jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pål Stenstad

Pål Stenstad (født 11. mai 1961 i Porsgrunn) er en utdannet og sertifisert NDT-operatør. I 2007 varslet han ledelsen ved virksomheten i Norweld Control Service AS om at ansatte og avdelingen han var ansatt i, ikke fulgte rutiner og forskrifter for kontroll av sveiseskjøter og rør og behandling av radioaktive isotoper. Pål Stenstad er den første varsleren som har fått domstolenes anerkjennelse og beskyttelse som varsler, i tråd med det nye varslervernet i arbeidsmiljøloven av januar 2007.


== Nordweld-saken ==
Norweld Control Service AS er et selskap som tilbyr såkalt NDT-kontroll av styrken i ulike materialer, som rør i bakken, sveiseskjøter, koblinger og liknende. Blant testmetodene er  industriell radiografi og kontroll av sveisearbeider på rør og konstruksjoner. Stenstad varslet om at kollegaer ved en rekke tilfeller ikke fulgte forskriftene og ikke gjennomførte de testene de var betalt for å utføre. Systematisk ble kontrollene mangelfullt utført og i enkelte tilfeller ble kontrollene aldri utført. I tillegg avdekket han at bruk, oppbevaring og transport av radioaktive isotoper for røntgenfotografering av rør ble foretatt på måter som satte befolkningen i fare for store stråledoser.
Kontroll- og sertifiseringsorganet Force Technology Certification (FTC) skrev i en granskningsrapport av 30. juni 2010: 
«FTC mener på basis av de foretatte undersøkelser at NCS gjennom sitt avdelingskontor i Oslo har drevet med graverende juks i faget. Det er avdekket en dårlig faglig kompetanse samt en svært dårlig faglig etikk.»
Statens strålevern har kritisert Norwelds internkontrollsystem for ikke å inneholde instruks for operatører av røntgenutstyret. Tilsynet kritiserte lagringen av de radioaktive isotopene og at ingen ved avdelingen hadde tilstrekkelig sertifisering nødvendig for å transportere radioaktive isotoper.


== Prosessen mot Stenstad ==
Etter varslingen opplevde Stenstad ledelse og kollegaer ved Osloavdelingen startet trakassering og mobbing. Han ble kalt idiot og regelrytter, han ble grovt trakassert og truet med oppsigelse. Til slutt ble Stenstad sykmeldt. Han gikk senere til sak mot bedriften og krevde 500 000 kroner i erstatning. Han fikk ikke medhold i tingretten. Men da saken kom opp for lagmannsretten i 2009 vant han. Han ble tilkjent en erstatning på 100 000 kroner, pluss 87 000 kroner i tapt arbeidsfortjeneste.
Lagmannsretten sier at Stenstad varslet lojalt, og viser til at mange av de kritikkverdige forholdene senere er blitt dokumentert både i intern kontroll, av Statens strålevern og av Arbeidstilsynet.
Stenstad har selv gitt uttrykk for at saken viser at Arbeidsmiljølovens vern av varslere er utilstrekkelig, og at dommen i saken viser at varslere risikerer å lide store økonomiske tap når erstatningsbeløpet i saken ikke på langt nær dekker de tap og kostnader han har hatt i saken. Stenstad mener, i likhet med Kari Breirem, at varslerne behøver et «varslertilsyn».


== Referanser ==


== Se også ==
Varsling
Per-Yngve Monsen
Kari Breirem


== Eksterne lenker ==
Norweld Control Services
Lovdata: Arbeidsmiljøloven
PGA-touren 2011

PGA-Touren 2011 er den 44. sesongen av PGA-touren, og vil ha 49 konkurranser fra januar til november 2011.


== Kalender ==
Dato er sluttdato for konkurransen


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Chris Reifert

Chris Reifert (født 23. februar 1969) er en amerikansk musiker som er mest kjent for å være trommeslager og vokalist i death metal-bandet Autopsy. Han spilte også i Abscess sammen med Danny Coralles til de ble oppløst i juni 2010. Da han var 17 år spilte han trommer i det legendariske bandet Death som er bandet som er kjent for å ha «startet» death metal-sjangeren. Han spilte inn ett album med bandet, Scream Bloody Gore, før han forlot dem for å starte Autopsy.


== Diskografi ==


=== Death ===
Mutilation (demo, 1986)
Scream Bloody Gore


=== Autopsy ===
1987 Demo (1987)
Critical Madness (1988)
Severed Survival (1989)
Retribution for the Dead (1991)
Mental Funeral (1991)
Fiend for Blood (1992)
Acts of the Unspeakable (1992)
Shitfun (1995)
Ridden with Disease (2000)
Torn from the Grave (2001)
Dead as Fuck (2004)
Horrific Obsession (2009)
The Tomb Within (2010)
Macabre Eternal (2011)


=== Doomed ===
Haematomania (1991)
Broken (1993)


=== Abscess ===
Abscess (1994)
Raw, Sick, and Brutal Noize (1994)
Crawled Up from the Sewer (1995)
Filthy Fucking Freaks (1995)
Urine Junkies (1995)
Seminal Vampires and Maggot Men (1996)
Open Wound (1998)
Throbbing Black Werebeast (1998)
Tormented (2000)
Split with Deranged (2001)
Split with Machetazo (2001)
Through the Cracks of Death (2002)
Thirst for Blood, Hunger for Flesh (2004)
Damned and Mummified (2004)
Split with Bloodred Bacteria (2005)
Horrorhammer (2007)
Split with Bonesaw (2008)
Dawn Of Inhumanity (2010)


=== The Ravenous ===
Assembled in blasphemy (2000)
Three on a meatlock (2002)
Delirium (2004)


=== Eat My Fuk ===
Wet slit and a bottle of whiskey (2003)
Fuck You, It's Eat My Fuk


== Eksterne lenker ==
(en) Chris Reifert på Discogs 
(en) Chris Reifert på MusicBrainz 
(en) Chris Reifert på Encyclopaedia Metallum 
https://web.archive.org/web/20110522213712/http://www.metal-rules.com/zine/index.php?option=content&task=view&id=892&Itemid=60
Norges geografiske midtpunkt

Norges geografiske midtpunkt ligger i henhold til beregninger gjort av Statens kartverk i Steinkjer kommune i Trøndelag. 
Statens kartverk har brukt en internasjonalt anerkjent metode for å finne punktet. Ved siste beregning av Norges areal ble metoden brukt. Arealtyngdepunkt ble et punkt i Trøndelag. Dette punktet er nå Norges geografiske midtpunkt. Det offisielle Norges geografiske midtpunkt er 63°59′26″N 12°18′28″Ø.Punktet befinner seg i Skjækra landskapsvernområde langt øst i Ogndal i Steinkjer, omtrent midt mellom Vakkerlifjellet og Skjækervatnet, ikke langt fra kommunegrensa til Snåsa. Innsjøene Mokkavatnet og Lustadvatnet ligger også i nærheten. I luftlinje ligger punktet ca. 40 km øst, og 680 meter sør for Steinkjer rådhus.


== Adkomst ==
Midtpunktet ligger ca. 9 km fra Gaulstad i Ogndal. Turen starter på en parkeringsplass ved Krokbekken. Første delen går på grusa vandringssti. Denne går over til en kavlelagt sti som går helt inn til området. Etter ca. 9 km deler stien seg ved ei informasjonstavle. Herfra er det en 500 m avstikker til Midtpunktet og ca. 1 km fram til Skjækervatnet. Setertjønnhytta og rasteplass med gapahuk ligger ved dette stidelet. Samlet er dette ca. 1 mil med kavlelagt sti hvor en kan vandre lett, også i joggesko om ønskelig.


== Overnatting ==
Det fins overnattingsmuligheter både i Den Norske Turistforenings Setertjønnhytta (like ved Midtpunktet) og i Steinkjer Kommuneskoger-Ogndalsbruket KFs Lågvassbu (2 km sør for Midtpunktet). 


== Andre midtpunkt i Norge ==
Andre steder har tidligere forsøkt å profilere seg som midtpunktet i landet. I flere år er det steder på Helgeland i Nordland som har kjempet om tittelen «Norges midtpunkt». Forskjellige metoder ble da brukt. Som midt på kjøreleia eller midt på seilingsleia fra Nordkapp til Lindesnes eller midt på den korteste linjen mellom disse stedene. Dette siste punktet blir for øvrig brukt i Sverige. For å få dette punktet til Norge har en trukket ei linje i rett vinkel til et punkt i Nordland. Ingen av disse metodene er internasjonalt godkjent for å finne et lands midtpunkt.

Brønnøysund markedsfører seg som kystbyen midt i Norge. Det er nøyaktig 840 km i luftlinje både til Nordkapp i nord, og Lindesnes i sør.
Mosjøen har en bauta som markerer at byen er midt i Norge. Ordføreren forklarer utregning til Brønnøysunds Avis: «Midtpunktet er regnet som et felles sentrum i to sirkler: Den store tangerer Norges ytterpunkter i sør og nord (-vest), mens den lille tangerer svenskegrensen i øst og grunnlinjen i vest.»


== Se også ==
Liste over norske geografiske ytterpunkter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statens kartverk
Norges geografiske midtpunkt ligger i Steinkjer
Fant Norges midtpunkt i ei myr
Norges navle – Ut.no Arkivert 22. januar 2010 hos Wayback Machine.
Dagbladet, Europas geografiske midtpunkt
Opplev Norges geografiske midtpunkt
April Heinrichs

April Heinrichs (født 27. februar 1964) er en amerikansk tidligere fotballspiller og fotballtrener. Heinrichs var den første treneren til USA som både spilte for og ble utnevnt til trener for landslaget. Hun var den andre treneren etter Lauren Gregg, men i motsetning til Greggs korte perioder som hovedtrener når Toni DiCicco ikke var tilgjengelig, var Heinrichs den første til å bli utnevnt.


== Landslaget som spiller ==
Heinrichs begynte på landslaget da det var svært få klubber å spille på i USA, og hun var en av få amerikanske spillere som spilte utenlands, nærmere bestemt i italienske Prato. På landslaget markerte også Heinrich seg som spiller. Hun hadde det nest høyeste forholdet mellom antall kamper og antall scoringer med 0,8 mål per kamp, men dette kan henge sammen med at hun spilte i hovedsak kamper mot relativt lett motstand. Heinrichs eneste internasjonale mesterskap (hun var skadet under Gold Cup i 1991) VM i 1991 i Kina. Heinrich hadde skaffet seg et rykte for å være del av et, ifølge kinesiske journalister, «treegget sverd», bestående av henne selv, Carin Jennings og Michelle Akers. Heinrichs ble til slutt den minstscorende av de tre, men hun fikk fire nettkjenninger i turneringen. Etter VM la Heinrichs opp. I 1998 ble Heinrichs som første kvinnelige fotballspiller tatt med i «National Soccer Hall of Fame».


== Landslaget som trener ==
Heinrichs tok over trenerrollen i 2000, etter at USA ikke hadde lyktes å vinne gull i OL i Sydney. Som trener fikk hun kritikk fordi hun ikke lyktes i å vinne noe i begynnelsen, noe som i hovedsak betydde at hun fikk kritikk for å ikke ha vunnet VM i 2003. Dette var i og for seg skillet som markerte at Tyskland tok over dominansen i VM, mens USA beholdt dominansen i OL. Heinrichs vant for øvrig OL i Athen som trener. Ettersom hun la opp i 1991, var dette hennes eneste OL-medalje.


== Kilder ==
Soccertimes' profil om Heinrichs


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) April Heinrichs på Internet Movie Database 
(en) April Heinrichs – Olympics.com 
(en) April Heinrichs – Olympic.org 
(en) April Heinrichs – Olympedia 
(en) April Heinrichs – Colorado Sports Hall of Fame 
(en) April Heinrichs – FIFA 
(en) April Heinrichs – WorldFootball.net 
(de) April Heinrichs – fussballdaten.de 
(en) April Heinrichs – Soccerway 
(de) April Heinrichs – Soccerdonna 
(en) April Heinrichs – FBref
Steinar Krakhellen

Steinar Kjell Krakhellen (født 6. august 1945) er en lokalpolitiker som representerer Høgre og er tidligere ordfører i Solund kommune i Sogn og Fjordane.
Steinar Krakhellen fra Krakhella hadde bakgrunn som trygdesjef i Solund da han ble innvalgt i kommunestyret og var ordfører mellom 1975 og  1981, deretter overtok han som postekspeditør ved siden av gårdsdriften. Krakhellen var innvalgt til Sogn og Fjordane Fylkesting 1983 til 1987.
Krakhellen ble igjen valgt til ordfører i 1999 etter at Høyre fikk rent flertall i kommunevalget og satt som ordfører til 2003.
Han har fire barn.


== Kilder ==
Steinar Krakhellen - Allkunne, levande leksikon, besøkt 15.8.2016
Leif Sverdrup

Leif Johan «Jack» Sverdrup (født 11. januar 1898 på Ytre Sula i Solund, død 2. januar 1976 i St. Louis i Missouri) var en norsk-amerikansk ingeniør og general i U.S. Army Corps of Engineers. Han er best kjent for sin tjeneste i det sørvestre Stillehavet under andre verdenskrig, der han var sjefsingeniør under general Douglas MacArthur.
Sverdrup emigrerte til USA i 1914. Etter å ha tjenestegjort i U.S. Army under første verdenskrig, studerte han byggeteknikk ved University of Minnesota. Etter ferdig ingeniørutdanning i 1921 arbeidet han en periode for Missouri State Highway Department. Deretter etablerte han Sverdrup & Parcel, et ingeniørfirma som spesialiserte seg på brokonstruksjon, sammen med sin tidligere professor ved universitetet, John Ira Parcel. Firmaet var involvert i byggingen av en rekke betydningsfulle broer, blant annet Washington Bridge og Amelia Earhart Bridge over Missouri og Hurricane Deck Bridge over Lake of the Ozarks.
I 1941 ble Sverdrup involvert i byggingen av et nettverk av flystriper i Stillehavet. I 1942 ble han utnevnt til oberst i U.S. Army og ble sjef for konstruksjonsavdelingen i general MacArthurs område i det sørvestre Stillehavet. Samme år foretok han tre rekognoseringsturer over Owen Stanley-fjellene i fiendtlig territorium på Ny-Guinea, en bragd han ble dekorert med Silver Star og Distinguished Service Medal for. I 1944 ble han krigsskueplassens sjefsingeniør.
Etter krigen var han sjef for 102. infanteridivisjon i U.S. Army Reserve fra 1947 til 1958. Sverdrup & Parcel gikk over til å prosjektere og overvåke byggingen av en rekke større byggeprosjekter, så som Arnold Engineering Development Center og Chesapeake Bay brotunnel.
Leif Sverdrup var sønn av teologen Edvard Sverdrup, bror av ingeniøren Einar Sverdrup og halvbror av professor Harald Ulrik Sverdrup. Han var dessuten svigersønn av den  norsk-amerikanske legen Kristian Egilsrud.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Franzwa, Gregory M.; Ely, William J. (1980), Leif Sverdrup: Engineer Soldier At His Best, Gerald, Missouri: The Patrice Press, ISBN 0-935284-12-5


== Eksterne lenker ==
(no) Leif Sverdrup i Norsk biografisk leksikon
Groptufter

Groptufter er en type bosetningsspor fra slutten av eldre steinalder og begynnelsen av yngre steinalder, ca. 5000–3500 f.Kr. De tolkes som rester etter vinteropphold.
På overflaten ser de ut som runde eller svakt ovale, dårlig markerte fordypninger i terrenget, opptil ca. 10 meter i diameter og en til halvannen meter dype, ofte omgitt av en svak voll. Det indre av gropa har vært aktivitetsområde, og med jevne mellomrom er laget av kokstein, bålrester, steinavslag og annet avfall blitt ryddet vekk og lagt utenfor boplassflaten. På den måten har vollen dannet seg. Liknende boplasser er kjent fra Sverige, der de er kjent som «skärvstensvall» eller «boplatsvall», men det er imidlertid ikke ennå avklart om disse kan ha noe direkte å gjøre med de norske groptuftene.

Groptuftene er en forskningsmessig ganske ny foreteelse i Norge. Midt på 1980-tallet sendte en privatperson inn en del flintavslag til Universitetets Oldsaksamling. De var funnet ved Svevollen, et sted på veien mellom Heradsbygd i Elverum, og Rokosjøen i Løten. Ved befaring av stedet ble det besluttet å undersøke funnstedet videre. Utgravningen skjedde i 1988, og man kunne fastslå at det dreide seg om en litt uvanlig steinalderboplass. Samtidig ble det funnet en tilsvarende lokalitet like i nærheten av den første. Denne ble undersøkt av daværende stud.mag.art. Ingrid Fuglestvedt og medstudenter året etter, og hun brukte materialet herfra som basis for sin magistergradsavhandling;  Svevollen : et senmesolittisk boplassområde i det østnorske innland.

Senere er det funnet flere av disse boplassene ved Rena og ved sørenden av Femunden. I 2003 ble det funnet en samling av ikke mindre enn 17 groptufter på Sandholmen i Askim kommune, en liten tange ved østbredden av Glomma mellom Solbergfoss og Øyeren.I forbindelse med utbyggingen av Rena leir ble flere groptufter undersøkt ved arkeologisk utgravning foretatt av Kulturhistorisk museum i 1995 og '96. Materialet fra utgravningene ble i ettertid analysert i tre hovedfagsoppgaver ved Universitetet i Oslo.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Boaz, Joel 1997: Steinalderundersøkelsene på Rødsmoen. Varia 41. Universitetets Oldsaksamling, Oslo  ISBN 82-7181-137-1
Fuglestvedt, Ingrid: «Sandokomplekset» – nyoppdagede groplokaliteter fra mesolittisk tid på Sandholmen i Askim kommune. Historien i forhistorien. Festskrift til Einar Østmo på 60årsdagen. Kulturhistorisk museum Skrifter nr. 4 Oslo 2006 ISBN 82-8084-027-3
Christine Boon 2006: En senmesolittisk groptuft på Rødsmoen i Hedmark. Om bosetning med hovedvekt på romlig organisasjon. Hovedfagsoppgave i arkeolog, Universitetet i Oslo.
Lotte Eigeland 2006: Blod fra stein. En eksperimentell tilnærming til råstoffstrategier og teknologiske tradisjoner i sørøstnorsk senmesolitikum. Hovedfagsoppgave i arkeologi ved Universitetet i Oslo.
Marianne Bugge Kræmer 2007: Et vintereventyr : sesongproblematikk rundt en senmesolittisk groptuft på Rødsmoen i Hedmark. Hovedfagsoppgave i arkeologi ved Universitetet i Oslo.
Unguja Mjini Magharibi

Unguja Mjini Magharibi eller Vest-Zanzibar er en av Tanzanias 30 regioner. Den ligger vest på øya Unguja (Zanzibar), og regionhovedstaden er Zanzibar by. I folketellinga i 2002 var det 391 002 innbyggere i regionen.


== Referanser ==
Chasing the Wind

Chasing the Wind er et musikkalbum med PG&Frank, utigtt i 2009. Dette er bandets debutalbum.


== Sporliste ==
«Chasing the Wind»
«Dig a Deep Hole»
«I Know Everything»
«Living on Dreams»
«Sam»
«Royal Bengal Indian»
«Train to Voss»
«Up North of Norway»
«Queen of the Floor»
«Hymn»
«Sound of the Bell»
«Mama»
«God Change the End»
From Ritual to Romance

From Ritual to Romance er en EP med PLX-15, utgitt i 1986. 


== Sporliste ==
«Amen»
«Much Too Soon When You're Tied Up»
«De sterke»
Kort prosess

Kort prosess er et musikkalbum med PLX-15, utgitt i 1987. Dette ble bandets første og siste album.


== Sporliste ==
«Untitled»
«Ta livet av en drøm»
«De sterke»
«Den naiveste låta»
«Amen»
«Naturkick»
«Togreisen»
«Ode til en kjær venn (Cure på Kvaløya)»
«PPRSSTH!!»
«Hippia & andre ting som ikke virka»
«Midnattsbarn (pønkelåta)»
«Min undertrykte kjærlighet (?)»


== Eksterne lenker ==
(en) Kort prosess på Discogs
… confront … confront …

... confront ... confront ... er et musikkalbum med PVC, utgitt i 1982.


== Sporliste ==
«This Is the World»
«Confront Comfort»
«Hyper»
«Pigment»
«Tragic Mandolin Performance»
«Horse Funkh»
«Tropical Moist Forests»


== Eksterne lenker ==
(en) … confront … confront … på Discogs
Tilanqiaofengselet

Tilanqiaofengselet (på kinesisk kalt 上海市提篮桥监狱, tidligere Ward Road Gaol) er et fengsel i bydistriktet  Hongkou i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Det ble opprinnelig bygd for å betjene Shanghai International Settlement, og er nå understilt Folkerepublikken Kinas ministerium for offentlig sikkerhet. Under de første rundt førti år av sin eksistens var det verdens største fengsel, og fikk tilnavnet Orientens Alcatraz.


== Litteratur ==
Frank Dikötter: Crime, punishment and the prison in modern China, 2002
Horizon (Pacific Blue-album)

Horizon er et musikkalbum med Pacific Blue, utgitt i 1999. Dette ble bandets første og siste plate.


== Sporliste ==
«Hymn»
«Sunrise»
«Amore»
«Ocean»
«Horizon»
«Hurricane»
«Serenity»
«Raindrops»
«Dawn»
«Eclipse»
«Sunrise» (Moonshine Mix)
«Hurricane» (Love Design Mix)
Åkra nye kirke

Åkra kirke er en kirke som ligger i Åkrehamn på Karmøy.
Åkra nye kirke ble vigslet i 1985 av biskop Sigurd Lunde. Kirken er en arbeidskirke og har et bruksareal på 1 600  kvadratmeter. I kirkeskipet er det rom for 430, i tillegg til dette kan man åpne inn til menighetssalen etter behov.
Altertavlen er en 8 meter høy og 4 tonn tung glasstruktur med flere symbolske momenter som peker på ulike deler av den kristne tro. Under denne er Jesus på korset hogd i tre. Det er denne treskulpturen som holder altertavlen oppe og har av dette både funksjonell og symbolsk verdi.


== Eksterne lenker ==
(no) «Åkra nye kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Åkra menighet
Hallingpünk

Hallingpünk er en CD med PearlyCatz, utgitt i 2008.


== Sporliste ==
«Harald»
«Kur»
«Hu'un sprette»
«Skinnjakkejævel»
«Svolten & tyst»
«Ta're i saman»
«Håpa e'ru gjer»
«Flasa på»
«Sug»
«Salatvaltz»
«Hjarteknusar»
«Søkk»
«Makk i maga»
«Bøg»
«Tja te nynorsk»
«No ell alder»


== Eksterne lenker ==
(en) Hallingpünk på Discogs
Joseph Schereschewsky

Samuel Isaac Joseph Schereschewsky (født 6. mai 1831 i Tauragė i [den litauiske del av] Tsarrussland, død 15. oktober 1906) var anglikansk biskop av Shanghai årene 1877-1884. I 1879 grunnla han St. John's University i Shanghai.
På kinesisk var han kjent som 施约瑟 (Shī Juēsè); på litauisk ville navnet vært Jozefas Šereševskis.


== Unge år ==
Schereschewsky ble etter alt å dømme oppkalt etter sin far. Moren var Rosa Salvatha. Han ble foreldreløs i barndommen, og han ble muligens oppdratt av en halvbror som var velhavende som trevarehandler. Ettersom han gjorde det godt på skolen, var det slektens ønske at han skulle utdannes til rabbiner. Men først virket han som privatlærer og glassarbeider. I rabbinerskolen i Zhitomir kom han over et eksemplar av Det nye testamente på hebraisk, utgitt av London Society for Promoting Christianity amongst the Jews. Ved egenstudier av dette ble han etterhvert overbevist om at Jesus av Nasaret måtte være den Messias som ble profetert i den jødiske Bibel.
Som 19-åring dro han til Tyskland, der han studerte i ett år, eller noe lengre, ved universitetet i Frankfurt am Main, og deretter i to år ved Universitetet i Breslau. Han var flytende både i jiddisch, polsk og russisk, og ble det etterhvert også på tysk.


== Til Kina ==
Sommeren 1854 bestemte han seg til å utvandre til USA. I New York City traff han på messianske jøder, og våren 1855 gikk han over til den kristne tro ved å la seg døpe ved full neddykking i en baptistisk menighet.
Av ukjent grunn ble han snart etter presbyterianer, og begynte på presbyterianernes Western Theological Seminary i  Allegheny i Pennsylvania. Etter to år forlot han også prebyterianerne, og trådte inn i Den episkopale kirke og fortsatte teologistudiene ved deres General Theological Seminary. Planen hans om å fullføre de siste to studieårene der ble avkortet da han tilbød seg å reise ut som misjonær til Kina. Han ble diakonviet den 17. juni 1859 i St. George's Church, New York, av biskop William Jones Boone.
Han ankom Wusong den 21. desember 1859 med skipet Golden Rule. Den 28. oktober 1860 ble han presteviet av biskop Boone i Shanghai.
Schereschewsky drev på med oversettelser, til å begynne med av Salmenes bok, til Shanghaidialekt. Sammen med den engelske misjonær John Shaw Burdon oversatte han så Book of Common Prayer til kinesisk.
Han ble anglikansk biskop av Shanghai i 1877, og holdt det gående så lenge helsen tillot det. De senere år av livet tilbragte han i rullestol.
I 1879 grunnla han St. John's University i Shanghai. Undersvisningsspråket var til å begynne med utelukkende kinesisk, men i 1891 gikk man over til engelsk.
Samuel Isaac Joseph Schereschewsky ble begravet i Tokyo.


== Referanser ==


== Litteratur ==
James Arthur Muller: Apostle of China: Samuel Isaac Joseph Schereschewsky, 1937
Irene Eber: The Jewish Bishop and the Chinese Bible: S.I.J. Schereschewsky (1831–1906), Leiden: Brill, 1999.


== Eksterne lenker ==
Biographical Dictionary of Chinese Christianity