jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Audata

Audata (gresk: Αὐδάτη; styrte ca. 359 – 336 f.Kr.) var en illyrisk prinsesse og senere en makedonsk dronning da hun ble gift med Filip II av Makedonia i 359 f.Kr. Hun var datter eller niese av Bardyllis, den illyriske konge av Dardania. For å kunne konsentrere seg om indre strid som var nødvendig for å sikre sin trone, forsterket Filip avtalen som Dardania hadde påtvunget Makedonia med våpenmakt og forseglet en avtale med Bardyllis ved å gifte seg med hans datter. Denne handlingen avskrekket uten tvil en storstilt dardansk invasjon av Makedonia på en tid da landet var på sitt mest sårbare.. Som et resultat kunne Filip samle sin makt og posisjon, såpass at han kunne beseire sin svigerfar Bardylis i et avgjørende slag i 358 f.Kr.
Audata var den første (eller kanskje andre) hustruen til Filip. Hun tok navnet Eurydike, navnet til Filips illyriske mor, etter bryllupet. Grunnen til navnendringen var antagelig av dynastiske årsaker ettersom hun for en kort tid var Filips offisielle hustru. Navnet kan bety at Filip ønsket noe som var greskklingende. Det kunne også innebære at hennes status hadde endret seg. Ved å kalle henne for Eurydike skjedde lett forvekslinger senere, enten av Arrianos eller av Fotios. Nytt navn for en utenlandsk prinsesse i et fremmed land var dog noe som har skjedd flere ganger. Eksempelvis ble Henrik I av Englands skotske hustru Edith gitt det nye navnet Matilda, et navn favorisert av normannerne. 
Navnskiftet til tross, Audata ikke bare opprettholdt sin illyriske identitet i en makedonsk sammenheng, men videreførte også identiteten til sin datter og datterdatter. Illyriske kvinner kunne lede en hær i kamp, en kunnskap hun videreførte til sin eneste datter Kynane, Hun ga sin datter opplæring i riding, jakt, og kampteknikk. Kynane lærte på sin side opp sin egen datter, Eurydike II av Makedonia.Det er sannsynlig at Audata levde til hennes datter var i tenårene, og kan også ha levd fortsatt på den tiden da hennes datter ble gift med Filips nevø Amyntas IV. Tilføyelsen av navnet Eurydike til Kleopatra, niesen av hærføreren Attalos i 337/336 f.Kr., som ble Filips siste hustru, kan indikere at hun ikke lenger levde, eller ikke lenger oppholdt seg ved hoffet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kaerst, Julius (1907): «Eurydike 15)» i: Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE). Band VI,1, Stuttgart, s. 1326.
Brunner, Helmut (red.) (1990): «Eurydike» i: Lexikon Alte Kulturen. Bind I, Meyers Lexikonverlag, Mannheim, s. 664.
Ualand stasjon

Ualand stasjon ligger langs Sørlandsbanen i Lund kommune, den ble åpnet som Ueland stoppested i 1904, samme år som Flekkefjordbanen ble tatt i bruk, dagens skrivemåte brukes siden 1921. 1913 ble stoppestedet oppgradert til stasjon. 1966 ble den fjernstyrt og siden 1991 har den status som fjernstyrt kryssingsspor.


== Eksterne lenker ==
(no) Ualand stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Flekkefjordbanen
Heskestad stasjon

Heskestad stasjon ligger på Sørlandsbanen i Lund kommune i Rogaland. Den ble åpnet som stoppested i 1904, samme år som Flekkefjordbanen ble tatt i bruk. I 1913 ble stoppestedet oppgradert til stasjon. I 1966 ble den fjernstyrt og nedgradert til stoppested igjen, og siden 1991 har den status som fjernstyrt kryssingsspor. Etter elektrifiseringen av Sørlandsbanen til Stavanger i 1956 var det stasjonert et damplokomotiv på Egersund stasjon om vinteren som drev med snøbrøyting ved tunge snøfall opp til Heskestad og Drangsdalen. Dette var type 30a 257, som ble overført fra Drammen distrikt til Stavanger distrikt 15. januar 1958. Maskinen ble hensatt i juni 1962.


== Eksterne lenker ==
Norsk Jernbaneklubb om Heskestad stasjon
Christina Watches-Kuma

Christina Watches-Kuma er et tidligere, dansk kontinentallag i landeveissykling. Laget var helt fra starten kontroversielt, og ble tidlig kjent for å være et «tilfluktssted for angrende eks-dopere». 
Som en konsekvens av de mange koblingene til representanter for "den gamle sykkelsporten", fikk laget etter hvert problemer både med å få invitasjon til sykkelritt, og med å tiltrekke seg nye talenter.Lagets eiere la aldri skjul på at de hadde ambisjoner om å konkurrere på høyeste nivå, og forsøkte flere ganger å avansere til prokontinental-nivå. Laget ble lagt ned etter 2014-sesongen.


== Stall 2014 ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Sverre Blix

Sverre Blix (født 29. august 1885 i Kristiania, død 17. februar 1967) var en norsk næringslivsleder og fotballspiller.
Blix tok eksamen i farmasi i 1909 og var direktør og styreformann i firmaet Koren & Gedde, som han eide fra 1919. I 1921 var han med på å fusjonere Koren & Gedde med det farmasøytiske selskapet Nyegaard & Co. (i dag Nycomed) og overtok gjennom kapitalutvidelser hele firmaet.Blix spilte senterhalf på det norske landslaget i fotball mot Sverige i 1910. På klubbnivå representerte han Mercantile og ble kretsmester i Kristiania i 1909, 1910 og 1911. Han var medlem av Milorg under andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rolv Petter Amdam, Knut Sogner (1994). Rik på kontraster. Nyegaard & Co – En norsk farmasøytisk industribedrift 1874–1985. Oslo: Ad notam Gyldendal. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sverre Blix – national-football-teams.com 
(en) Sverre Blix – WorldFootball.net 
(en) Sverre Blix – EU-Football.info 
(no) Sverre Blix – Norges Fotballforbund 
Sverre Blix – spillerprofil på worldfootball.net.
Lillerussland

Lille-Russland (ukrainsk Мала Русь, russisk Малая Русь eller Малороссия) er en historisk betegnelse, ganske flytende, men etterhvert  for de nordlige og sentrale delene av dagens Ukraina. Betegnelsen har vært i bruk fra bysantinsk tid (gresk Μικρὰ Ῥωσία) til slutten av 1800-tallet, da man i stedet begynte å bruke betegnelsen Ukraina om området. 


== Avgrensninger ==
Den geografiske avgrensningen av Lillerussland har variert gjennom tidene. Den siste perioden da området var klarest avgrenset, på 1800-tallet var det oppdelt i fire guvernementer (gubernija): Kyiv, Poltava, Kharkov og Tsjernigov. Guvernementene var videre inndelt i provinser (oblast).

Når Peter Tsjajkovskijs 2. symfoni kalles ved tilnavnet «den lillerussiske symfoni», er det nevnte område (kart til venstre)) man skal ha i tankene. Den ble til i 1872 mens Tsjajkovskij ferierte hos sin søster i Kamjanka i Lillerussland.

Lillerussland var det navn som Storfyrstedømmet Litauen fikk på 1300- og 1400-tallet. Deler av Storfyrstedømmet Litauen ble senere en del av Tsarrussland og Keiserdømmet Russlands landsdel Lillerussland. På den tiden tok storfyrstedømmene hver sin metropolitt men var likevel beslektede, ettersom størstedelen av begge lå i det område som tidligere hadde tilhørt Kyivriket. Uttrykket Lillerussland var atskilt fra Storrussland, det vil si Moskvariket, det som senere ble hoveddelen av det europeiske Russland.
Det settes ofte feilaktig et enkelt likhetstegn mellom Lillerussland og dagens Ukraina, men store deler av dagens søndre og østre Ukraina (Ukrainas hvite område på kartene siden av) var aldri en del av Lillerussland. Det samme gjelder det rutenske Karpato-Ukraina som omtrent tilsvarer nåværende Zakarpatska oblast i vestre Ukraina. Det sistnevnte området var del av Østerrike-Ungarn i hundretalls år. Årene 1918-1945 var det en del av Tsjekkoslovakia og først etter andre verdenskrigs slutt i 1945 ble området en del av Sovjetunionen. Også Lillerussland ble da inkorporert sammen med nordre delen av det tidligere Ny-Ryssland i sovjetrepublikken Ukrainske SSR i 1922.


== Referanser ==
Patriark Tikhon

Tikhon (borgerlig navn Vasilij Ivanovitsj Bellavin, russisk Тихон resp. Василий Иванович Беллавин; født 19. januarjul./ 31. januar 1865greg. i Toropets, død 7. april 1925 i Moskva) var en russisk helgen, biskop og overhode for den russisk-ortodokse kirke. I 1917 ble han valgt til kirkens første patriark siden 1700. Fordi han ikke bøyde seg for Sovjetunionens antireligiøse politikk, kom han i konflikt med de sovjetiske myndighetene og tilbragte ett år i fangenskap.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Vasilij Ivanovitsj Bellavin var sønn av en kirkesanger. Han slo tidlig inn på den geistlige bane.


=== Epark (biskop) ===
Etter å ha blitt munk i 1892, ble Tikhon i 1897 ordinert til epark (biskop) av Lublin. Året etter begynte han som epark av Aleutene og Alaska (fra 1900 Aleutene og Nord-Amerika) med sete i San Francisco (fra 1905 i New York). 1905 ble han opphøyd til erkeepark. 1907 flytta han tilbake til Russland og ble erkeepark av Jaroslavl, i 1913 av Vilnius.
Den russisk-ortodokse kirke søkte etter februarrevolusjonen uavhengighet fra staten. 


=== Patriark ===
Den 15. august 1917 ble Tikhon valgt til metropolitt av Moskva og den 5. november samme år opphøya til patriark av Moskva og hele Russland, et embete som hadde vært ubesatt siden 1700 og som keiseren hadde avskaffet i 1720. Han var dermed den ellevte patriarken av Moskva og hele Russland.
Patriark Tikhons forsøk på kirkelige reformer fikk motstand både fra konservative kretser innen kirken og fra sovjetiske myndigheter. Han var en uttalt motstander av bolsjevismen og kritiker av sovjetmyndighetene. Fordi kirkaens rettigheter ble sterkt innskrenket av myndighetene, utstedte Tikhon i 1920 det såkalte «dekret 362», der han oppfordret alle eparker som kom til å miste kontakten med kirkens administrasjon, til å organisere et kirkelig samarbeidsorgan i samarbeid med andre slike eparker. Dette førte til grunnleggelsen av flere russisk-ortodokse eksilsamfunn, blant annet den russisk-ortodokse kirke i eksil. Tikhon gav også den estiske og den polske kirke status som autonome kirker.
1922 ble Tikhon arrestert. Et kirkemøte under sovjetisk kontroll erklærte Tikhon for avsatt, men erklæringen ble ikke anerkjent av den russisk-ortodokse kirke. Tikhon ble sluppet ut av fangenskap i 1923, antakelig etter internasjonale protester, men døde to år senere. Han ble begravd i Donskoj-klosteret.
Den russisk-ortodokse kirke kåret Tikhon til helgen i 1989. Åtte år tidligere hadde han allerede blitt helligkåret av den russisk-ortodokse utenlandskirke.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Igor Pochoshajew: Patriarch Tichon und die Sowjetmacht. I: Zeitschrift der Savigny-Stiftung für Rechtsgeschichte. 124. Band, Kanonistische Abteilung, 2007, ISSN 0323-4142, S. 334–371.
(de) Wolfgang Heller: «Tichon Bellavin (weltlich: Vasilij IvanoviÚ B.)» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 17, Herzberg 2000, ISBN 3-88309-080-8, sp. 1374–1375.
Mikhail Jefimovitsj Gubonin: Patriark Tikhon og den russiske kirkestrids historie. Satis, St. Petersburg 1994, ISBN 5-7373-0013-7, 448 s. - på russisko
Sergius av Moskva

Sergij (borgerlig navn Ivan Nikolajevitsj Stragorodskij, russisk Сергий resp. Иван Николаевич Страгородский; født 30. desember 1866jul./ 11. januar 1867greg. i Arzamas, død 15. mai 1944 i Moskva) var fra 1943 til 1944 patriark av Moskva og hele Russland, og dermed overhodet for den russisk-ortodokse kirke.
Sergij ble ordinert til epark (biskop) i 1901, opphøyd til erkeepark av Finland i 1905 og til metropolitt i 1917. Etter patriark Tikhons død og arrestasjonen av patriarkalvikaren Pjotr Poljanskij ble Sergij i 1925 utpekt til fungerende patriarkalvikar. Etter å ha blitt utnevnt til metropolitt av Moskva i 1934, ble han valgt til patriark ett år før sin død.


== Referanser ==
Georg Christoph Wagenseil

Georg Christoph Anton Wagenseil (1715-1777) var en østerriksk musikkpedagog og førklassisistisk  komponist.


== Liv og virke ==
Wagenseil ble født inn i en augsburgsk kjøpmannsslekt. Han fikk musikkopplæring av hoffkapellmester Johann Joseph Fux. 
Fra 1739 til sin død var Wagenseil komponist for keiserhoffet. Han underviste også Marie Antoinette i klaverspill. Til tider hadde han poster som organist og cembalist.
Wagenseil skrev messer, tre oratorier, åtte operaer, serenader, kantater, ca. 100 symfonier, konserter, kammermusikk (kvartetter, trios, divertimenti) og klaversonater. Lite ble publisert. I likhet med Matthias Georg Monn og Carl Ditters von Dittersdorf tilhører han den wienske førklassisismen. I sine over hundre symfonier viser han et slektskap med den tidlige Joseph Haydn og mannheimerskolen. 
I dag er Wagenseil stort sett glemt, men i sin egen tid var han en kjent musiker som fikk mye å si for Joseph Haydn og Wolfgang Amadeus Mozart. 
Blant Wagenseil elever var Josef Anton Steffan og Johann Baptist Schenk. Johann Christoph Wagenseil og Christian Jacob Wagenseil var fjerne slektninger.


== Referanser ==


== Kilder ==
Christian Fastl: «Wagenseil, Georg» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
(de) Eusebius Mandyczewski: «Wagenseil, Georg Christoph». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 40, Duncker & Humblot, Leipzig 1896, s. 481.
Constantin von Wurzbach: «Wagenseil, Georg Christoph.» I Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 52. Del. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1885, s. 71 f. (Innscanning).


== Litteratur ==
Klaus Stübler, Christine Wolf: Harenberg Komponistenlexikon. MAYERS Lexikonverlag, Mannheim 2004, ISBN 3-411-76117-2, s. 258,619,635,795,995.
Christoph Kammertöns, Siegfried Mauser: Lexikon des Klaviers (Instrumenten-Lexika, bind 2). Laaber-Verlag, 2006, ISBN 978-3-89007-543-3, s. 756f.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Georg Christoph Wagenseil i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Liste over sceneverk av Georg Christoph Wagenseil på grunnlag av MGG på Operone
(it) Søk etter operaer av Georg Christoph Wagenseil (oppslagsord i søkefeltet Autore: «Wagenseil») i Corago-databasen ved Universitetet i Bologna
(en) Fritt tilgjengelige noter av Georg Christoph Wagenseil i International Music Score Library Project
Verkfortegnelse på klassika.info
Familien Wagenseils slektstre
Aleksij I

Aleksij I (borgerlig navn Sergej Vladimirovitsj Simanskij, russisk Алексий I resp. Сергей Владимирович Симанский; født 	27. oktober 1877 i Moskva, død 17. april 1970) var fra 1945 til 1970 patriark av Moskva og hele Russland, og dermed overhodet for den russisk-ortodokse kirke.Aleksij ble ordinert til erkeepark i 1913 og opphøyd til metropolitt i 1932.I hans tid som patriark ble isolasjonen til de vestlige kirkene brudt da den russisk-ortodokse kirke gikk inn i Kirkenes Verdensråd i 1961.


== Referanser ==
Tour de France 1949

Tour de France 1949 var den 36. utgaven av sykkelrittet Tour de France og den ble avholdt fra 30. juni til 24. juli 1949. Rittet besto av 21 etapper med en total lengde på 4 808 km. Gjennomsnittsfarten var 32,121 km/h. 


== Gjennomføringen av rittet ==
Rittet ble vunnet av italieneres Fausto Coppi, som også vant klatretrøya. På andreplass, nesten 11 minutter bak, kom tittelforsvarer Gino Bartali. Det italienske laget hadde interne problemer med både Coppi og Bartali på laget. Ette fast prosedyre ble Bartali kaptein. Coppi følte han hadde liten tillit fra laget å vurderte både å ikke starte og å bryte, men i Alpene tok han seg sammen og vant rittet og klatretrøya. Det italienske laget vant overlegent lagkonkurransen. 


== Resultater ==


=== Etapperesultater ===


=== Etappe for etappe: ledertrøyene ===


=== Sammenlagt ===
55 syklister fullførte av 120 startende


=== Klatretrøya ===


=== Lagkonkurransen ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
RittInfo Tour de France 1949
Historie Tour de France
Einar Hedén

Einar Hedén (født 13. november 1916, død 20. august 2001) var en norsk arkitekt, og sentral i arbeidet med bevaringen av Gamle Stavanger, noe han tok initiativet til i 1951. Han var byantikvar i Stavanger 1974–1982.
I 1951 lanserte Hedén tanken om et levende gammelt miljø i Stavanger; en rehabilitering av et gammelt strøk på Vågens vestside fra seilskutetiden omkring 1850. Første del av arbeidet var å få tanken godtatt, senere å få omsatt den til realiteter. I 1956 vedtok bystyret med knapt flertall planen om et bevaringsområde på 33 hus. Som pensjonist arbeidet Hedén for å stanse videre utbygging langs Vågens vestside, og to kommunale eiendommer med sjøhus ble sikret til sjøfartsmuseum. Einar Hedén er hedret med Einar Hedéns plass i Gamle Stavanger. Han var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.


== Utmerkelser ==
2001: Gamle Stavanger-plassen skifter navn til Einar Hedéns plass
1996: Sigval Bergesen d.y.'s Almennyttige Pris, for uttrettelig innsats for Gamle Stavanger
1995: Stavanger næringsforenings hederspris
1988: Houens fonds diplom for bevaringen av Gamle Stavanger
1982: Stavanger bys kulturpris, som første mottaker av prisen
1971: Stavanger Aftenblads kulturpris
1964: Siddisprisen
Fortidsminneforeningens Urnesmedalje
Norsk arkitekturs hederspris
Kongens fortjenstmedalje i gull


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stavanger Aftenblad: «Einar Hedén er død»
Robin Stjernberg

Robin James Olof Stjernberg (født 22. februar 1991 i Hässleholm) er en svensk sanger og låtskriver. Han deltok i svenske Idol i 2011 og kom på andreplass etter Amanda Fondell. Han fikk 48 prosent av stemmene, mens Fondell fikk 52 prosent. Stjernberg har også vært medlem av guttegruppen What's Up, blant annet sammen med Eric Saade.Stjernberg vant Melodifestivalen 2013 med sangen «You» og representerte Sverige i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö. I den internasjonale finalen endte han som nummer 14 av 26 med 62 poeng. 12 av disse poengene kom fra Norge. Etter den internasjonale finalen fikk Stjernberg en psykisk knekk og trakk seg fra rampelyset i flere år.Stjernberg var en av låtskriverne av I Can't Go On som var det svenske bidraget i Eurovision Song Contest 2017, fremført av Robin Bengtsson.


== Familie ==
Stjernberg har en lillesøster, Josefine. Robins pappa James, tok vare på de to søsknene da de var små, siden moren ble alvorlig psykisk syk.


== Diskografi ==


=== Album ===
2012 – My Versions
2012 – Pieces


=== EP ===
2018 – Under Water


=== Singler ===
2012 – «On My Mind»
2012 - «Scars»
2013 – «You»
2013 – «For The Better»
2013 – «Crime»
2013 – «Pieces»
2014 – «Body Language»
2015 – «Let Me Dance With You» (med TDK)
2015 – «Locked Into You»
2016 – «Take Me Home»
2016 – «Rain»
2016 – «Rain The Remixes»
2017 – «Feed On My Love»
2018 – «Love»
2018 – «I Don't»
2019 – «ALWAYS»
2019 – «It's Hard To Get Hurt (When You Got Nobody)»
2021 – «Pretty»
2021 – «Pretty - Latte Mix»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Robin Stjernberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robin Stjernberg på Internet Movie Database 
(en) Robin Stjernberg hos The Movie Database 
(en) Robin Stjernberg på Discogs 
(en) Robin Stjernberg på MusicBrainz 
(en) Robin Stjernberg på SoundCloud 
(en) Robin Stjernberg på Last.fm 
(en) Robin Stjernberg på Genius — sangtekster 
(en) Robin Stjernberg på AllMusic 
Robin Stjernberg på Twitter 
Robin Stjernberg på Facebook 
Robin Stjernberg på Instagram 
Robin Stjernberg på YouTube
Guillaume Boivin

Guillaume Boivin (født 25. mai 1989 i Montréal) er en canadisk landeveissyklist. Han sykler for Israel Start-Up Nation.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Guillaume Boivin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Guillaume Boivin – Olympedia 
(en) Guillaume Boivin – ProCyclingStats 
(en) Guillaume Boivin – Cycling Archives 
(en) Guillaume Boivin – Cycling Quotient 
(en) Guillaume Boivin – CycleBase
Rettskontoret

Rettskontoret var et norsk etterretningsorgan i virksomhet i Sverige under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Blant staben på Rettskontoret var motstandsmannen Asbjørn Bryhn, senere sjef for det norske overvåkingspolitiet, juristen og politikeren John Lyng, etter krigen utenriksminister i Per Bortens regjering, og motstandsmann og flyktning Didrik Cappelen (1900-1970), senere sorenskriver i Skien og Høyre-politiker.


== Eksterne lenker ==
«Etterretning i Sverige», fra Arkivverket
Tian Qing

Tian Qing (født 19. august 1986) er en kinesisk badmintonspiller, som spesialiserer seg i double. Hun deltok under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull i kvinnenes double.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tian Qing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tian Qing – Olympedia 
(en) Tian Qing – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tian Qing – BWF (bwf.tournamentsoftware.com) 
(en) Tian Qing – BWF (bwfbadminton.com) 
(en) Tian Qing – TheSports.org
Maisavarre radarstasjon

Maisavarre radarstasjon var en norsk, militær radarstasjon som lå nær svenskegrensen på fjelltoppen Maisavarre i Bardu kommune. Radarstasjonen ble bygget på over 1000 meters høyde med NATO-midler og var operativ i 1972. I 1998 ble stasjonen tatt ut av operativ drift. Anlegget ble revet vinteren 2008/2009. Den tidligere helikopterplattformen, en ringmur av naturstein, er bevart som minne om den tidligere virksomheten.


== Eksterne lenker ==
Maisavarre Skifte eiendom (besøkt 11. mars 2013)
Egil Gjone

Egil Gjone (født 13. mars 1925, død 24. november 1999) var en norsk lege, og spesialist i fordøyelsessykdommer (gastroenterologi).
Etter medisinsk embetseksamen spesialiserte han seg ved Johns Hopkins Medical School, vendte tilbake til en stilling ved Rikshospitalet i Oslo i 1961, og ble professor ved medisinsk avdeling i 1970.
I 1966 ble han en av grunnleggerne av Scandinavian Journal of Gastroenterology, sammen med Johannes Myren og Lars S. Semb. Egil Gjone var sjefredaktør for tidsskriftet i perioden 1987–1994. I 1982 mottok han Fernströms nordiske pris.
Han var også sentral i stiftelsen av Norsk gastroenterologisk forening i 1965.


== Referanser ==


== Kilder ==
Schrumpf, Erik, Søreide, Odd & Aabakken, Lars (2000): «In Memoriam: Egil Gjone, 1925-1999» i: Scandinavian Journal of Gastroenterology 35, s. 113


== Eksterne lenker ==
Om Norsk gastroenterologisk forenings stiftelse
Zhao Yunlei

Zhao Yunlei (født 25. august 1986) er en kinesisk badmintonspiller, som spesialiserer seg i double. Hun deltok under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull i kvinnenes double og i mixed double.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zhao Yunlei – Olympedia 
(en) Zhao Yunlei – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cn) Zhao Yunlei – Kinas olympiske komité 
(cn) Zhao Yunlei – Kinas olympiske komité 
(cn) Zhao Yunlei – Kinas olympiske komité 
(en) Zhao Yunlei – BWF (bwf.tournamentsoftware.com) 
(en) Zhao Yunlei – BWF (bwfbadminton.com) 
(en) Zhao Yunlei – TheSports.org
Reika Kakiiwa

Reika Kakiiwa (垣岩 令佳 Kakiiwa Reika), født 19. juli 1989, er en japansk badmintonspiller, som spesialiserer seg i double. Hun deltok under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok sølv i kvinnenes double.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Reika Kakiiwa – Olympedia 
(en) Reika Kakiiwa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Reika Kakiiwa – BWF (bwf.tournamentsoftware.com) 
(en) Reika Kakiiwa – BWF (bwfbadminton.com) 
(en) Reika Kakiiwa – TheSports.org
Johannes Myren

Johannes Arthur Myren (født 7. juli 1915 i Bremanger, død 15. april 1996) var en norsk lege, og spesialist i fordøyelsessykdommer (gastroenterologi). Myren regnes som en av pionérene i norsk gastroenterologi (fordøyelsessykdommer), bl.a. gjennom oppbyggingen av avdeling for gastroenterologi ved Ullevål sykehus, som fungerte som modell for liknende avdelinger ved sykehus over hele landet.
I 1966 ble han en av grunnleggerne av Scandinavian Journal of Gastroenterology, sammen med Egil Gjone og Lars S. Semb. Johannes Myren var sjefredaktør for tidsskriftet frem til 1987.
Han var også sentral i opprettelsen av Norsk Gastroenterologisk Forening (NGF) i 1965.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hanssen, Lars E.: «In Memoriam Johannes Myren, 1915-1996». Scandinavian Journal of Gastroenterology 1996,31:833


== Eksterne lenker ==
Om Norsk gastroenterologisk forenings stiftelse
Johannes Myrens minneforelesning 2015
Mizuki Fujii

Mizuki Fujii (藤井 瑞希 Fujii Mizuki), født 5. august 1988, er en japansk badmintonspiller, som spesialiserer seg i double. Hun deltok under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok sølv i kvinnenes double.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mizuki Fujii – Olympedia 
(en) Mizuki Fujii – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mizuki Fujii – BWF (bwf.tournamentsoftware.com) 
(en) Mizuki Fujii – BWF (bwfbadminton.com) 
(en) Mizuki Fujii – TheSports.org