jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
John Lees

John Joseph Lees (født 13. januar 1947 i Oldham i Lancashire) er en engelsk musiker kjent som tidligere gitarist og vokalist i det engelske progrock-bandet Barclay James Harvest. Lees har i senere tid spilt i bandprosjektet «John Lees' Barclay James Harvest», som kan regnes som en av to etterfølgere av BJH.


== Biografi ==
Lees hadde ingen formell musikkutdanning, men begynte å spille gitar i en alder av fjorten år. Han begynte siden på Oldham School Of Art, hvor han kom i kontakt med Woolly Wolstenholme i 1964. Sammen spilte de i bandet The Sorcerers, hvor de spilte rock and roll-musikk som kunne minne om Eddie Cochran. De spilte også sammen en periode i bandet The Blues Keepers, før de sammen med Les Holroyd og Mel Pritchard grunnla Barclay James Harvest i 1966.
Lees spilte inn en soloutgivelse kalt A Major Fancy i 1972, men denne ble ikke gitt ut siden BJH skiftet plateselskap samme år. Utgivelsen ble siden sluppet i 1977. Han spilte også inn en coverversjon av The Eagles' låt «Best of My Love» på vegne av Polydor i 1974.Da Barclay James Harvest bestemte seg for å bryte opp på grunn av musikalske uenigheter i 1998 tok Lees kontakt med Wolstenholme, som i 1979 hadde trukket seg mer eller mindre tilbake, og grunnla oppfølgerbandet Barclay James Harvest Through The Eyes of John Lees. Dette prosjektet tok siden navnet John Lees' Barclay James Harvest. Lees kombinerer i dag dette bandarbeidet sammen med en stilling som musikklærer ved Crompton House Church of England High School.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Lees på Discogs 
(en) John Lees på MusicBrainz 
(en) John Lees på Songkick 
(en) John Lees på Genius — sangtekster 
(en) John Lees på AllMusic 
Bjharvest.co.uk – Biografien til John Lees
Jøa Idrettslag

Jøa Idrettslag er et idrettslag i Fosnes i Namsos kommune i Trøndelag, stiftet i 1924, og med fotballag fra 1947. Jøa IL har aldersbestemte lag innen både fotball og håndball. Det er også tilbud om trim og friidrett.
Kulestøteren Roar Hoff og spydkasteren Gunnar Strøm har representert Jøa IL i nasjonale konkurranser.


== Referanser ==
Ulf Sverdrup

Ulf Ingvard Sverdrup (født 15. mai 1968 i  Kristiansund) er en norsk statsviter og direktør for NUPI fra 2012. Han var professor ved Handelshøyskolen BI og var tidligere tilknyttet ARENA, Universitetet i Oslo.
Han disputerte for dr. polit-graden ved Universitetet i Oslo i 2000 med avhandlingen Ambiguity and adaptation – Europeanization of administrative institutions as loosely coupled processes. 
Sverdrup har arbeidet med ulike sider av EU og europeisk integrasjon. Inntil han overtok som direktør ved NUPI etter Jan Egeland var han sekretariatsleder for Europautredningen (NOU 2012:2 Utenfor og innenfor - Norges avtaler med EU).
Han er tvillingbror til Bjørn Otto Sverdrup. Deres far var politiker og bokhandler Ingvard Sverdrup.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ulf Sverdrup – NUPI(no) Publikasjoner av Ulf Sverdrup i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Ulf Sverdrup i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Tristan Fry

Tristan Fry (født 1941) er en engelsk musiker kjent som trommeslager i det engelske progrock-bandet Sky (band) i perioden 1978 til 1994 og som studiomusiker («session musician») for en rekke band og artister. Fry er i dag paukespiller for kammerorkesteret Academy of St Martin in the Fields.


== Biografi ==
Fry begynte sin musikalske karriere da han som yngre kom inn på Royal Academy of Music. I 1963, i en alder av 17 år, kom han inn i London Philharmonic Orchestra (LPO) som en av deres perkusjonister. Han forble i orkesteret frem til 1968, og fikk dermed erfaring med å arbeide for personligheter som Danny Kaye, Fred Astaire, Igor Stravinskij, Frank Sinatra og Duke Ellington. I tiden etter LPO var han med på å grunnlegge ensembler som Nash, Fires of London og London Sinfonietta samt et jazzband under ledelse av John Dankworth.
Fry arbeidet i denne perioden også som studiomusiker, hvor han blant annet i 1967 bidro med perkusjon på Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band av The Beatles. Utover slutten av 1960-tallet og 1970-tallet arbeidet han som studiomusiker for blant andre Nick Drake, Olivia Newton-John, Frank Sinatra, David Essex, Elton John, John Williams, B.J. Cole, John Martyn, Kevin Ayers og Albert Hammond.I 1978 gikk Fry sammen med John Williams, Francis Monkman, Kevin Peek samt Herbie Flowers og startet progrockbandet Sky. Dette bandet baserte seg i hovedsak på instrumentaler innen soft rock, klassisk musikk og jazz. Utover 1980-tallet var han studiomusiker for Cliff Richard, Camel, Keith Emerson og Francis Monkman. Han var også delaktig i soundtrack til Gandhi, Yentl, Dr. Who og James Bond-filmen Never Say Never Again, samt kjenningsmelodien til tv-seriene Yes Minister, To the Manor Born og Last of the Summer Wine.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tristan Fry på Discogs 
(en) Tristan Fry på MusicBrainz 
(en) Tristan Fry på AllMusic 
Sky The Band – Informasjon om Sky og Tristan Fry
Nedbørtyper

Nedbørtyper omfatter type og fase av nedbør som faller fra atmosfæren til bakken. Regn oppstår etter tre ulike meteorologiske modeller: Konvektiv, stratiform og orografisk regn. Frossen form av nedbør omfatter snø, is, sludd, hagl og graupel.  Precipitation intensity is determined either by rate of fall, or by visibility restriction.
Milly Frost

Emilie Mathilde (Milly) Frost (født Thorsen, 8. september 1920 i Stavanger, død 24. august 2001 i Malvik) var en norsk politiker (H).
Hun vokste opp i Stavanger og Bærum som datter av skipsfører William Thorsen og hustru Perdy Arntsen. Faren var en dekorert krigsseiler. Hun tok artium ved Valler gymnas i 1940 og utdannet seg deretter til billedhugger ved Statens håndverks- og kunstindustriskole. Hun giftet seg i 1942 med Ola Frost. De kjøpte i 1952 det tidligere landstedet Sakslund på Hundhammeren i Malvik, som de ombygde til helårsbolig. Han drev eget murmester- og entreprenørfirma, som fortsatt eksisterer som Frost Eiendom. Hun var husmor og senere eiendomsbestyrer for firmaet.Milly Frost var innvalgt i Malvik kommunestyre 1964–1971 og vararepresentant til Stortinget fra Sør-Trøndelag 1961–1973. Hun var også viseformann i Høyrekvinners Landsforbund 1963–1975, viseformann i Sør-Trøndelag Høyre 1974–1978 og innehaver av flere verv i European Union of Women. Av andre verv kan nevnes medlem av distriktsprogramrådet for NRK Trøndelag og medlem av bedriftsforsamlingen i Orkla Industrier.Ola og Milly Frosts datter Siri Frost Sterri ble senere stortingsrepresentant.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Milly Frost hos Stortinget 
(no) Milly Frost hos Norsk senter for forskningsdata
Pyntehåndkle

Pyntehåndkle (også julehåndkle) er en avlang tekstilvev som brukes til pynt, spesielt i høgtider som i jula.  Pyntehåndklær er tilvirket av bomull eller lin med avslutning kun i ene enden. De henges opp over andre håndklær eller over roskap, klokke eller gardinstang og representerer mye av tekstilhistorien både i bruk og tilvirkning. 


== Beskrivelse ==
Avslutning med mellomverk kan være i teknikkene firfletting (håndverksteknikk som er i fare for å dø ut), telemarksbinding, hekling, hardangersøm eller makramé m.m. Selve den avlange tekstilen er fra gammelt av vevd i heimedyrka og heimevirka lin i kypert-teknikk (3-skaft), mens de nyere (fra ca.1870) ofte er i bomullslerret.
De eldste bevarte julehåndkledene er fra 1700-tallet.
Bruken er en gjenlevning av en eldgammel skikk med å kle stua til høgtid og gjestebud. Å kle både tak og vegger med tekstiler så man ikke kunne se trevirket var et statussymbol og tegn på rikdom. Slik kunne man vise fram tekstilene sine. Denne skikken kan føres tilbake til vikingtid og middelalder i Norden.
I dag lever skikken kun i et begrensa område i Midt-Telemark og i Valdres, men bruken har nok vært utstrakt på Østlandet og antakelig i andre deler av landet. Når man kledde stua til gjestebud eller høgtid blei håndklea brukt for å tette sprikene mellom andre større tekstiler. På dialekt i Bø i Telemark ble tekstilen nevnt som «hankleflættur».
Bredda kan variere fra 24 til 44 cm, lengda fra 100 til 140 cm. Avslutningen med eller uten mellomverk er veldig variabel fra noen cm til bortimot en halv meter. Når man henger det opp, kan det brettes inn fra begge sider eller henges flatt. Før blei tekstilen rulla og stiva, mens nå blir den rulla eller strøket med jern.
En variant av julehåndkle er klokkehåndkle som var lengre og hadde avslutning i begge ender. Det blei hengt over bordklokka eller veggklokka til samme bruk og har samme tilvirkningshistorie og teknikk som julehåndkledet.
Liv Bratterud (1826–1892) fra Bø fortalte til folkeminnegransker Moltke Moe omkring 1880, (på gammal Bø-dialekt)

Førr i tia bruka dom mykkje "tæpen". Dom va smøgd aa sauma mæ kronesaum. Aa naar dæ va gjestebo, saa klædde dom lofte mæ dom. Da hekk dom paa stengar ronn` omkring elle veggjene, aa dær tæpene skjøytas (møttest), dær hekk dæ hangklæflettur, aa bol må vøndeie hell hannreve (hannrev: vindu mæ dreia stølpar mest ute i svala) dær va dæ au hangklæflettur, takje va fullt av kjell (tjeld) aa bløyur aa skjinnfellar. Naar dæ va rektig, sku dom ikkje sjå ei trespik i lofte. Likenes bruka dom klæ stugo, naar dæ sku væra gjestebo, men dæ æ lenger sea.» Liv minnes bare ei slik kledd gjestebostugo- «dæ va paa Røysland ein gong. Tæpena va store som et laken.
Daišan

Aisin Gioro Daišan (mandsjuisk: , hanzi: 愛新覺羅代善; hanyu pinyin; Àixīnjuéluó Dàishàn; født 19. august 1583, død 25. november 1648 i Beijing) var den nest eldste sønnen til den mandsjuiske herskeren Nurhaci, som grunnla Det senere Jin-dynastiet.


== Liv og virke ==
Nurhaci ga Daišan kommandoen over det rene røde banner innenfor hans åtte banner-system, og senere fikk han også kontrollen over det innrammede røde banner, og han kommanderte disse to bannerne til slutten av Huang Taijis regjeringstid. De røde bannerne tilhørte de lavere fem bannerne. Daišan kunne snakke tolv språk flytende, og kom til å spile en viktig rolle i mandsjuinvasjonen av Kina.
Da faren døde etter å ha blitt såret i slaget ved Ningyuan i 1626 var han Nurhacis eldste gjenlevende sønn (Cuyen hadde dødd i 1618), men han sa fra seg tronen til Nurhacis åttende sønn Huang Taiji, som så ble mandsjuenes nye keiser. Han ble utnevnt til Prins Li av den første klasse (Hošoi Doronggo Cin Wang; 和碩禮親王).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hummel, Arthur W. (1943). Eminent Chinese of the Ch'ing Period. Washington, DC: U.S. Government Printing Office. ISBN 978-1-906876-06-7
Essiv

Essiv eller similaris er en kasus som viser til den midlertidige plasseringen eller tilstanden til noe, og tilsvarer ofte det norske «som (barn)».
I finsk markeres dette med endelsene -na/-nä til substantivets stamme. Lapsi på finsk betyr barn, mens lapsena betyr «som barn» eller «da jeg var barn». I estisk er kasuset markert med endelsen -na, tilføyd genitiv kasus. Laps er barn på estisk, mens lapse er «av barnet» og lapsena er «som et barn» eller «da jeg var barn».
I finsk brukes også essiv til å spesifisere tider, dager og datoer. Maanantaina betyr «på mandag» og kuudentena joulukuuta betyr «på den 6. desember». Enkelte ganger har essiv den gamle betydningen som lokativ. Dette ser vi i det finske ordet kotona, som betyr «i hjemmet», noe vi også har på norsk i «hjemme»: Kodissani tehdään remonttia: «hjemme er det en renovering på gang», Luen lehtiä kotona, «Jeg leser avisene hjemme». Hvis vi i stedet bruker inessiv kodissani, får vi Luen lehtiä kotona,  «jeg leser avisene inne i garasjen».
Nishammartunnelene

Nishammartunnelene er tre tunneler i Fjaler kommune i Vestland fylke. De er henholdsvis 136, 162 og 150 meter lange og ble åpnet i 1959.I 2013 ble tunnelene erstattet av den nye Nishammartunnelen. Før det gikk fylkesvei 57 i tunnelene. De er i dag brukt som gang- og sykkelvei.
Den midterste er blitt delvis lagt om.


== Se også ==
Den nye Nishammartunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Båteviktunnelen

Båteviktunnelen er en tunnel på fylkesvei 57 i Sunnfjord kommune i Vestland fylke. Den er 67 meter lang og ble åpnet i 1947.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Liste over veitunneler i Norge


== Referanser ==
Heggeviktunnelen

Heggeviktunnelen er en tunnel på fylkesvei 57 i Fjaler kommune i Vestland fylke. Den er 178 meter lang og ble åpnet i 2000. Tunnelen erstattet veien rundt Heggevikhammaren.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Lutefura tunnel

Lutefura tunnel er en tunnel på fylkesvei 57 i Fjaler kommune i Vestland fylke. Den er 186 meter lang og ble åpnet i 2000.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Harefosstunnelen

Harefosstunnelen er en tunnel på fylkesvei 57 i Fjaler kommune i Vestland fylke. Den er 146 meter lang og ble åpnet i 2000.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Once Again (album)

Once Again er den andre studioutgivelsen til den engelske progrock-gruppa Barclay James Harvest og ble gitt ut i begynnelsen av februar 1971. Utgivelsen er regnet for å være bandets sterkeste, og innehar episke låter som «Song for Dying», «She Said» og «Mocking Bird», hvor den sistnevnte er bandets mest kjente låt uansett utgivelse. Once Again ble i likhet med debutalbumet spilt inn med full orkestrering.
På låta «Galadriel» brukte John Lees Epiphone Casino-gitaren til John Lennon, en hendelse som ble gjenfortalt på BJHs utgivelse Welcome to the Show i 1990, med deres låt «John Lennon's Guitar». I et intervju med nettstedet Songfacts sa Keith Damone, forfatteren av Barclay James Harvests biografi, at John Lees skrev «Mocking Bird» i 1968 da han bodde hos sine svigerforeldre. Han sa også at sangen er basert på en musikalsk frase fra låta «Pools of Blue», som Lees skrev i samme periode.I Q og Mojos spesialutgave «Pink Floyd & The Story of Prog Rock» i 2005 kom utgivelsen på en 39.-plass av totalt 40 i deres liste kalt «40 Cosmic Rock Albums».


== Sporliste ==
«She Said» (8.21)(Les Holroyd)
«Happy Old World» (4.40)(Woolly Wolstenholme)
«Song for Dying» (5.02)(John Lees)
«Galadriel» (3.14)(John Lees)
«Mocking Bird» (6.39)(John Lees)
«Vanessa Simmons» (3.45)(John Lees)
«Ball and Chain» (4.49)(Woolly Wolstenholme)
«Lady Loves» (4.07)(John Lees)Den remastrede bonusutgaven fra Harvest i 2002 inkluderer også fem «nye» spor. Spor tre, fire og fem har såkalt kvadrofonisk lyd:«Introduction – White Sails (A Seascape)» (1.43)
«Too Much On Your Plate» (5.28)
«Happy Old World» (4.40)
«Vanessa Simmons» (3.46)
«Ball and Chain» (4.48)


== Personell ==
John Lees – Vokaler, gitarer, blokkfløyte
Les Holroyd – Vokaler, bassgitar, gitar, keyboards
Woolly Wolstenholme – Vokaler, mellotron, keyboards
Mel Pritchard – Trommer, perkusjon


=== Annet personell ===
Alan Parsons – Munnharpe på «Lady Loves»
Gavin Wright – Orkesterleder
Robert Godfrey – Dirigent
Norman Smith – Produsent
Peter Bown – Lydtekniker


== Utgivelsesdetaljer ==
1971, Storbritannia, Harvest SHVL 788, LP
1973, Storbritannia, Harvest Q4SHVL 788, LP (kvadrofonisk lyd)
2002, Storbritannia, EMI 538 406 2, CD (Remastered)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Once Again på Discogs 
(en) Once Again på MusicBrainz 
Bjharvest.co.uk – Informasjon om utgivelsen
George McCarthy

George McCarthy er en embetsmann og revisor, var sentralbanksjef (styreformann) for Caymanøyenes sentralbank fra 1997 til 2003 og fra 2009 til 2015.
Han er gift og har to døtre.


== Yrkeskarriere ==
Han begynte som embetsmann i Caymanøyene i 1974, i avdelingen for internrevisjon. I 1985 ble han forfremmet til viseøkonomisekretær (Deputy Financial Secretary). Etter dette tok han eksamen som Certified Public Accountant (CPA), tilsvarende statsautorisert revisor, og tok deretter to års permisjon, for å jobbe for Ernst & Young før han igjen returnerte til Caymanøyenes regjering. 
McCarthy har 35 års erfaring fra embetsverket i Caymanøyenes regjering. Blant annet var han Financial Secretary fra 1992 til 2004, og Chief Secretary fra 2004 til 2009. Som Chief Secretary hadde han ansvar for innenriks og utenrikssaker, herunder statsforvaltningen, lovgivende myndigheter, immigrasjonsmyndighetene og politiet. 
Da Caymanøyenes sentralbank ble etablert, 1. januar 1997, var McCarthy sentralbankens første styreformann. Han hadde denne stillingen fram til sentralbanken operativt var løsrevet fra regjeringen, i 2003. Da han ble sentralbanksjef i 2009 var dette dermed hans andre periode. Han ble utnevnt 21. juli 2009, og overtok da etter Carlyle McLaughlin. 
Han ble utnevnt til fredsdommer i 1992, og Offiser av Order of the British Empire i 1994. 
I juli 2015, da hans termin utløp, ble han erstattet av Grant Stein.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
CIMA - Mr. George McCarthy, OBE, JP (arkivert)
Ernst Waldschmidt

Ernst Waldschmidt (født 15. juli 1897 i Lünen, død 25. februar 1985 i Göttingen) var en tysk orientalist og indolog, og elev av den tyske indologen Emil Sieg.
Waldschmidt underviste ved Humboldt-Universität zu Berlin og begynte sin lærergjerning i Georg-August-Universität Göttingen i 1936. I mai 1937 meldte han seg inn i Nazi-partiet og i 1939 ble han medlem av Nationalsozialistischer Deutscher Dozentenbund.Waldschmidt var spesialist i indisk filosofi og indisk og sentralasiatisk arkeologi. Han grunnla også Stiftung Ernst Waldschmidt.


== Publikasjoner ==
Buddhistische Kunst in Indien, 1932
Die buddhistische Spätantike in Mittelasien (7. bind), 1933
Gandhara, Kutscha, Turfan, 1925
Die Überlieferung vom Lebensende des Buddha, 2 bind, 1944-1948


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bilder av Waldschmidt
omtale ved universitetet i Göttingen
Brensdalstunnelen

Brensdalstunnelen er en tunnel på fylkesvei 607 i Hyllestad kommune i Vestland fylke. Den er 128 meter lang og ble åpnet i 1973.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Hyllestadtunnelen

Hyllestadtunnelen er en tunnel på fylkesvei 607 i Hyllestad kommune i Vestland fylke. Den er 42 meter lang og ble åpnet i 1960.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Friedrich Weller

Friedrich Weller (født 22. juli 1889 i Markneukirchen, død 19. november 1980) var en tysk filolog, sanskrit-forsker og lærd innenfor buddhisme.
Fra 1938 til 1958 var Weller professor i sanskrit og også leder av det indiske institutt ved Universität Leipzig. Weller publiserte mange studier av indisk og sentralasiatisk historie og kultur, deriblant tibetanske studier, og ga mange viktige bidrag til studiene av indiske, tibetanske, kinesiske, mongolske og sogdiske tekster som er viktige for forståelsen av buddhismen. Han utga og oversatte mange buddhistiske tekster, deriblant den tibetanske teksten av Buddhacarita av Ashvaghosa, de tibetanske og mongolske utgavene av Brahmajala sutra, Kasyapaparivarta og en rekke andre. I 1955 ble han tildelt DDRs nasjonalpris.


== Arbeider (utdrag) ==
Versuch einer Kritik der Kathopanisad. Berlin, 1953.
Die Fragmente der Jatakamala in der Turfan Sammlung der Berliner Akademie. Berlin, 1955.
Die Legende von Sunahsepa im Aitareyabrahmana und Sankhayanasrautasutra. Berlin, 1956.
Zum Kasyapaparivarta, utgave 2. Berlin, 1965


== Referanser ==
Brattebakktunnelen

Brattebakktunnelen er en tunnel på fylkesvei 91 i Høyanger kommune i Vestland fylke. Den er 140 meter lang og ble åpnet i 1955.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Liste over veitunneler i Norge


== Referanser ==
Statsateisme

Statsateisme viser til at et lands styre undertrykker religionsutøvelse eller offisielt «fremmer ateisme». 
Statsateisme gjelder i første rekke kommunistiske land. I dag er det Nord-Korea som er den mest ytterliggående statsateistiske staten i verden, men også land som Folkerepublikken Kina, Taiwan, Laos og Vietnam har en viss statsateisme. Blant land som tidligere har hatt statsateisme, finner vi Den første franske republikk, Sovjetunionen, Kambodsja under Røde Khmers diktatur, Mexico under Plutarco Elías Calles, Albania under Enver Hoxha og flere.
Krzysztof Urbanski

Krzysztof Urbanski (født 1982) er en polsk dirigent. Han gikk ut fra Fryderyk Chopin musikkonservatorium i 2007. I perioden 2007-2009 var han assisterende dirigent ved Filharmonia Narodowa.
Urbanski var sjefsdirigent for Trondheim Symfoniorkester i tiden 2010 - 2017 og ble i 2017 utnevnt til orkestrets æres-gjestedirigent, siden 2011 har han vært kunstnerisk leder for Indianapolis Symphony Orchestra.
Hans engasjementer har inkludert konserter med NDR Sinfonieorchester Hamburg/Elbphilarmonie hvor han er 1. gjestedirigent siden 2016, SWR Sinfonieorchester Stuttgart, Philharmonia Orchestra, Frankfurt Radio Symphony, MDR Sinfonieorchester Leipzig, Bamberger Symphoniker, Deutsches Symphonie-Orchester Berlin, Berlin Philharmoniker, New York Symphony Orchestra, Tokyo Symphony, Osaka Philarmonic, Royal Philharmonic Stockholm, Oslo Filharmoniske Orkester, Finlands Radio Symphonorkester, Nederland Radio Philharmonic, WDR Sinfonieorchester Köln og Göteborg Symfoniorkester. 
I juni 2015 mottok Urbański den prestisjetunge Leonard Bernstein-prisen under Schleswig-Holstein Musikfestival. Det er første gang en dirigent har mottatt denne denne prisen.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Krzysztof Urbanski på Discogs 
(en) Krzysztof Urbanski på MusicBrainz 
(en) Krzysztof Urbanski på Spotify 
(en) Krzysztof Urbanski på AllMusic 
(en) Urbanski – biografi
DEFA (bedrift)

DEFA, opprinnelig D. Eidsvig fabrikker, ble grunnlagt i Sandvika utenfor Oslo i 1946 av Didrik Eidsvig, bestefar til dagens eier av DEFA, som heter det samme.
Det hele startet med produksjon av leketøy, som for eksempel dukker og modellfly og -biler til det norske markedet. Etter få år gikk produksjonen over i lysarmaturer, elektriske brytere, koblingsbokser og stikkontakter i aluminium. I løpet av 1950-tallet ble DEFA den første norske underleverandøren til den svenske bilindustrien.
I 1960 introduserte DEFA sin første motorvarmer. Det startet med en universalvarmer som passet til de fleste biler. Senere i denne perioden startet bedriften produksjon av blokkvarmere spesielt tilpasset hver enkelt motortype, og den første elektriske kupévarmeren ble introdusert i løpet av 1960-tallet. På denne tiden startet DEFA også produksjonen av servantholdere i aluminium.
På slutten av 1960-tallet flyttet DEFA deler av sin produksjon til Nesbyen i Hallingdal, før all produksjonen ble flyttet dit rundt 1970. Originaldeler til for eksempel Volvo, Scania og SAAB ble en anselig del av produksjonskapasiteten innen presstøping av aluminium.
På slutten av 1970-tallet introduserte DEFA sitt Plugin System for bilvarme. Et minikontaktsystem forenklet sammenkopling av motor- og kupévarmere vesentlig. Først på 1980-tallet introduserte DEFA et komplett bilvarmesystem som bestod av motorvarmer, kupévarmer, den første elektroniske batteriladeren for montering i motorrommet og et 12 V startur for montering innvendig i bilens kupé. Starturet var temperaturstyrt, slik at utetemperaturen styrte den nødvendige innkoblingstiden for bilvarmesystemet.
På 1980-tallet startet DEFA også å produsere sitt første alarmsystem for biler, og etablerte en utviklingsavdeling for elektronikkprodukter på Kongsberg. DEFA Protect vandalsikker belysning ble også introdusert samme periode.
I løpet av 1990-tallet ble bilalarmsystemet videreutviklet med blant annet Canbus-alarmer og den første MC-alarmen. Basert på utviklingen av produktene ble DEFA delt opp i tre separate divisjoner, Automotive Division, Electronic Division og Lighting Division.
Ved årtusenskiftet introduserte Lighting Division elektriske uttak for parkeringsplasser, marinaer og campingplasser, og Electronics Division introduserte DEFA BoatSecurity.
I 2005 etablerte DEFA en produksjonsenhet i Kina under navnet DEFA Technology Wuxi.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Svenkerud

Svenkerud er et lite sted i Nesbyen i Hallingdal på vestsida av Hallingdalselva, like ved kommunegrensa mot Gol. Svenkerud stoppested på Bergensbanen lå her.