jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Famegana alsulus

Famegana alsulus er en dagsommerfugl som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).   


== Utseende ==
En blåvinge uten stjerter på bakvingene. Hannens overside er rødfiolett med smalt mørke ytterkanter. Hunnen er ensfarget mørkbrun. Undersiden er lyst gråbrun, uten tegninger bortsett fra en lys bord langs ytterkanten og en svart flekk ved bakhjørnet.


== Levevis ==
Larvene lever på knopper og blomster av planter i erteblomstfamilien, oftest sammen med maur. De er grønne med en purpurfarget ryggstripe som er kantet med en gul stripe.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt fra Sør-Kina, Filippinene og Taiwan sørøstover til Australia og Tonga.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
slekten Famegana Eliot, 1973  – bare én art
Famegana alsulus (Herrich-Schäffer, 1869)


== Kilder ==
Lepidoptera larvae of Australia – Famegana alsulus [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Famegana alsulus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Famegana nisa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Famegana nisa – detaljert informasjon på Wikispecies 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Famegana in The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Famegana
Per Barclay

Per Barclay (født 18. februar 1955 i Oslo) er en norsk billedhugger og installasjonskunstner, bosatt i Paris. Han «arbeider med ulike materialer og elementer, blant annet stein, stål, aluminium, glass, vann og spillolje»Barclay er utdannet i kunsthistorie ved Universitetet i Bergen før han tok i alt fire års kunstutdanning i Italia fra 1979-83: design og fotografi ved Instituto Statale d'Arte di Firenze, og kunst ved Accademia di Belle Arti, Bologna og Accademia di Belle Arti di Roma. Han etablerte seg som kunstner i Roma i 1983 og hadde sine første separatutstillinger i kunstforeningene i Bergen og Trondheim i 1984.
En karakteristisk del av hans kunst er oljerommene. «Han har skapt oljerom i flere tiår. Dekker gulv med brukt motorolje, og skaper dermed en speiling – et reflekterende rom. Har også benyttet vin, blod, melk, vann.»Han er innkjøpt av Museet for samtidskunst, Henie-Onstad kunstsenter, Kiasma i Helsingfors og museer i Spania, Italia og Nice. Han deltok på Veneziabiennalen i 1990, stilte ut i Lillehammer bys malerisamling under Vinter-OL 1994, var festspillutstiller ved Festspillene i Bergen 2001 og Festspillene i Nord-Norge 2009, og har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med et verk «Uten tittel» i Fauske.


== Referanser ==

LitteraturDes lieux – Per Barclay. Centre d'art contemporain de Vassivière en Limousin , 1996. 65 sider. Utstillingskatalog. ISBN 2-910850-04-8
Per Barclay. Museet for samtidskunst, 1998. 118 sider. Utstillingskatalog. (Terskel ; nr 20)
Per Barclay. Galleria Civica di Arte Contemporanea, 2000. 125 sider. Utstillingskatalog.  ISBN 88-7757-110-1
Per Barclay. University of Salamanca, 2000. 72 sider. Utstillingskatalog. ISBN 847800937X
Per Barclay. Bergens kunstforening mfl, 2001. 89 sider. Utstillingskatalog. ISBN 84-7907-367-5
Per Barclay. Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofia (Madrid), 2003 – 130 sider. Utstillingskatalog. ISBN 88-7757-161-6
Per Barclay : une mécanique des fluides. Galerie Guy Bärtschi (Genève), 2006 – 63 sider. Utstillingskatalog. ISBN 978-2-940287-20-8. Tekst på fransk og engelsk.
Per Barclay. Interiør. Teknisk industri, 2009 – 84 sider. ISBN 978-82-997894-3-1. Fransk, engelsk og italiensk tekst.
Arnaud Maillet. Per Barclay : photographe. Paris : Rue Visconti, 2011 – 84 sider. ISBN 978-2-919531-01-1. Tekst på fransk og engelsk.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Oraidium barberae

Oraidium barberae er en dagsommerfugl som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).


== Utseende ==
En knøttliten (vingespenn 10-18 millimeter) blåvinge uten stjerter på bakvingene. Oversiden er brun med litt bronseaktig glans.
Undersiden er lyst gråbrun med litt mørkere brune, hvitkantede flekker som danner et uregelmessig tverrbånd. I tillegg er den en rad av halvsirkelformede, svarte flekker langs bakvingens ytterkant.


== Levevis ==
Larvene lever trolig på planten Exomis axyroides (meldefamilien).


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørlige Afrika. Den er kjent fra Sør-Afrika, Lesotho og Zimbabwe.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen / overfamilien dagsommerfugler (Papilionoidea)
familien glansvinger (Lycaenidae)
delgruppen Lycaeninae (i vid forstand)
blåvinger (Polyommatinae)
stammen Polyommatini (i snever forstand)
slekten Oraidium  Bethune-Baker, 1914 – bare én art
Oraidium barberae (Trimen, 1868)


== Eksterne lenker ==
(en) Oraidium barberae i Encyclopedia of Life 
(en) Oraidium barberae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Oraidium barberae hos NCBI 
Oraidium – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde av arten
Bilde av arten, underside Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Brower, Andrew V. Z. 2007. Oraidium in The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Oraidium
Per Barclays skulptur i Fauske

Per Barclays skulptur i Fauske er Uten tittel. Per Barclays verk ble satt opp i 1993, og er Fauskes andel av Skulpturlandskap Nordland.Verket består av to identiske enheter, plassert i fjæra i nærheten av et naust. Hver enhet består av to deler: en ramme i aluminium – med en form som kan minne om reisverket til et lite hus, stilt på skrå ned i vannet, og en rektangulær marmorblokk som hviler på det øverste hjørnet av ramma. Steinblokkene, som er laget i fauskemarmor, måler 120 x 300 x 40 cm. Det 250 år gamle naustet som inngår i verket tilhører Fauske museum, som er en del av Nordlandsmuseet.Med plasseringen i fjæra har kunstverket fått en plassering i et grenseland. «Kunstverket representerer verken land eller hav, men en skiftende grense mellom de to verdener som stadig omdefineres av tiden som går, og av tidevannet.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Tankar (drikkekar)

Tankar (drikkekar) er en skjenkekanne for øl. Med tankaren kunne man hente øl fra tønnen i kjelleren og helle det over i ølboller, staup, kjenger eller andre drikkekar. Betegnelsen tankar har vært brukt over store deler av Europa og svarer til det gammelfranske tanquart, det gammeltyske tanckaert og har trolig kommet til Norge med det engelske ordet tankard.Tankaren er lagget og laget av tre. Den har konisk eller sylinderformet korpus med tut og hank. Betegnelsen har hovedsakelig vært brukt om kanner som har et innfelt, fast toppstykke.  I dette toppstykket er det et hull og ofte med en tilhørende spuns. Tankaren kan være trehvit og har da ofte svidd dekor, eller den kan være malt. Det finnes to hovedtyper; én med en stav som er formet som hank i siden og én der en stav er forlenget slik at den utgjør et skaft til å holde i. Den siste typen er særlig vanlig i Trøndelag. Tilsvarende kanner med lokk kalles gjerne tutekanner, men betegnelsene har vært bruk noe om hverandre.
Noen synonymer: dankar, pipekanne, tutekanne, tånkar, tånkår, øldankar og øltankar.


== Litteratur ==
Gjærder, Per (1975): Norske drikkekar av tre. Bergen – Oslo – Tromsø. ISBN 82-00-02229-3
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tankar i DigitaltMuseum
Jane C. Loudon

Jane C. Webb Loudon (født 19. august 1807 i Edgbaston ved Birmingham i England, død 13. juli 1858 i London) var en engelsk forfatter og tidlig pioner i sjangeren science-fiction, framtidsrettet skjønnlitteratur.
Lenge før betegnelsene kom i bruk skrev hun fantastisk litteratur («fantasy») og skrekklitteratur. Sistnevnte var derimot en del av romantikkens dragning til mystikk og middelalder i hva som kalles for gotisk roman. Hennes kvantitative forfatterskap var derimot dominert av botanikk og hagearbeid og hun skrev de første brukerbøker eller manualer for hagearbeid og bidro til arbeidet til sin ektemann John Claudius Loudon, en skotsk botaniker, hagedesigner, og redaktør av et magasin om hager og hageanlegg.I 1832 fikk paret en datter, Agnes Loudon, som kom til å vokse opp og bli forfatter av bøker for barn.
I 1843 døde ektemannen av lungekreft og etterlot sin hustru med eneansvaret for den ti år gammel datteren Agnes. I tillegg å understøtte seg selv med sin skriving, mottok hun en pensjon på hundre pund hver høst. I 1848 var datteren blitt 16 år og kostnadene økte, og i to år arbeidet Jane Webb Loudon som redaktør av et kvinnemagasin, The Ladies Companion at Home and Abroad. Deretter sluttet hun å skrive.


== Bibliografi ==
The Mummy!: Or a Tale of the Twenty-Second Century (1827), utgitt anonymt i 3 bind
Stories of a Bride (1829)
Young Ladies Book of Botany (1838)
Gardening for Ladies (1840)
Botany for Ladies (1842)
The Ladies Magazine of Gardening (1842)
The Ladies Companion to the Flower Garden (4 bind, 1840–44)
My Own Garden (1855)


== Litteratur ==
Howe, Bea (1961): Lady with Green Fingers: The Life of Jane Loudon, London: Country Life
Hopkins, Lisa (Juni 2003): «Jane C. Loudon’s The Mummy!: Mary Shelley Meets George Orwell, and They Go in a Balloon to Egypt» i: Cardiff Corvey: Reading the Romantic Text 10


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Mrs Loudon & the Victorian Garden». Prints & Books. Victoria and Albert Museum.
The Mummy!: Or a Tale of the Twenty-Second Century (1827), via Google Books
Elsa Beata Bunge

Elsa Beata Bunge (født Elsa Beata Wrede 18. april 1734, død 19. januar 1819) var en svensk botaniker og forfatter – og en pionér: Hun var den første svenske kvinne som publiserte instruksjonshefter om hagedyrking.Elsa Beata var datter av statsmannen baron Fabian Wrede og Katarina Charlotta Sparre. I 1761 giftet hun seg med statsmannen Sven Bunge. Hun brukte selv etternavnet Wrede gjennom hele livet, men er, etter giftermålet med Sven Bunge, ofte omtalt med Bunge som etternavn. Hun var en amatørbotaniker og hadde store drivhus satt opp rundt sitt hus, «Beateberg». Bunge hadde kontakter innen for Kungliga Vetenskapsakademien og korresponderte med Carl von Linné.Hun ble kjent som botaniker og skrev avhandlingen Om vinrankors beskaffenhet efter sjelfva naturens anvisningar. Hun var også kjent for å kle seg som en mann, med unntaket av et skjørt.


== Referanser ==
Georg Angerer

Georg Heinrich Christian Angerer (født 1903 i Wilhelmshaven, Tyskland, død 1987 i Leipzig, Tyskland) var en tysk typograf og spion som kom til Norge som politisk flyktning i november 1934. Han kalte seg da Edgar Löwe. Angerer tilhørte det venstresosialistiske miljøet av tyske flyktninger, der Willy Brandt var en lederskikkelse. Han fikk innpass i norsk arbeiderbevegelse. DNAs flyktningekomite holdt ham i dekning i Grũnerløkka Folkets Hus. I 1937 fikk han arbeid i firmaet Rich. Andvord. Han skrev også artikler i Arbeiderbladet.
Under forhold som det ikke er helt klarhet i ble han raskt etter den tyske okkupasjonen i 1940, ansatt i Gestapo. Alt fra høsten 1940 ser det ut til at han var i deres tjeneste. Mesteparten av tiden tjenestegjorde han som tolk ved hovedkvarteret i Møllergata 19 i Oslo. Fra 1941 var han sjef for Ånebyleiren.Angerer rømte til Sverige november 1943. Han avslørte da om lag 100 norske Gestapoagenter. Svenske myndigheter utleverte ham til Norge oktober 1945. Trolig var det hans avsløringer og vitnemål mot tyskere og deres norske medløperer som sikret ham mot rettsforfølgelse etter krigen. Justisdepartementet ga ham i 1948 utreisetillatelse fra Norge, samme dag som statsadvokaten tok ut tiltale mot ham for landssvik. Utleveringen ble senere forklart som en misforståelse.
Angerer bosatte seg i Leipzig i Øst-Tyskland. DDR sine etteretningsfolk presset ham siden til å gi opplysninger om Willy Brandts aktivitet i Norge på 1930-tallet. Dette ble brukt til å sverte Brandt da han senere ble ledende politiker i Vest-Tyskland. I januar 1997 ble den tidligere Stasi-sjefen Markus Wolf stilt for retten blant annet tiltalt for å ha ødelagt Angerers liv.
Angerer er omtalt i Tore Prysers bok Varulven og åtte andre agenthistorier : svik og gråsoner under 2. verdenskrig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Georg Angerer» i Store norske leksikon
Eva Ekeblad

Eva Ekeblad (opprinnelig de la Gardie; født 10. juli 1724 i Stockholm, død 15. mai 1786 i Lidköping) var en svensk agronom, vitenskapskvinne og grevinne. Hennes mest kjente oppfinnelse var å lage mel og alkohol av poteter (1746). Hun var også den første kvinnelige medlem av Det kongelige svenske vitenskapsakademiet (1748).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Eva De la Gardie var datter av Magnus Julius De la Gardie (1668–1741) og Hedvig Catarina Lilje. Hun var søster av Carl Julius De la Gardie og Hedvig Catharina De la Gardie og tante til Axel von Fersen den yngre. Hennes bror var gift med Catharina Charlotta De la Gardie og svoger av Hedvig Taube. 


=== Ekteskap ===
Eva ble i 1740, 16 år gammel, gift med Claes Claesson Ekeblad. Hun ble mor til fem barn. Paret hadde en residens i Stockholm og en eiendom i Västergötland, og tilhørte de aller høyeste sirkler av den svenske adelen.Ektefellen var ofte fraværende, og Eva var ansvarlig for ledelsen for de eiendommene. Den første konserten som utførte masse musikk av Johan Helmich Roman ble fremført i salongen hennes i Ekebladpalasset.


=== Vitenskapelig aktivitet ===
Ekeblad oppdaget hvordan man kan lage mel og alkohol av poteter (1746). Dermed gjorde hun slik at poteten, en vekst innført i Sverige i 1658 og som frem til da bare hadde blitt dyrket i drivhus, ble en grunnleggende del av matforsyningen. Dette bidro til å forbedre kostholdet og redusere sult. Tidligere ble alkohol laget av hvete og rug, men nå kunne mer av kornet benyttes til brød i stedet.
Hun oppdaget også en metode for bleking av bomullstekstiler og garn med såpe (1751). Hun gjorde kosmetikk tryggere ved at farlige ingredienser ble erstattet av pulveriserte poteter (1752).Ekeblad skrev til det kongelige svenske vitenskapsakademiet om sitt første funn i 1746, og i 1748 ble hun den første kvinne valgt til akademiet, selv om hun aldri tok del i noen av de akademiske møtene. Etter 1751 ble hun en fullverdig medlem og akademiet følte det som en stor ære å ha henne med, selv om dette akademiet var bare for menn.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nationalencyklopedins artikkel Ekeblad, Eva, besøkt 11. oktober 2006.
Kvinnor vid maktens sida: 1632–1772 (swe). Lund: Nordic Academic Press. 2007. ISBN 978-91-89116-91-7. 
Hildebrand, Bengt: (sv) Eva Ekeblad i Svenskt biografiskt lexikon (1949)
Erdmann, Nils, Vid hovet och på adelsgodsen i 1700-talets Sverige: en tidskrönika, Wahlströms, Stockholm, 1926
Florence Bascom

Florence Bascom (født 14. juli 1862, død 18. juni 1945) var den første kvinnen fikk som en jobb i United States Geological Survey. Hun var en hugenott og hadde baskiske forfedre.


== Referanser ==
Constance Calenda

Constance Calenda var en italiensk kirurg med spesialisering på sykdommer i øyet. Calenda var datter av Salvator Calenda, dekan ved fakultet for medisin ved universitetet i Salerno i ca 1415, og etterpå dekan ved fakultetet ved Napoli. Constance, under instruksjon av sin far, synes å ha fått spesielle utmerkelser for hennes medisinske undersøkelser.


== Eksterne lenker ==
http://www.oldandsold.com/articles11/medicine-13.shtml
Abella

Abella levde på midten av det fjortende århundre. Hun var utdannet lege fra legeskolen i Salerno. Hun foreleste i standard medisinsk praksis, galle, og kvinners helse og natur.
Hun utga to verk: De atrabile (On Melancholia) og De natura seminis humani (On the Origin of Human Nature). Begge verkene er tapt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Brooklyn Museum - Abella of Salerno
Språkspill

Språkspill er et filosofisk begrep etablert av Ludwig Wittgenstein. Det viser til enkle eksempler på språkbruk og «de handlingene som språket er vevd sammen med».


== Beskrivelse ==
Wittgenstein brukte begrepet språkspill blant annet for å betegne ulike former for språk, enklere en språket i seg selv. Begrepet brukes for å belyse «menneskespråkets vesen» og hvordan betydning oppstår. I Filosofiske undersøkelser starter han med et lengre sitat fra Augustins Bekjennelser. Augustin viser til at han lærte språket ved at en lærer pekte på en gjenstand, og så uttalte ordet. For eksempel kunne man se for seg at læreren pekte på en stein, og så uttalte ordet «stein». Dette er en måte å se språket på som Wittgenstein finner problematisk. Likevel ligger dette eksemplet tett opptil hva han mener med språkspill. Han snakker om to forskjellige leker, eller fremgangsmåter, som barn lærer språk på, disse kaller han språkspill: «Eleven benevner gjenstandene. Det betyr at han uttaler ordet når læreren peker på steinen» og «Eleven gjentar ordene etter læreren [uten at gjenstandene er tilstede]». 
I tillegg skriver han «[...] helheten av språk og de handlingene som språk er vevd sammen med, kommer jeg til å kalle språkspill» (FU 7). Her er det vesentlig at han inkluderer «handlingene». Det å forstå et språk betyr ikke bare at man kan benevne ting i virkeligheten, men også at man kan bruke det i praksis. Man må vite hvordan det brukes. På denne måten er språkspillet en del av livet til alle mennesker. «Å forstå et begrep er derfor å delta i en bestemt livsform.» (FU s. 41).


== Eksempel ==
Det klassiske eksemplet på et språkspill er det såkalte "byggerens språk" presentert i §2 i Filosofiske undersøkelser.
«La oss nå tenke oss et språk som stemmer med den beskrivelsen Augustin har gitt av det: Språket skal tjene kommunikasjonen mellom en A som er i ferd med å bygge, og en B som er hans håndlanger. A oppfører en bygning av byggesteiner; til sin rådighet har han blokker, søyler, plater og bjelker. B skal rekke byggesteinene til ham, nemlig i den rekkefølgen som A trenger dem i. De betjener seg da av et språk bestående av ordene: «blokk», «søyle», «plate», «bjelke». A roper ut ordene; – B kommer med den steinen som han har lært å komme med på dette ropet.» (FU 2).


== Litteratur ==
Wittgenstein, Ludwig. Filosofiske Undersøkelser. Oslo: Pax, 1997.
Jacqueline Felice de Almania

Jacobina Félicie var angivelig fra Firenze i Italia, og var aktiv som lege i Paris. Hun tilhørte et mindretall av lisensierte kvinnelige leger. I 1292 var det åtte kvinnelige leger registrert i Paris. I 1322 ble imidlertid Jacobina Félicie stilt for retten for ulovlig praksis. Under rettssaken ble det gitt mange vitnerutsagn der det ble sagt at hun hadde kurert pasienter der andre leger hadde gitt opp håpet. Ifølge ett vitne, var hun kjent for å være en bedre lege og kirurg enn noen av de andre franske legene i Paris. Til tross for dette, mente retten at det var åpenbart at en mann kunne forstå temaet medisin bedre enn en kvinne kunne. Hun ble utestengt fra å praktisere medisin og truet med ekskommunikasjon hvis hun noen gang gjorde det igjen. Denne beslutningen anses å ha utestengt kvinner fra akademiske studier i medisin i Frankrike helt fram til det 19. århundret.
Tekanne

Tekanne, skjenkekanne for te eller varmt vann til å tynne teen med. Tekanner har tut og lokk. De kan være laget av keramikk eller metall, og de har ofte hank av bakelitt, tre eller et annet varmeisolerende materiale. Tekanner av keramikk er ofte kalt tepotter. Tilsvarende kanner av glass kalles gjerne kaffekolbe eller tekolbe.
Formen på tekanner har skiftet med motene, og de kan ha et ovalt, rundt eller tilnærmet rektangulært tverrsnitt. Det kan være vanskelig å skille tekanner fra kaffekanner, men kaffekanner er gjerne høyere og smalere enn tekanner. Tekanner har en lang tut festet langt ned på korpus, og bredden på korpus er gjerne større enn høyden. Tekanner har ofte en innvendig sil i tuten for å holde teblekkene tilbake i kannen ved servering. Andre tekanner kan ha en begerformet innsats til teblekkene, og tekanner har gjerne et lite damphull i lokket. 
Tekanner kan opptre i par, der den mindre kannen kan settes over en  større. Den ene kannen er da beregnet til te og den andre til vann til å tynne teen med. 
Tekanner kan romme fra 0,25 til 3 liter.


== Litteratur ==
Halvorsen, Josef og Larsen, Kjell Egil (1997) "Gammelt Porsgrund" Klenodier verd å eie. Porsgrunn. ISBN 82-992998-2-9.
Opstad, Lauritz (1992): Boken om Herrebøe fajansene. Oslo. ISBN 82-7003-113-5
Opstad, Lauritz (1959): Herrebøe Fajance Fabrique. Sarpsborg.
Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Se tekanner i DigitaltMuseum
Alessandra Giliani

Alessandra Giliani (født 1307, død 1326, i et flammende inferno i en alder av 19) var en italiensk anatom, og er den første kvinnelige prosektor (Bearbeidelse av disseksjoner for anatomisk studie) i Italia.
Hun var den kirurgiske assistenten til Mondino de 'Luzzi (d. 1326), professor i medisin ved Universitetet i Bologna som publiserte en banebrytende håndbok basert på anatomi i 1316. Hun utviklet en metode for å tappe blod fra et kadaver, og erstatte den med en hardere farget væske, og dermed gjør at man kan se de mindre blodårene mye bedre.
Alessandra Giliani's korte liv ble hedret av Otto Angenius, også en av Mondinos assistenter og trolig hennes forlovede, med en plakett ved kirken San Pietro e Marcellino i Roma, som beskriver hennes arbeid.
Hun nevnes av det nittende århundrets historiker Michele Medici, som publiserte en historie om skolen i Bolognes som drev med anatomi i 1857.
Barbara Quicks bok The Golden Web, utgitt av Harper Teen Press, er en oppdiktet biografi om Alessandra.
Claire Fagin

Claire M. Fagin er en amerikansk sykepleier, pedagog, akademiker og konsulent. Hun har en Mastergrad i Science fra Wagner College, en mastergrad i sykepleie fra Columbia University og en doktorgrad fra New York University.
Gjennom sin karriere har Fagin vært involvert i ledende tenkning og praksis i sykepleierutdanning, pleie- og helsepolitikk, geriatrisk sykepleie, programledelse og administrasjon. Hun fungerte som dekan ved School of Nursing ved University of Pennsylvania fra 1977 til 1992, da hun igjen begynte med geriatrisk sykepleieforskning som stipendiat i Residence ved Institute of Medicine, National Academy of Sciences.I 1993 ble hun kalt midlertidige president ved University of Pennsylvania (fra 1. juli 1993 til 30. juni 1994), den første kvinnen i denne rollen ved noen av Ivy League universitetene. Hun fortsatte å fokusere på geriatrisk sykepleie etter retur til professorat i 1994 og har gjort det siden den gang. I 2005 fullførte hun fem år som leder av «John A. Hartford Foundation Program: Bygge Academic Geriatric Nursing kapasitet», som koordineres i Washington, DC, på American Academy of Nursing.
Hun er Leadership professor emerita, Dean emerita ved University of Pennsylvania og har mottatt 13 honorære doktorgrader samt prestisjetunge honorær Recognition Award av American Nurses Association. Den 30. november 2006 ble sykepleierutdanningen-bygningen ved University of Pennsylvania omdøpt til Claire M. Fagin Hall.Hun er æresmedlem av den britiske Royal College of Nursing, ble innlemmet i American Nurses Association Hall of Fame i 2010) og er medlem av Institute of Medicine, American Academy of Nursing, the Century Association og American Academy of Arts and Sciences. Hun er for tiden på forstanderskapet av de besøkende Nurse Service of New York.


== Referanser ==
Olaf Utvik

Olaf Utvik (født 19. oktober 1919 i Steinkjer, død 8. juni 1993) jobbet til sammen 40 år i Fosdalens Bergverks Aktieselskap i Malm, som magasinborer, skytebas og stiger. På 1960-tallet var han sterkt engasjert i det lokale Arbeiderpartiet, satt i kommunestyret og var medlem av en rekke råd og utvalg. Best huskes han som en fremtredende skolepolitiker. 
Men best kjent er han som visedikter, revyforfatter og -artist. Som medlem av Malmtrioen (sammen med Mikal Høyem og Helge Skevik) ble han også en lokal – og litt nasjonal – kjendis etter datidens mål etter plateutgivelse og flere fjernsynsopptredener.


== Kilder ==
Fosdalen og Malm i 100, Fosdalsgruvas Venner (2006)
Vet hvor godt vi har fått det – og hvem vi kan takke for det Verran Arbeiderparti 100 år, Lodiz AS (2011).)