var Sortland en del av Hadsel prestegjeld, og ble dermed en del av Hadsel formannskapsdistrikt. Sortland ble skilt ut som eget prestegjeld og formannskapsdistrikt (i dag kommune) i 1841. Det besto da av gårder på Hinnøya og Langøya, på begge sider av Sortlandssundet, til sammen 32 matrikkelgårder. Sortlands kommunegrenser forble uendret fram til 1. januar 1963, da Indre Eidsfjord med 12 matrikkelgårder ble overført fra Hadsel til Sortland. Samtidig ble gården Holm overført fra daværende Langenes kommune (nå Øksnes) til Sortland. 1. januar 2000 ble Godfjorden i Kvæfjord kommune i Troms, med 9 matrikkelgårder, overført til Sortland og Nordland.


== Matrikkelgårdene ==
Gårdene i Sortland er nummerert fra og med gnr. 1 Strand på Hinnøya, sørover langs Sortlandssundet til og med gården Rødsand, gnr. 9, ved kommunegrensa mot Hadsel. Derfra på Langøya, på vestsiden av Sortlandssundet, nordover fra gnr. 10 Lille Rise ved Hadsel grense til gnr. 25 Bremnes lengst nord. Derfra på Hinnøya, på østsiden av Sortlandssundet igjen, sørover fra gnr. 26 Roksøy ved kommunegrensa til Andøy, til og med gnr. 32 Kringelen, som grenser til gnr. 1 Strand.
Holm, tidligere gnr. 84 i Øksnes kommune, ble gnr. 33 da gården ble overført til Sortland kommune. Gårdene i Indre Eidsfjord er nummerert fra og med gnr. 34 (tidligere gnr. 85 i Hadsel kommune) Hellfjorden ved kommunegrensa til Bø, nordover på vestsiden av fjorden, rundt fjordbotnen og sørover igjen på østsiden til gnr. 45 (tidligere gnr. 96 i Hadsel) Straumfjorden ved Hadsel grense.
I Godfjorden er gårdene nummerert fra og med gnr. 61 (tidligere gnr. 1 i Kvæfjord kommune) Kinn lengst nord på vestsiden av fjorden, sørover langs fjorden til Godfjordbotn, og nordover igjen på østsiden av fjorden til gnr. 69 (tidligere gnr. 10 i Kvæfjord) Røkenes. Unntaket her er Gapøya, gnr. 4 i Kvæfjord, som ligger ute i fjorden og som ble værende i Kvæfjord da resten av fjorden ble overført til Sortland.

01 Strand
02 Osvoll
03 Kjerringnes
04 Sigerfjord
05 Ridderset
06 Spjutvika
07 Brokløysa
08 Blokken
09 Rødsand
10 Lille Rise
11 Store Rise
12 Holand
13 Bø
14 Steiro
15 Sortland
16 Ånstad
17 Bygd
18 Sandstrand
19 Jennestad
20 Breivika
21 Vik
22 Gåsbøl
23 Nevernes
24 Bogen
25 Bremnes
26 Roksøy
27 Stamnes
28 Reinsnes
29 Liland (omfatter også det meste av Sørfjorden)
30 Hognfjord
31 Kvalsaukan
32 Kringelen
33 Holm
34 Hellfjorden
35 Melfjorden
36 Solum
37 Grytting
38 Valsnes
39 Frøskeland
40 Holmstad
41 Valfjorden
42 Oshaugen
43 Sildpollen
44 Straumfjordvika
45 Straumfjorden
61 Kinn
62 Finnsæter
63 Myrland
64 Reinstad
65 Godfjordbotn
66 Bjørnrå
67 Gunnesdal
68 Mehus
69 Røkenes


== Referanser ==
Ramsjön (Haninge)

Ramsjön er en skogssjø i Haninge kommune i landskapet Södermanland. 
Ramsjön er en del av Tyreså-vassdraget og er kilden til elven Tyresån som munner ut i Drevviken.


== Referanser ==
Aleksandr Samsonov

Aleksandr Vasiljevitsj Samsonov (russisk: Александр Васильевич Самсонов; født 2. novemberjul./ 14. november 1859greg. i Andrejevka, død 17. augustjul./ 30. august 1914greg.) var en russisk general som deltok i Den russisk-japanske krig og i innledningen til første verdenskrig.
Samsonov ble offiser 18 år gammel som kornett i kavaleriet i Den keiserlige russiske hær i 1877 og generalløytnant i 1904. Under Den russisk-japanske krig hadde han kommandoen over dem sibirske kosakkstyrken.
I årene 1905-1907 var han var han stabssjef ved Warszawa militærdistrikt, og ble i 1907 general og sjef for den donske kosakkarméen.
I 1909 til 1914 var han generalguvernør i Turkestan. Da første verdenskrig brøt ut fikk han kommandoen over den andre Narev-arméen, som 24. august 1914 rykket inn i det sørlige Østpreussen fra Polen.
Det russiske angrepet var planlagt som en knipetangsmanøver, med fremrykning på hver side av De masuriske sjøer. Dette sjølandskapet ble betraktet som vanskelig å trenge igjennom, da sjøene var adskilt av kun smale tanger og området var tungt befestet av tyskerne. Den 1. russiske armeen under Paul von Rennenkampf skulle invadere Østpreussen nord for sjøene, mens 2. armé under Samsonov skulle gå inn sydvest for dem. Planen var at de skulle møtes bak den tyskernes 8. armé, og deretter utslette den.
Det dårlige sambandet mellom de to russiske arméene førte til at de rykket fram i et ulikt tempo og Samsonov gikk inn i en felle. Under slaget ved Tannenberg 24.–31. august ble Samsonovs 2. armé omringet av den tyske åttende armé under ledelse av Paul von Hindenburg og led et knusende nederlag. Som følge av denne katastrofen skjøt Samsonov seg natten til 30. august i nærheten av Neidenburg i Østpreussen, i dagens polske Ermlandskmasuriske voivodskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alexander Samsonov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nordisk Familiebok, bind 38 (1926), sp. 180
1956 i Argentina

Begivenheter i året 1956 i Argentina.


== Statsleder ==
President – Pedro Eugenio Aramburu, Argentinas president (1955 – 1958)


== Hendelser ==
6. januar – Instituto Nacional de Tecnología Agropecuaria (INTA) og Universidad Nacional del Sur opprettes.
7. februar – Regjeringen i Pedro Eugenio Aramburu kunngjorde at forbudet mot religiøs opplæring i offentlige skoler fortsatt gjelder.
16. mai – Opprettelsen av Parisklubben. Reforhandling av Argentinas gjeld (500 millioner dollar).
9. juni – Sivile blir henrettet av politi med håndvåpen i Buenos Aires-provinsen i forbindelse med opprøret under "Revolución Libertadora".
12. juni – Lederen for opprøret, Juan José Valle, blir henrettet.
2. september – Juan Manuel Fangio vinner for tredje gang på rad Formel 1-mesterskapet.


== Films ==
La pícara soñadora, med Alfredo Alcón og Mirtha Legrand i hovedrollene.
El Último perro, regissert av Lucas Demare og med Hugo del Carril and Gloria Ferrandiz i hovedrollene


== Fødsler ==
15. januar – Jorge Fandermole, låtskriver
18. mars – Eduardo Alonso-Crespo, komponist og dirigent
6. april – Sebastian Spreng, kunstner
16. april – Gabriel Senanes, komponist
25. mai – Peteco Carabajal, komponist, låtskriver og allroundmusiker
1. juni – Saúl Lisazo, skuespiller
14. juli – Julio Chávez, skuespiller
20. juli – Julio César Falcioni, fotballkeeper og -trener
29. november – Jorge Telerman, journalist og politiker


== Dødsfall ==
11. september – Herminio Masantonio, fotballspiller (født 1910)


== Referanser ==
Slaget om Monte Ortigara

Slaget om Monte Ortigara  ble utkjempet mellom Italia og Østerrike-Ungarn på den italienske fronten under første verdenskrig. Slaget ble utkjempet mellom 10. og 25. juni 1917 om kontrollen over toppen av Monte Ortigara i Asiago-platået.
Slaget kom som en følge av at den østerrikske Trentino-offensiven hadde forverret de italienske posisjonene hvor deres styrker ved Cadore, Carnia og Isonzo var blitt mer utsatte.
Det italienske angrepet var svært konsentrert, men selv om den italienske styrken var tre ganger større, sto de likevel overfor en rekke problemer:

De østerrikske posisjonene var svært sterke
Posisjonene favoriserte det østerrikske artilleriet
De italienske linjene var overbefolkede og det var vanskelig for dem å manøvrere
Det var kjent for østerrikerne at den italienske offensiven ville komme


== Litteratur ==
Gooch, John (2014). The Italian Army and the First World War. Cambridge University Press. ISBN 9780521193078. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)


== Eksterne lenker ==
Slaget om Monte Ortigara
Point of No Return

Point of No Return, også kjent som The Assassin, er en amerikansk actionfilm fra 1993 regissert av John Badham.
Dette var en remake (nyinnspilling) av Luc Bessons film Nikita fra 1990. De viktigste rollene spilles av Bridget Fonda, Gabriel Byrne, Miguel Ferrer og Harvey Keitel.


== Sammendrag. ==
I Washington, DC er Maggie Hayward (spilt av Bridget Fonda) en rusmiddelavhengig kvinne som blir funnet skyldig i å ha myrdet en politibetjent, og skal snart henrettes ved dødsstraff. Hennes død blir forfalsket, og en spion ved navn Bob (spilt av Gabriel Byrne) informerer henne om at hun nå arbeider for ham. Maggie, som har lite valg, godtar motvillig med på å samarbeide. Hun begynner en intensiv trening som blant annet inkluderer kampsport, og skytevåpen-opplæring.
En annen agent, Amanda (spilt av Anne Bancroft) hjelper henne med å bli en raffinert, vakker kvinne. Hun blir Invitert på middag hos Bob, som informerer henne om hennes første jobb: Et attentat mot noen som spiser ved samme restaurant. Maggie dreper denne personen og en livvakt, før hun forfølges av en rekke andre livvakter. Hun skyter flere av dem, før hun stikker av. Denne oppgaven var hennes siste øvelse, og hun har nå gjennomført opplæringen.
Neste morgen reiser hun til California, hvor hun snart inngår et romantisk forhold med J.P. (spilt av Dermot Mulroney) men Maggie begynner raskt å mislike sitt arbeid som profesjonell morder. Hennes dobbelt-liv truer også forholdet til J.P. Bob samtykker i å få henne ut av jobben, hvis hun fullfører hans neste oppgave.
Den nye jobben gå etter Angela, kjæresten til Fahd Bakhtiar, en iransk atomvåpen-selger. Jobben viser seg å bli problematisk, og resulterer i dødsfallet til Angelas to livvakter. Maggies partner, Beth, blir også skadd. En annen agent, Victor, blir også sendt inn for å kvitte seg med likene og redde oppdraget. Men det Maggie ikke vet, er Victor også har fått ordre om å drepe både Maggie og Beth på grunn av deres feilgrep.


== Skuespillere ==
Bridget Fonda som Maggie Hayward.
Gabriel Byrne som Bob
Dermot Mulroney som J.P.
Anne Bancroft som Amanda
Harvey Keitel som Victor
Miguel Ferrer som Kaufman
Olivia d'Abo som Angela
Richard Romanus som Fahd Bakhtiar
Lorraine Toussaint som Beth


== Eksterne lenker ==
(en) Point of No Return på Internet Movie Database 
(no) Point of No Return hos Filmfront 
(sv) Point of No Return i Svensk Filmdatabas 
(da) Point of No Return i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Point of No Return på Allociné 
(nl) Point of No Return på MovieMeter 
(en) Point of No Return på AllMovie 
(en) Point of No Return på Turner Classic Movies 
(en) Point of No Return på Rotten Tomatoes 
(en) Point of No Return på Box Office Mojo
Anders Tettli Rennemo

Anders Tettli Rennemo (født 16. mai 1988) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Henning Skilag og Leksvik Idrettslag. Han er bror til sin mer profilerte bror Kristian Tettli Rennemo.
Han fikk sin debut i verdenscupen i langrenn den 10. mars 2012 på femmila i Holmenkollen.
Han la opp i 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Tettli Rennemo – FIS (langrenn)
Monte Ortigara

Monte Ortigara er et fjell i det nordlig Italia med en høyde på 2 105 moh.
Fjellet var åsted for et større slag som ble utkjempet mellom 10. og 25. juni 1917 mellom Italia og Østerrike-Ungarn på den italienske fronten under første verdenskrig.
Erik Dietman

Erik Dietman (født 11. september 1937 i Jönköping, død 28. juni 2002 i Paris) var en svensk-fransk maler, tegner og billedhugger, som var påvirket av Marcel Duchamp, dadaismen og Fluxus, og som arbeidet i mange materialer og med en humoristisk innstilling.Erik Dietman er utdannet ved Konsthögskolan i Malmö, og flyttet til Frankrike i 1959. Han bodde der til han døde i 2002. Ved siden av sin egen praksis underviste han ved Académie des Beaux-Arts i Paris, og ved Kungliga Konsthögskolan i Stockholm.
Han hadde regelmessig utstillinger i Sverige, men også i Danmark og Finland. Dietmans store retrospektive utstilling var på Moderna Museet i Stockholm i 1987. Utstillingen ble også vist i Helsingfors, Amsterdam og Lyon. I 1994 hadde Erik Dietman en stor utstilling på Pompidou-senteret i Paris.Offentlige verk av ham finnes i Paris, andre steder i Frankrike, Seoul, Värnamo, Stockholm og Italia. Han har også bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Steinar Breiflabb» i Brønnøysund. Han var ridder av Æreslegionen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dietman, Erik (2010). Erik Dietman: dessins sans regarder : drawings without looking (fransk). Milano: Silvana Editoriale. ISBN 978-88-366-1623-7. 
Dietman, Erik (1999). För fulla glas. Nationalmusei utställningskatalog (svensk). Stockholm: Nationalmuseum. ISBN 91-7100-599-4. ISSN 0585-3222. 
Granath, Olle (1987). Erik Dietman: enstöring fiskar stör (svensk). Stockholm: Atlantis. ISBN 91-7486-451-3.
Oddvar I.N.

Oddvar I.N. (født Oddvar Darén 11. juli 1953 i Vesterålen) er en norsk kunstner, som arbeider med maleri, skulptur, objekter og landskapskunst. Han bor og arbeider i Trondheim sammen med sin kone Leiken Vik.Han er utdannet fra Kunstakademiet i Trondheim 1977-81 og Jan van Eyck-akademiet i Maastricht 1982-84.  Han har hatt en rekke verv og roller i norsk kunstliv, blant annet som kunstnerisk konsulent for Operahuset i Oslo.
Han har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Opus for himmel og jord» i Vevelstad.


== Referanser ==
Kramsfugl

Kramsfugl er en eldre fellesbetegnelse på trost og stær. Kramsfugl ble skutt eller fanget i snare og benyttet som mat. Slik fangst har helt til etter andre verdenskrig vært en inntektskilde for folk i utkantsstrøk. Kramsfugl ble solgt direkte til forbruker eller hentet på butikken. Prisene kunne være 5 til 10 øre pr. stk.


== Kilder ==
«DigitaltMuseum: Snare». DigitaltMuseum. Besøkt 18. mars 2012.
Hulda Hákon

Hulda Hákon (født 1956 i Reykjavík) er en islandsk kunstner som arbeider både med skulptur og maleri. Hun bor i Reykjavik.Hun er utdannet ved Myndlista- og handídaskóli Íslands 1977-81 og ved School of Visual Arts, New York 1983.
Hennes første separatutstilling utenlands var i Visual Art Gallery, New York i 1983. Siden har hun stilt ut i Finland, Sverige, Tyskland og Xiamen, Kina. Hun er innkjøpt av de fleste islandske kunstmuseene, av Malmö Konstmuseum og Kiasma i Helsingfors. Hun har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Tre Éldar» i Vefsn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
«Zorida»

«Zorida» var et seilskip (bark) Bygget ved Vegesack, nær Bremen, Tyskland og levert i 1867 til skipsreder Hans G. B. Sundt i Stavanger. Skipet ble vidersolgt flere ganger før hun ble hugget i 1911


== «Zorida» ==
1867: Bygget av tre i Vegesack.
1867: Innkjøpt som nybygg til Norge av Hans G. B. Sunt, Stavanger. Satt i fart på Ostindia
1884: Reder M. Berntsen
1890: Solgt til Leif Gundersen , Porsgrunn
1891: Reder i Porsgrunn  J. Johannessen
1892: Ombygget
1894. Reder i Porsgrunn Vauvert & Backa
1896: Solgt til P.A. Stoesen, Brevik
1911: Hugget


== Kilder ==
«Bark Zorida». Lillesand sjømannsforening. Besøkt 27. januar 2019. (no) «Zorida» www.skipshistorie.net
Jernbanelinjen Berlin–Görlitz

Jernbanelinjen Berlin–Görlitz er en tysk jernbanestrekning mellom Berlin og Görlitz. Den er en hovedstrekning som forbinder Berlin, Brandenburg og Sachsen.
Strekningen går fra Berlin via Königs Wusterhausen, Lübben, Cottbus, Spremberg, Weißwasser og Horka til Görlitz. Opprinnelig gikk den fra Görlitzer Bahnhof i Berlin, siden denne ble revet i 1962 tar den av fra Ringbanen. På grunn av stor trafikk fikk forstadsbanen år 1900 egne spor mellom Berlin og Grünau, 1951 ble disse forlenget til Königs Wusterhausen. 


== Linjekart ==


== Eksterne lenker ==
(en) Berlin–Görlitz railway line – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Berlin–Görlitz railway line – galleri av bilder, video eller lyd på Commons