jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skandhaer

De 5 skandhaer er en betegnelse i buddhismen som brukes for å beskrive mennesket. 
Etter Buddhistisk lære finnes det intet personlig jeg, men et samspill mellom 5 faktorer/skandhaer:

Det materielle (legmet, sansene, den sansende verden)
Følelsene (lyst eller ulyst)
Forestillingen
Evner + Krefter/vilje
BevissthetenDe 5 skandhaer forklarer også hvorfor en person aldri er den samme når han/hun gjenfødes. Ingenting bringes videre fra liv til liv – gjennfødelse er en illusjon.


== Eksterne lenker ==
leksikon.religion.dk
Vaskebrett

«Vaskebrett» kan også referere til bølgemønster som kan dannes på grusvei, se Vaskebrett (vei)Vaskebrett er en innretning til å vaske klær med. Vaskebrettet har stort sett gått ut av bruk i Vesten etter at vaskemaskinene overtok, men som idiofonisk musikkinstrument holder det fortsatt stand.


== Eksterne lenker ==
(en) Washboards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lastheneia fra Mantineia

Lastheneia fra Mantineia (gresk: Λασθένεια, Lasthéneia) var en kvinnelig gresk filosof og en av Platons studenter.


== Liv og virke ==
Hun ble født i Mantinea, en gammel by i Arkadia på Peloponnes. Hun studerte i Platons Akademi i mannsklær. Etter Platons død fortsatte hun sine studier med Speusippos, en nevø av Platon. Det ble hevdet at hun hadde et forhold til Speusippos.Et papyrusfragment fra Oxyrhynchus nevner en uidentifisert kvinne som studerte under Platon, Speusippos og deretter Menedemos fra Eretria. Fragmentet fortsett med å forklare at «i hennes tenår var hun elskelig og full av ulærd ynde». Denne kvinnen kan ha vært enten Lastheneia eller Aksiothea fra Flius.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Riginos, Alice Swift (1976): Platonica, Brill Archive, s. 184


== Eksterne lenker ==
«Lastheneia of Mantinea», Memim.com
Aglaonike

Aglaonike, også kjent som Aganice i Thessalia, er nevnt som den første kvinnelige astronomen i antikkens Hellas. Hun var interessert i himmelfenomener og tilgenget seg dyktighet i astronomisk observasjon og beregninger, en sjeldenhet for kvinner på hennes tid. Hun er nevnt i skrifter av Plutark og Apollonius av Rhodos som datter av Hegetor i Thessalia. Hun ble betraktet som en trollkvinne for sin evne til å få månen til å forsvinne fra himmelen, som betydde at hun kunne forutsi tiden og området hvor en måneformørkelse ville skje. 
Plutark skrev at med hennes kunnskap om astronomi og astronomiske utregninger, kjente hun til periodene for fullmåne og kunne forutsi nøyaktig tid og og sted for måneformørkellse. Med en slik kunnskap kunne hun overbevise andre tessaliske kvinner om at hun hadde evnen til å trekke månen ned fra himmelen. Etter henne har grekerne et ordtak som på norsk lyder: «Ja, som månen lystrer Aglaonike»!Plutarks mål med å nevne Aglaonike var ikke å rose hennes dyktighet, men å bruke henne som eksempel når han skrev at slike «hekser» med hensikt ønsket å villede andre kvinner som ikke hadde noen astronomisk kunnskap. Platon, Horats og Vergil nevner også disse tessaliske trollkvinnene og de magiske kreftene deres som gjør at de kan få månen til å forsvinne når de ønsker. I Plutarks Råd til bruden og brudgommen skriver han at bare gjennom å studere filosofi og astronomi kan kvinner unngå å tro på slikt vrøvl.


== Ettermæle ==
Aglaonike er en av de 998 kvinnene som er navngitt i flisene på The Heritage Floor, del av den amerikanske feministiske kunstneren Judy Chicacos kunstinstallasjon The Dinner Party. Kriteriene for å bli inkludert på var disse, ifølge Chicago:

Hun hadde gitt et vesentlig bidrag til samfunnet.
Hun hadde prøvd å forbedre livet for andre kvinner.
Hennes liv og arbeid hadde vist fram vesentlige sider ved kvinners historie.
Hun hadde framstått som rollemodell for ei mer likestilt framtid.I Jean Cocteaus film Orphée fra 1950 er «Aglaonice» og «Eurydice» to av karakterene. Juliette Gréco hadde rollen som Aglaonice, mens Maria Déa spilte Eurydice.Aglaonike er indirekte del av et rituale i wicca-religionen: «Drawing Down the Moon» (norsk: Trekke ned månen). Frasen er også brukt i tittelen på en bok skrevet av wicca-prestinnen Margot Adler: Drawing Down the Moon: Witches, Druids, Goddess-Worshippers and Other Pagans in America.Et av kraterne på planeten Venus er oppkalt etter Aglaonike.


== Referanser ==
Mary Edwards Walker

Mary Edwards Walker (født 26. november 1832 i Oswego i delstaten New York, død 21. februar 1919) var en amerikansk feminist og kirurg som ble tatt som krigsfange og mottok Medal of Honor.
Før den amerikanske borgerkrigen tok Walker en medisinsk grad, giftet seg og startet sin egen medisinske praksis som ikke gikk så bra. Hun meldte seg som frivillig til Unionshæren ved utbruddet av den amerikanske borgerkrigen, og hun arbeidet som kirurg. I begynnelsen av krigen hadde hun bare lov til å praktisere som sykepleier, og unionshæren hadde ingen kvinnelige kirurger. 
Den 10. april 1864 ble Walker tatt til fange av konføderasjonen etter at hun krysset fiendens linjer for å behandle sårede sivile og hun ble arrestert som spion. Hun ble sendt som krigsfange til Richmond i Virginia der hun ble frigitt i en fangeutveksling med unionen. Etter krigen ble Walker godkjent for USAs militære høyeste dekorasjon for tapperhet, Medal of Honor, for sin innsats under den amerikanske borgerkrigen. Hun er den eneste kvinnen som har mottatt denne medaljen, og kun en av kun åtte sivile som har fått den. 
Etter krigen arbeidet Walker som forfatter og foreleser, og hun støttet kvinner rettigheter frem til sin død i 1919. Hun døde i februar 1919 av naturlige årsaker i en alder av 86 år, og ble gravlagt i Oswego, New York. Hun hadde en vanlig begravelse, men et amerikansk flagg var drapert over kisten hennes, og hun ble gravlagt i sin sorte dress i stedet for en kjole som var vanlig for kvinner på denne tiden. Under andre verdenskrig ble skipet SS «Mary Walker» oppkalt etter henne.
I 2000 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.


== Referanser ==
Cessna 140

Cessna 120 og Cessna 140 er et en motors, to seters, høyvinget, halehjuls småfly med doble vingestag i V-form, som ble produsert like etter 2. verdenskrig, fra 1946 til 1950. Produksjonen ble avløst av den nyere Cessna 150 som hadde nesehjulsunderstell. Samlet produksjon av Cessna 120 og 140 var 7664 fly i løpet av 5 år.


== Utvikling ==


=== Cessna 140 ===
Cessna 140 ble først utstyrt med en 85 hk Continental C-85-12 eller C-85-12F luftkjølt, firesylinders boksermotor. Det var også mulig å få flyet levert med 90 hk Continental C-90-12F eller C-90-14F, eller med en sertifisert ettermontering med 108 hk Lycoming O-235-C1.
Denne modellen hadde metallkledd flykropp og ror, og dukkledde vinger.
Cessna 170 var en samtidig modell, svært lik Cessna 140, men med fire seter og en sterkere motor.


=== Cessna 120 ===
Cessna 120 var billigversjonen av Cessna 140 som ble produsert samtidig. Den hadde ikke flaps og manglet det D- formede bakre sidevinduet. På dette var batteri, startmotor, radioer, landingslys og navlys ekstrautstyr. I løpet av årene har eierne utstyrt flyene med stadig mer av dette utstyret, slik at mange Cessna 120 er nesten identisk med 140, bortsett fra flaps. Da produksjonen av Cessna 140A ble startet, stoppet produksjonen av Cessna 120.


=== Cessna 140A ===
I 1949 ble modellbetegnelsen endret til 140A og det ble aluminiumkledde vinger og enkle vingestag i stedet for doble vingestag i V-form. Standard motoralternativ var 90 hk Continental C-90-12F eller C-90-14F. Flyet kunne også leveres med 80 hk Continental C-85, C-85-12, C85-12F eller C-18-14F. Hovedhjulunderstellet i fjærstål ble flyttet ca 10 cm (4 tommer) framover for å hindre at flyet tippet framover under hard bremsing. Til tross for disse forbedringene falt salget av disse flyene. Cessna 140A produksjonen var kun 7 prosent av den totale 120/140/140A produksjonen.
Det har vært vanlig å bygge om flyene til de bedre modellalternativene ovenfor. En del fly er blitt utstyrt med understellsforlengere for å hindre at flyet tipper framover ved bremsing. Det er mulig å sette inn kraftigere Lycoming O-320 motor, men det medførte 45 kg vektøkning og dramatisk øket bensinforbruk. Alle modellene har bensintank på 95 liter.
Kleopatra (alkymist)

Kleopatra var en egyptisk alkymist som virket i Alexandria på i det 3. eller 4. århundre. Hennes fulle navn er ikke kjent, men hun er ikke samme person som den mer kjente dronning Kleopatra VII. Kleopatra var et vanlig navn i Egypt på denne tiden, men navnet kan også være et pseudonym.Kleopatra er blant de eldste alkymistene vi kjenner til. Hun levde før Zosimos av Panopolis, og kan ha vært blant grunnleggerne av disiplinen. Hun er nevnt med stor respekt i det arabiske leksikonet Kitāb al-Fihrist fra 998, og alkymisten Michael Maier skriver i et verk utgitt i 1617 at det var fire kvinner som kjente til hvordan en kunne lage De vises stein: Kleopatra, Maria fra Alexandria, Medera og Taphnutia.Kleopatras kanskje mest kjente verk er Chrysopoeia, om forvandlingen av materie til gull. Kleopatra arbeidet ut fra alkymistenes hypotese om at all materie er av samme natur og kan transformeres mellom ulike former. De tidlige egyptiske alkymistene er kjent for å ha lagt de første grunnsteinene for det som mange århundrer senere skulle bli til den moderne kjemien, og blant Kleoptras arbeider finner vi arbeider om mål og vekt, og beskrivelser av smelteovner og destillasjon. Det er ikke klart hvem som oppfant destillasjonskolben, men det kan ha vært Kleopatra.


== Kleopatras Chrysopoeia ==
Kleopatra og andre tidlige alkymister uttrykte sjeldent noe med ord som i stedet kunne fremstilles ved hjelp av symboler, og de fire diagrammene under fra Kleopatras Chrysopoeia er gode eksempler på det. Diagrammene stammer fra en reproduksjon av Marcellin Berthelot basert på en gresk transkribsjon av St. Mark fra det tiende århundre.

		
		
		


== Referanser ==
Theano

Theano (gresk: Θεανώ; sjette århundre f.Kr.) er navnet gitt til kanskje to pytagoreiske filosofer. Hun har blitt kalt eleven, datter og kone av Pythagoras, men andre gjorde henne hustru av Brontinus. Hennes fødested og identiteten til faren hennes er usikker, noe som fører til at forfattere antyder at det var mer enn en person hvis detaljer har blitt slått sammen (disse er noen ganger referert til som Theano og Theano II). Noen få fragmenter og brev tilskrevet henne har overlevd som er av usikkert forfatterskap. Hun kan også ha vært lærer i den pythagoreiske skolen, som hadde 28 kvinnelige pythagorere.
Lite er kjent om livet til Theano, og de gamle kildene er forvirret. Ifølge en tradisjon, kom hun fra Kreta og var datter av Pythonax, men andre sa hun kom fra Croton og var datter av Brontinus. Hun ble sagt av mange å ha vært gift med Pythagoras, selv om en annen tradisjon gjorde henne hustru Brontinus. Iamblichus refererer til Deino som hustru Brontinus.
Barna tilskrevet Pythagoras og Theano inkluderte tre døtre, Damo, Myia og Arignote, og en sønn, Telauges.
De skrifter tilskrives Theano var: Pythagoreiske apofthegmer, Kvinnelig råd, Om dygd, Om fromhet, Om Pythagoras, Filosofiske kommentarer, og Brev. Ingen av disse skriftlig har overlevd unntatt noen få fragmenter og brev av usikre forfatterskap. Forsøk har blitt gjort for å tildele noen av disse fragmentene og brev til den opprinnelige Theano (Theano I) og noen til et senere Theano (Theano II), men det er sannsynlig at de er alle pseudonyme fiksjoner av senere forfattere, som forsøker å anvende Pythagoras filosofien til en kvinnes liv. Den overlevende fragment av Om fromhet gjelder et pytagoreisk analogi mellom tall og objekter, de ulike overlevende bokstavene takle innenlandske bekymringer: hvordan en kvinne skal oppdra barn, hvordan hun skulle behandle tjenere, og hvordan hun skal oppføre seg dydig mot ektemannen.
Mary Ritter Beard hevdet at avhandlingen Om dygd inneholdt læren om den gyldne middelvei.
Artemisia II av Karia

Artemisia II av Karia (gresk: Ἀρτεμισία; død 350 f.kr) var søster, hustru og etterfølger av kong Maussolos av Halikarnassos. Hun var datter av Hekatomnos og etter sin broren og ektefellens død, styrte hun selv fra 353 til 351 f.Kr. Hennes styre var utført etter de samme prinsipper som hennes ektemann (se definisjonen av «satrap» og dens opprinnelse). Hun støttet således det oligarkiske partiet på øya Rhodos.


== Liv og virke ==
Hun er kjent i historien for sin ekstraordinære sorg etter at hennes mann (og bror) Maussolos hadde gått bort. Hun skal ha blandet hans aske i sin daglige drikke, og for gradvis å ha pint seg til døde i løpet av de to årene hun overlevde ham. Hun benyttet seg av de mest framstående greske retorikere til hylle hans pris i sine taler. For å bevare hans minne bygget hun i Halikarnassos et mektig og majestetisk monument, listet av Antipatros av Sidon som et av de syv underverkene av den antikke verden og hvis navn senere ble fellesbetegnelse for alle strålende gravmonumenter (mausoleum, μαυσωλεῖον).


== Mausoleum ==

Mausoleet i Halikarnassos var ca 140 meter i høyde og omgitt på alle fire hjørnene av 36 marmorsøyler, ni på hver av de fire sidene. Disse ble prydet med skulpturelle relieffer gjort på hvert hjørne av fire kjente greske skulptører. Vestsiden ble gjort av Leochares, nordsiden ble gjort av Bryaxis, østsiden av Skopas fra Paros, og det gjenværende hjørnet ble gjort av Timotheus. En femte kunstner ved navn Pteron ble innkalt etter Artemisias død. Han kronet den eksisterende storslåtte monumentet med en pyramideformet kuppel som var like høy og som inneholdt 24 trinn. En sjette skulptur ved navn Pythios la til det samlede kunstverket på toppen av monumentet en skulpturgruppe i marmor bestående av stridsvogn trukket av fire hester. Artemisia elv rakk aldri å se fullførelsen av det mektige monumentet.


== Andre monumenter ==
Et annet berømt monumentet som ble reist av henne på Rhodos for å feire hennes erobring av øya. De rhodesiske innbyggerne, etter at de gjenvant deres frihet, gjorde den utilgjengelig, og av den grunn ble senere kalt for Abaton (gresk: άβατον; fra α - ikke + βαίνω - å trå), et generelt begrep for hva som er utilgjengelig.


== Senere i populærkulturen ==
Artemisia er referert i 12 Days, en amerikansk tegneserien i mangastil, gjort av June Kim. Den handler om en kvinne som sørger over sin tidligere jentekjæreste ved å drikke hennes aske i fruktdrikk.


== Se også ==
Artemisia I av Karia


== Referanser ==


== Litteratur ==
Smith, William (red.) (1867): «Artemisia (2)» Arkivert 11. mai 2006 hos Wayback Machine., Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, Boston
Boccaccio, Giovanni (2001): Famous Women, oversatt til engelsk av Virginia Brown, Harvard University Press; ISBN 0-674-01130-9. s. 115–118


== Eksterne lenker ==
(en) Artemisia II – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Artemisia av Jona Lendering, Livius
Ipswich (Queensland)

Ipswich er en by i Queensland i Australia, den ligger langs Bremerelva i sørøstlige Queensland omtrent 40 kilometer fra delstatshovedstaden Brisbane.
Byen er kjent for sin arkitektoniske-, natur- og kulturarv. Ipswich søker å bevare og bruke mange av sine historiske bygninger. Byen har mer enn 6000 verneverdige bygg eller områder og over 500 parker.
 Ipswich startet i 1827 som et gruvesamfunn.Navnet Ipswich kommer fra byen Ipswich i England. Fra 1840-tallet var Ipswich et viktig knutepunkt og elvehavn for lokal transport til og fra Brisbane og regionale Queensland. Jernbanen ble fullført i 1876. I løpet av det 1900-tallet vokste Ipswich, som tidligere var en separat by,  sammen med storbyområdet Brisbane. 
Ipswich har en av University of Queenslands campuser. RAAF Base Amberley er Royal Australian Air Force største base og ligger ved Ipswich.


== Referanser ==
Chaosjøen

Chaosjøen eller Chao Hu (kinesisk: 巢湖, pinyin: Cháo Hú) er den største innsjøen i den kinesiske provinsen Anhui. Den er en av Kinas fem største ferskvannsinnsjøer. Den ligger der prefekturene Chaohu og Hefei møttes og var navnegivende for førstnevnte, men etter endringene av de administrative enheter i provinsen 22. august 2011 er innsjøen nå helt og holdent innen det store byprefekturet Hefei.
Øya Laoshan ligger i innsjøen. Over fem millioner mennesker lever ved sjøen, og utnytter den til irrigasjon, transport og fiske. Den er blitt en av Kinas mest forurensede innsjøer.
Innsjøen har en gjennomsnittlig dybde på litt over syv meter, og et areal på 756,2 km².


== Legende ==
Ifølge en legende lå det her tidligere en rik by ved navn Chaozhou. På grunn av borgernes synder ble den forbannet av himlenes krefter og beordret ødelagt av oversvømmelse. Oppgaven ble gitt til en hvit drage som bare var i stand til å oppdage én god person i byen, en gammel dame ('Lao' på kinesisk) med slektsnavnet Jiao. Etter ødeleggelsen av Chaozhou ble bare den gamle damen og hennes datter spart. De ble til de to øyene som stiger opp fra sjøen. 
Legenden kan finne et slags hold i geologisk historie, ettersom Chaosjøen ligger der flere forkastningssprekker møtes; den mest kjente av dem, Tan Lu-forkastningen, forårsaket Tangshanskjelvet i 1976.


== Eksterne lenker ==
Ecology research project
Dorotea Bucca

Dorotea Bucca (født 1360 i Bologna, død 1436 samme sted), også kalt Dorotea Bucchi, var en italiensk lege. Man vet lite om livet hennes, men man vet at hun satt i styret for medisin og filosofi ved Universitetet i Bologna i over 40 år. Faren hadde samme stilling før henne.
Holdningen til utdannelse til begge kjønn synes å ha vært mer positiv i Italia enn den var for eksempel i England før 1800-tallet. Anna Mazzolini var professor i anatomi ved universitetet i Bologna i 1760, og øvrige kvinner innen det medisinske felt omdatter også for eksempel Trotula di Ruggiero, Abella, Jacobina Félicie, Alessandra Giliani, Rebecca de Guarna, Margarita, Mercuriade (1300-tallet), Constance Calenda, Calrice di Durisio (1400-tallet), Constanza, Maria Incarnata og Thomasia de Mattio.


== Referanser ==
Maria Dalle Donne

Maria Dalle Donne (født 1778, død 1842) var en italiensk lege og en direktør ved Universitetet i Bologna. Hun var den første kvinnen med doktorgrad i medisin, og den nest første kvinnen å bli medlem av Ordine de Benedettini Academici Pensionati.
Dalle Donne ble født i en bondefamilie i en landsby utenfor Bologna. Hennes talenter ble tidlig anerkjent og hun ble oppfordret til å studere medisin ved Universitetet i Bologna. I 1799 presenterte hun sin avhandling og tok eksamen, noe som gjorde henne til den første kvinnen med doktorgrad i medisin. Hun besto eksamen med laud (maxima cum laude).
I 1800 publiserte Dalle Donne tre vitenskapelige artikler. Den første artikkelen, om anatomi og fysiologi, var en gjennomgang og kommenter arbeid utført tidligere på kvinnelig reproduksjon og fruktbarhet, misdannelser hos fosteret og blodsirkulasjonen i livmoren. Den andre artikkelen foreslo for første gang at sykdommer kan klassifiseres på grunnlag av symptomer. Den tredje artikkelen fokuserte på jordmorutdanning og omsorg for nyfødte.
I 1829 ble Dalle Donne den andre kvinnelige, etter Laura Bassi, å bli innlemmet i Ordine de Benedettini Academici Pensionati, hvor hun fikk tittelen «Academic». I 1832 ble Dalle Donne direktør for Instituttet for jordmorutdanning ved Universitetet i Bologna.


== Referanser ==


== Litteratur ==
The 18th century women scientists of Bologna Arkivert 2. mars 2012 hos Wayback Machine.
Serena Bersani, 101 Donne che hanno fatto grande Bologna, Newton Compton editori, 2012, ISBN 978-88-541-3641-0.
Anna Winlock

Anna Winlock (født 15. september 1857 i Cambridge, Massachusetts, død 1904) var en amerikansk astronom.
Anna Winlock var datter av Isabella Lane Winlock og astronomen Joseph Winlock. Hun vokste opp i observatoriet ved Harvard University og på skolen viste hun tidlig interesse for matematikk og gresk. Da faren brått døde i 1875 ønsket Winlock å videreføre farens arbeid, og begynte å arbeide ved observatoriet.Som sin far var hun en «menneskelig datamaskin». Det er sannsynlig at denne forbindelsen tillot henne å være blant de første av de kvinnene å bli kjent som «The Harvard Computers». Hun utarbeidet den mest komplette katalog over stjerner nær polene i sin tid. 
Hun huskes også for sine beregninger og studier av asteroider. Spesielt gjorde hun beregninger av asteroidene (433) Eros og 475 Ocllo.


== Referanser ==
Wang Zhenyi

Wang Zhenyi (født 1768, død 1797) var en kinesisk astronom. En av kratrene på Venus er oppkalt etter henne.
Wang Zhenyi publiserte tolv verk om astronomi og matematikk. Hun publiserte studier om gravitasjon, og særlig studerte solformørkelser av månen. Wang Zhenyi også forsvart kvinners rettigheter til å studere.


== Referanser ==
Bruno av Sachsen

Bruno av Sachsen, også kalt Bruno den store (født 925, død 11. oktober 965 i Reims) var erkebiskop av Köln og siste hertug av Lotharingia.
Han var den yngste sønnen til Henrik fuglefangeren og bror av Otto den store som den første tysk-romerske keiseren, etter gjenopprettelsen av det tysk-romerske rike i 962.
Ved hans død ble de to lokale adelsmennene, som under Bruno hadde blitt utnevnt til markgrever over henholdsvis Øvre og Nedre Lotharingia anerkjent som hertuger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bruno the Great – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Strudel

Strudel er bakverk lagd av en fylt deigrull som enten er stekt eller kokt. Navnet strudel kommer fra det tyske ordet Wasserstrudel («vannvirvel»). Opprinnelig var strudel snegleformet, som börek delvis fremdeles er. Börek er en tyrkisk variant med krydret fylling. På 1500-tallet lagde man strudel av 10-12 lag med deig og etter at den var stekt, strødde man melis på. På slutten av århundret begynte konditorene å fylle strudlene med forskjellige typer frukt eller kvarg. På 1700-tallet skjedde det en stor endring i måten å bake strudel – deigen ble kjevlet ut på en duk, fylt og deretter rullet sammen ved hjelp av duken.Strudel, som har sin opprinnelse i habsburgmonarkiet, fikk senere innpass i kjøkkenet i de nasjonene som oppstod etter habsburgmonarkiets sammenbrudd (f. eks. østerriksk kjøkken) og har etter hvert blitt internasjonalt utbredt. Den eldste overleverte oppskriften stammer fra et håndskrift fra 1696 med tittelen Koch Puech («kokebok»), som i dag oppbevares i rådhusbiblioteket i Wien.Til deigen brukes det alt etter oppskriften enten strudeldeig, men også smørdeig eller gjærdeig (i Østerrike og Bayern kalt for Germteig). Strudeldeig blir fremstilt av finmalt hvetemel (ved blodpølsestrudel av potetmel), vann og olje eller smør. Intens mekanisk behandling (elting og slåing), samt en lengre hviletid før den videre formingen, gjør den ekstreme utkjevlingen og uttøyningen av deigen mulig. Den er i idealtilfellet så tynn at den er gjennomskinnende og allikevel ikke revner.For å trekke ut deigen finnes det forskjellige teknikker. Man kan først rulle ut en deig meget tynt for så å legge den over begge håndflatene og trekke den langsomt og vekselvis ut. Etterpå legges deigen på et kjøkkenhåndkle (som kalles for «strudelklede» i Østerrike og Sør-Tyskland), dekkes med fyllingen og rulles opp ved hjelp av kjøkkenhåndkleet.Det finnes utallige studelvarianter, blant annet eplestrudel, kvargstrudel og blodpølsestrudel. I kjøkkenet i Schwaben finnes det en kjøttdeigstrudel.
Lignende deiger finnes som butterdeigbakst som brukes flat til napoleonskaker og som rull blant annet til croissanter og enkelte kringle- og wienerbrødtyper.


== Se også ==
Apfelstrudel (eplestrudel)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Strudel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons