jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Terje Rasmussen

Terje Rasmussen (født 1957 i Oslo) er en norsk professor ved Institutt for medier og kommunikasjon, Universitetet i Oslo. Han er utdannet sosiolog og har særlig skrevet om Internett, offentlighet og politisk historie.


== Bibliografi (utvalg) ==
2020 Folkesosialisten. Biografien om Finn Gustavsen, Manifest forlag - 500 s. ISBN 9788283420968
2015 Offentlig parlamentarisme. Politisk strid og offentlig mening 1945 - 2000, Pax forlag - 540 s. ISBN 978-82-530-3786-8
2008 Nettverksformelen – hvordan det sosiale livet henger sammen, Unipub – 226 s. ISBN 978-82-7477-366-0
2007 Kampen om Internett, Pax forlag – 228 s. ill. ISBN 978-82-530-2999-3
2006 Nettmedier – journalistikk og medier på Internett, Fagbokforlaget – 213 s. ill. ISBN 978-82-450-0475-5 – 1. utg. 2002
2004 Mektig og aktverdig – betraktninger om journalistikkens legitimitet, IJ-forlaget – 174 s. ISBN 82-7147-260-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Terje Rasmussen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Terje Rasmussens norskspråklige hjemmeside Besøkt 3. februar 2021
Terje Rasmussens engelskspråklige hjemmeside Besøkt 3. februar 2021
Eskil Åsmul

Eskil Åsmul (født 13. mars 1972 i Trondheim) er en norsk forfatter og blogger.
Åsmul ble rammet av ME i syv år og ble i den sammenheng portrettert i en dokumentar i NRK.
Åsmul er opphavsmann til nettstedet Wordfeud League of Honour som arrangerer turneringer mellom spillere som spiller Wordfeud på nettbrett og mobiltelefon.Han er også en aktiv quizzer og har blant annet deltatt på laget fra Trondheim i QuizDan to ganger. Dessuten har han gull fra NM i sportsquiz. Han driver også med orientering.


== Bibliografi ==
Blodføre, 2007, ISBN 978-82-7547-273-9
Trygdesnylterboken, 2010, ISBN 978-82-9307-001-6 
Ut av mørket, 2015, ISBN 978-82-8205-726-8


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Presentasjon av Eskil Aasmul i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Eskil Åsmul på forfatterbloggen.no
Faktor:Utmattet – NRK i 2008
https://www.nrk.no/trondelag/tilbake-til-livet-1.5252522
Stenbocks palass

Stenbocks palass er et palass som ligger på Birger jarls torg 4 på Riddarholmen i Stockholm. Det ble oppført rundt 1640 for Fredrik Gustavsson Stenbock og hans ektefelle Katarina De la Gardie. 
I 1865 flyttet riksarkivet inn i huset og bygde da sammen palasset med den nye riksarkivsbygningen, dagens Gamla riksarkivet. Riksarkivet beholdt lokalene frem til 1968. Etter det var det Högsta förvaltningsdomstolen som holdt til i bygningen frem til og med 2008. Fra og med 2009 er det deler av Svea hovrätt som har lokaler i palasset. 
Bygningen er det best vedlikeholdte av Riddarholmens palasser både når det gjelder eksteriør og interiør. Det romerske palassmønsterets strenghet lettes av torgfasadens ankerjern fra 1640-tallet og 1700-tallspusset i rødgult og hvitt som vender seg mot Birger jarls torg. 
Arkitekt på bygningen var Nicodemus Tessin den eldre da Fredrik Gustavsson Stenbocks sønn Johan Stenbeck lot han restaurere huset på 1670-tallet til dagens barokkpalass.  For 1740-tallets innredninger sto Carl Hårleman. 
17. mars 1735 ble det første frimurerimottakelsen i Sverige holdt i Stenbocks palass. Greve Axel Wrede Sparre antok  Carl Gustaf Tessin som det første medlemmet av Greve Wrede Sparres loge.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ohlsson, Martin A.: Stormaktstidens privatpalats i Stockholm: med en utblick över följande sekler Stenbocks palats, Forum, Stockholm 1951


== Eksterne lenker ==
(en) Stenbockska Palatset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Stenbockska palatset, Riddarholmen – Statens fastighetsverk
Stockholmskällan-Stenbockska Palatset
Hochsprung mit Musik

Hochsprung mit Musik var navnet til et høydehoppstevne som fant sted hvert år fra 1977 til 2014 i idrettshallen til Jahnsportpark i Arnstadt, Tyskland, vanligvis i februar. 
I starten var det hovedsakelig et stevne for østtyske utøvere, men etter Tysklands gjenforening i 1990 deltok i økende grad også utenlandske topputøvere, vanligvis flere representanter av verdenseliten. I 2006 greide svenske Kajsa Bergqvist å hoppe innendørsverdensrekord med 2,08 meter, fortsatt (2016) det nest høyeste hopp noensinne etter Stefka Kostadinovas utendørsverdensrekord på 2,09 m. 
Den uhøytidlige atmosfæren med rytmisk musikk under hoppinga (etter utøvernes ønsker) og alltid utsolgt hall hadde en del av ansvaret for stevnets popularitet og flere utøvere har satt sine personlige rekorder i Arnstadt. 


== Liste over vinnere ==
██ Stevnerekord


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hochsprung mit Musik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hjemmesiden til Hochsprung mit Musik
Hessensteins palass

Hessensteins palass eller Bengt Oxenstiernas palass er et palass som ligger på Birger jarls torg 2 på Riddarholmen i Stockholm. Palasset ble bygget på 1630-tallet for riksråd Bengt Bengtsson Oxenstiernas regning. Rundt år 1680 ble palasset bygget om.Palassets tomt hadde tilhørt slekten Oxenstierna siden 1500-tallet. På 1630-tallet oppførte Bengt Bengtsson Oxenstierna et mindre renessanseslott på tomten. Neste eier var Bengt Gabrielsson Oxenstierna og hans ektefelle Eva Juliana Wachtmeister. De satte også i gang renovering og bygget om palasset til dagens utseende rundt 1680, sannsynligvis etter tegninger av Nicodemus Tessin den eldre. Enkedronning Hedvig Eleonora overnattet i palasset etter brannen på Tre Kronor i 1697.Etter å ha vært i kongelig eie, skjenket Fredrik I palasset til sin elskerinne Hedvig Taube i 1731, og hun kom dermed til å inneha to eiendommer på Riddarholmen. Hun bodde selv i Banérs palass, det senere Östra Gymnasiehuset. Overetasjen ble nyinnredet av Carl Hårleman, men Taube døde innen ombyggingen var ferdig og palasset gikk i arv til Fredrik Vilhelm von Hessenstein, utenomekteskapelig sønn av Taube og Fredrik I, som ga huset sitt navn.På 1750-tallet leide politikeren og diplomaten Carl Gustav Tessin huset. Han var guvernør for kronprinsen, den senere Gustav III, som fortsatt bodde i Wrangels palass med sin familie i vente på at Stockholms slott skulle bli ferdig. 
I tidsrommet 1835-1906 holdt Riksgäldskontoret til i palasset, senere Socialstyrelsen til 1965. I 1983 ble bygningen restaurert av arkitekt Uhlin & Malm og da ble interiører fra 1600- og 1700-tallet tatt frem. I dag (2011) disponeres bygningen av Svea hovrätt.


== Referanser ==

WebCitation-arkivert kopi


== Litteratur ==
Ohlsson, Martin A.: Stormaktstidens privatpalats i Stockholm: med en utblick över följande sekler Bengt Oxenstiernas palats, Forum, Stockholm 1951


== Eksterne lenker ==
(en) Hessensteinska palatset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bergedorf

Bergedorf (plattysk Bardörp) er et distrikt (Bezirk) i Hamburg. Distriktet var tidligere en selvstendig by. Lohbrügge, Vierlande og Marschlande hører til distriktet. Den sentrale bydel i distriktet Bergedorf ligger ved elven Bille. På en øy i denne ligger slottsparken til Bergedorf slott, og Bergedorf har også en gammel bydel.
Bergedorf var tidligere en selvstendig by som fikk byrettigheter i 1275. Fra 1420 til 31. desember 1866 hørte byen under både Lübeck og Hamburg, men i 1866 solgte Lübeck sine rettigheter til Hamburg.

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bezirk Bergedorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bergedorf nettsted
Lars Trægde

Lars Trægde (født  12. april 1967 i Tønsberg) er en norsk billedkunstner. Han lager først og fremst installasjonskunst der han arbeider med ulike medier som foto, film, skulptur og arkivmateriale. 


== Bakgrunn og arbeid ==
(Lars Trægdes) kunstnerskap har et litterært perspektiv og kan sammenlignes med hvordan en forfatter bygger opp ulike identiteter i en sone mellom fiksjon og virkelighet.

Lars Trægde vokste opp i Stavern. Han har kunstutdannelse fra Kungl. Konsthögskolan i Stockholm (1994- 1999), der han tok mastergrad, og fra Högskolan för fotografi och film ved Göteborgs universitet (1999- 2000). 
Lars Trægde er gift med billedkunstneren Anne Trægde. De bor og arbeider på Torød i Færder kommune i Vestfold. Lars Trægde arbeider også i Stockholm.


== Eksterne lenker ==
Kunstprosjekt av Lars Traegde
Hobøl asylmottak

Hobøl asylmottak er et asylmottak i Øst-Norge. Det omfatter også en såkalt «tilrettelagt avdeling», (tidligere benevnt «forsterket avdeling») for asylsøkere med psykiske lidelser eller andre problemer av psykososial og atferdsmessig karakter. Mottaket samarbeider blant annet med primær- og spesialisthelsetjenesten, ulike tjenester i Hobøl kommune, lokalt politi, lokale lag og organisasjoner. Hobøl mottak har to avdelinger, én ordinær med 130 plasser og én tilrettelagt avdeling med 20 plasser. Driftsansvarlig for mottaket er Ostra Consult AS.


== Eksterne lenker ==
Adresseliste for forsterkede avdelinger (publisert 25. oktober 2005)
Evaluering av forsterket avdeling
Rapport fra tilsyn 2011 – Hobøl statlig mottak
Joseph Foveaux

Joseph Foveaux (født 1767, død 20. mars 1846 i London) var en offiser fra Australia som også var innsatt som koloni-administrator for den britiske kolonimakten.
Foveaux ble utnevnt til fenrik i det australske 60. regiment, og deretter sluttet han seg til New South Wales Corps i juni 1789 med graden løytnant før han reiste til Sydney i 1791. I Sydney ble han forfremmet til major, og han var senior offiser mellom august 1796 og november 1799, og han kontrollerte korpset i en tid da de fleste høytstående australske offiserer gjorde seg opp store formuer med handel samtidig som de utvidet sine allerede store landområder. Foveaux ble raskt den største grunn-eieren i den britiske kolonien Australia. Innen 1800-tallet hadde han etablert seg et rykte som en dyktig og effektiv koloni-administrator.
Foveauxs styre som løytnant-guvernør i de britiske koloniene var i stor grad preget av et ønske om billig og effektiv administrasjon, forbedring av offentlige arbeider, og oppmuntring av små-handlere. Foveaux returnerte til England i 1810 der han ble forfremmet til inspeksjonsoffiser i Irland og i 1814 ble han utnevnt til major-general. Han hadde en heller begivenhetsløs militære karriere etter dette, og han steg i gradene til generalløytnant i 1830. I 1814 giftet han seg med Ann Sherwin og de hadde en datter sammen, født i 1801. Han døde i London, England den 20. mars 1846, i en alder av 79 år, og han ble deretter gravlagt i Kensal Green Cemetery.


== Referanser ==
Anne Trægde

Anne Trægde (født 15. juni 1968 i Tønsberg) er en norsk billedkunstner. Hun arbeider særlig med skulptur og installasjon, men også animasjon og tegning, ofte kombinert med tekst.


== Bakgrunn og arbeid ==
Anne Trægde er født og oppvokst i Tønsberg i Vestfold. Hun har kunstutdannelse fra Kunst- og Håndverksskolen i Oslo (SHKS) 1990–1994, Kungl. Konsthögskolan i Stockholm 1994–1999) og Högskolan för fotografi och film ved Göteborgs universitet 1999–2000. Trægde har hatt en rekke utstillinger og kunstprosjekter i Sverige og Norge, deriblant som første utstiller i Galleri Backer på Høgskolen i Vestfold med utstillingen «Portrett etter minnet» 2010. Våren 2011 deltar hun på kollektivutstillingen «Transit Vestfold» ved Haugar Vestfold Kunstmuseum i Tønsberg.
I 2013 fikk Anne Trægde Nøtterøy kommunes kulturpris for sin «Utforskerflåten», en kunstinstallasjon og leseplass i barneavdelingen på Tønsberg og Nøtterøy bibliotek.Anne Traegde er gift med installasjonskunstneren Lars Trægde. De bor på Torød i Nøtterøy kommune i Vestfold. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Egenpresentasjon med bildeeksempler
Gjengangeren om kunstutstilling ved Høyskolen i Vestfold 2010
NRK om «Watchman's hut»-prosjektet 2011
Om utstillingen Konsumera mera i Norrköpings konstmuseum 2011
Marinus II

Marinus II (eller Martin III), født i Roma, var Den katolske kirkes pave fra 30. oktober 942 og fram til sin død i mai 946. 
Mariunus var fra Roma, og kardinal av St. Ciriacus før han ble pave. Han ble opphøyd til pave ved innblanding fra Romas hersker Alberik II av Spoleto (932–954). Ettersom Alberik II ikke ga fra seg noe av sin verdslige makt konsentrerte Mariunus seg i de knappe fire årene han var pave om kirkens administrasjon. Innenfor de åndelige saker påvirket han utviklingen til den framvoksende klostervesenet samt få renovert en del basilikaer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Opera Omnia av Migne Patrologia Latina med analytiske indekser
«Pope Marinus II» i Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. 1913.
Chisholm, Hugh, red (1911): «Marinus (popes)» i Encyclopædia Britannica (11. utg.). Cambridge University Press.
Leptotyphlinae

Leptotyphlinae er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). Denne underfamilien er representert med over 400 arter i Mellom- og Sør-Europa, men finnes ikke nord for Østerrike.


== Utseende ==
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.


== Levevis ==
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien Leptotyphlinae – 435 arter i Europa
Stamme Australiotyphlini
Stamme Cephalotyphlini
Slekten Cephalotyphlus Coiffait, 1955
Stamme Entomoculiini
Slekten Allotyphlus Coiffait, 1955
Slekten Cyrtotyphlus Dodero, 1900
Slekten Entomoculia Croissandeau, 1891
Slekten Mesotyphlus Coiffait, 1957
Slekten Neocyrtotyphlus Pace, 1976
Slekten Paratyphlus Blackwelder, 1952
Stamme Leptotyphlini
Slekten Epalxotyphlus Coiffait, 1955
Slekten Hesperotyphlus Coiffait, 1955
Slekten Kenotyphlus Coiffait, 1957
Slekten Leptotyphlus Fauvel, 1874
Slekten Portotyphlus Coiffait, 1979
Stamme Metrotyphlini
Slekten Banatotyphlus Decu, 1982
Slekten Egeotyphlus Coiffait, 1957
Slekten Gynotyphlus Coiffait, 1955
Slekten Metrotyphlus Coiffait, 1959
Slekten Rhopalotyphlus Scheerpeltz, 1955
Stamme Neotyphlini
Slekten Apheliotyphlus Pace, 1976
Slekten Kladotyphlus Pace, 1999
Slekten Megatyphlus Coiffait, 1955


== Referanser ==


== Kilder ==
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]
Grebennikov, V.V. og A.F. Newton, 2008: Minute larvae of Leptotyphlinae (Coleoptera: Staphylinidae): description of three genera with discussion on the monophyly and phylogenetic position of the subfamily as inferred from larval morphology. Zootaxa, 1817: 49-58. [2]
Gusarov, V.: Prosjektbeskrivelse. Med bilder


== Eksterne lenker ==
(en) Leptotyphlinae hos Fauna Europaea 
(en) Leptotyphlinae hos Fossilworks 
(en) Leptotyphlinae hos ITIS 
(en) Leptotyphlinae hos NCBI 
(en) Kategori:Leptotyphlinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Leptotyphlinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av to arter fra Russland: [3]
Dronningbondespill

Dronningbondespill er en gruppe av sjakkåpninger der hvit etter åpningstrekket 1.d4 ikke raskt spiller c2-c4. Dette fører ofte til rolig spill, og mange av åpningene i denne gruppen har et preg av å være «systemåpninger», der hvit spiller mange av de samme trekkene nesten uten å ta hensyn til svarts svartrekk. 
De viktigste åpningene i gruppen er:

Trompowsky-åpningen: 1.d4 Sf6 2.Lg5
Veresov-angrepet: 1.d4 Sf6 (eller 1...d5 2.Sc3) 2.Sc3 (som regel fulgt av 2...d5 3.Lg5)
Torre-angrepet: 1.d4 Sf6 2.Sf3 e6 (også 2...g6 3.Lg5 får ofte samme betegnelse) 3.Lg5
London-systemet: Hvit spiller 1.d4 fulgt av et raskt Lf4
Colle-systemet: Hvit spiller 1.d4, 2.Sf3 og 3.e3
Stonewall-angrepet 1.d4 d5 2.e3 fulgt av Ld3 og f4.


== Litteratur ==
Dealing with d4 Deviations, Cox, Everyman Chess 2005
Fighting the Anti-King's Indians, Dembo, Everyman Chess 2008
Winning with the Trompowsky, Wells, Batsford 2003
The Veresov, Davies, Everyman Chess 2003
The Gambit Guide to the Torre Attack, Burgess, Gambit Publishing 1999
Win with the London System, Kovacevic/Johnsen, Gambit Publishing 2005
Starting Out: The Colle, Palliser, Everyman Chess 2007
The Stonewall Attack (2nd edition), Soltis, Chess Digest Inc. 1993
Viva Villaveien!

Viva Villaveien! er en norsk komedie fra 1989, regissert av Tor M. Tørstad. Filmen handler om et veldig spesielt nabolag hvor det bor mange originaler og alle beboerne krangler med hverandre. Familien Frank bestemmer seg for å dra på ferie på Gran Canaria for å komme bort fra alt bråket hjemme. Men det de ikke vet er at de andre beboerne også har dratt på ferie til nettopp Gran Canaria.
Filmen var basert på TV-suksessen Vill, Villere, Villaveien som ble sendt som føljetong i Halvsju og Midt i smørøyet i 1985 og 1988.


== Handling ==
I Viva Villaveien bor det flere familier og mange originaler. De kommer stadig i tottene på hverandre og det er mye bråk der. Familien Frank bestemmer seg for å dra på ferie til Gran Canaria og bort fra alle de andre beboerne. De aner fred og ingen fare når de ankommer det idylliske feriestedet. Det de ikke vet er at også de andre beboerne i Viva Villaveien har dratt på ferie til nettopp Gran Canaria. Det blir ingen fredelig ferie for familien Frank og det er duket for en ellevill ferie med mange vanvittige episoder for alle naboene i Viva Villaveien.


== I rollene ==
Brasse Brännström – Reidar Frank/Preben Hansen
Minken Fosheim – Bente Frank
Elin Thoresen – Trine Frank, datter
Erik Libæk Hansen – Nils Frank, sønn
Mads Hilden – Arne Frank, sønn
Vibeke Falk – fru Vatne
Sverre Hansen – herr Vatne/Torben Hansen
Elsa Lystad – fru Lindeblad
Karl Sundby – Donald Kleveland
Anette Hoff – Toller på flyplass
Geir Børresen – Rodrigo
Aril Martinsen – Dr. Gonsalez
Anne Marit Jacobsen – Parkeringsvakten
Ove Verner Hansen – Prebens stemme
Benny Hansen – Torbens stemme


== Eksterne lenker ==
(en) Viva Villaveien! på Internet Movie Database 
(no) Viva Villaveien! i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Viva Villaveien! hos Filmfront 
Viva Villaveien! hos Filmweb
Shark Bay

Shark Bay er et naturreservat på nordvestkysten av Australia, og er oppført på UNESCOs verdensarvliste.
Mikrober i Hamelin Pool, sør i bukta, bygger stromalitter som ligner på de første viktige livsformene på jorda dannet for tre tusen millioner år siden. I reservatet lever også en gruppe på cirka ti tusen av den truede arten dugong.
Det fins to større bosettinger i Shark Bay: Denham, som er administrasjonssenter, og Monkey Mia.


== Verdensarven Shark Bay ==

Bukta Shark Bay dekker et område på 8000 km², med en middeldybde på 9 meter. Kystlinjen er over 1500 km lang. Shark Bay ligger i grenseområdet mellom tre store klimasoner og mellom to store botaniske regioner.
Shark Bay er et område av stor zoologisk viktighet. Det er hjem for omkring 10 000 sjøkuer og mange delfiner, særlig ved Monkey Mia. Området inneholder 26 utrydningstruede australske pattedyrarter, over 300 fuglearter og inntil 100 reptilarter. Det er dessuten en viktig yngleplass og biotop for fisk, skalldyr og nesledyr. Det fins 323 fiskearter og mange hai og rokker.
Shark Bay har verdens største kjente sammenhengende område av sjøgress, med sjøgressenger som dekker mer enn 4000 km² av bukten. Det er inklusive 1030 km² Wooramel sjøgressbanke, den største sjøgressbanken i verden. Shark Bay inneholder også det største antallet arter av sjøgress som noensinne er dokumentert i ett område. 12 arter har blitt funnet, hvorav opp til 9 forskjellige på samme sted.
Shark Bay ble i 1991 ført opp UNESCOs verdensarvsliste. Verdensarvsområdet dekker et areal på 23000 km². Det inkluderer mange vernede områder og naturreservat, inklusive Shark Bays marinpark, Francois Peron nasjonalpark, Hamelin Pools marine naturreservat og Zuydorps naturreservat. Byene Denham og Useless Loop faller begge innenfor grensene til verdensarven, men ingår ikke i selve verneområdet.


== Se også ==
Dirk Hartogøya, en av øyene i verdensarvstedet
Hodejegerne (film)

Hodejegerne er en norsk action-, krim- og thrillerfilm fra 2011, regissert av Morten Tyldum og med Aksel Hennie i hovedrollen. Filmen er basert på Jo Nesbøs bestselgerroman med samme navn.
Hodejegerne hadde nasjonal premiere 26. august 2011, og 104 977 personer så filmen i åpningshelgen. Dette var den nest beste premierehelgen for en norsk film, etter Max Manus (2008). Samlet hadde filmen et besøkstall på norske kinoer på 557 920, det klart høyeste besøkstallet for norske filmer i 2011. I tillegg ble filmen norsk films største internasjonale salgssuksess; per 9. september var visningsrettigheter allerede solgt til rundt 50 land. Den ble også vist på en rekke internasjonale filmfestivaler, inkludert Toronto internasjonale filmfestival.
Filmen ble ikke nominert til «Beste kinofilm» under Amandaprisen 2012, noe juryen fikk sterk kritikk for. Filmen vant imidlertid publikumsprisen. Filmen ble nominert til Folkets pris, the People's Choice Award (publikumsprisen), under European Film Awards i 2012, og ble året etter nominert til BAFTA for beste utenlandske film som første norsk film noensinne.


== Handling ==
Handlingen foregår rundt Roger Brown. Han er hodejeger, men også kunsttyv. Ut over å være en mann på kun 1,68, er Roger en mann som tilsynelatende har alt; han er Norges mest vellykkede hodejeger, er gift med den altfor vakre galleristen Diana, har en altfor dyr villa, og for å holde hodet over vannet økonomisk, må han stjele litt for mye kunst.
Clas Greve er den perfekte kandidaten til Rogers nye rekrutteringsoppdrag, med sin bakgrunn som tidligere elitesoldat og toppleder i elektronikkbransjen. Han er dessuten i besittelse av et verdifullt maleri. Roger øyner nå sjansen til å bli kvitt sine økonomiske problemer for godt – og setter i gang med å planlegge sitt største og siste kupp.
Men det viser seg at Greve også spiller et spill. Da Roger så bryter seg inn hos Greve, oppdager han noe som snur hele hans tilværelse på hodet, og snart må han flykte for livet.


== Anmeldelser ==


== Medvirkende ==
Aksel Hennie i rollen som Roger Brown
Nikolaj Coster-Waldau i rollen som Clas Greve
Synnøve Macody Lund i rollen som Diana Brown
Julie Ølgaard i rollen som Lotte Madsen
Eivind Sander i rollen som Ove Kjikerud
Kyrre Haugen Sydness i rollen som Jeremias Lander
Reidar Sørensen i rollen som Brede Sperre
Baard Owe i rollen som Sindre Aa
Mats Mogeland som Olav Sunded


== Priser og nominasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hodejegerne på Internet Movie Database 
(no) Hodejegerne i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Hodejegerne hos Filmfront 
(sv) Hodejegerne i Svensk Filmdatabas 
(da) Hodejegerne i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Hodejegerne på Allociné 
(nl) Hodejegerne på MovieMeter 
(en) Hodejegerne på AllMovie 
(en) Hodejegerne på Turner Classic Movies 
(en) Hodejegerne på Rotten Tomatoes 
(no)  Hodejegerne hos Filmweb
(en) Hodejegerne (film) i Norsk filminstitutts filmdatabase
Ngurdoto Crater

Ngurdoto Craterer et vulkansk krater i Arusha nasjonalpark i Tanzania. Krateret er 3.6 km. i diameter på sitt videste og 100 m. dyp. Ngurdoto Crater er omgitt av skog mens kraterets bunn er sump. 

I likhet med Ngorongoro-krateret er en utdødd vulkan som ble fylt av smeltet lava da vulkanen hadde sitt siste utbrudd for omkring 2,5 millioner år siden. Toppen kollapset og krateret sto tilbake.