Ilsvika reservekraftverk

Ilsvika reservekraftverk, også kjent som Dampsentralen i Ilsviken, er et tidligere varmekraftverk i Ilsvika i Trondheim som var i bruk som reservekraftverk av Trondhjems Elektricitetsverk (senere Trondheim Energi) i perioden 1915 til 2000. I denne perioden har kraftverket blitt drevet med henholdsvis diesel, kull, tungolje og til sist av gass. Bygningen ble i 2001 hedret med en plakett fra Trondhjems Historiske Forening (THF).


== Bakgrunn ==
På grunn av stadig mangel på strøm i Trondheim, med stadig økende private tilknytninger til det da nybygde strømnettet, utbygging av trikkelinjer samt leveringsproblemer ved lav vannføring i Nidelva, ble det av Trondhjems Elektricitetsværk og Sporvei besluttet å bygge et reservekraftverk for å få en mer stabil strømlevering til byen. Datidens kraftverk var Øvre Leirfoss kraftverk (ferdig utbygd i 1901), Nedre Leirfoss kraftverk (ferdig utbygd 1910) og en sekundærstasjon ved Hospitalsløkkan i forbindelse med trikkestallen der.

Bygningen ble oppført på en ledig tomt i Ilsvika, rett vest for Ilens smelteverk og like ved siden av Ilsvikbanen, med tilgang ned mot Trondheimsfjorden. Byggingen tok til i oktober 1913 etter tegninger av Axel Guldahl og bygget stod ferdig høsten 1915. Det hadde en lengde på 50 meter, rundt 37 meter i bredde og en største høyde på 14 meter. Reservekraftverket ble bygget i betong, med jernbetong på tak og veggpilarer, noe som gjør at bygget fremstår som enkelt i forhold til andre installasjoner av e-verket og tilsvarende industribygg fra samme periode i Trondheim. Eksteriørmessig fikk bygget buede vinduer på det nedre plan, med rektangulære lysåpninger i øvre del. Bygget ble også utstyrt med to rundbuede porter av tre inn mot maskinhallen og kjelehuset. Sistnevnte port ble senere erstattet av en rektangulær metallport.Bygningen rommet en maskinsal, som opprinnelig var dimensjonert for to dieselaggregater på rundt 1500 hestekrefter samt tre dampturbiner på rundt 3000 hestekrefter. Videre rommet bygget et kjelehus med tre dampkjeleaggregater, en apparatavdeling og et kullskur med en kapasitet på 800 tonn kull i et tilbygg mot nord. Også en dieseltank med en kapasitet på 30 tonn ble lagt i sjakt mot den vestre delen av bygget. Fra bygningens vestside med dampkjeleaggregatene ble det også lagt en kjølevannledning som gikk ut i fjorden. Det gikk for øvrig også en mindre dobbeltsporet jernbanelinje fra kaianlegget ved Ilen smelteverk og frem til kullskuret.I 1937 ble både diesel- og dampaggregatene byttet ut med et nytt dampaggregat på 11 MW som gikk på tungolje. Kapasiteten ved kraftverket ble forbedret i 1980, da man etter en investering på 46,7 millioner kroner, monterte en gassturbin slik at reservekraftverkets kapasitet da ble økt med 24 MW. Til tross for denne investeringen ble reservekraftverket i Ilsvika lite benyttet, da forsyningssikkerheten i senere tid hadde bedret seg, samtidig som det ble rimeligere for Trondheim Energi å kjøpe inn kraft utenfra fremfor å produsere den selv. I 2000 ble det vedtatt å koble reservekraftverket av strømnettet, mens mesteparten av kraftproduserende utstyr i senere tid ble fjernet og solgt. Bygningsmassen ble etter dette stående tom og uvirksom i 15 år.


== Senere bruk av bygget ==

I begynnelsen av 2011 ble det av kunst- og arkitekturstudenter ved NTNU foreslått å benytte reservekraftverket som kunsthall, benyttet etter samme lest som Tate Modern i London.I 2015 ble bygningsmassen renovert og tatt i bruk av treningssenterkjeden 3T. I oktober 2019 ble bygget tildelt Kulturminnefondets nasjonale plakett for godt bevaringsarbeid.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Christiansen, Per R. (2009). Hus med hedersmerke – historiske bygninger i Trondheim. Trondheim: Tapir Akademisk forlag. ISBN 978-82-519-2475-7.