jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Aleksandr Sokurov

Aleksandr Nikolajevitsj Sokurov (russisk: Александр Николаевич Сокуров; født 14. juni 1951 i Podorvitsja i Irkutsk oblast i Sibir i Sovjetunionen) er en russisk regissør og dreiebokforfatter.
Fra 1969 til 1975 var han regiassistent i fjernsynet i Gorkij (Nizjnij Novgorod). Han studerte historie ved Universitetet i Gorkij (slutteksamen i 1974) og senere i Moskva ved Statsinstituttet for filmografi (VGIK), der han tok slutteksamen i 1979. Siden 1980 har Sokurov bodd i St. Petersburg (Leningrad). 
Hans filmer kolliderte ofte med den sovjetiske sensur, skjønt han fikk støtte fra kjente regissører som f. eks. Andrej Tarkovskij. Etter Sovjetunionens sammenbrudd mottok han internasjonalt en rekke filmpriser. Sokurov har laget både spillefilmer og dokumentarfilmer. 


== Filmer (utvalg) ==
1978 Odinokij golos tsjeloveka
1980 Razzjalovannyj
1981 Dmitru Sjostakovitsj - sonate for bratsj og klaver
1983 Skorbnoje bestsjuvstvije
1986 Ampir
1987 Solformørkelsens dager
1988 Moskovskaja elegija
1997 Mor og sønn
1999 Molokh
2001 Telets
2002 Russkij kovtsjeg
2003 Otets i syn
2005 Solntse
2007 Aleksandra
2011 Faust
2015 Francofonia


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alexandre Sokourov, utgitt av François Albera. - Condé-sur-Noireau : Corlet, 2009 (=CinémAction 133)
The Cinema of Alexander Sokurov (Kino – The Russian Cinema), hrg. von Birgit Beumers und Nancy Condee, London: Tauris I B, 2011


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Alexander Sokurov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aleksandr Sokurov på Internet Movie Database 
(sv) Aleksandr Sokurov i Svensk Filmdatabas 
(da) Aleksandr Sokurov på Filmdatabasen 
(da) Aleksandr Sokurov på Scope 
(fr) Aleksandr Sokurov på Allociné 
(en) Aleksandr Sokurov på AllMovie 
(en) Aleksandr Sokurov hos The Movie Database 
(de) Filmkritikk: Russian Ark
(de) Biographie auf film-zeit.de (tysk)
Jakob Frederik Neikter

Jacob Fredrik Neikter (født 23. mai 1744, død 4. mai 1803) var en svensk filolog og litteraturhistoriker, og professor ved Universitetet i Uppsala. Neikter gjorde en stor oppdagelse da han koplet sagaenes Skiringssal med den skriftlige framstillingen av Ottars beretning fra England på 800-tallet.


== Referanser ==
Network Norway

Network Norway var et norsk mobiltelefoniselskap som eiet 50 % av den norske mobilnettoperatøren Mobile Norway.
Network Norway ble startet i 2005 med Ingvild Myhre som administrerende direktør, og Tommy Norum som dekningssjef. Selskapet vokste blant annet gjennom oppkjøp av mobilselskapene One Call og MyCall. I 2009 ble Myhre etterfulgt av Arild Hustad.I 2013 ble selskapet slått sammen med Tele2 Norge. Administrerende direktør i det underlagte Network Norway ble Hanne Løvstad, som før 2013 var leder for det Network Norway-eide mobilselskapet Lebara.
I 2014 ble Network Norway/Tele2 kjøpt opp av svensk-finske TeliaSonera, som eier NetCom. Privatabonnementer til Tele2, OneCall og MyCall (tidligere Lebara) skiftet samtidig fra Telenor-dekning til NetCom-dekning.
I mars 2015 ble Network Norway kjøpt opp av Ice.


== Mobile Norway ==
Den andre halvdelen av Mobile Norway eier svenske Tele2. Mobile Norway fikk i 2006 Norges tredje lisens til å drive et GSM-mobilnett ved siden av Telenor og NetCom. Mobile Norway startet utbyggingen av sitt GSM-900 nettverk i 2007 og planlegger å dekke etter hvert hele landet. Den holder siden 2008 også en UMTS-lisens, men har så langt ikke bygget ut denne teknologien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ices hjemmeside
Mobile Norways hjemmeside
Christian Zeuthen

Christian Olavius Zeuthen (født 10. september 1812 Kastrup på Amager, død 23. juni 1890 på Frederiksberg) var en dansk kunstmaler. Han konsentrerte seg mest om motiver av arkitektur. 
I Norge er han kjent for å ha laget en del skisser av fortidsminnene ved Kaupang, deriblant det aller første oversiktskartet over disse.
Zeuthen gjorde en stor innsats som konservator av kalkmalerier i blant annet «Hellig Tre Kongers kapel» i Roskilde domkirke, Skibby kirke og Århus domkirke. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Christian Zeuthen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Byminner (Oslo)

Byminner er et tidsskrift utgitt av Oslo Museum, avdeling Bymuseet.
Tidsskriftet ble startet i 1955, året Bymuseet fylte 50 år, og hadde fra start museets direktør Harald Olaf Hugo Hals (Harald Hals II) som redaktør. Første hefte (1-1955) hadde 24 sider og en variasjon i innhold som senere har preget Byminner, blant annet en artikkel om Henrik Wergeland og forstedenes arbeiderklasse, en kort bedriftspresentasjon (Freia), «Fra dagboken» med notiser om aktuelle hendelser, en side om et fredet piletre i Inkognitogaten, presentasjon av gjenstander fra museets samlinger, intervju med skolerådmannen, en liten biografi om Sven Brun og spørsmål fra museets brukere med svar.
Fra 1955 til 2014 kom tidsskriftet med fire utgaver i året, fra 2015 er antallet tre. Redaktør fra 2017 er Kristin Margrethe Gaukstad, som overtok etter Anne Birgit Gran Lindaas, som var redaktør fra 2007 til 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byminner. Med artikler i fulltekst fra og med nr. 1-2007. Oslo museums hjemmeside. (besøkt 17. mars 2016)
Orebakken borettslag

Orebakken borettslag er et borettslag i Vestre Aker i Oslo, som ligger rett øst for Mærradalen. Det ligger i den tidligere bydelen Røa.
Orebakken er et OBOS-borettslag som består av tretten boligblokker og ett parkeringshus. Elleve av boligblokkene har fire etasjer, og to har åtte etasjer. Det er områder med plen og beplantning mellom blokkene. Tomten på ca. 58 mål eies av borettslaget. Borettslaget består av 430 andeler.


== Historie ==
I 1974 stod den første blokken i Orebakken borettslag ferdig. Før dette var området dels jorder og dels skog. Skogkanten gikk omtrent der høyblokkene nå ligger, slik at garasjehuset, blokkene omkring flaggstangen og fotballbanen ligger der det før var jorder.
Hele Mærradalen (langs Mærradalsbekken), der det nå er plener, turvei og friarealer, var tidligere dekket av skog. Ved utbyggingen av Orebakken og området rundt, ble Mærradalsbekken lagt i rør fra enden av Røahagan og ned til andre siden av Sørkedalsveien (ved Huseby skole).


== Barnevennlig og miljøvennlig ==
Orebakken har tre barnehager inne på borettslagets område, og syv lekeplasser i tillegg til de som hører til barnehagene. Borettslaget er bilfritt med parkering/garasjehus i utkanten av området.
Orebakken borettslag ble i 1990-årene kjent som det første borettslaget i Oslo som tillot hønehold, noe som fikk mye medieoppmerksomhet. Etter en mangeårig debatt med utgangspunkt i høneholdet i hagen til en av leilighetene i første etasje i Landingsveien 112 vedtok borettslaget i 1997 formelt å tillate hønehold på en ekstraordinær generalforsamling som bare behandlet denne saken. Blant dem som engasjerte seg til fordel for høneholdet var jusprofessor Dag Wiese Schartum, som selv bodde i borettslaget, og miljøforkjemperen Bergljot Børresen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Orebakken borettslags hjemmeside
Barne- og ungdomsfilosofene

Barne- og ungdomsfilosofene (BUF) er et ansvarlig selskap startet i år 2000 av filosofene Ariane Schjelderup (f. 1966) og Øyvind Olsholt (f. 1963). Selskapet har som formål å utbre kunnskap om og praktisk erfaring med filosofiske samtaler med barn og ungdom, samt å stimulere til filosofisk refleksjon hos barn og unge selv. BUF har drevet filosofiklubber for barn i Oslo-området i flere år, og har arrangert filosofiske sommerleirer for barn. Selskapets hovedsatsningsområder er kurs- og forfattervirksomhet. BUF er tilknyttet ICPIC (International Council for Philosophical Inquiry with Children) og SOPHIA (European Foundation for the Advancement of Doing Philosophy with Children). Selskapet har kontorer på Eidsvoll i Akershus fylke.


== Eksterne lenker ==
Barne- og ungdomsfilosofene – Norsk senter for filosofi med barn og ungdom
Barne- og ungdomsfilosofenes filosofiklubb for barn (2004-2006)
Enzo Bearzot

Vincento «Enzo» Bearzot (født 26. september 1927 i Aiello del Friuli, Friuli-Venezia Giulia, død 21. desember 2010 i Milano) var en italiensk fotballtrener og -spiller, forbundskaptein for Italias landslag 1975-1986. Bearzot ledet Italia til landets tredje VM-seier under VM 1982. I løpet av sin 20 år lange spillerkarriere, som ble avsluttet i 1964, spilte Bearzot blant annet for FC Internazionale Milano, Calcio Catania og FC Torino.
Enzo Bearzot døde 21. desember 2010, 83 år gammel


== Meritter ==
VM i fotball: 1978 (fjerdeplass), 1982 (mestere), 1986
EM i fotball: 1980 (fjerdeplass)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Enzo Bearzot – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Enzo Bearzot – Olympedia 
(en) Enzo Bearzot – Transfermarkt 
(en) Enzo Bearzot – national-football-teams.com 
(en) Enzo Bearzot – WorldFootball.net 
(en) Enzo Bearzot – EU-Football.info 
(en) Enzo Bearzot – EU-Football.info (manager)
Possessiv

Possessiv i et språk er en konstruksjon som indikererer et eiendomsforhold. Det er ikke det samme som genitiv, som blant annet kan uttrykke et større omfang av eiendomsforhold.
På norsk uttrykkes dette med -s endelsen: Guttens ball, kvinnens kjole, bilens hjul og faller sammen med genitiv. I noen språk fyller likevel genitiv visse funksjoner som i norsk og beslektede språk vanligvis uttrykkes ved hjelp av possessive pronomen.
Stotra

Stotra er sanskrit og betyr hymne eller lovprisning. Det er relatert til ordet stuti, som kommer fra det samme verbet, stu (å lovprise). I hinduismen finnes det flere slike hymner eller lovprisninger tilegnet f.eks. gudene Devi, Shiva og Vishnu, og betegner en spesifikk litteratur som ikke er bundet av strenge regler liksom de andre hindu-skriftene som Vedaene og upanishadene. Stotras finnes også i buddhismen.
Johan Kristian Schiefloe

Johan Kristian Schiefloe (født 15. august 1789 i Sparbu i Nord-Trøndelag, død 11. mars 1853 samme sted) var en norsk lærer, gårdbruker og stortingsmann for Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag).


== Liv og virke ==
Han ble født på Øvre Sem ved Leksdalsvatnet i Mære sogn i Sparbu prestegjeld som sønn av gårdbruker Ole Pedersen Schiefloe og hustru Berthe Olsdatter Sem. Faren kom fra Nedre Skjevlo i Ogndal sogn og beholdt slektsnavnet. Han hadde tidligere vært bruker på Mokk i Ogndal, hvor han også var stiger i kobbergruvene. Han beholdt interessen for industriforetak etter at han overtok svigerfarens gård på Øvre Sem i 1872, og begynte med sagbruksdrift.Johan Kristian Schiefloe giftet seg med Ane Paulsdatter Vådal, som døde få år senere, hvorpå han giftet seg på nytt med hennes yngre søster, Marta. Han hadde barn fra begge ekteskap. Han var omgangsskolelærer i Henning sogn 1809–1811 og i Mære sogn 1812–1819. I 1814 fikk han skjøte på halvparten av Øvre Sem, mens broren Peder hadde den andre halvparten. I 1816 brant begge gårdene. Johan Kristian reiste nye gårdsbygninger, mens det er uklart om Peder gjorde det samme, og i 1825 ble Johan Kristian eier av hele Øvre Sem. Etter Johan Kristians død ble gården overdratt til sønnen Ole Schiefloe.Schiefloe var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt 1824–1829 og 1833–1838. Schiefloe satt først i stortingskomiteene for jordbruk og fedrift, senere for gasjer, pensjoner, budsjett og skatter. Han forsøkte også å bli valgt i 1830, men valget av Johan Kristian og Peder Schiefloe som valgmenn for Sparbu prestegjeld ble kjent ugyldig, fordi Johan Kristian hadde ført protokollen, og han fikk ingen stemmer på valgmannstinget det året. Stortingets fullmaktskomité uttalte at avvisningen av brødrene Schiefloe på valgmannstinget var «aldeles ugrunnet», men forlangte ikke omvalg.Schiefloe var medlem av den første skolekommisjonen i Sparbu, som ble opprettet med allmueskoleloven av 1827. Etter innføringen av formannskapslovene av 1837 ble Schiefloe valgt inn i det første formannskapet for Sparbu, hvor han satt som Sparbus første ordfører 1838–1839. Schiefloe også forlikskommissær, kirkeverge og vaksinatør i mange år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Johan Kristian Schiefloe hos Norsk senter for forskningsdata
Einar Staff

Einar Arthur Staff (født 5. november 1899 i Oslo, død 2. februar 1972) var en norsk kolonialgrossist og journalist. 
Staff hadde i tillegg til grossistvirksomheten flere verv innen det private næringsliv, og eide og drev bladet Idrætsliv sammen med P. Chr. Andersen og Trygve Gulbranssen. Han var en aktiv artikkelskribent og skrev særlig om vinteridrett. Einar Staff var også æresmedlem i Oslo Idrettslag, og ble 12. mars 1960 utnevnt av Kong Olav til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for samfunnsnyttig virke.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvem er hvem?. Aschehoug. 1959. 
Hoel, Tore & Gulbranssen, Ragna (1997). Manns plikt - En biografisk dokumentar om Trygve Gulbranssen/Veslas egen beretning. Oslo: Aschehoug. ISBN 82-03-26059-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Agama (hinduisme)

Āgama (devanagari: आगम) kan oversettes med «en lære som dikterer troen». I hinduismen brukes navnet om en gruppe ikke-vediske sanskrit-tekster. Shaiva Agamas behandler dyrkelsen av guden Shiva som den ytterste virkelighet (Shaivisme). Vaishnava-Agamas (Pancharatra og Vaikhanasas Samhitas) behandler dyrkelsen av Vishnu som den høyeste gud (Vaishnavisme), mens Shakta-Agamas (Tantra) behandler foreningen mellom Shiva og den guddommelige mor i universet (Shaktisme). Hver enkelt av de tre typene tekster utvider sentrale teologiske og filologiske lærdommer innenfor sitt område.
Josh Klinghoffer

Joshua Adam Klinghoffer (født 3. oktober 1979) er en amerikansk multiinstrumentalist, best kjent som gitarist i det amerikanske funk-rock bandet Red Hot Chili Peppers. Han erstattet i 2009 gitarist John Frusciante.
Klinghoffer har vært tilknyttet flere band gjennom årene som musiker. Sammen med Frusciante har han gitt ut flere album, og de dannet et kortvarig band ved navn Ataxia. Han har også turnert og gjort innspillinger sammen med blant annet Gnarls Barkley, PJ Harvey og Beck. I 2008 dannet Klinghoffer et nytt band ved navn Dot Hacker hvor han er låtskriver, sanger og gitarist. Dette var omtrent samtidig som John Frusiancte informerte resten av Red Hot Chili Peppers at han forlot gruppen. Klinghoffer som hadde vært en nær venn av bandet siden slutten av 90-tallet og blant annet turnert sammen med dem på slutten av deres Stadium Arcadium tour i 2007, ble spurt om å være deres nye gitarist og gikk inn i denne rollen i juli 2009. Han var med på utgivelsen av to studioalbum sammen med bandet, I'm With You fra 2011 og The Getaway fra 2016.
I 2012 ble han innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame som medlem av Red Hot Chili Peppers, og ble med sine 32 år den yngste noensinne som ble innlemmet.
I november 2019 utga Klinghoffer et nytt soloprosjekt under navnet Pluralone. Bassist Flea fra Red Hot Chili Peppers spiller på flere av låtene. 15. desember kom nyheten at Klinghoffer sluttet som gitarist i Red Hot Chili Peppers, og at tidligere gitarist John Frusciante var tilbake i bandet for andre gang.


== Eksterne lenker ==
(en) Josh Klinghoffer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Josh Klinghoffer på Internet Movie Database 
(en) Josh Klinghoffer på Discogs 
(en) Josh Klinghoffer på MusicBrainz 
(en) Josh Klinghoffer på Songkick 
(en) Josh Klinghoffer på Genius — sangtekster 
(en) Josh Klinghoffer på AllMusic
Codex Claromontanus

Codex Claromontanus er et håndskrevet pergament-manuskript fra 500-tallet, og er en del av en gresk og latin bibel.
Det inneholder Det nye testamentet (bare deler av det). Det inneholder 533 bladene (24,5 x 19,5 cm). Teksten er skrevet i en kolonne per side, 21 linjer per side.Manuskriptet er oppbevart ved Bibliothèque nationale de France (grec 107) i Paris.


== Se også ==
Codex Bezae


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Gregory, Caspar René (1900). Textkritik des Neuen Testaments. 1. Leipzig: Hinrichs. s. 105–109. 
F. C. Burkitt, On Codex Claromontanus (h), (JTS, London 1903), pp. 587–588.
Fac-similés de manuscrits grecs, latins et français du 5e au 14e siècle, exposés dans la Galerie Mazarine (Paris 1900), Plates III, IV.


== Eksterne lenker ==
(en) Codex Claromontanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Codex Claromontanus D (06): at the Encyclopedia of Textual Criticism
Eliseus Müller

Eliseus Müller (født 20. februar 1878 i Verdal, død 21. oktober 1966) var en norsk gårdbruker og politiker for Bondepartiet. Han var ordfører i Verdal 1929–1934 og stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1932–1933 og 1934–1945.

Etter artium ved Trondhjems katedralskole gikk han vinterlandbruksskole. Müller overtok slektsgården Vist på Stiklestad i Verdal i 1902. Han var styreformann i Verdal Sparebank fra 1922 og medlem av Norges Banks representantskap fra 1945.
Etter å ha møtt fast på Stortinget for statsråd Ivar Kirkeby-Garstad 1932–1933, var Müller fast innvalgt stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1934–1945, men Stortinget trådte ikke sammen i krigsårene. Müller var medlem av Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité 1932–1933, deretter av Stortingets helsekomité.
Han var sønn av ordfører Martin Daniel Müller og Petra Rygh, sønnesønn av ordfører Eliseus Müller d.e. og dattersønn av stortingsmann Peder Strand Rygh; derved også søstersønn av Evald Rygh, Karl Ditlev Rygh og Oluf Rygh. Han utga i 1965 minneskriftet Minner omkring familien Rygh på Haug i Verdal om morens familie. Han var gift med sin tremenning Kristiane Wold, datter av lensmann John Wold og Didrikke Rygh i Åsen, og søster til ordfører John Wold. I den trønderske Müller-slekten var det også flere politisk interesserte; syndikalisten Ellisif Wessel (født Müller) var hans kusine, og stortingsmann Oluf Müller fra Kristiansund var hans firmenning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eliseus Müller (1878) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Eliseus Müller hos Norsk senter for forskningsdata
Elisabet Gustafson

Karin Elisabet Gustafson (født Johansson 2. mai 1964) er en svensk curlingspiller fra Umeå.
Etter sjetteplassen i OL 2002, der hun var skip, besluttet Elisabet Gustafson å legge opp som curlingspiller. Hennes lagkamerater var Katarina Nyberg, Louise Marmont, Elisabeth Persson. Coach var Jan Strandlund.
Hun er den kvinnelige curleren som har flest VM-gull, med fire titler. Hun har også flere EM-medaljer. Etter den aktive karrieren har hun blant annet vært aktiv som ekpertkommentator på TV.
Elisabet Gustafson er gift med skøyteløperen Tomas Gustafson.
Elisabeth Gustafson arbeider som kirurg og kombinerte tidligere det med curlingkarrieren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elisabet Gustafson – Olympics.com 
(en) Elisabet Gustafson – Olympic.org 
(en) Elisabet Gustafson – Olympedia 
(en) Elisabet Gustafson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Elisabet Gustafson – Sveriges olympiske komité 
(en) Elisabet Gustafson – World Curling Tour 
(en) Elisabet Gustafson – World Curling Federation 
World Curling database for Elisabet Gustafson
Martin Daniel Müller

Martin Daniel Müller (født 11. februar 1835 i Verdal, død 13. april 1906 samme sted) var en norsk proprietær og politiker (H). Han var Verdals ordfører fra 1872 til 1875 og stilte som stortingskandidat for Høyre.Han var sønn av rittmester og proprietær Eliseus Müller d.e. (1796–1891); Verdals første ordfører. Martin giftet seg i 1874 med Petra Rygh; hun var datter av lensmann og stortingsmann Peder Strand Rygh og hustru Marie Bentsen og søster av Evald, Karl Ditlev og Oluf Rygh, og arbeidet ved folkebiblioteket før hun giftet seg. Martin og Petra fikk seks barn; blant dem Eliseus Müller, som ble ordfører i Verdal og stortingsmann.Han var gårdbruker på Vist i Stiklestad sogn i Verdal, og eide dessuten gården Midt-Rinnan samt offisersmessen og brakkene på Rinnleiret sammen med Annæus og Martin Røstad. Müller hadde i mange år leveransene til ekserserplassen.Müller var direktør (styremedlem) i Verdal Sparebank 1877–1887 og 1893–1897.


== Referanser ==
Gedo

Gedo er en administrativ region (gobolka, tilsvarende norsk fylke) i Somalia. Regionen ble opprettet på 1980-tallet, og hovedstaden er Garbahaarreey. 


== Distrikter i Gedo ==

Regionen Gedo er inndelt i 7 distrikter:

Baardheere
Buurdhuubo
Beled Haawo
Ceelwaaq
Doolow
Garbahaarreey
Luuq eller LughRegionens hovedstad er Garbahaarreey. To av de største elvene er Dawa og Juba. Dawa renner langs grensen mellom Etiopia og Gedo-regionen.
Lars-Erik Vaale

Lars-Erik Vaale (født 27. oktober 1975) er en norsk historiker, cand.philol., fra Kragerø. Hans hovedfelt er den andre verdenskrig og oppgjøret etter den. Han har blant annet arbeidet som historisk konsulent for NRK under deres arbeid med filmdokumentaren "Den lange reisen" (2006), om den norske krigshelten, major Svein Blindheim, og deltok også i dokumentaren som ekspert på andre verdenskrig. Han arbeidet også som redaktør på Pax Forlag sin utgivelse (2006) av Blindheims memoarer, også den med tittelen "Den lange reisen".
For tiden er han medforfatter på en bok om Kragerøs historie som skal utgis i 2016. I denne boken skal han ta for seg årene mellom 1850 til 1950.
Vaale var ved lokalvalget i 2011 oppført på Høyres liste i Kragerø Kommune og ble valgt inn i kommunestyret,


== Bibliografi ==
Dommen til døden – Dødsstraffen i Norge 1945-50 – Pax Forlag, faglitteratur (2004)
Danske tilstander, norske tilstander – Forskjeller og likheter under tysk okkupasjon 1940-45 – Forlaget Press, faglitteratur (Redaktør og medforfatter) (2010)


== Eksterne lenker ==
Dommen til døden - Norli.no
Artikkelforfatter i Danske tilstander, norske tilstander - Norli.no
Artikkelforfatter i Kragerø Bys Historie Arkivert 29. mars 2012 hos Wayback Machine.
Nils Dahl

Nils Dahl (født 12. november 1882, død 17. juli 1966) var en norsk mellomdistanseløper, som spesialiserte seg på 1500 meter. Han representerte Kristiania Idrætsforening.  
På 1500-meteren under Sommer-OL 1908, kom Dahl på sjuendeplass i sitt første semifinalheat og kom ikke til finalen. Under Sommer-OL 1912 deltok han i det individuelle terrenløpet, men fullførte ikke. Dermed deltok han ikke i terrengløp for lag. Han ble norgesmester på 1500 meter i årene 1906-1909 og på 5000 meter i 1908.
Han har også fått æren, sammen med Trygve Gulbranssen, for å ført orienteringsporten til Norge, ved å ha vært med på å arrangere det første orienteringsløpet på Hurumlandet i 1925. Dahl og Gulbranssen hadde på forhånd reist til Stockholm, som representanter for Norges Friidrettsforbund (NFIF), for å hente inn nødvendige opplysninger. Dahl var president i NFIF fra 1929 til 1932.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Theodore Andrea Cook (1908). The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association. 
Hoel, Tore & Gulbranssen, Ragna (1997). Manns plikt - En biografisk dokumentar om Trygve Gulbranssen/Veslas egen beretning. Oslo: Aschehoug. ISBN 82-03-26059-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)Herman De Wael (2001). «Athletics 1908». Herman's Full Olympians. Arkivert fra originalen 27. september 2006. Besøkt 30. juli 2006. 
Pawel Wudarski (199). «Wyniki Igrzysk Olimpijskich». Arkivert fra originalen 16. februar 2009. Besøkt 30. juli 2006. 


== Eksterne lenker ==
(en) Nils Dahl – Olympedia 
(en) Nils Dahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nils Dahl – Track and Field Statistics