jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ulrich Thieme

Conrad Ulrich Thieme (født 31. januar 1865 i Leipzig; død 25. mars 1922 samme sted) var en tysk kunsthistoriker.
Han ble født som sønn av industriherren og kunstsamleren Alfred Thieme (1830–1906). Han tok avsluttende eksamen ved Nikolaiskolen i Leipzig i 1886 og studerte derefter kjemi og fysikk i Heidelberg, Berlin og Leipzig. Fra 1888 til 1891 studerte han kunsthistorie og arkeologi i Leipzig. Med en avhandlig om maleren Hans Leonhard Schäufelein fikk han i 1892 tittelen Dr. phil.
Efter å ha reist gjennom ulike land ble han i 1893 ansatt av Wilhelm von Bode ved Gemäldegalerie in Berlin. I 1896 forlot han Berlin til fordel for Leipzig, hvor han studerte privat. I 1898/99 var han sammen med Ernst Graul redaktør av tidsskriftet Zeitschrift für bildende Kunst (utgitt av E. A. Seemann). Ved siden av dette begynte han sammen med Felix Becker smått å jobbe med leksikonet Allgemeines Lexikon der bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart., som først ble utgitt i 1907. Innen Thiemes død hadde 14 bind av leksikonet blitt publisert.
Barnebarnet hans var kunstneren Peter Flinsch (1920–2010), som reiste til Canada.


== Bibliografi ==
Hans Leonhard Schaeufeleins malerische Thätigkeit. Leipzig: Seemann, 1892. Som avhandling: Universitetet i Leipzig, 1892.Redigerte teksterGalerie Alfred Thieme in Leipzig. Leipzig: Breitkopf & Härtel, 1900.
Sammlung Jul. Otto Gottschald in Leipzig. Leipzig: Breitkopf & Härtel, 1901.
Allgemeines Lexikon der bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Bind 1–15, Leipzig: Engelmann (senere Seemann), 1907–22.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Christern, Hermann (red.). Deutsches Biographisches Jahrbuch. Band 4. Das Jahr 1922. Stuttgart og Berlin: Deutsche Verlagsanstalt, 1929, s. 372.
Fork, Christiane. «Thieme, Ulrich». I: Betthausen, Peter; Heist, Peter H. og Fork, Christiane (red.). Metzler-Kunsthistoriker-Lexikon. 2. utgave, Stuttgart og Weimar: Metzler, 2007, s. 434–436. ISBN 978-3-476-02183-0.
Vierhaus, Rudolf (red.). Deutsche Biographische Enzyklopädie. 2. utgave, bind 9, München: Saur, 2008, s. 920. ISBN 978-3-598-25039-2.
Volger, Bruno (red.). Sachsens Gelehrte, Künstler und Schriftsteller in Wort und Bild. Bind 1, Leipzig: Volger, 1907, s. 184.
Vollmer, Hans. «Ulrich Thieme». I: Repertorium für Kunstwissenschaft. Bind 44, Berlin og Leipzig: Walter de Gruyter, 1924, s. 108–110.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Ulrich Thieme i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Musée Marmottan

Musée Marmottan Monet ligger i 2, rue Louis Boilly i XVIe arrondissement i Paris. Det inneholder en samling av over 300 verker fra impresjonismen og tiden etter, i hovedsak av Claude Monet. De øvrige kunstnerne som er godt representert er: Berthe Morisot, Edgar Degas, Édouard Manet, Alfred Sisley, Camille Pissarro, Paul Gauguin, Paul Signac og Pierre-Auguste Renoir.   
I tillegg finnes Wildenstein Collection av illuminerte manuskripter og Jules og Paul Marmottans samling av Bilder og kunsthåndverk, inklusive møbler fra Napoleontiden, samt spanske og flamske arbeider fra tidligere perioder. Museet arrangerer også spesialutstillinger med temaer fra samme epoke. Fra høst 2011 til medio februar 2012 vises Henri Edmond Cross med flere.
Nærmeste métro stasjon:  La Muette som ligger noen kvartaler unna.


== Historie ==
Stedet var opprinnelig en jakthytte for hertugen av Valmy beliggende i utkanten av Boulogneskogen. Det ble kjøpt av Jules Marmottan i 1882 og senere overtatt av sønnen Paul, som flyttet inn, og utvidet farens samling av Napoleana. Stedet med innhold ble testamentert til Académie des Beaux-Arts. Akademiet åpnet stedet for publikum i 1934 under navnet Musée Marmottan i 1934.
To store donasjoner fikk stedet til å endre karakter fra Napoleontidspreg:  I 1957 donerte Victorine Donop de Monchy en betydelig samling arbeider av impresjonistiske arbeider. Disse var samlet av hannes far doktor Georges de Bellio, som var legen til Manet, Monet, Pissaro, Sisley og Renoir, og både beundrer og samler av deres kunst. Etter at en sønn av Monet hadde bidradd med sin samling av farens arbeider, ble museet i besittelse av verdens største samling av Monet-bilder.Jacque Carlu, som var kurator for museet, fikk bygget et spesielt rom som gir besøkende mulighet for å følge utviklingen i Monets arbeider, både på avstand og nært opptil. Inspirasjonen var de store vannliljebildene i Musée de l'Orangerie. Ett av de mest kjente bildene, (Impression, Soleil Levant) (Inntrykk, solnedgang) ble ranet fra museet i 1985, gjenfunnet fem år senere, og på plass i den permanente samlingen igjen fra 1991.


== Se også ==
Liste over museer i Paris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Musée Marmottan Monet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pakalitha Mosisili

Bethuel Pakalitha Mosisili (født  14. mars 1945 i Qacha’s Nek) er en lesothisk politiker. Han var statsminister i Lesotho fra 1998 til 2012, og igjen fra 17. mars 2015. Mosisili tapte parlamentsvalget i 2017.Mosisili er utdannet ved University of Botswana, Lesotho and Swaziland der han i 1970 oppnådde bachelorgrad i pedagogikk. I 1976 avla han mastergrad i lingvistikk ved University of Wisconsin i USA og i 1982 fullførte han mastergrad i pedagogikk ved Simon Fraser University i Canada. Han arbeidet som lærer og underviste ved universiteter i det sørlige Afrika.
I 1967 ble han med i Basutoland Congress Party. Fra 1998 har han vært leder for Lesotho Congress for Democracy. I 1993 ble Mosisili innvalgt i parlamentet og var fra 1993 til 1995 utdanningsminister. Han var fra 1995 til 1998 visestatsminister og innenriks- og kommunalminister. I 1998 ble Mosisili statsminister, og var samtidig også forsvarsminister.


== Referanser ==
Årets styreleder – Chair of the Year

Årets styreleder (Chair of the Year) er en privat pris som deles ut årlig til styreledere i Norden. Prisen deles ut for arbeidet i ett spesifikt selskap. De nominerte finnes ved gjennomgang av selskapsdata som vurderes mot 13 kriterier, en jury og ved utsendelse av spørreskjemaer til styremedlemmer. Rettighetshaver til begrepene er firmaet Styreinformasjon AS, Oslo.


== Prismottagere ==


=== Norge ===
2019 Jan Anders Oksum, Borregaard, Sarpsborg
2018 John Andersen jr., Scatec ASA, Oslo
2017 Jan Olof Svensson, Tomra ASA, Asker
2016 Odd Gleditsch d.y., Jotun AS, Sandefjord
2015 Ole-Eirik Lerøy, Marine Harvest ASA (Mowi ASA), Bergen
2014 Ulla-Britt Fräjdin-Hellqvist, Kongsberg Automotive ASA, Sveits
2013 Erik Thorsen, Eltek ASA, Drammen
2012 Inge K. Hansen – Gjensidige Forsikring asa, Oslo
2011 Anne Carine Tanum – DnB NOR ASA, Oslo
2010 Olav Kjell Holtan – Ekornes ASA, Ikkornes
2009 Arvid Grundekjøn – Statkraft AS, Oslo
2008 Arvid Moss – Posten Norge AS, Oslo
2007 Grace Reksten Skaugen – Entra eiendom AS, Oslo
2006 Erik G. Braathen – Norwegian Air Shuttle ASA, Oslo
2005 Tore Engebretsen – Nordic Semiconductor ASA, Trondheim
2004 Ole Jacob Sunde – Schibsted ASA, Oslo
2003 Bengt Thuresson – Komplett ASA, Sandefjord
2002 Nils B. Gulnes – Bohus AS, Oslo
2001 Reidar Lund – Prosafe ASA, Stavanger
2000 Svein S. Jacobsen – Ask Proxima ASA, Fredrikstad (nå InFocus i USA)


=== Danmark ===
2020 Nina Smith, Forenet Kredit (første kvinne i Danmark på 13 år)
2019 Thomas Thune Andersen, Ørsted
2018 Vagn Ove Sørensen, FLSmidth
2017 Søren Bjerre-Nielsen, VKR Holding
2016 Bert Nordberg, Vestas Wind Systems
2015 Ole Andersen, Chr. Hansen
2014 Kåre Schultz, Royal Unibrew
2013 Niels Jacobsen - LEGO Gruppen
2012 Lars Nørby Johansen – Falck AS
2011 Michael Pram Rasmussen – A.P. Møller – Mærsk A/S
2010 Povl Krogsgaard-Larsen – Carlsberg Breweries AS
2009 Fritz Schur – DONG Energy A/S (Ørsted)
2008 Anders Knutsen – Danisco A/S (kjøpt DuPont)
2007 Mads Øvlisen – LEGO Koncernen


=== Sverige ===
2018 Charlotta Strömberg, Castellum
2017 Lena Hofsberger, Ambea
2016 Hans Stråberg, Atlas Copco
2015 Clas Göran Sylvén, ICA
2014 Anitra Steen, Svenska Spel
2013 Fredrik Arp - Nolato AB
2012 Melker Schörling – Hexagon AB
2011 Fredrik Lundberg – Cardo AB (kjøpt ASSA ABLOY)
2010 Carl Bennet – Getinge AB
2009 Anders Narvinger – Alfa Laval AB
2008 Mats Qviberg – HQ AB (kjøpt Carnegie)Finland:

2017 Mikael Lilius, Wärtsilä Corporation
2016 Jorma Eloranta, Nesté
2015 Björn Wahlroos, Sampo
2014 Kari Jordan, Metsä Board
2013 Jari Passikivi - Uponor Oyj
2012 Antti Herlin – Kone Corporation
2011 Petteri Walldén – Nokian Tyres
2010 Jaakko Rauramo – Sanoma Corporation
2009 Risto Siilasmaa – F-Secure Oyj
2007 Marcus Borgström – HKScan Oyj


=== Norden ===
2018 John Andersen jr, Scatec
2017 Lena Hofsberger, Ambea
2016 Bert Nordberg, Vestas Wind Systems
2015 Ole Andersen, Chr Hanssen
2014 Kari Jordan, Metsä Board
2013 Niels Jacobsen - LEGO Gruppen
2012 Inge K. Hansen – Gjensidige Forsikring asa
2011 Michael Pram Rasmussen – A.P. Møller-Mærsk A/S
2010 Carl Bennet – Getinge AB.


== Referanser ==
Tomas Jernkrook

Tomas Jernkrook er en svensk tidligere skihopper som representerte IFK Borås. Han ble nummer 61 i både stor- og normalbakke (av henholdsvis 62 og 65 deltakere) i VM i Seefeld i 1985, og var på det svenske laget som ble nest sist av 13 lag i lagkonkurransen. Han deltok i verdenscupen og den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1980-1984, med 8.-plass i Saint-Nizier 10. februar 1980 som beste plassering i enkeltrenn. Sammenlagt i verdenscupen 1979/80 ble han nummer 75. Jernkrook ble svensk juniormester i 1978 og svensk mester i normalbakke i 1983.


== Referanser ==


== Kilder ==
(en) Tomas Jernkrook – Profil og resultatoversikt hos FIS (ikke fullstendig, besøkt 23. oktober 2011)
(en) Thomas Joernkrok – Profil og resultatoversikt hos FIS (besøkt 23. oktober 2011)
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
Borås Tidning: Borås – en backhoppningsstad (19. mars 2010, besøkt 23. oktober 2011)
Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (svenske mestere i skihopping og kombinert, besøkt 23. oktober 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Tomas Jernkrook – FIS (skihopping)
Sovjetunionens romprogram

Sovjetunionens romprogram viser til romforskning utført av Sovjetunionen fra 1930 og frem til oppløsningen i 1991. I den over seksti år lange historien var dette militære programmet hovedansvarlig for en rekke banebrytende prestasjoner innen romfart, inkludert de første interkontinentale ballistiske missiler (1957), den første satellitten (Sputnik 1), det første dyret i verdensrommet (hunden Laika i Sputnik 2), det første mennesket i verdensrommet og i bane rundt jorden (kosmonauten Jurij Gagarin), den første kvinnen i verdensrommet og i bane rundt jorden (kosmonauten Valentina Teresjkova i Vostok 6), den første romvandringen (kosmonauten Aleksej Leonov som var med Voskhod 2), det første nedslaget på månen (Luna 2), det første bildet fra den andre siden av månen (Luna 3) og den første ubemannede myke landingen på månen (Luna 9), den første roveren, den første romstasjonen og den første interplanetariske sonden.


== Eksterne lenker ==
Russian Space Web (engelsk)
Sovjetunionens utforskning av Venus (engelsk)
Sputnik: 50 år siden (engelsk)
Lawrence Gonzi

Lawrence Gonzi (født 1. juli 1953 i Valletta) er en maltesisk politiker for Nationalist Party (NP). Han var statsminister i Malta fra 2004 til 2013.
Gonzi er utdannet jurist fra University of Malta og arbeidet fra 1975 til 1988 som advokat. Han har også vært bedriftsleder. 
I 1988 ble han oppnevnt som parlamentspresident, en post han hadde til 1996. Han stilte så til valg og ble innvalgt i parlamentet. I 1997 ble han valgt til generalsekretær i Nationalist Party. Året etter ble han sosialminister og fra 1994 til 1996 var han visestatsminister. Gonzi ble gjenvalgt til parlamentet i 2003 og ble igjen visestatsminister og sosialminister. Den 23. mars 2004 overtok Gonzi statsministerposten. Han kunne så som statsminister lede Gonzi Malta inn som medlem i EU. Han hadde fra 2004 til 2008 også ansvar for finansdepartementet. Gonzi ble gjenvalgt som statsminister i 2008. I 2013 tapte han valget og ble etterfulgt av Joseph Muscat.


== Referanser ==
Ravensburg

Ravensburg er en by i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland. Byen hadde en befolkning på 49 418 mot slutten av 2009 og har et areal på 92,04 kvadratkilometer. Byen utgjøres av det sentrale Ravensburg (Kernstadt) og delområdene Eschach, Taldorf og Schmalegg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Ravensburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ravensburg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ralph Gonsalves

Ralph Everard Gonsalves (født 8. august 1946 i Colonarie) er en sanktvinsentisk politiker for Unity Labour Party (ULP). Han er siden 2001 statsminister i Saint Vincent og Grenadinene.
Gonsalves er utdannet med bachelorgrad i samfunnsøkonomi og mastergrad i statsvitenskap fra University of the West Indies på Jamaica. Han studerte deretter videre i Storbritannia, der han oppnådde doktorgrad i statsvitenskap fra University of Manchester og tok Degree of Utter Barrister ved Gray's Inn i London. Han arbeidet som advokat før han ble politiker på heltid. 
Mellom 1974 og 1994 var han aktiv i United People's Movement og Movement for National Unity. I 1998 ble han partileder i Unity Labour Party og året etter ble han opposisjonleder. Etter valget i 2001 ble han statsminister, en post han forsvarte i valgene i 2005 og 2010. Han har samtidig finans, økonomisk planlegging, forsvar, justis, grenadinske saker og energi i sin portefølje.


== Referanser ==
Danny Philip

Danny Philip (født 5. august 1953) er en salomonsk politiker for Reform Democratic Party. Han ble i 2010 statsminister i Salomonøyene, en posisjon han hadde til november 2011. Philip var utenriksminister fra 1995 til 1996 og igjen fra 2000 til 2001. Han var fra 1997 til 2000 leder i People's Progressive Party, men grunnla så Reform Democratic Party.


== Referanser ==
Gottfried Wilhelm Fink

Gottfried Wilhelm Fink (født 8. mars 1783 i Sulza (tidligere Stadtsulza), død 27. august 1846 i Leipzig) var en tysk komponist, musikkteoretiker, evangelisk teolog og poet.
Fra 1804 til 1808 studerte han teologi i Leipzig, hvor han ble medlem av studenterforeningen Lusatia. Ved siden av utdanningen forsøkte han seg på dikt- og komposisjonskunst. De fleste av hans sangstykker ble komponert i denne perioden. I tidsrommet 1827–1842 redigerte han tidsskriftet Allgemeine musikalische Zeitung. I 1838 ble Fink foreleser ved Universität Leipzig. Tre år senere ble han medlem av «Preußischen Akademie der Künste» i Berlin.
Gottfried Wilhelm Fink ble i sin samtid høyt verdsatt som musikkteoretiker og komponist. Han fikk flere utmerkelser både i og utenfor Tyskland. I 1838 ble han utnevnt til æresdoktor av det filosofiske fakultet ved Universitetet i Leipzig. Finks komposisjoner består fremfor alt av sanger og ballader. Tekstene til sangkomposisjonene skrev han hovedsakelig selv. Utover dette fikk han seg også et ry som forfatter av betydningsfulle bøker innenfor musikkteori og musikkhistorie.
Han er kanskje mest kjent som utgiver av Musikalischen Hausschatzes der Deutschen (en samling av om lag 1 000 sanger og salmer) såvel som Deutschen Liedertafel (en samling av flerstemmige mannesanger).


== Komposisjoner ==
Häusliche Andachten in christlichen mehrstimmigen Liedern
Romanzen und Balladen
Volkslieder mit und ohne Klavierbegleitung
Kindergesangbuch


== Bibliografi ==
Musikalische Grammatik oder theoretisch-praktischer Unterricht in der Tonkunst
Die Umwelt des Alten Testaments
System der musikalische Harmonielehre
Der musikalische Hauslehrer oder theoretisch-praktische Anleitung
Musikalische Kompositionslehre


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Bautz, Friedrich Wilhelm: «Gottfried Wilhelm Fink» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 2, Hamm 1990, ISBN 3-88309-032-8, sp. 32–33.
(de) Fürstenau, Moritz: «Fink, Gottfried Wilhelm». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 7, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, s. 17 f.
«Necrolog: Dr. Gottfried Wilhelm Fink». I: Allgemeine musikalische Zeitung (AmZ). Breitkopf & Härtel, Leipzig 1846, nr. 38, kol. 639–43.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Gottfried Wilhelm Fink i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Liste over forelesninger ved Universitetet i Leipzig (sommersemestret 1839 til sommersemestret 1846)
Per Balkåsen

Per Balkåsen (født 20. mars 1955) er en svensk tidligere skihopper og kombinertløper som representerte Sysslebäcks SK og Holmens IF.
Han deltok i verdenscupen i hopp i årene 1979-1982, med 56.-plass i 1979/80 som beste sammenlagtplassering. Beste sammenlagtplassering i den tysk-østerrikske hoppuka var 44.-plass i 1981/82. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 9.-plass i Saint-Nizier 10. februar 1980. I VM i Oslo i 1982 ble han nummer 25 i storbakken, 44 (av 59 deltakere) i normalbakken, og var på det svenske laget som ble nummer 10 av 16 lag i lagkonkurransen.
Per Balkåsen ble svensk mester i kombinert i 1977 og 1978, og i spesielt hopp, normalbakke i 1981. Han er far til Fredrik Balkåsen, som også er skihopper.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (svenske mestere i skihopping og kombinert, besøkt 23. oktober 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Per Balkåsen – FIS (skihopping) 
Länstidningen Värmlandsbygden: Idrottsrörelsen: Backhoppning (22. desember 1982)
Ixcatekisk

Ixcatekisk (på Ixcatekisk: xwja o xjuani) er et språk som snakkes av folket i den meksikanske landsbyen Santa María Ixcatlan, i den nordlige delen av delstaten Oaxaca. Ixcatec-språket tilhører den popolokanske grenen av den Oto-mangueiske språkfamilien.
195 personer rapporterte at de snakket språket i folketellingen for 2020, men ifølge Consejo Nacional para la Cultura y las Artes var det bare 8 talere av språket i 2008. I 2010 ble 190 høyttalere av Ixcatec registrert. I 2020 var det 195 høyttalere av Ixcatec. Det lille antallet nåværende foredragsholdere er et resultat av en jevn nedgang de siste 60 årene, noe som kan tilskrives kampanjer mot analfabetisme fra den meksikanske regjeringen som frarådet bruken av urfolksspråk, migrasjon fra området til byene, og liten innledende populasjon av talere av språket.


== Klassifisering ==
Ixcatec-språket tilhører den Oto-mangueiske språkfamilien, og til den popolokanske grenen. De nærmeste språkene til Ixcatec, genetisk sett, er Mazatekiske, Chocholtec og Popolokanske.


== Kjennetegn ==
I likhet med andre Oto-mangueiske språk er Ixcatec et tonespråk og det skiller mellom lange og korte vokaler. På grunn av det lave antallet foredragsholdere regnes Ixcatec som et språk med høy risiko for å forsvinne.


== Referanser ==
Christer Karlsson

Christer Karlsson er en svensk tidligere skihopper som representerte Djurgårdens IF.
Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i årene 1972-1980, og hadde 32.-plass i 1973/74 som beste sammenlagtplassering i Hoppuka. I verdenscupens første sesong, 1979/80, ble han nummer 69 sammenlagt. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka og verdenscupen var 13.-plass i Saint-Nizier 9. og 10. februar 1980.
I VM i Falun i 1974 ble han nummer 15 i normalbakken og 29 i storbakken. I VM i skiflyging i Oberstdorf i 1973 ble han nummer 38 av 51 deltakere. Han ble svensk mester i normalbakke i 1979 og 1980.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (svenske mestere i skihopping og kombinert, besøkt 23. oktober 2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Christer Karlsson – FIS (skihopping)
Blasieholmen

Blasieholmen er en halvøy på Norrmalm i Stockholms innerstad, vest for Nybroviken og øst for Strömmen og Gamla stan og strekker seg sørover til Skeppsholmsbron. På 1600-tallet var det skipsbygging på Blasieholmen og det kjente svenske krigsskipet «Vasa» ble bygget der i årene 1626-1628.
Blasieholmen var fram til begynnelsen av 1700-tallet en øy og var adskilt fra Norrmalm av elven Näckström. 
Ministerhotellet som var de norske statsrådenes kontor i unionstiden med Sverige (1814-1905) lå på Blasieholmen.
På Blasieholmen finner en blant annet Nationalmuseum, Grand Hôtel og Strand Hotel, Frimurare Orden, Wallmans Salonger samt Dahlgrens og Wedholms restauranter.
Basområdet Blasieholmen hadde i 2005 bare elleve fastboende, men 5 385 arbeidsplasser.


== Eksterne lenker ==
Om Blasieholmen Arkivert 9. februar 2012 hos Wayback Machine., fra den ideelle foreningen Stockholms Sjögård -Maritim kultur
«Blasieholmen och dess inbyggare», fra nettstedet stockholmskallan.se
MAVEN

Mars Atmosphere and Volatile EvolutioN (MAVEN) er en romsonde i bane rundt Mars, og er en del av NASAs Mars Scout-program. Romsonden ble skutt opp 18. november 2013, og har siden 22. september 2014 gått i bane rundt Mars.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) MAVEN – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mars Scout-programmet

Mars Scout Program er et nytt NASA-programm for små, billige oppdrag til Mars, valgt ut blant innovative forslag av en vitenskapelig komite. De første planlagte oppdragene i dette programmet var Phoenix, i utgangspunktet et landingsfartøy som skulle erstatte det nedlagte oppdraget Mars Surveyor. Phoenix ble skutt opp i august 2007, men i november 2008 ble kontakten med romsonden brutt og den ble erklært «død».


== Se også ==
Utforskning av Mars


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20111022135944/http://mars.jpl.nasa.gov/missions/future/2005-plus.html
http://www.marsnews.com/missions/scout/
http://www.topfighters.com/aviationnews/38.html