jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Charlie Brown (sang)

«Charlie Brown» er en amerikansk sang, skrevet av Jerry Leiber og Mike Stoller. The Coasters spilte den inn 11. desember 1958. Sangen ble en Top 10-hit for The Coasters våren 1959 (utgitt i januar på singlen Atco 6132, med «Three Cool Cats» på B-siden). Den er best kjent for uttrykket «Why's everybody always pickin' on me?»
Mot slutten av broen i sangen ble ordene «Yeah, You!» innspilt i halv hastighet, slik at stemmene kunne avspilles i et høyere toneleie. King Curtis spilte tenorsaksofon i instrumentalpartiet og under nedfadingen av platen.
Det er intet samband mellom denne sangen og figuren Charlie Brown fra tegneserien Knøttene, selv om PBS- specialen American Masters: Charles M. Schulz synes å antyde en sammenheng.
Det har blitt innspilt mer enn 80 versjoner av «Charlie Brown», innbefattet én med den britiske komikeren Bernard Bresslaw og en tysk versjon med (som «Charly Brown») med Hans Blum, begge i 1959. Deep River Boys med Mikkel Flagstads orkester spilte inn en versjon i Oslo 25. august 1960. Den ble utgitt på EP-platen En aften på «Casino Non Stop» 1960 (HMV 7EGN 36). Guy Mitchell spilte inn en coverversjon av denne sangen.I 1995 ble sangen innspilt i en ska-punkversjon av Voodoo Glow Skulls og utgitt på albumet Firme.


== Teksten ==
Tekstlinjen «Who calls the English teacher 'Daddy-o'?» er mest sannsynlig en referanse til filmen Vend dem ikke ryggen (1955), hvor highschooleelevene gjorde narr av etternavnet til den nye læreren, Richard Dadier (Glenn Ford). De endret «Dadier» til «Daddy-o», et dengang populært slanguttrykk for en mannlig venn eller en far.


== I populærkulturen ==
Sangen ble anvendt under rulleteksten på slutten av den meget voldelige kortfilmen Bring Me the Head of Charlie Brown fra 1980-årene, selv om den i filmen ble feilaktig kreditert til The Platters istedenfor The Coasters.
I filmen Jack sang tittelfiguren (spilt av Robin Williams) og hans venner, innbefattet hans lærer (spilt av Bill Cosby), i deres trehus. Vekten inne i trehuset ble så tung med barna og de to voksne at det begynte å knirke. Mens de fremførte sangen landet en sommerfugl på trehuset og det kollapset. Med en gang de landet på marken brukte Jack sangens punchline og sa: «Why is everybody always fallin' on me?»
Sangen var med i musikkrevyen Smokey Joe's Cafe.


== Svensk versjon ==
Den svenske tittelen er identisk med originaltittelen.


=== Innspilling ===
Simon Brehm. Utgitt på EP-platen Tuffe Sven (Karusell KSEP 3178) i 1959.


== Norsk versjon ==
Naboens Rockeband har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Kalle Gran».


=== Innspilling ===
Naboens Rockeband. Utgitt på LP-albumet Skarp Swing (Arctic Records ARC8607) i 1976.


== Listeplassering ==
Versjonen til The Coasters lå som # 2 på den amerikanske Billboard Hot 100-listen, og var den første av tre Top 10-hits for the Coasters i 1959.


== Referanser ==
Dead Silence

Dead Silence er det femte albumet av det canadiske bandet Billy Talent, og vil bli det fjerde under navnet Billy Talent. Albumet planlegges utgitt 7. september 2012.


== Sporliste ==
«Lonely Road to Absolution»
«Viking Death March»
«Surprise, Surprise»
«Running Across the Tracks»
«Love Was Still Around»
«Stand Up and Run»
«Crooked Minds»
«Man Alive!»
«Hanging By a Thread»
«Cure for the Enemy»
«Don't Count on the Wicked»
«Show Me the Way»
«Swallowed Up By the Ocean»
«Dead Silence»


== Eksterne lenker ==
(en) Dead Silence på Discogs 
(en) Dead Silence på MusicBrainz 
(en) Dead Silence på AllMusic
Morten Gundro Adamsen

Morten Gundro Adamsen (født 10. september 1981 i Drammen) er en norsk roer som representerer Drammen Roklubb. Sammen med Nils-Torolv Simonsen deltok han i dobbeltsculler i OL i Athen i 2004, der de ble sist av sju båter i finalen. I første runde ble de nummer to av fire båter i sitt heat. I semifinalen kom den norske båten på delt tredjeplass. På grunn av den delte plasseringen i semifinalen ble det sju båter i finalen i stedet for seks.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sports Reference: Morten Adamsen Arkivert 17. august 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 16. juli 2012)


== Eksterne lenker ==
(en) Morten Gundro Adamsen – Olympics.com 
(en) Morten Gundro Adamsen – Olympic.org 
(en) Morten Gundro Adamsen – Olympedia 
(en) Morten Gundro Adamsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Morten Gundro Adamsen – FISA
Sigøynerkonge

Sigøynerkonge er en betegnelse som Pål Karlsen (tidligere kjent som Polykarp Karoli), en lederskikkelse i det norske sigøynermiljøet, tok i bruk på 1980-tallet. Karoli hevdet han var konge over alle sigøynere i Norge. Etter Karlsens død i 2001 hevdet sønnen Jan Roger Karlsen (Alex «Dolla» Karoli) at han var valgt til konge over 47,8 millioner sigøynere i hele Europa, men kravet ble bestridt av broren René «Roma» Karoli som hevdet det var han som var konge, og av svensken Jan Jansen, fra Jansen-familien. Et stort antall familiefedre over hele verden har gjennom tidene utropt seg selv til sigøynerkonge. Eksperter mener at kongetittelen ikke eksisterer og at sigøynerne ikke har noen felles leder, hverken i Norge eller Europa.Boken Sigøynerkongens datter, av Pål Karlsens datter Solomia Karoli, handler om hennes oppvekst i Karolifamilien.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Solomia Karoli: Sigøynerkongens datter, Aschehoug, 2009, ISBN 9788203291777
Pål Karlsen

Pål Karlsen (tidligere kjent som Polykarp Karoli) (født mellom 1917 og 1919, død 18. juli 2001) var en kjent personlighet i det norske sigøynermiljøet. Som ungdom var Karoli  med i en gruppe norske sigøynere som reiste rundt i Europa, og som i 1934 skulle vende tilbake til Norge. Sigøynerne hadde imidlertid ikke norske pass og ble, etter at de danske myndighetene hadde forhørt seg med de norske, nektet innreise til og transitt gjennom Danmark. Sigøynerne ble deretter arrestert av det tyske, nasjonalssosialistiske politiapparatet og sendt til konsentrasjonsleirene Auschwitz og Buchenwald.  Karoli ble sendt til Buchenwald og overlevde krigen. Han mistet foreldrene sine, seks brødre og tre søstre som ble myrdet av nazistene.Karoli ble kjent gjennom media, særlig etter at han fra rundt 1970 hevdet at han var sigøynerkonge for alle sigøynere i Norge. Etter hans død har to av hans sønner hevdet å være sigøynerkonge for alle sigøynere i Europa.I 1981 ble han fengslet for heleri av fire kilo gullsmykker, noe som førte til store presseoppslag, og fire av hans barn ble i 1990 dømt i den såkalte Karoli-saken, der Kreditkassen og Norges Bank betalte 25 millioner kroner for falske diamanter.Han var gift med Susanne Beko Karoli, men de skiftet senere navn til Pål og Eva Karlsen. De fikk 14 barn og 58 barnebarn. Datteren Solomia Karoli utgav boken Sigøynerkongens datter om sin oppvekst i Karolifamilien.


== Referanser ==
Bryn Mawr

Bryn Mawr er et sted i Montgomery County i Pennsylvania i USA, beliggende vest for Philadelphia. Bryn Mawr har sitt navn fra det walisiske ordet for «stor ås». Stedet ligger midt i et området kjent som Main Line, som er en rekke forsteder til Philadelphia fra bygrensen og til Malvern.
Antall innbyggere var i 2010 4382. Bryn Mawr huser kvinneuniversitetet Bryn Mawr College.


== Referanser ==
Thousand Oaks

Thousand Oaks er en by i delstaten California i USA. Den har sitt navn fra de mange eiketrærne som er i området.
Byen er det mest befolkete området i Conejo Valley, som er en del av Ventura County. Thousand Oaks ligger i den nordvestlige delen av Greater Los Angeles Area, mens Ventura County grenser til Los Angeles County like utenfor bygrensen.
Antall innbyggere var 126 683 i folketellingen i 2010. Byen ble kåret til «ett av de beste stedene å bo» av magasinet Money i 2006. Thousand Oaks har flere ganger vært vertskap for sykkelrittet  Tour of California og er blant annet kjent for universitetet California Lutheran University.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Thousand Oaks, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en)  Thousand Oaks hos Wikivoyage
Thousand Oaks Acorn Arkivert 20121123165928 hos WebCite
Thousand Oaks Library
Capri c’est fini

«Capri c'est fini» er en fransk sang, skrevet og fremført av Hervé Vilard. Den ble utgitt på hans debutsingle (Mercury) i juni 1965 og ble en enorm fransk og internasjonal hit. Sangen var starten på Vilards karriere og gjorde ham umiddelbart berømt. Platen solgte i 3.3 millioner eksemplarer. Vilard spilte inn versjoner på syv ulike språk. Inspirasjonen kom da Vilard så en reklame-reiseplakat for den italienske byen Capri i en stasjon på Métro de Paris. «C'est fini» kommer fra en populær sang med Charles Aznavour, som har samme tittel. Sangen forteller om et brudd i et forhold, som hadde begynt i Capri.


== Coverversjoner ==
Sangen har vært gjenstand for mange coverversjoner. I 1980 spilte René Simard inn sangen. I 1994 gjorde Ludwig von 88 en versjon på albumet 17 plombs pour péter les tubes. I 2004 tolket vokalgruppen Indigo sangen på albumet Classixties. En punkversjon ble innspilt av Furax og utgitt på gruppas album À la recherche de la nouvelle Punk Star (2006). In 2008, Francis et ses peintres in participation with Philippe Katerine gjorde en coverversjon på albumet La Paloma. Caravelli gjorde også en easy listening-versjon som finnes på Reader's Digest Music: A New Day Has Come (2007).
Fremmedspråklige versjoner innbefatter mest notabelt med Udo Jürgens på italiensk og tysk (og beholder den franske tittelen) i 1966, en mye senere nederlandskspråklig versjon, «Parijs was zo mooi», med Doran i 1998 og en tredje nederlandskspråklig versjon (som beholder den franske tittelen) med Freddy Birset i 2002.Den engelskspråklige versjonen bærer tittelen «Kiss Tomorrow Goodbye», fremført av britiske Vince Hill på hans album So Nice (1967). En amerikansk versjon ble fremført av Lainie Kazan.


== Svensk versjon ==
Allan Forss har skrevet den svenske teksten. Den svenske tittelen er «Du vet».


=== Innspilling ===
Anita Lindblom. Utgitt på EP-platen Balladen om den blå baskern (Fontana TE 466 278) i 1966.


== I populærkulturen ==
I 1996 var sangen inspirasjonskilden til albumtittelen Jeepster
Også i 1996 ble den anvendt i tegneserie, skrevet av Patrick Giordano, tegnet av Francard og utgitt av Dargaud
I 1998 fremførte duoen Kad et Olivier sangen på sine konserter
I den franske filmen Astérix aux Jeux olympiques (2008, gjorde filmpersonligheten Francix Lalannix (spilt av Francis Lalanne) parodier på forskjellige kjente hits, innbefattet «Capri c'est fini», som han sang som «Gergovie, c'est fini».
I en parodi på det populære barneprogrammet L'École des fans fremførte en ung Odeline Fion en parodi på «Capri c'est fini» i programmet Les Nuls L'émission. Alain Chabat spilte rollen som L'École des fans-programlederen Jacques Martin.
I 2010 gjorde Stephane Guillon en parodi i TV-showet Salut les Terriens på Canal+ og sang: «Capri, c'est gratuit. Et dire que le billet est à 3000 euros..»


== Referanser ==
Hajeren

Hajeren er en innsjø i Kongsberg kommune, Viken. En liten krok på østsiden ligger også i Holmestrand kommune, Vestfold.
Vannet er regulert med en dam bygget ca. 300 meter nedenfor det naturlige utløpet i sørenden. Reguleringshøyden er 408-412,8 meter over havet. Vannet ledes i tunnel over til Øksne, som er magasin for Hakavik kraftverk på vestsiden av Eikeren.
I vannet finnes ørret, ørekyt og rikelig med abbor. I forbindelse med Hakavikreguleringen, blir det jevnlig satt ut ørret i vannet. Det er begrenset rekruttering av den ville ørretbestanden, og utsettingen bidrar helt klart positivt til ørretbestanden.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Forminx

Forminx (gammelgresk φόρμιγξ) er et av de eldste strengeinstrumentene fra den greske antikken. 
Instrumentet hadde fra to til sju strenger som ble knipset med fingrene eller med et plekter.  Instrumentet kan dokumenteres fra det 9. til 6. århundre før vår tidsregning. Senere ble forminx erstattet av de beslektede instrumentene kithara og lyre.
Forminx var akkompagnementsinstrument for epos-sangerne. Arkeologiske funn, musikkteoretiske skrifter fra antikken og andre kilder, som Hesiod og Aristofanes, tyder på at forminx til forskjell fra lyra opprinnelig bare hadde fire strenger og dermed ikke kunne frambringe mer enn fire toner. Martin Litchfield West mente stemmingen av firestrengers forminx kunne være avledet fra den gamle joniske tonerekka e f a c' d' , slik at den relative stemmingen var e f a d'.  Senere versjoner av instrumentet hadde opp til sju strenger.
Ifølge Homer, Hesiod og Aristofanes var instrumentene belagt med gull og elfenbein, og ble brukt til å akkompagnere rapsodene.
Forminxen kom antakelig fra Mesopotamia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Phorminx – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nancy Sultan: «Phorminx φόρμιγξ», Perseus Digital Encyclopedia
Forminx på univie.ac.at
Bilder som viser forskjellen på forminx, kithara og lyra
Frisco Bay

Frisco Bay (originaltittel: Hell on Frisco Bay) er en amerikansk dramafilm fra 1955, regissert av Frank Tuttle og produsert av Jaguar Productions. I hovedrollene spiller Alan Ladd og Edward G. Robinson. Filmen handler om en tidligere politimann som søker hevn etter å ha blitt uskyldig dømt for mord. Manuset er skrevet av Sydney Boehm og Martin Rackin, basert på romanen The Darkest Hour, skrevet av William P. McGivern, fra 1955.


== Handling ==
Etter fem år i San Quentin State Prison blir den tidligere politimannen Steve Rollins løslatt, etter å ha blitt uskyldig dømt for drap etter at en arrestert mann døde. Steve blir møtt av en tidligere venn fra politiet, Dan Bianco, og hans kone Marcia, som Steve misliker fordi hun har vært utro mot ham. I San Francisco forsøker Steve å finne en fisker ved navn Rogani, som angivelig sitter på bevis som kan frikjenne Steve. Men to kjeltringer, Lye og Hammy, som arbeider for gangsteren Victor møter Steve og advarer ham om å ikke etterforske saken videre.


== Rolleinnehavere ==
Alan Ladd som Steve Rollins
Edward G. Robinson som Victor Amato
Joanne Dru som Marcia Rollins
William Demarest som Dan Bianco
Paul Stewart som Joe Lye
Perry Lopez som Mario Amato
Fay Wray som Kay Stanley
Renata Vanni som Anna Amato
Nestor Paiva som Louis Fiaschetti
Stanley Adams som Hammy
Willis Bouchey som politiløytnant Paul Neville
Peter Hansen som politietterforsker Connors
Anthony Caruso som Sebastian Pasmonick
George J. Lewis som pater Larocca
Tina Carver som Bessie Coster


== Eksterne lenker ==
(en) Frisco Bay på Internet Movie Database 
(da) Frisco Bay i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Frisco Bay på Allociné 
(nl) Frisco Bay på MovieMeter 
(en) Frisco Bay på AllMovie 
(en) Frisco Bay på Turner Classic Movies 
(en) Frisco Bay på Rotten Tomatoes 
(no) (no) Frisco Bay hos Medietilsynet
The Fat Spy

The Fat Spy er en amerikansk komedie fra 1966, regissert av Joseph Cates og produsert av Phillip Productions. I hovedrollene spiller Phyllis Diller, Jack E. Leonard, Brian Donlevy, Johnny Tillotson og Jayne Mansfield. Filmen handler om en gruppe menneskers jakt på ungdomskilden. Manus er skrevet av Matthew Andrews.


== Handling ==
En gruppe tenåringer reiser til en liten øy utenfor Florida på jakt etter en sunken skatt. På samme øyen befinner også Irving Gonjular seg. Han har fått i oppdrag av kosmetikkprodusenten Wellington å finne ungdomskilden. Da Wellington får vite at tenåringene har ankommet ønsker han å få dem bort fra øyen. Han sender datteren sin, Junior, for å assistere Irving med dette. Hun er svært forelsket i Irving, men han er mest opptatt av blomster og sykkelen sin.
Wellingtons konkurrent, kosmetikkprodusenten Camille Salamander, ønsker også å finne ungdomskilden. Hun samarbeider med Irvings tvillingbror, Herman Gonjular, som jobber for Wellington, for å oppnå dette. De to sniker seg inn i Wellington-bygget, og finner ut at ungdomskilden er to svarte roser. Junior tar dem på fersken og får dermed også vite det. Camille og Herman legger en plan for å ødelegge Wellington-bygget, mens Junior befinner seg inni det, men mislykkes.
I mellomtiden har Irving funnet rosene, mens han ventet på Junior. Han plukket med seg den ene for å ha som pynt på jakken sin. Da Camille og Herman til slutt finner ungdomskilden er det derfor bare én rose igjen, og de spiser den. En stund senere finner Junior og Irving dem og oppdager at de er blitt forvandlet til små barn. Junior mener at den siste rosen bør gå til noen som virkelig trenger den, og hun og Irving gir den derfor til en gammel mann og kvinne. Da de snur seg har de blitt unge igjen, og mannen presenterer seg som Ponce de León.


== Rolleinnehavere ==


== Bakgrunn og produksjon ==
Filmen ble spilt inn i Cape Coral i Florida.


== Mottakelse ==
Los Angeles Herald-Examiner slaktet filmen og mente at den var bortkastet både når det gjaldt tid og talent. Filmen ble i 2004 inkludert i dokumentaren The 50 Worst Movies Ever Made.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Fat Spy på Internet Movie Database 
(nl) The Fat Spy på MovieMeter 
(en) The Fat Spy på AllMovie 
(en) The Fat Spy på Turner Classic Movies 
(en) The Fat Spy på Rotten Tomatoes
The Challenge (1960)

The Challenge er en britisk kriminalfilm/neo noir fra 1960, regissert av John Gilling, som også skrev manuset, og produsert av Alexandra. I hovedrollene spiller Jayne Mansfield og Anthony Quayle. Filmen handler om en enkemann som blir lurt inn det kriminelle liv av sin kjæreste.


== Handling ==
Enkemannen Jim bor hos svigerforeldrene sine sammen med sønnen sin, Joey. Jim har et forhold til Billy, som er leder for en gruppe kriminelle. Hun overtaler han til å delta på et ran av en pengetransport. Ranet er vellykket og Jim er ansvarlig for å oppbevare pengene på et sikkert sted. Kort tid senere blir han imidlertid angitt på bakgrunn av en anonym telefonsamtale, arrestert og må sone i fengsel i fem år. 
I mellomtiden fortsetter Billy og gjengen hennes sin kriminelle virksomhet. Billy innleder et forhold til Kristy, et annet medlem i gjengen. Da Jim til slutt slipper ut av fengsel blir han oppsøkt at Billy som vil vite hvor han har gjemt pengene. Han ønsker imidlertid ikke å fortelle henne det. Kristy og de andre i gjengen kidnapper da Joey. Jim forsøker å finne pengene, men oppdager at det lagres eksplosiver der han hadde gravd de ned. Han tar kontakt med Kristy for å få mer tid på seg, men Kristy vil ikke høre.
Billy er ikke fornøyd med det Kristy har gjort. Hun forteller Jim hvor Joey er, og ender opp med å bli skutt i et basketak med en av de andre i gjengen. I mellomtiden er det blitt bestemt at Joey skal bli drept. Dette mislykkes og Jim blir til slutt gjenforent med Joey. Jim besøker Billy på sykehuset, og han utelukker ikke at de kan ha en fremtid sammen. Politiet har arrestert de andre i gjengen, og Jim får vite at politiet hadde funnet pengene og gravd de opp for tre år siden.


== Rolleinnehavere ==


== Bakgrunn og produksjon ==
Jayne Mansfield hadde sin første toppløsscene under innspillingen av filmen, da hun tok av seg bhen et kort øyeblikk. Det ferdige resultatet ble rimelig uskyldig, men Mansfield uttalte til pressen at det hadde tatt tre timer å overbevise henne om å spille inn denne scenen.


== Sanger ==
«The Challenge of Love» fremført av Jayne Mansfield (dubbet av Joan Small)


== Mottakelse ==
Mansfields kostymer skapte problemer for filmsensuren i USA, og filmen fikk bare en begrenset visning i landet. Variety lot seg ikke imponere og satte spørsmålstegn ved Mansfields begrunnelse til å være med i filmen. De mente imidlertid at hennes nærvær, sammen med Quayle og Möhner, ville bidra til brukbart billettsalg. The New York Times gikk enda lenger og mente Mansfield var talentløs, men at hun likevel var seg selv lik.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Challenge på Internet Movie Database 
(nl) The Challenge på MovieMeter 
(en) The Challenge på AllMovie 
(en) The Challenge på Turner Classic Movies 
(en) The Challenge på Rotten Tomatoes
Tonje Vråle

Tonje Vråle (født 27. september 1971) er en norsk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte på mellomdistansene med 800 meter som beste øvelse, der hun har personlig rekord på 2.05,54 fra 1993. Samme år satte hun også personbeste på 400 meter med 54,77 og er per juni 2012 nummer 25 gjennom alle tider i Norge i begge øvelser. Hun vant sølv på 800 meter under NM 1991. Vråle representerte IF Sturla.
Vråle er bosatt i sin barndomsby, Drammen, og arbeider som jordmor.


== Referanser ==
Friidrett.no: Statistikk resultater utøvere på V
Boulevard Saint-Germain

Boulevard Saint-Germain er en boulevard på Seinens venstre bredd i Paris. Den er oppkalt etter biskop Germain av Paris og navnevalget har sammenheng med boulevardens nærhet til kirken Germain des Pres dedikert til hans minne.


== Gateløpet ==

Boulevarden er 3 150 m lang med en bredde på 30 meter. Den har sitt løp fra Seinen på hjørnet av Quai Saint-Bernard og forsiden av Île Saint-Louis i 5. arrondissement, langs elva noen hundre meter under Mount St. Genevieve, krysser deretter 6. arrondissement og møter så Seinen igjen ved Quai d'Orsay i 7. arrondissement.
Bolevarden er den viktigste trafikkåren i Latinerkvarteret, sammen med Boulevard Saint-Michel  og Faubourg Saint-Germain.


== Referanser ==
Follow the Sun (TV-serie)

Follow the Sun er en amerikansk eventyrserie som ble sendt på ABC fra 1961 til 1962. Barry Coe og Brett Halsey spilte hovedrollene som Ben Gregory og Paul Templin, to frilansjournalister som bodde på Honolulu, Hawaii. Øvrige roller ble spilt av Gary Lockwood, som assistenten Eric Jason, Gigi Perreau, som den vakre sekretæren Katherine Ann «Kathy» Richards og Jay Lanin, som politiløytnanten Frank Roper.
En rekke kjente personer spilte gjesteroller i serien, inkludert Keenan Wynn, Rhonda Fleming, Julie London, Yvonne De Carlo, Jayne Mansfield, Brian Keith, Dyan Cannon, James Dunn, Inger Stevens, Robert Vaughn, Joanna Moore, Keith Andes, Tuesday Weld, Dennis O'Keefe, Stella Stevens, William Bendix, Yvonne Craig, Diane Baker og David Janssen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Follow the Sun på Internet Movie Database
Latin Quarter (nattklubb)

Latin Quarter (også kjent som LQ) er en nattklubb i New York.
Den åpnet opprinnelig i 1942, og hadde de neste årene kjente artister som Frank Sinatra, Ella Fitzgerald og Mae West på scenen. Etter å ha gjennomgått en rekke forandringer er fokuset nå på hiphop, reggaeton og salsamusikk.


== Eksterne lenker ==
lqny.com
LQ på nocheLatina
Fremont Hotel and Casino

Fremont Hotel and Casino er et hotell og kasino på Fremont Street i Las Vegas i Nevada. Det er en del av Fremont Street Experience, og  åpnet 18. mai 1956.
Scener fra feriestedet er blitt brukt i filmene Kjære, jeg forstørret barnet og Swingers.
Fremont drives av Boyd Gaming Corporation.   


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Fremont Hotel and Casino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sigurd Trygve Ekeland

Sigurd Trygve Ekeland (født 1921, død 1973) var en norsk diplomat. Han hadde tjeneste blant annet ved ambassadene i Moskva, Wien og Brüssel. 16. februar 1973 ble han utnevnt til Norges faste delegerte ved Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling. Han etterfulgte Rolf Fredrik Hancke, som hadde vært Norges faste delegerte fra 1968. I 1974 etterfulgte Georg Kristiansen ham.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1974 side 165: Sigurd Trygve Ekeland
Give Myself a Party

«Give Myself a Party» er en amerikansk sang, skrevet av Don Gibson.
Innspillingen til Gibson ble utgitt på singlen RCA Victor 47-7330 i 1958. Produsent var Chet Atkins. B-siden var «Look Who's Blue».


== Svensk versjon ==
Gösta Rybrant har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Minnenas fest».


=== Innspilling ===
Towa Carson. Utgitt på EP-platen Towa C (RCA EPS 184) i 1962.


== Listeplasseringer ==
Versjonen til Gibson lå som # 5 på Billboards countryliste og som # 46 på Billboard Hot 100-listen.


== Referanser ==