jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kjelke

En kjelke er et transportmiddel med meier av metall eller av tre for bruk på snø eller is. Kjelker brukes til transport, lek og sport.


== Sport ==
I akesporten brukes kjelker av typen rodel. De som aker på rodel ligger på ryggen med føttene fremst. I sportsgrenen skeleton ligger utøverne på magen med hodet fremst. Kjelkehockey er en sport som først og fremst utøves av funksjonshemmede. Det er en variant av ishockey som utføres sittende på en kjelke. Bobsleigh er en vinteridrett der to eller fire personer kjører en kjelke med meier gjennom en spesialbygget, smal, kurvete islagt bane. Moderne bobbaner bør være minst 1500 meter lange og ha minst 15 kurver, og det er ikke uvanlig med hastigheter opptil 130 km/t. 


== Lek og fritidsaktivitet ==
Kjelker har tradisjonelt vært brukt til lek om vinteren. En variant av kjelketyper er rattkjelken som har et ratt for styring. Snowracer er en moderne variant av denne. Enkelte vintersportssteder har utleie av kjelker som kan tas med i skitrekket.
I Bergen var det så vanlig å ake ned de bratte gatene på en «krøbbe», (egentlig «krybbe», dvs. en kasseformet kjelke) at det ble forbudt. 29. desember 1774 signerte kong Christian 7. i København et reskript - på oppfordring fra politimester Ole Brose i Bergen - der kongen nedla forbud mot «Krybbe-Renden der i Byen», karakteriseret som en like gammel som farlig uskikk. Reskriptet fastslo at synderne «uden Skaansel af hvad Stand og Køn de ere» skulle straffes med en måneds tukthus eller en bøte til fordeling mellom anmelderen, politiets kasse og byens fattige, i tillegg til saksomkostninger. John Paulsen fortalte fra sin barndom i 1850-tallets Bergen, at konstablene kunne styrte frem fra et smug nederst i gatene for å arrestere de som akte «krøbbe». Konstablene fikk nemlig en halv daler for hver «krøbbe» de innbrakte på politistasjonen.


== Skikjelke ==
Skikjelker er kjelker der meiene er ski. En skikjelke er utstyrt med skjæker. Skikjelker har tradisjonelt vært brukt til transport om vinteren, av ved, høy eller torv. Til syketransport og transport av skadede brukes skikjelker fortsatt.


== Bruk på ekspedisjoner ==
Kjelker har vært brukt på polare ekspedisjoner. Fridtjof Nansen og de fem som fulgte han på ferden over Grønlands innlandsis i 1888 brukte kjelker. Nansen og Hjalmar Johansen som forlot polarskuta «Fram» for å gå mot Nordpolen i 1895 brukte kjelker.


== Se også ==
pulk
slede
akebrett
sparkstøtting
Korketrekkeren


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Kjelke i Søk etter kjelke i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
Parque Tezozómoc

Parque Tezozómoc er en park i El Rosario i Azcapotzalco nord i Mexico by. Den blei åpna i 1982, og er utforma av arkitekten Mario Schjetnan. Den dekker et område på 28 hektar, og har blant annet en kunstig innsjø med ei lita øy.
Parken er oppkalt etter Tezozómoc, som var tlatoani av Azcapotzalco fra 1342 til 1426.
Bosque de San Juan de Aragón

Bosque de San Juan de Aragón er et stort grøntområde i Gustavo A. Madero nord i Mexico by. Det har blant annet en innsjø, et akvarium, en skøytebane, et svømmebasseng og et utendørsteater. Dyrehagen Zoológico de San Juan de Aragón ligger like vest for området, og i sør befinner idrettsanlegget Deportivo Oceanía seg. Bosque de San Juan de Aragón ble oppretta i 1964 og dekker et areal på 162 hektar, hvorav 114 hektar er grøntarealer.


== Eksterne lenker ==
Bosque de San Juan de Aragóns historie på Det føderale distriktets miljødepartements hjemmesider
Zoológico de San Juan de Aragón

Zoológico de San Juan de Aragón er en dyrehage i Mexico by. Den befinner seg i Gustavo A. Madero nord i byen, ved den vestlige enden av Bosque de San Juan de Aragón. Den ble åpna 20. november 1964. Den dekker et areal på 36,5 hektar, og er med det den største av de tre dyrehagene i Mexico by.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) San Juan de Aragon Zoo, Mexico City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Zoológico de Chapultepec

Zoológico de Chapultepec er en dyrehage i Chapultepec i Mexico by. Den er Mexicos mest besøkte dyrehage, med om lag 5,5 millioner besøkende årlig. Den dekker et areal på 17 hektar. Den ble åpna 6. juli 1923 med 243 dyr. Den har i dag rundt 1930 dyr fordelt på 250 arter.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chapultepec Zoo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Zoológico Los Coyotes

Zoológico Los Coyotes er en dyrehage i Coyoacán sør i Mexico by. Den ble åpna 2. februar 1999, som et supplement til byens to andre dyrehager. Den har hovedsakelig en regional fauna, med arter som hører hjemme i Mexicodalen, deriblant to coyoter. Dyrehagens navn spiller på at den ligger i Coyoacán, som betyr «Coyotestedet» på nahuatl.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Zoológico Los Coyotes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Estadio Luis de la Fuente

Estadio Luis «Pirata» de la Fuente er et stadion i den meksikanske byen Veracruz. Det har en kapasitet på 30 000 tilskuere, og er hjemmebanen til fotballaget Tiburones Rojos de Veracruz. Det brukes også til konserter.
Stadionet ble åpna 17. mars 1967. Det er oppkalt etter den kjente fotballspilleren Luis de la Fuente, som ble født i Veracruz.
El Tepeyac nasjonalpark

El Tepeyac nasjonalpark (spansk: Parque Nacional El Tepeyac) er en liten nasjonalpark nord i Mexico by. Den dekker deler av åsen Tepeyac. Størsteparten av nasjonalparken befinner seg i Gustavo A. Madero i Det føderale distriktet, og en liten del i Tlalnepantla de Baz kommune i delstaten México.
Nasjonalparken ble oppretta 18. februar 1937 og dekker et areal på 1 500 hektar. Den har blant annet et stort område med eukalyptusskog, som ble planta ut på begynnelsen av 1900-tallet.


== Eksterne lenker ==
Nasjonalparker i Mexico
Informasjon om nasjonalparkene i Det føderale distriktet
Adrian Le Roy

Adrian Le Roy (ca 1520–1598) var en fransk luttspiller, musikkforlegger og komponist.
Le Roy var født inn i en velstående kjøpmannsfamilie. Sammen med fetteren Robert Ballard grunnla han i Paris 1551 musikkforlaget Le Roy & Ballard. I august samme år gav Henrik II dem kongelig privilegium til å trykke musikk og etter kort tid var Le Roy en av toppene i den parisiske sosieteten og ble kjent med mange av byens kunstnere. I februar 1553 fikk forlaget tittelen imprimeur du Roi en musique som Pierre Attaingnant hadde hatt tidligere. Privilegiet sikret Le Roy & Ballard beskyttelse mot konkurrenter og gav verdifull kommersiell prestisje. Kongelig beskyttelse var viktig for forlagets suksess, siden de var sikret god tilgang på hoffmusikernes nyskrevne musikk og et marked for publikasjonene. De neste to tiårene trakk rivaliserende forlag seg ut av markedet og fra 1570 hadde Le Roy & Ballard nærmest monopol på utgivelse av musikk. Forlaget holdt det gående til 1800-tallet.Robert Ballard var forlagets forretningsmann, mens Le Roy var musikalsk leder. Han vant et ry som komponist og arrangør av sanger og instrumentalmusikk. Av sine egne verker publiserte han minst seks bøker med luttmusikk og fem bind med gitar- og cisterarrangementer. Han hjalp sin venn  Orlando di Lasso, introduserte ham for hoffet og publiserte musikken hans. Le Roy ferdes også i kong Karl IXs hoff og ble en innflytelsesrik musikkrådgiver som i høy grad påvirket musikksmaken i Frankrike.


== Referanser og fotnoter ==


== Litteratur ==
Alfred Baumgartner: Alte Musik: Von den Anfängen abendländischer Musik bis zur Vollendung der Renaissance. Salzburg 1981, s. 418f, ISBN 3-7023-0120-8
MGG, 1. opplag., bind. 8, s. 660ff
Calmes, Keith. Guitar Music of the 16th Century (Mel Bay, 2008), s. 46 ff.
Harr, James. European music, 1520–1640 (Boydell Press, 2006), s. 172 ff.
Lesure, Francois & Thibault, Geneviève. Bibliographie des éditions musicales d'Adrian Le Roy et Robert Ballard, 1551–1598 (Paris, 1955).
Tyler, James & Sparks, Paul. The guitar and its music: From the Renaissance to the Classical era (OUP Oxford, 2007), s. 17 ff.
Bosque de Tlalpan

Bosque de Tlalpan er en skog i Tlalpan sør i Mexico by. Den har en utstrekning på 253 hektar, og er habitat for en rekke dyre- og plantearter. I 1970 ble skogen åpna som et rekreasjonsområde.


== Eksterne lenker ==
Bosque de Tlalpan hos Det føderale distriktets miljøverndepartement
Offisielt bevaringsprogram for Bosque de Tlalpan
ProBosque de Tlalpan – støtteforening for Bosque de Tlalpan
Corredores del Bosque de Tlalpan AC – friidrettsklubb fra Bosque de Tlalpan
Robert Ballard (musikkforlegger)

Robert Ballard (ca 1525/30–1588) var en fransk musikkforlegger.
Sammen med fetteren fetteren Adrian Le Roy grunnla Ballard musikkforlaget Le Roy & Ballard i Paris 1551. Le Roy var musikalsk leder og Ballard forretningsmannen.
Forlaget fikk i 1552 kongelig privilegium i å publisere musikk, og bare i andre halvdel av 1500-tallet gav Le Roy & Ballard ut rundt 3 000 verk over 350 utgivelser.
Etter Le Roys død gikk monopolet over på familien Ballard alene og de klarte å forsvare det helt til 1790. Ballards sønner var også i musikkbransjen: Pierre overtok forlaget mens Robert (II) ble en kjent luttspiller, komponist av luttmusikk og luttlærer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
François Lesure & Geneviève Thibault: Bibliographie des éditions d'Adrian Le Roy et Robert Ballard (1551–1598). Bilag til Revue de musicologie. 40, 1957, s. 166–172.
D. Heartz: Parisian music publishing under Henry II. I: Musical Quarterly. 46, 1960, s. 448–467.
R. Castelain: Histoire de l'édition musicale, ou du droit d'éditeur au droit d'auteur: 1501–1793. Paris 1957.
Laurent Guillo: Pierre I Ballard et Robert III Ballard: Imprimeurs du roy pour la musique (1599–1673). 2 bind, (Centre de Musique Baroque de Versailles), Mardaga 2003, ISBN 2-87009-810-3.


== Eksterne lenker ==
M. Thomson & John Wagstaff: Le Roy & Ballard
Faksimile og tekstversjon av det kongelige privilegium av 1552 på copyrighthistory.org
Tepeyac

Tepeyac er en ås i Gustavo A. Madero nord i Mexico by. Den er en del av Sierra de Guadalupe. På denne åsen sies det at Juan Diego Cuauhtlatoatzin møtte Jomfruen av Guadalupe i desember 1531 og mottok ikonet av henne. Like sør for Tepeyac er Guadalupebasilikaen, hvor ikonet stilles ut, oppført.
El Tepeyac nasjonalpark dekker deler av Tepeyac.
Cerro de la Estrella nasjonalpark

Cerro de la Estrella nasjonalpark er en liten nasjonalpark i Iztapalapa øst i Mexico by. Den omfatter høyden Cerro de la Estrella og skogene rundt, som er bevokst hovedakelig av sedertrær og eukalyptus, og har et areal på 1100 hektar. Nasjonalparken ble oppretta 24. august 1938. Cerro de la Estrella er av viktig religiøs og arkeologisk betydning, og skogene rundt er en viktig grønn lunge i den østlige delen av byen, som ellers er tett befolka.


== Eksterne lenker ==
Nasjonalparker i Mexico
Søren Jørgensen Aandahl

Søren Jørgensen Aandahl (født 1802, død 1886) var en norsk politiker, stortingsrepresentant og gårdbruker. Han representerte Romsdals Amt (Møre og Romsdal) i fire stortingsperioder. Han ble først valgt til Stortinget i 1842-1844. Aandahl var da utenfor Stortinget i tre perioder før han ble valgt inn igjen i 1851. Han satt da i tre perioder frem til 1858.


== Stortingsperioder ==
1842-1844
1851-1853
1854-1856
1857-1858


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Søren Jørgensen Aandahl hos Norsk senter for forskningsdata
Simon Vukčević

Simon Vukčević (født 29. januar 1986 i Titograd, i tidligere Jugoslavia) er en montenegrinsk fotballspiller som for tiden er klubbløs.


== Spillerkarriere ==
Vukčević begynte karrieren i FK Partizan. Der spilte han lenge med drakt nummer 1, grunnet sin popularitet.
I 2006 meldte han en overraskende overgang til FK Saturn Moskva Oblast i Russland. Grunnet dårlig holdning til trening ble han forvist til reservelaget. Han spilte seg etterhvert til en førstelagsplass igjen, men mistet plassen nok en gang. Og trenerbytte gjorde sitt til at han forsvant til Sporting Lisboa i Portugal.
Han scoret i sin første kamp i Sporting-drakten, og i ligapremieren ble han kåret til banens beste. På banen viste han blendende spill og scoret også viktige mål, men hans prestasjoner utenfor banen gjorde ham ikke til en favoritt hos treneren.


=== Blackburn Rovers ===
Allerede i 2008 meldte Blackburn Rovers og Bolton Wanderers sin interesse for serberen. Det ble ikke noen overgang den gangen, men den 26. august 2011 sikret Steve Kean hans underskrift og han ble Blackburn Rovers spiller.
Han scoret i sin debut fra start i rovers-drakten, i 3-2 seieren mot Leyton Orient i liga-cupen den 20. september 2011. 3 dager tidligere ligadeburte han som innbytter i 4-3 seieren over Arsenal FC hjemme på Ewood Park.


== Eksterne lenker ==
(en) Simon Vukčević – Olympedia 
(en) Simon Vukčević – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Simon Vukčević – FIFA 
(en) Simon Vukčević – UEFA 
(en) Simon Vukčević – Transfermarkt 
(en) Simon Vukčević – national-football-teams.com 
(en) Simon Vukčević – WorldFootball.net 
(en) Simon Vukčević – Soccerbase.com 
(en) Simon Vukčević – FootballDatabase.eu 
(en) Simon Vukčević – Soccerway
Karl Johan Aarønes

Karl Johan Aarønes (født 8. mai 1900 på Bolsøy, død 12. august 1969) var en norsk politiker (Ap).
Aarønes gikk på Møre folkehøyskole 1917–1918, og tok en kort teknisk utdannelse i Kristiania 1921–1922. Han arbeidet det meste av sin yrkeskarriere utenom politikken i Veikontoret i Møre og Romsdal. Aarønes arbeidet som arbeidsdirektør i Møre og Romsdal da han pensjonerte seg i 1967.
Han var medlem av Molde bystyre 1945–1955 og 1960–1963, herunder varaordfører 1952–1955 og 1960–1963. I stortingsvalget i 1949 ble han valg til første vararepresentant for kjøpstedene i Møre og Romsdal fylke (Kristiansund, Molde, Ålesund) for stortingsperioden 1950-1953. Han møtte som fast representant i Stortinget i hele perioden for Ulrik Olsen, som var kommunalminister i Einar Gerhardsens andre regjering og i Oscar Torps regjering. Aarønes var medlem av Stortingets kommunalkomité.


== Eksterne lenker ==
(no) Karl Johan Aarønes hos Stortinget 
(no) Karl Johan Aarønes hos Norsk senter for forskningsdata
Det westfaliske lavlandet

Det westfaliske lavlandet, også kalt det westfaliske basseng, er et flatt landskap som hovedsakelig befinner seg i den tyske regionen Westfalen, med noen små områder innenfor Nordhein i sørvest og Niedersachsen i nord. Sammen med det nederrhinske lavland i vest, representerer det den nest sørligste regionen i det nordtyske lavlandet, etter Kölnlavlandet. På tysk er det westfaliske lavlandet kjent som Westfälische Bucht, Münsterländer Tieflands og Westfälische Tieflands- eller Flachlandsbucht.
Det westfaliske lavlandet består av regionene Münsterland, Emscherland i sørvest, og flere regioner i sør som grenser til Sauerland omkring Hellweg.
Det westfaliske lavlandet er klassifisert som en stor enhet innenfor Tysklands naturregioner og er nummer 54 i håndbok om inndelingen av de naturlige regioner i Tyskland (Handbuch der naturräumlichen Gliederung Deutschlands). Det er også representert som region D34 i Bundesamt für Naturschutz.
Asprilio Pacelli

Asprilio Pacelli (ca 1570–1623) var en italiensk kapellmester og komponist.
Pacelli fikk sannsynligvis sin musikalske utdannelse i Roma. Fra 1594 var han kapellmester ved ulike romerske kirker. Etter kort tid ved Peterskirken, inviterte Sigismund III ham til å overta ledelsen av den polske kongens hoffkapell. Pacelli aksepterte og tilbrakte de siste tjue årene av sin levetid i Kraków og Warszawa. Forgjengeren, Luca Marenzio, hadde hevet hoffkapellets nivå, og Pacelli fortsatte å holde den høye musikalske standarden.
De fleste av Pacellis mange verk er tapt, men det som er bevart er av stor musikalsk og håndverkmessig kvalitet. Det dreier seg om noen madrigaler, motetter, salmer og litt annet. Stilistisk sto Pacelli i den romerske tradisjonen. Han øvet stor innflytelse på utviklingen av musikken i Polen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mirosław Perz, «Asprilio Pacelli». I New Grove Dictionary
Alberto Cametti, Giovanni Pierluigi da Palestrina, Ed. Ricordi, 1894.
Agostino Agazzari

Agostino Agazzari (1578–1640) var en italiensk komponist og musikkteoretiker fra  barokken.


== Liv ==
Agazzari kom fra en gammel adelsfamilie i Siena. Etter sin første kunstnerutdannelse, reiste han i 1601 til Roma der han arbeidet som dosent ved Collegium Romanum i årene 1602 til 1607. På denne tiden ble han  kjent med musikeren Lodovico Grossi da Viadana.
I 1607 vendte Agazzari tilbake til Siena og ble samme år utnevnt til førsteorganist ved byens katedral. I 1630 avanserte han til kapellmester.
Agazzari komponerte ved siden av kirkemusikk og madrigaler også dramaet Eumelio. Som musikkteoretiker er han den dag i dag kjent for verket Del Sonare sopra 'l basso, et av de tidligste og viktigste avhandling om generalbass. Michael Praetorius' Syntagma musicum er influert av dette verket.


== Verk ==
Cento concerti ecclesiastici (1602)
Eumelio (1606)
Del sonare sopra il basso : con tutti istromenti e dell'uso loro nel conserto. – New York : Norton, 1950 (reproduksjon av Roma 1607)


== Kilder ==
«Agostino Agazzari», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 1 (1960). 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Reardon, Collee, A.: Agostino Agazzari and music at Siena cathedral 1597–1641. – Oxford : Univ. Pr., 1993. – ISBN 0-198-16272-3


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Agostino Agazzari i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Agostino Agazzari i International Music Score Library Project
Lodovico Grossi da Viadana

Lodovico Grossi da Viadana (ca 1560–1627) var en  italiensk komponist fra overgangstiden mellom renessanse- og barokkmusikk. 


== Liv ==
Viadana kan ha vært elev av Costanzo Porta. 
I 1594 fikk Viadana posten som korleder ved katedralen i Mantova. I 1597 reiste han til Roma, og tilbake i Mantova ble han i 1602 korleder ved San Lucca. Deretter hadde Viadana samme post i ulike norditalienske byer, som Concordia ved Venezia og i Fano. 
Viadana var medlem av fransiskanerordenen og fra 1614 til 1617 virket han for sin orden i provinsen Bologna; ved siden av Mantova også i Ferrara og Piacenza. Rundt 1623 trakk han seg tilbake til klosteret Santa Andrea i Busseto.


== Verk ==
Viadanas var en svært produktiv komponist, og verkene hans er bevart i større grad enn vanlig for komponister fra hans tid. Han skrev for det meste kirkemusikk: messer, litanier, klagesanger og salmer. Unntakene er to bøker med tre og firstemmige canzonetter fra 1590 og 1594, og et enkelt trykk med instrumentalmusikk, Sinfonie musicali (1610). 
Til Viadanas beste stykker hører Salmi a 4 cori op. 27. Verket er komponert i en konsertant stil som kontrasterer fem solostemmer, et trestemmig kor og ulike instrumenter (3 orgler, chitarrone, strykere, fagotter og trompeter. 
I verket Cento concerti con il basso continuo – Concerti a una voce con l'organo, op. 12, ble Viadana den første betydelige komponist som tok i bruk den nyutviklede generalbassbesifringen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Abendmusiken in der Predigerkirche: Lodovico Viadana Programhefte til en konsert i Basel 8. januar 2017. (pdf-fil)
«Lodovico Grossi da Viadana», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 59 (2002). 


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Lodovico Grossi da Viadana i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Lodovico Grossi da Viadana i International Music Score Library Project
Hellige Sergei og Herman av Valamo

Hellige Sergei og Herman av Valamo var to munker som virket som misjonærer i Karelen mest sannsynlig på 900- eller 1000-tallet, og regnes som grunnleggere av Valamo kloster på Valamoøyene i Ladogasjøen i Russland. De er kanoniserte som helgener av Den russisk-ortodokse kirke og deres festsdag er 28. juni.


== Litteratur ==
Heikki Kirkinen: Sergei and Herman of Valaam (1100—1199)
Kinyarwanda (film)

Kinyarwanda er en amerikansk-rwandesisk film fra 2011 som handler om folkemordet i Rwanda. Den er regissert av Alrick Brown, og hadde premiere under Sundance filmfestival hvor den vant prisen «World Cinema Dramatic Audience Award». Filmen ble spilt inn i løpet av 16 dager i Kigali, og består av en rekke mindre historier som flettes inn i hverandre.


== Medvirkende ==
Zaninka Hadidja i rollen som Jeanne
Mazimpaka Kennedy i rollen som pastor Pierre
Cassandra Freeman som Rose Kabuye
Edouard Bamporiki i rollen som Emmanuel
Cleophas Kabasiita som Francine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kinyarwanda på Internet Movie Database 
(fr) Kinyarwanda på Allociné 
(en) Kinyarwanda på AllMovie 
(en) Kinyarwanda på Rotten Tomatoes 
(en) Kinyarwanda på Metacritic 
(en) Kinyarwanda på Box Office Mojo
Nader og Simin – et brudd

Nader og Simin – et brudd (persisk: جدایی نادر از سیمین, translitterasjon: Jodái-e Náder az Simin) er en iransk dramafilm fra 2011 regissert og skrevet av Asghar Farhadi. Filmen handler om ekteparet Nader (spilt av Peyman Moadi) og Simin (Leila Hatami) som separeres, og intrigene som følger etter at mannen leier en dame til å stelle sin gamle, Alzheimer-rammede far.
Filmen ble tildelt flere priser, deriblant Oscar for beste fremmedspråklige film og Gullbjørnen.


== Handling ==
Simin ønsker desperat å forlate Iran sammen med Nader, hennes ektemann gjennom 14 år, og datteren deres, Termeh. Nader er imidlertid bekymret for sin eldre far, som lider av Alzheimers sykdom. Simin ønsker å søke om skilsmisse. Men en domstol bestemmer at parets problemer ikke er tilstrekkelige til å innvilge skilsmisse, og de avviser søknaden. Simin flytter tilbake til foreldrene sine, men Termeh bestemmer seg for å bli hos faren.

Nader ansetter Razieh, en dypt religiøs kvinne fra en fattig forstad, for å ta seg av faren samtidig som Nader er på jobb. Familien hennes er økonomisk avhengig av jobben, og hun tar med seg den lille datteren hennes, Somayeh, på jobb. Men Razieh blir raskt overveldet av å ta seg av Naders far, som er fysisk og følelsesmessig krevende - spesielt ettersom hun allerede er fire måneder gravid. En dag opplever Razieh at faren til Nader har forsvunnet.
Dagen etter kommer Nader og Termeh tilbake, men oppdager bestefaren som ligger bevisstløs på gulvet - bundet til en seng. Razieh og Somayeh er ikke der. Når de kommer tilbake, mener Nader at Razieh har forsømt jobben sin, og stjålet penger. Razieh faller deretter ned en trapp, og havner på sykehus. Nader og Simin møter ektemannen hennes, Hodjat, og får vite at Razieh har gjennomgått en spontanabort. Hvis det kan bevises at Nader visste om Raziehs graviditet, og forårsaket hennes spontanabort, kunne Nader bli dømt for mord.


== Skuespillere ==
Leila Hatami som Simin, en lærer og mor fra Tehran
Peyman Moaadi som Nader, Simin's ektemann. De har vært gift i 14 år.
Sarina Farhadi som Termeh, tenåringsdatteren til Simin og Nader.
Sareh Bayat som Razieh, som tar vare på Nader's far.
Shahab Hosseini som Hodjat, Razieh's plagede og arbeidsløse ektemann
Kimia Hosseini som Somayeh, Razieh og Hodjat's unge datter.
Merila Zarei som Mrs. Ghahraei, Termeh's lærer
Babak Karimi som en dommer.
Shirin Yazdanbakhsh som Simin's mor og Nader's svigermor.
Mal:Ali-Asghar Shahbazi som Nader's gamle far, som sliter med Alzheimer's


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nader og Simin – et brudd på Internet Movie Database 
(sv) Nader og Simin – et brudd i Svensk Filmdatabas 
(da) Nader og Simin – et brudd i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Nader og Simin – et brudd på Allociné 
(nl) Nader og Simin – et brudd på MovieMeter 
(en) Nader og Simin – et brudd på AllMovie 
(en) Nader og Simin – et brudd på Turner Classic Movies 
(en) Nader og Simin – et brudd på Rotten Tomatoes 
(en) Nader og Simin – et brudd på Metacritic 
(en) Nader og Simin – et brudd på Box Office Mojo 
Hjemmeside