Statens varekrigsforsikring

A/S Norsk Varekrigsforsikring (Varekrig I) var et selskap som ble stiftet 8. september 1914. Formålet med selskapet og forsikringsordningen var å tilby varekrigsforsikring til næringslivet. Det var ansett som svært kostbart eller umulig å få forsikret den type risikoer som er beskrevet i loven i det private markedet. Dekningen ble utvidet i 1917.
Under 1. verdenskrig ble varekrigsforsikringen i Norge tatt hånd om av Staten som aksepterte 40 % reassuranse på nærmere fastsatte vilkår. Dessuten var det en subsidiær garanti for selskapet. Dette var avtalt med Handelsdepartementet.
Selskapet ble besluttet avviklet i 1921 og sluttført i 1931.  I forbindelse med avviklingen ble det i 1921 opprettet et Norsk Varekrigsforsikringsfond til fremme av fri vitenskapelig forskning, fortrinnsvis naturvitenskapelig og samfunnsøkonomisk. En beretning om fondets første 25 år ble utgitt i 1947.


== Varekrig II ==
A/S Norsk Varekrigsforsikring av 1938 (Varekrig II) startet sin virksomhet 1. september 1939, omtrent sammenfallende med at den andre verdenskrig brøt ut. Selskapet var etablert i 1938 og hadde en aksjekapital på 2 MNOK. Tre offentlige virksomheter eide 135 aksjer av 2 000, og de øvrige var fordelt på forsikringsselskap, banker og private. Selskapets reassuranse var basert på en kvoteordning. Staten hadde her et ansvar for 2 000 av 5 000 kvoter. Det var inngått en avtale mellom staten og Varekrig om garantiansvar for selskapets drift.
Da staten ved Administrasjonsrådet måtte overta driften i 1940, ble det systemet som var bygget opp av Varekrig besluttet videreført av Administrasjonsrådet 25. mai 1940.
Etter at Administrasjonsrådet ble oppløst, fortsatte virksomheten, og 5. oktober 1940 ble det besluttet at virksomheten skulle betegnes som Statens varekrigsforsikring. I 1941 ble dekningen utvidet til å omfatte befraktningskommisjoner og havaripenger, og det ble i 1942 gitt fullmakt til å dekke sjøforsikring for varer som ikke kunne dekkes ellers i markedet.
Etter krigen fortsatte driften ut fra de bestemmelser som var gitt under okkupasjonen av Norge, inntil loven om SVF kom i 1948. Således har den virksomhet som ble startet i mai 1940, og som fortsatte til avviklingen i 2004 under betegnelsen Statens varekrigsforsikring (SVF), hele tiden vært drevet for statens regning.
Varekrig var i samsvar med avtalen med Administrasjonsrådet forretningsfører for SVF frem til en formell endring i 1955.  SVF fikk da eget styre, overtok systemer og ansettelseskontrakter. Industridepartementet oppnevnte et midlertidig styre, og det ble forutsatt at styret skulle utarbeide et forslag om den fremtidige ordning av varekrigsforsikringen.
Varekrig startet en likvidasjonsprosess i 1949. Den endelige avviklingen ble dog ikke gjennomført før i 1960. I forbindelse med avviklingen ble det i 1955 gjennomført betydelige donasjoner fra overskuddet av driften.
SVF fortsatte driften som egen institusjon frem til 1994 da det inngikk avtale med Garantiinstituttet for Eksportkreditt (GIEK) om forretningsførsel. Denne var i kraft til avviklingen av SVF var gjennomført i 2004.
I løpet av perioden 1940 til 2004 forsikret SVF i størrelsesorden vareverdier for ca 800 mrd. NOK. Brutto var premieinntektene i størrelsesorden 400 MNOK. Utbetalingene var i alt ca. MNOK 34. Gjenvinningene var meget beskjedne. 2,8 mrd. NOK ble overført statskassen i forbindelse med avviklingen. Lagmann Agnes Nygaard Haug var styreleder fra 1979 til avviklingen var gjennomført.


== Publikasjoner ==
Det er redegjort fyldig for det statlige engasjementet i varekrigsforsikring i bøkene "Varekrig" og "AS Norsk Varekrigsforsikring av 1938". Den første dekker tiden rundt første verdenskrig, og den andre perioden under andre verdenskrig og den operative virksomheten frem til 1955. Dette var de mest aktive periodene for statens engasjement i varekrigsforsikring.
Informasjon om Statens varekrigsforsikring (SVF) og den statlige driften av varekrigsforsikring fra 1940, finnes i et hefte: "Statens varekrigsforsikring 1940-2004" skrevet av Edvard Stang for Nærings- og handelsdepartementet og utgitt i 2005.