jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Michiko av Japan

Michiko (født 20. oktober 1934 i Tokyo som Michiko Shōda) er tidligere keiserinne av Japan. Hun er gift med tidligere keiser Akihito og var den første med borgerlig bakgrunn som giftet seg inn i det keiserlige hus. Etter hennes mann keiserens abdikasjon, fikk hun tittelen Hennes Majestet Keiserinne Emirata (Her Majesty The Empress Emirata, som betyr at hun er den tidligere keiserinnen).


== Bakgrunn ==
Michiko er datter av Hidesaburo Shōda, som var en av sønnene til grunnleggeren av Nissin Flour Milling Co. og senere ble konsernsjef av samme selskap. Hun fikk universitetsutdannelse ved det private kvinneuniversitetet Seishin Joshi Daigaku i Tokyo, der hun studerte språk og litteratur. Hun har også studert ved Harvard University i USA og University of Oxford i Storbritannia.


== Ekteskap og barn ==
Michiko ble gift med kronprins Akihito i 1959. Keiserparet kom på Japans trone, krysantemumtronen, etter at keiser Hirohito døde i 1989.
Keiserparet har tre barn:
Naruhito, født 1960
Akishino, født 1965
Sayako, født 1969


== Keiserinne emerita ==
Etter keiser Akihitos abdikasjon den 30. april 2019 fikk hun tittelen jōkōgō («keiserinne emerita»).


== Bøker ==
Hajimete no Yamanobori («Den første fjellklatring»), illustrert barnebok, illustrasjoner av Wako Takeda. Publisert av forlaget Shikosha (1991)
Dobutsu-tachi («Dyr»), dikt utvalgt og oversatt av keiserinne Michiko. Publisert i Japan av Suemori Books og i USA av Margaret K. McElderry Books (1992)
Fushigina Poketto («Den magiske lommen»), dikt av Michio Mado, utvalgt og oversatt av keiserinne Michiko. Publisert i Japan av Suemori Books og i USA av Margaret K. McElderry Books (1998)
Hashi o Kakeru («Brobygging»), en tospråklig bok basert på foredraget Reminiscences of Childhood Reading hold per videolenke ved den 26. kongressen av IBBY i New Delhi. Publisert av Suemori Books (1998)
Tomoshibi («Lys»), waka-dikt skrevet av kronprins Akihito og kronprinsesse Michiko. Publisert av Fujingahosha (1986) og Weatherhill, Inc. (1991)
Seoto, en samling 367 dikt av keiserinne Michiko. Publisert av Daito Publishing Co., Inc. (1997)


== Utmerkelser ==
Michiko er innehaver av storkors av St. Olavs Orden og er ridder av Elefantordenen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Empress Michiko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michiko av Japan på Internet Movie Database 
(en) Michiko av Japan hos The Movie Database
Jesper Krogedal

Jesper Krogedal (født 15. januar 1911, død 13. oktober 1986) var en norsk emissær, treskjærer, sanger og salmedikter fra Ganddal i Sandnes.
Han var tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband, og var kretsformann i Stavanger krets 1964–67. Han har skrevet sangene «Kor stort min Gud», «Eg ville gjerne eiga», «Verda treng Kristus» og «Takk at vi nå kan gå mett fra vårt bord».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anne Kristin Aasmundtveit, Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok, Verbum Forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0, s. 132
Bendt Bendtsen

Bendt Bendtsen (født 25. mars 1954 i Odense) er en dansk konservativ politiker. Han var leder i Det Konservative Folkeparti fra 1999 til 2008 og Danmarks økonomi- og næringsminister fra 2001 til 2008. Han var medlem av Folketinget fra 1994 til 2009, da han ble medlem av Europaparlamentet. Han gikk ut av parlamentet i 2019.
Han vokste opp på en gård ved Odense som sønn av Jørgen og Anna Marie Bendtsen. Etter realskolen i Odense gikk han Korinth Landbrugsskole ved Faaborg. Han har også eksamener i regnskap og driftsøkonomi fra Tietgenskolen i Odense. I 1975 begynte han på Politiskolen i København. Han arbeidet først i politiet i København, deretter som politiassistent og kriminalassistent i Odense 1980–1988. Han har også overtatt familiegården på Fyn.Fra tidlig i 1980-årene hadde han også en rekke verv i de konservative velgerforeningene, og i 1987 ble Bendtsens forslag til justispolitisk program vedtatt på de konservatives landsmøte. Bendtsen var medlem av bystyret i Odense 1989–1994, så medlem av Folketinget 1994–2009, hvor han var gruppeformann og politisk leder 1999–2008. I 2000 ble han også valgt til de konservatives nye partiformann som kompromisskandidat etter en opprivende lederstrid. Han var økonomi- og næringsminister og visestatsminister i Anders Fogh Rasmussens regjeringer 2001–2008, og gikk av som partiformann etter eget ønske i 2008. Fra 2009 til 2019 var han medlem av Europaparlamentet for Det Konservative Folkeparti, tilsluttet Det europeiske folkepartis gruppe.
Bendt Bendtsen er kommandør av 1. grad av Dannebrogordenen fra 2008 og er også tildelt Den aztekiske ørns orden, Eikekroneordenen, Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden, Kroneordenen, Nordstjerneordenen, Stara Planina-ordenen og Sydkorsordenen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisiell blogg 
(en) Bendt Bendtsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bendt Bendtsen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Bendt Bendtsen på Twitter 
Bendt Bendtsen på Facebook 
(en) Bendt Bendtsen hos Europaparlamentet 
(da) Bendt Bendtsen hos Folketinget 
«Bendt Bendtsen (KF)» (dansk). Folketinget. Besøkt 25. september 2019.
Bernard Kyamanywa

Bernard Kyamanywa (født 1938) er en tidligere prest i den lutherske kirken i Tanzania.
Han er kjent som forfatter av salmen «Han er oppstanden. Halleluja!», som er skrevet til en tanzaniansk folkemelodi. Den ble oversatt til engelsk i 1969 av Howard Olsson, som da var misjonær i Tanzania. I 1979 ble den oversatt til norsk av Anne Margrethe Brodal. Salmen er også oversatt til svensk og tysk, og finnes i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013. Kyamanywa skrev salmen mens han var teologistudent, og har ikke skrevet mer enn i alt fem salmer.


== Litteratur ==
Anne Kristin Aasmundtveit, Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok, Verbum Forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0, s. 163
Oppslag i Vårt Land, 19. mars 2008
Oravivaara

Oravivaara er en grend med fire små gårdsbruk cira to mil fra det finske tettstedet Taivalkoski. Grenda hører til Taivalkoski kommune i Uleåborgs län (Oulun lääni).
Oravivaara betyr ekornåsen på finsk, og grenda ligger oppå en kolle omlgitt av skog og utmark. 
Grenda er fraflyttet, men brukes som jakt-, fiske- og feriested av de fire familiene med familienavnene Räisänen og Lohilahti som var tidligere fastboende. Siste fastboende familie flyttet fra grenda på 1990-tallet. 


== Historie ==
Området ble antakeligvis bebodd fra slutten av 1800-tallet. Levebrødet var skogsbruk. Gårdsdrift, blærplukking, jakt og fiske ble drevet for eget hushold, og forsynte gårdene fullt ut med det driften og naturen ga. På en av gårdene er det samlet en rekke gjenstander og maskiner fra den tidligere gårdsdriften. På gårdene ble det produsert poter og andre grønnsaker, korn, høy til hester som ble brukt i gårds-, og skogsdrift samt transport. Husdyrholdet bestod av kyr, sau, hester, reinsdyr og høns. Utenom maten fra gården livnærte grendeboerne seg på det som naturen ga: hare, elg, storfugl, ørret, abbor, gjedde, ål og bær. I dag finnes nærmeste butikk i Tailvalkoski, men så lenge det fantes fastboende kom det to konkurrende kolonialbusser i uka som man kunne handle fra. Barna gikk mot slutten av perioden det bodde folk i området på skole i Taivalkoski. På 1950 og 60-tallet bodde barna på internat på barneskolen i Jokijärvi. Ungdomsskolen var i samme periode i Taivalkoski. Barna ble fraktet dit daglig i taxi.
Grenda fikk først strøm på slutten av 1970-tallet, men hadde hatt telefonsentral på en av gårdene siden begynnelsen av 1960-tallet. Vanntilførsel kommer fra en liten kilde med god kavalitet på vannet.
I om med at området ligger kun 80 km fra den russiske grensa, hvor det under 2. verdenskrig var store slag nord og syd for området, ble deler av grenda i flere år evakuert sydvestover. På veien mellom Oravivaara og Taivalkoski finnes i dag rester etter tyskernes jernbanedrift under krigen. I samme område er det også graver fra de polske krigsfangene som ble brukt til jernbanebyggingen. Jernbanelinjen ble fjernet etter krigen, og deler av linjen ble brukt som vei til Oravivaara og andre nærliggende områder.
Nå i 2011 er det de som flyttet til Syd-Finland, Sverige og Norge på 1970-tallet som kommer tilbake med sine familier. Området ser nesten identisk ut som for 40 år siden.
Calvin Weiss Laufer

Calvin Weiss Laufer (født 6. april 1874 i Brodheadsville, Pennsylvania, død 21. september 1938 i Philadelphia) var en presbyteriansk prest, redaktør og salmedikter fra USA.
Han ble ordinert til prest i 1900, og var menighetsprest på Long Island og i Hoboken inntil han i 1915 ble ansatt i publikasjonsavdelingen i den presbyterianske kirken som musikkredaktør. Han redigerte kirkens salmebok i 1933, og også flere salmebøker for barn og ungdom. Boken Hymn Lore (1932) skildret opprinnelsen til femti kjente salmer. Han skrev både tekst og melodi til flere salmer selv, og er representert i Norsk Salmebok med én salme.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
blogg-biografi
hymntime.com
Jab

Jab, eller jabb (fra engelsk jab, «støt» eller «sjokk»), er et kort, rett og relativt lett slag i en rekke kampsporter, blant annet boksing. Slaget utføres vanligvis med venstre hånd for en høyrehendt utøver, og formålet er å holde kontakt og måle avstand med motstanderen, eller eventuelt åpne motstanderens guard for å få inn et hardere slag.
Zabur

Zabur (arabisk: زبور‎) er, i henhold til islam, den hellige boken til Dawud (kong David av Israel), en av de hellige bøker avslørt av Gud før Koranen, sammen med andre slik som Tawrat (Tora) av Musa (Moses) og Injil (evangeliene) om Isa (Jesus Kristus).
En del forskere likestiller Zabur med bibelske Salmenes bok. Begrepet zabur er det arabiske tilsvarende begrepet til det hebraiske zimra i betydningen «sang», «musikk». Det er, sammen med zamir («sang») og mizmor («salme»), avledet fra zamar i betydningen «sang, synge lovprisning, gjøre musikk».I henhold til tolverne eller imamittene var den opprinnelige og ikke korrupte Zabur bevart i den mystiske al-Jafr, som er i dag bevart av Imāmah Muhammad al-Mahdi. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
En diskusjon på engelsk av Zabur og andre skrifter, fra et uavhengig, ikke-muslimsk synspunkt; se andre artikler fra dette nettstedets hovedside.
Ludwig Lindenschmit den eldre

Ludwig Lindenschmit den eldre (født 4. september 1809 i Mainz, død 14. februar 1893 i Mainz) var en tysk arkeolog, historiemaler og litograf.
Lindenschmit utdannet seg først til kunstner i München under Peter von Cornelius, men gikk over til arkeologi i 1846. I 1848 beskrev han en gravplass fra merovingertiden i skriftene Das germanische Todtenlager von Selzen. Han var 1852 en av stifterne av Römisch-germanisches Centralmuseum i Mainz og deretter dets direktør. Han beskjeftiget seg i høy grad med å anskaffe gode avstøpninger og kopier av karakteristiske fornfunn i andre samlinger.
Lindenschmit ville ikke høre tale om den oppdeling av den forhistoriske tiden i stein-, bronse- og jernalderen som forfektes av de nordiske arkeologene, men i sitt verk Die Altertümer unserer heidnischen Vorzeit (fire bind, 1858-90), som inneholder tegninger av oldtidsfunn, med korte beskrivende tekster, alt utført av ham selv, er allikevel funnene ordnete i avdelingene I, II og III, noe som helt tilsvarer de tre ovennevnte tidsperiodene. Sammen med Alexander Ecker utga han "Archiv für Anthropologie" (1866 ff).


== Øvrige skrifter (utvalg) ==
Die vaterländischen Alterthümer der fürstlich hohenzoller´schen Sammlungen zu Sigmaringen (1860)
Handbuch der Deutschen Altertümskunde (1880–89)
Tracht und Bewaffnung des römischen Heeres während der Kaiserzeit (1882)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lindenschmit i Nordisk Familjebok, 1904–1926
Lindenschmit, Ludwig i Salmonsens konversationsleksikon 1915–1930.
Ei gamal vise ifrå Valdres

«Ei gamal vise ifrå Valdres» er et skillingstrykk skrevet på Valdres-dialekt. Alf Prøysen presenterte det i sin visespalte i «Magasinet for Alle» årgang 1958.


== Teksten ==


== Kilder ==
De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
Sjømandssang

«Sjømandssang» er et skillingstrykk. Det sto også i Thomas P. Krags bok Ensomme mennesker, utgitt på Alb. Cammermeyers forlag i 1893. Thomas P. Krag hadde fått visen av en venn ved navn Tommes Kingo.


== Teksten ==


== Kilder ==
De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
Johanna Mestorf

Johanna Mestorf (født 17. april 1828 i Bad Bramstedt i hertugdømmet Holsten, død 20. juli 1909 i Kiel, Schleswig-Holstein) var en tysk arkeolog og etnolog. Hun var det yngste av ni barn av legen Jacob Heinrich Mestorf (1796–1837) og Katrina Georgina Körner (født 1794). 
Mestorf var kvinnen bak oppbyggingen av Kiels museum, der hun ble intendant i 1873 og museumsdirektør i 1891, men var også Tysklands andre kvinnelige titulæreprofessor og forfattet ca. 200 vitenskapelige arbeider, ved siden av romanen Vibeke Kruse og et stort antall avisartikler. Før ansettelsen på museet i Kiel var hun sekretær for utlandsk korrespondanse på et litografisk forlag i Hamburg, en tid arbeidet hun dobbelt med museumsarbeid, men da ulønnet med det seinere.
I tjueårsalderen kom hun, etter å ha gjennomgått frøken Blöckers pikeskole i Itzehoe, som guvernante til familien Piper på Engsö i Sverige og oppholdt seg der i fem års tid. I denne perioden lærte hun seg svensk og det ble grunnlaget for hennes seinere tallrike oversettelser av skandinaviske tekster til tysk, blant annet skrevet av Hans Hildebrand, Oscar Montelius, Sophus Müller, Sven Nilsson, Bernhard Salin og Ingvald Undset, noe som gjorde at det tyske publikum, som Gustaf Kossinna, fikk ta del av skandinaviske intellektuelle landvinninger. Mestorf lærte seg også italiensk, da hun i andre halvdelen av 1850-årene arbeidet som selskapsdame hos grevinnen Faletti di Villa Falletto, hovedsakelig i Italia, men også en tid i Frankrike. Faletti var en slektning av familien Piper. Under sine oversettelsesoppdrag så hadde Mestorf en livlig brevkontakt med de utlandske forfattere hvis tekster hun arbeidet med, for at deres arbeider skulle bli så bra oversatte som mulig.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tove Hjørungdal: Artikkelen Några frågor kring forskaren och hennes kontext: "Fräulein Professor Dr. Med. H.C. Johanna Mestorf", i boken Gender och arkeologi, utgitt av Mitthögskolan i Östersund 1997.
Tove Hjørungdal: Artikkelen Instead of a Review: Outline an Discussion of a Book on Johanna Mestorf, a Lady Amongst 500 Gentlemen, i tidsskriftet META nr 4/2005, sidene 18-37.
Terje Daleng

Terje Daleng (født 9. juni 1951) er en norsk politiker (Sp) som var ordfører i Hattfjelldal kommune fra 1996 til 2000.


== Kilder ==
Ordførerliste Arkivert 28. desember 2013 hos Wayback Machine. på drevja.com; besøkt 10. juli 2013.
Rodrigo Santoro

Rodrigo Santoro (født Som Rodrigo Junqueira dos Reis Santoro, den 22. august 1975 i Petrópolis, Rio de Janeiro) er en brasiliansk skuespiller. Han er av italiensk og portugisisk avstamming. 
Hans første store rolle kom på kino-produksjonen i 2001, med filmen Bicho de Sete Cabeças (Brainstorm) fra det brasilianske regissøren Lais Bodansky. På slutten av filmen, fikk han stående applaus fra publikum. Han fikk rollen som den mannlige hovedrollen i Abril Despedaçado (Bak solen), som var en av de nominerte for beste utenlandske film i 2002 under Golden Globe Awards. Han hadde en rolle i 2003 i filmen Hector Babenco  Carandiru, der han spilte en transeksuell fange kjent som Lady Di. 
Han begynte å få jobbe innen reklamebransjen da han dukket opp i en kommersiell kampanje med Gisele Bündchen i 2002. Han spilte også den mannlige hovedrollen den 3 minutter lange reklamefilm for Chanel, regissert av Baz Luhrmann, sammen med Nicole Kidman i 2004. I 2006 sluttet Santoro seg til serien Lost som en av de overlevende fra Oceanic Flight 815, der han spilte karakteren Paulo. Hans karakter i denne serien ble drept i episoden "Exposé". 
Santoro fikk rollen som den persiske keiseren Xerxes I i filmen 300, basert på Frank Millers tegneserie med samme navn, i 2007. Denne rollen hadde mange spesielle krav, som for eksempel intensiv trening for å klare de fysiske kravene. Han måtte også gjennom en fjerning av alt hans kroppshår, først ved hjelp av voksing, og deretter ved barbering da voksingen ble for smertefull. Hans øyenbryn ble beholdt intakt i første omgang, men dekket over med protetikk og trukket i stedet for å bli barbert. Santoro var den første brasilianske skuespilleren som noensinne har blitt nominert til en MTV Movie Awards innen kategorien for beste skurk. Imidlertid vant han ikke denne prisen, og den ble gitt til Jack Nicholson for hans rolle i filmen The Departed. 
Til tross for sin suksessrike internasjonale karriere, har Santoro sagt han ikke ønsker å flytte til Los Angeles og han ønsker å fortsette å bo i sin hjemby Rio. Han praktiserer meditasjon og idrett når tiden tillater dette, er en fan av musikkgruppa The Doors og han liker å lese William Shakespeares verker. Hans favoritt-skuespillere er Robert De Niro og Al Pacino. I 2008 deltok han under den britiske Soccer Aid som samlet inn penger for veldedighetsprosjekter arrangert av UNICEF. Han har hatt et forhold til make-up artist Vanessa Berigo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rodrigo Santoro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rodrigo Santoro på Internet Movie Database 
(sv) Rodrigo Santoro i Svensk Filmdatabas 
(da) Rodrigo Santoro på Filmdatabasen 
(da) Rodrigo Santoro på Scope 
(fr) Rodrigo Santoro på Allociné 
(en) Rodrigo Santoro på AllMovie 
(en) Rodrigo Santoro hos Turner Classic Movies 
(en) Rodrigo Santoro hos The Movie Database
Antwon Taylor

Antwon Taylor er en figur i den amerikanske TV-serien One Tree Hill. Figuren blir spilt av skuespilleren Antwon Tanner. Han var regelmessig med i denne serien fra første sesong til fjerde sesong og på nytt igjen fra syvende sesong hvor han dukket opp i episode 18. Han har dukket opp i cirka 100 episoder siden sin første opptreden. Antwon Charles Taylor er en av hovedpersonen Lucas Scott sine beste venner fra River Court, og senere blir han gode venner med Nathan også.
John Bright (bibelforsker)

John Bright (født 25. september i Chattanooga i Tennessee, død 26. mars 1995 i Richmond i Virginia) var en amerikansk bibelforsker, forfatter av flere betydningsfulle bøker, inkludert den innflytelsesrike History of Israel (1959), for øyeblikket i sin fjerde utgave.
Bright var tett tilknyttet den amerikanske skole av bibelkritikk som ble fremmet av William F. Albright, og som søkte å forene arkeologi som et forsvar for påliteligheten av Bibelen som historisk kilde, særlig de første bøkene i Det gamle testamente.
Bright var professor emeritus av hebraisk og tolkning av Det gamle testamente ved Union Theological Seminary i Richmond. Hans 35 år lange karriere der begynte i 1940 og ble avbrutt bare av hans tjeneste som militærprest under den andre verdenskrig. Han ble pensjonist i 1975, men fortsatte som forfatter. Han hadde to sønner, Charles C. og Robert N. Hans hustru døde i 1985.
Hans navn må ikke forveksles med John Bright (1811–1889), engelsk radikal-liberal politiker som satt i den engelske underhuset.


== Referanser ==
Joe Tracini

Joe Tracini (født 19. juli 1988) er en britisk skuespiller og sanger. 
Han er best kjent for sine roller i BBCs komedie-serie Coming of Age, Boomerang og fra komiserien My Spy Family. Han trente til å bli profesjonell skuespiller fra Italia Conti Academy of Theatre Arts i London, hvor han fullførte en National Diploma i Performing Arts, tidlig i 2007.
Hans mange teater-opptredener inkluderer en rekke roller, senest som karakteren Peter i pantomime-versjonen av historien om Peter Pan både på Churchill Theatre i Bromley i julen 2007. og senere på Beck Theatre på Hayes i julen 2008. Dette siste året, dukket Tracini opp i Askepott på The Hawth i Crawley i 2009, og hans opptredener ble godt mottatt og har fått gode kritikker fra publikum. 
I tillegg til å være skuespiller, er Tracini også en magiker, og han har interesse for magi siden han var 2-3 år gammel. I 2003 mottok han tittelen "British Junior Magical Champion", som han vant i Blackpool Opera House foran 3000 internasjonale magikere. Samtidig vant han også tittelen «Mest lovende komedie-skuespiller» for 2003.


== Eksterne lenker ==
(en) Joe Tracini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joe Tracini på Internet Movie Database 
(en) Joe Tracini hos The Movie Database 
Joe Tracini på Twitter
Fred Schaus

Frederick (Fred) Appleton Schaus (født 30. juni 1925, død 10. februar 2010) var en amerikansk basketballspiller, hovedtrener og direktør for skolelaget til West Virginia University. Han spilte selv for Fort Wayne Pistons og New York Knicks i NBA, og var hovedtrener for Los Angeles Lakers. Han var også hovedtrener for Purdue Universitys basketballag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fred Schaus – Basketball-Reference.com 
(en) Fred Schaus – Basketball-Reference.com (trener)
Sosialpedagogikk

Sosialpedagogikk er et fagområde i krysningen mellom sosiologi og pedagogikk rettet mot oppdragelse og undervisning sett i sammenheng med sosialisering og tilpasning til samfunnet. Sentralt i teorien er at vi lærer i samvær og samspill med andre mennesker, og under påvirkning fra samfunnet rundt oss. Sosialpedagogikk nyttes gjerne om det praktiske arbeidsområdet med å tilrettelegge for barn og unge innen skoler, barnehage, barneinstitusjoner, fritidshjem, ungdomsklubber og spesialinstitusjoner. 
En person utdannet innen sosialpedagogikk kalles sosialpedagog. Disse finnes innen nevnte arbeidsområder. I norsk skole kalles sosialpedagogen sosiallærer i grunnskolen og sosialrådgiver, eller bare rådgiver, i videregående opplæring.
Det Sosialpedagogiske Studiealternativet ble opprettet ved Universitetet i Oslo i 1974 som et resultat av positivismestriden på 1960- og 70-tallet.


== Bakgrunn ==
Begrepet sosialpedagogikk har røtter tilbake til 1800-tallet, og spesielt boken Sozialpädagogik fra 1899 av den tyske filosofen Paul Natorp. Natorp beskrev sosialpedagogens oppgave som det å kartlegge sosiale betingelser for oppdragelse, og bestemme betingelser for oppdragelsen i utformingen av et sosialt liv. Den franske sosiologen Émile Durkheim ble talsmann for lignende synspunkter, også han ved århundreskiftet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utdanningsforbundets nettsider om fagbladet Spesialpedagogikk