jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Notothecta

Notothecta er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet  arter, to av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små (gjerne 3-4 millimeter), gulbrune kortvinger, kroppen forholdsvis bred. De kan kjennes fra de fleste av Atheta-artene på den lysere fargen.
Antennene er middels lange. Hodet er gjerne svart, ellers er kroppen ofte forholdsvis lyst gulbrun. Pronotum er mye bredere enn langt, bakkanten noe utbuktet. Dekkvingene er forholdsvis lange (mye lengre enn pronotum), tydelig utvidet bakover, med rett bakkant. Bakkroppen er ganske bred og parallellsidig.


== Levevis ==
Notothecta-artene er knyttet til maur og finnes helst i og nær maurtuer. Den vanligste arten i Europa, N. flavipes, er knyttet til røde skogmaur (Formica rufa-gruppen).
Den andre arten som er funnet i Norge, Notothecta confusa, er knyttet til reir av maurarten Lasius fuliginosus i hule trær. N. confusa er ikke funnet i Norge på mange år og antas å være en truet art, om den ikke alt er forsvunnet fra vår fauna.


== Systematisk inndeling / norske arter ==
Slekten blir noen ganger ført som en underslekt til den artsrike slekten Atheta.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Athetini Casey, 1910
Slekten Notothecta Thomson, 1858
Notothecta flavipes (Gravenhorst, 1806)
Notothecta confusa (Märkel, 1844)


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Notothecta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Notothecta hos Artsdatabanken 
(sv) Notothecta hos Dyntaxa 
(en) Notothecta hos NCBI 
(en) Kategori:Notothecta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Notothecta – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Notothecta flavipes: [1]
Alevonota

Alevonota er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet 25 arter, to av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små, svært slanke, brunlige kortvinger.


== Systematisk inndeling / norske arter ==
Slekten blir noen ganger ført som en underslekt til den artsrike slekten Atheta. Navnet blir noen ganger stavet Aleuonota.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Athetini Casey, 1910 eller Geostibini
Slekten Alevonota Thomson, 1858
Alevonota alboculata Assing, 2018
Alevonota aurantiaca Fauvel, 1895
Alevonota basicornis (Pace, 1985)
Alevonota calliceroides  Assing, 2019
Alevonota canariensis (Oromí & Martín, 1984)
Alevonota carinella (Cameron, 1923)
Alevonota cretica Assing & Wunderle, 2008
Alevonota crypticola (Pace, 1977)
Alevonota egregia (Rye, 1876)
Alevonota elegantula (Brisout de Barneville, 1863)
Alevonota flexa Assing, 2017
Alevonota foedicornis Pace, 2004
Alevonota franzi (Palm, 1976)
Alevonota franziana Pace, 2004
Alevonota fulvastra (Peyerimhoff, 1938)
Alevonota gracilenta (Erichson, 1839)
Alevonota hephaestos (Hérnandez & García, 1990)
Alevonota hetzeli  Assing, 2019
Alevonota hierroensis Assing & Wunderle, 2008
Alevonota japonica (Cameron, 1933)
Alevonota junoniae (Hérnandez & Martín, 1990)
Alevonota kiesenwetteri (Kraatz, 1856)
Alevonota laeviceps (Brisout de Barneville, 1863)
Alevonota laevigata Pace, 2009
Alevonota lentipes (Peyerimhoff, 1938)
Alevonota libanotica (Fagel, 1965)
Alevonota longicornis Pace, 2009
Alevonota melitensis Pace, 2001
Alevonota nepalensis (Pace, 1987)
Alevonota ocaloides (Brisout de Barneville, 1863)
Alevonota ocularis (Pace, 1991)
Alevonota oromii Assing, 2002
Alevonota outereloi (Gamarra & Hérnandez, 1989)
Alevonota pacei Assing, 2002
Alevonota palmi (Franz, 1981)
Alevonota pulchricornis Pace, 2004
Alevonota punctipennis (Eppelsheim, 1893)
Alevonota rufotestacea (Kraatz, 1856)
Alevonota sericata Pace, 1998
Alevonota sinensis Pace, 2004
Alevonota sollemnis Assing, 1999
Alevonota subcorticalis (Cameron, 1939)
Alevonota taiwanensis Pace, 2009
Alevonota taiwanica Pace, 2009
Alevonota tanausui (Hérnandez & Martín, 1990)
Alevonota venusta (Pace, 1984)
Alevonota vitalei (Bernhauer, 1932)


== Kilder ==
Assing, V. og Wunderle, P. 2009. On the Alevonota species of the Western Palaearctic region (Coleoptera: Staphylinidae: Aleocharinae: Athetini). Contributions to Entomology [1]
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Alevonota i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Alevonota hos Artsdatabanken 
(sv) Alevonota hos Dyntaxa 
(en) Alevonota hos NCBI 
(en) Kategori:Alevonota – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Alevonota – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av Alevonota gracilenta: [2]
Deinopsis erosa

Deinopsis erosa er en bille som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Den er den eneste representanten for slekten Deinopsis i Nord-Europa og er også funnet i Norge. Slekten omfatter 15 arter i Holarktis og Australia.


== Utseende ==
En liten (3-3,7 millimeter), ganske bred, mattsvart kortvinge. Kroppen er nærmest dråpeformet. Antennene er ganske tynne, også maksillepalpene er lange og tynne. Kroppen har kraftig mikroskulptur og virker ganske matt. Deinopsis-artene kan overfladisk minne noe om slekten Aleochara, kjennes imidlertid lett på de slanke antennene og de lange palpene.
Et annet påfallende trekk er at hale-vedhengene (cerci) er uvanlig lange og stikker ut fra bakkroppen, noe de sjelden gjør hos småkortvinger.


== Levevis ==
Denne arten lever på fuktige, sumpige steder som myrer og bredden av stilleflytende bekker.


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Deinopsini Sharp, 1883
Slekten Deinopsis Matthews, 1838
Deinopsis erosa (Stephens, 1832)


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Deinopsis på Tree of life: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Deinopsis erosa i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Deinopsis erosa hos Artsdatabanken 
(sv) Deinopsis erosa hos Dyntaxa 
(en) Deinopsis erosa hos NCBI 
(en) Kategori:Deinopsis erosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Deinopsis erosa – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av arten: [2]
Operation Odyssey Dawn

Operation Odyssey Dawn var kodenavnet for det amerikanske bidraget i den libyske flyforbudssonen. Canada hadde tilsvarende Operation Mobile, Frankrike Opération Harmatta og Storbritannia Operation Ellamy. Forslaget om en flyforbudssone kom etter det libyske opprøret i 2011. Formålet var å hindre styrker lojale til Muammar al-Gaddafi i å utføre luftangrep mot opprørstyrkene. Flere land var forberedt på å delta i militære aksjoner etter en konferanse i Paris 19. mars 2011. Den norske F-16 styrken på Kreta var fra 24. mars 2011 en del av «Odyssey Dawn». Det norske bidraget ble 31. mars 2011 overført til Operasjon Unified Protector.


== Kommandoforhold ==
General Carter F. Ham, U.S. Army, er sjef for United States Africa Command (AFRICOM) som har hovedkvarter i Kelly Barracks, Stuttgart i Tyskland. AFRICOM er strategisk kommando for operasjon Odyssey Dawn.  Taktisk kommando er gitt til admiral Samuel J. Locklear, som er sjef for USAs marinestridskrefter i Europa. Han utøver sin kommando fra kommandoskipet USS Mount Whitney som er i Middelhavet. President Obama har bestemt at USAs militære ledelse snart vil bli nedskalert og vurderer kommandooverføring av operasjonen til enten UK, Frankrike eller NATO


== Referanser ==
Tōhoku-motorveien

Tōhoku-motorveien (東北自動車道, Tōhoku Jidōsha-dō) er en bompengefinansiert (Expressway) motorvei som binder sammen Tōhokuregionen med Kantōregionen i Japan. Veien er eid av Japan Expressway Holding and Debt Repayment Agency og blir driftet og vedlikeholdt av East Nippon Expressway Company (NEXCO East Japan).
Veien er ca 680 km lang, og Aomori-motorveien ligger i dens forlengelse.


== Broer ==
Tonegawa-broen
Watarasegawa-broen
Omoigawa-broen
Kinugawa-broen
Hōkigawa-broen
Nakagawa-broen
Abukumagawa-broen
Arakawa-broen
Shiroishigawa-broen


== Eksterne lenker ==
East Nippon Expressway Company
Den libyske flyforbudssonen

Den libyske flyforbudssonen (britisk kodenavn: Operasjon Ellamy, fransk kodenavn: Operasjon Harmattan, amerikansk kodenavn: Operation Odyssey Dawn) var en flyforbudssone over Libya som ble igangsatt den 19. mars 2011, dagen etter at FNs sikkerhetsråd vedtok resolusjon 1973. Aksjonen ble foreslått under opprøret i Libya 2011, angivelig for å forhindre Gaddafi-lojale styrker i å utføre luftangrep mot opprørerne og sivilbefolkningen. Flyforbudssonen ble i hovedsak håndhevet av USA, Storbritannia og Frankrike. Den første del av operasjonen gikk ut på å ødelegge det libyske luftforsvaret. Etter det følger angrep på bakkemål i Libya, samt patruljering av luftrommet.
Den 12. mars foreslo Den arabiske liga at det skulle bli opprettet en flyforbudssone, et forslag som ble støttet av Storbritannia og Frankrike. Den 17. mars avholdt Sikkerhetsrådet en avstemning over forslaget. Ti land stemte for forslaget, mens fem unnlot å stemme. Ingen stemte mot forslaget. Ved siden av Den arabiske liga, støttes også flyforbudssonen av Organisasjonen for islamske stater.Den 18. mars erklærte Libyas utenriksminister Mussa Kussa en våpenhvile, men denne ble brutt samme dag da libyske styrker gikk til fortsatte angrep mot Ajdabiya og Misurata, og regjeringslojale soldater fortsatte sine fremstøt mot Benghazi.Den 19. mars trådte flyforbudssonen i kraft, da franske fly gjennomførte tokt over Libya mens Royal Navy blokkerte den libyske kysten. Luftangrep mot libyske militære kjøretøy fra franske fly har siden blitt bekreftet, og den amerikanske destroyeren USS «Barry» avfyrte 112 Tomahawk-missiler mot det libyske luftvernsystemet.
Den 23. mars mente NATO at bombingen hadde ødelagt det libysk luftforsvar slik at det ikke lenger utgjorde en trussel. De fokuserte derfra mer på å slå ut bakkestyrker.De fleste land trakk seg ut i løpet av flyforbudssonen. Av de som var igjen under Tripolis fall i august, trakk de fleste seg ut i de kommende ukene. USA og noen andre fortsatte bombingen etter denne perioden. Da var bombingen for det meste rettet mot enheter i områder som Gaddafis regjering fortsatt kontrollerte, spesielt byene Sirte og Bani Walid. Sirte ble rammet av massiv bombing, der mange sivile ble drept. Ifølge estimater fra den libyske regjering, ble 2000 drept i løpet av bare 17 dager i Sirte. Human Rights Watch hevder minst 72 sivile ble drept, mens granskningskommisjonen (FN) fant at minst 60 sivile hadde blitt drept som følge av NATOs bombekampanje.Noen, blant annet Ugandas president Yoweri Museveni, har hevdet at aksjonenen fra begynnelsen av kan ha vært ment for å få tilgang til Libyas oljeressurser.


== Referanser ==
Brian Helgeland

Brian Thomas Helgeland (født 17. januar 1961 i Providence, Rhode Island) er en amerikansk manusforfatter, filmprodusent og regissør.


== Bakgrunn ==
Helgeland ble født i Providence, Rhode Island, av norskfødte foreldre, Karin og Thomas.. Han tok bachelorgrad ved University of Massachusetts Dartmouth, og deretter mastergrad ved Loyola Marymount University i Los Angeles.


== Filmography ==
A Nightmare on Elm Street 4 (1988) — manus
976-EVIL (1989) — manus
Highway to Hell (1992) — manus, samprodusent
Assassins (1995) — manus
L.A. Confidential (1997) manus, samprodusent
Sammensvergelsen (1997) — manus
The Postman (1997) — manus
Payback (1999) — manus, regissør (erstattet med Paul Abascal)
A Knight's Tale (2001) — manus, produsent og regissør
Blood Work (2002) — manus
Mystic River (2003) — manus
The Order (2003) — manus, produsent, regissør
Man on Fire (2004) — manus
Gåten Jason Bourne (2004) — manus (ikke kreditert)
The Vampire's Assistant (2009) — manus
Metro 123 kapret (2009) – manus
Green Zone (2010) — manus sammen med Paul Greengrass.
Robin Hood (2010) – manus
Salt (2010) – manus


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brian Helgeland på Internet Movie Database 
(sv) Brian Helgeland i Svensk Filmdatabas 
(da) Brian Helgeland på Filmdatabasen 
(da) Brian Helgeland på Scope 
(fr) Brian Helgeland på Allociné 
(en) Brian Helgeland på AllMovie 
(en) Brian Helgeland hos The Movie Database
Campo San Polo

Campo San Polo er den største campo (eng, plass) i Venezia, Italia og det nest største offentlige venetianske torget etter Markusplassen. 
Opprinnelig var den brukt til beite og annet landbruk, men ble i 1493 helt brolagt, med en brønn (en av de få fontene som finnes i Venezia) midt på plassen. Den ble senere brukt som scene for tyrefekting, masseseremonier og maskeradeball. Etter 1600-tallet ble de fattiges marked flyttet hit fra Markusplassen.
Det er til denne tid et av de mest populære karnevalsstedene og er også brukt til friluftskonserter og filmvisninger under Filmfestivalen i Venezia. 
Lorenzino de' Medici ble myrdet her i 1548.
Følgende bygninger vender mot plassen:

Chiesa di San Polo
Palazzo Tiepolo
Palazzo Soranzo
Palazzo Donà
Palazzo Corner Mocenigo


== Eksterne lenker ==
Campo San Polo: Den nest største offentlige plassen i Venezia
Luis Alberto Marco

Luis Alberto Marco (født 20. august 1986 i Sevilla) er en spansk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer på 800 meter.
Han kom på 11.-plass på 1500 meter under ungdoms-VM 2003.
Han kom på fjerdeplass på 800 meter under EM i friidrett innendørs 2007 i Birmingham, og han fikk sølv på 800 meter under EM i friidrett innendørs 2009 i Torino.
Ved VM i friidrett innendørs 2010 kom han på sjetteplass, med tiden 1.48,99, og ved EM i friidrett innendørs 2011 kom han på femteplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luis Alberto Marco – Olympedia 
(en) Luis Alberto Marco – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Luis Alberto Marco – World Athletics 
(en) Luis Alberto Marco – Diamond League 
Offisielt nettsted 
(en) Luis Alberto Marco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ca’ da Mosto

Ca' da Mosto er et 1200-tallspalass i Venezia, Italia og den eldste bygningen ved Canal Grande. Det er i venetianskbysantinsk stil, med høye smale buer og distinkte kapitéler.


== Historie ==
Utseende til palasset viser at det til å begynne med var et casa-fondaco, hjemmet og arbeidsplassen til dets opprinnelige eier som var kjøpmann. En tredje etasje ble bygget på i begynnelsen av 1500-tallet, og en fjerde på 1800-tallet.
Palasset har fått navn fra den venetianske oppdageren Alvise Cadamosto, som var født i palasset i 1432. Det var for meste i Da Mosto familiens eie inntil 1603, da Chiara da Mosto etterlot hele hennes bo til en fjern nevø heller enn hennes nærmere slektninger i Da Mosto-familien, som hun var blitt uvenner med.
Fra 1500-tallet og til og med 1700-tallet huset Ca' da Mosto det velkjente Albergo Leon Bianco (hotellet den hvite løve). I 1769 og 1775 den tysk-romerske monarken og sønnen av  Maria Teresia, Josef II, bodde her under sitt opphold i Venezia.


== Nåtiden ==
Ca' da Mosto er nå for meste tomt siden høyvannet fører til at vannet kommer inn i kjelleretasjen. Ifølge et intervju i The Lady, er palasset den bygningen Francesco da Mosto, som nedstammer fra dets selvtitulerte tidligere eiere, helst ville like å få restaurert. Bygningen skal være under restaurering - det er montert større stillaser på veggene (2011).


== Kilder ==
Francesco da Mosto, Francesco's Venice (London:BBC, 2004)


== Referanser ==
Bezons

Bezons er en kommune i departementet Val-d'Oise i regionen Île-de-France, og er en av de nordvestlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 12,6 km fra sentrum av Paris.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Bezons


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bezons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Thomas A. Jackson

Thomas A. Jackson (født 21. august 1879 i Clerkenwell, død 18. august 1955) var en av grunnleggerne av Socialist Party of Great Britain og senere var han grunnlegger og medlem av Communist Party of Great Britain (CPGB). 
Han var en ledende kommunistisk aktivist og dette partiets redaktør, samtidig som han arbeidet blant annet som en partifunksjonær og frilans foredragsholder. I 1920 ble Jackson en av grunnleggerne av den kommunistiske partiet i Storbritannia. I løpet av 1920-tallet var han en viktig skikkelse innen CPGB. Han var medlem av den kommunistiske sentralkomiteen fra 1924 til 1929. Han ble fjernet fra ledelsen av det britiske kommunistpartiet i 1929. På begynnelsen av 1930-tallet var han sekretær i League of Militant Ateists.Jackson var gift med en annen av CPGB sine grunnleggere, Kate Hawkins. 
Jackson døde 18. august 1955 i en alder av 75 år, bare tre dager før hans 76te bursdag.


== Referanser ==
Villiers-le-Bel

Villiers-le-Bel er en kommune i departementet Val-d'Oise i regionen Île-de-France, og er en av de nordlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 17,4 km fra sentrum av Paris.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Villiers-le-Bel


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Villiers-le-Bel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Edward Palmer Thompson

Edward Palmer Thompson (3. februar 1924 – 28. august 1993) var en britisk historiker, forfatter, sosialist og fredsaktivist. Han er antagelig best kjent i dag for sitt historiske verk om den britisk radikale bevegelse fra slutten av 1700- og tidlig på 1800-tallet, The Making of the English Working Class (1963). Han har også skrevet innflytelsesrike biografier over William Morris (1955) og (posthumt) over William Blake (1993). Han var en profilert journalist og essayist. Han utga også romanen The Sykaos Papers (1988) og en samling med poesi.
Thompson var en av de fremst intellektuelle i det britiske kommunistpartiet. Selv om han gikk ut av partiet som følge av uenighet angående den sovjetiske invasjonen av Ungarn i 1956, forble han uansett en «historiker i den marxistiske tradisjonen», betegnet et opprør mot stalinismen som en forutsetning for en gjenreising av kommunistenes «tiltro i vår eget revolusjonære perspektiv.»" På slutten av 1950-tallet spilte Thompson en nøkkelrolle for det første New Left, «det nye venstre», en politisk bevegelse som særlig på 1960- og 1970-tallet framsto som kritisk til både Sovjetkommunismen og reformistiske kapitalismen, og ville skape en frihetlig og demokratisk sosialisme. Han var en høyrøstet venstreorientert sosialistisk kritiker av regjeringene til Labour Party i 1964–70 og 1974–79, og en tidlig og fast aktivist for kampanjene for atomnedrustning. På 1980-tallet var han et ledende intellektuelt lys i bevegelsen mot atomvåpen i Europa.


== Bibliografi (utvalg) ==
The Making of the English Working Class (1963); 2. utgave med nytt etterord, 1968, 3. utgave med nytt forord 1980.
Whigs and Hunters: The Origin of the Black Act (1975); med et nytt etterord, 1977; ny utgivelse 2013.
Albion's Fatal Tree: Crime and Society in Eighteenth Century (1975). Redaktør
William Morris: Romantic to Revolutionary (1955), revidert 2. utgave 1976).
The Poverty of Theory and Other Essays (1978)
Writing by Candlelight (1980)
Zero Option (1982)
Double Exposure (1985)
The Heavy Dancers (1985)
The Sykaos Papers (1988), roman
Customs in Common: Studies in Traditional Popular Culture (1991)
Witness Against the Beast: William Blake and the Moral Law (1993)
Alien Homage: Edward Thompson and Rabindranath Tagore (1993)
Making History: Writings on History and Culture (1994)
Beyond the Frontier: the Politics of a Failed Mission, Bulgaria 1944 (1997)
The Romantics: England in a Revolutionary Age (1997)
Collected Poems (1999)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
E. P. Thompson i diskusjon med C. L. R. James, 1983 - YouTube
Kaldor, Mary: «Obituary: E. P. Thompson», The Independent, 30. august 1993
«E. P. Thompson, 69, British Leftist Scholar», (nekrolog), New York Times, 30. august 1993
Taverny

Taverny er en kommune i departementet Val-d'Oise i regionen Île-de-France, og er en av de nordvestlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 21,2 km fra sentrum av Paris. Innbyggerne i kommunen kalles for tabernacians.


== Historie ==
I 1806 ble kommunen Taverny slått sammen med nabokommunen Saint-Leu, og den nye kommunen ble kalt Saint-Leu-Taverny.
I 1821 ble kommunen Saint-Leu-Taverny delt igjen. Dermed ble Taverny og Saint-Leu igjen separate kommuner.
30. mars 1922 ble en del av arealet tilhørende Taverny fradelt og slått sammen med en del av arealet fra Montigny-lès-Cormeilles og en del av arealet fra Pierrelaye og kommunen Beauchamp ble opprettet.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Taverny


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Taverny – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Arkitekturåret 1961

Arkitekturåret 1961 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1961.


== Hendelser ==


== Bygninger ==
Henninger tårn i Frankfurt am Main ble ferdigstilt og innviet 18. mai.


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Le Corbusier
Betongtavlen – Erling Viksjø for Bakkehaugen kirkeRoyal Gold Medal – Lewis Mumford
Treprisen – Knut Knutsen


== Fødsler ==
6. mars – Knut Hjeltnes, norsk arkitekt


== Dødsfall ==
9. juni – Arnstein Arneberg, norsk arkitekt (født 1882)
1. september – Eero Saarinen, finsk arkitekt (født 1910)
Arkitekturåret 1970

Arkitekturåret 1970 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1970.


== Hendelser ==
7. mars – John Hancock Center i Chicago åpnet med en offisiell seremoni


== Bygninger ==


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Richard Buckminster Fuller
Architecture Firm Award – Ernest J. Kump Associates
Betongtavlen – Ikke utdelt
Kasper Salin-prisen – Ralph Erskine for Kvartalet Barberaren (Sandviken)
Royal Gold Medal – Robert Matthew


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
16. april – Richard Neutra, østerriksk arkitekt (født 1892)
15. juni – Ole Landmark, norsk arkitekt (født 1885)
20. juli – Egon Eiermann, tysk arkitekt (født 1904)
11. september – Ernst May, tysk arkitekt (født 1886)


== Se også ==
Arkitekturåret 1977

Arkitekturåret 1977 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1977.


== Hendelser ==
31. januar – offisiell åpning av Pompidou-senteret i Paris


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Richard Joseph Neutra (posthumt)
Architecture Firm Award – Sert Jackson and Associates
Betongtavlen – Lund + Slaatto Arkitekter  for Det Norske Veritas
Kasper Salin-prisen – Erik Asmussen for Rudolf Steinerseminariet (Järna). Prisen ble utdelt i 1981.
Royal Gold Medal – Denys Lasdun


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
Arkitekturåret 1976

Arkitekturåret 1976 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1976.


== Hendelser ==


== Bygninger ==
CN Tower i Toronto ble ferdigstilt.


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Ikke utdelt
Architecture Firm Award – Mitchell/Giurgola Architects
Betongtavlen:
Sverre Fehn for Hedmarksmuseet
Håkon Mjelva for Romsås stasjon
Zakariasdammen
Condeep-plattformen
Kasper Salin-prisen – Ikke utdelt
Royal Gold Medal – John Summerson


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
11. mai – Alvar Aalto, finsk arkitekt (født 1898)
19. november – Basil Spence, skotsk arkitekt (født 1907)