jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tunsbergtunnelen

Tunsbergtunnelen er en 4080 meter lang, inklusive portaler, veitunnel i Voss kommune i Vestland. Tunnelen er en del av riksvei 13. Den ble åpnet 20. desember 2011 og fører veien utenom en bratt strekning med hårnålssvinger i Skjervet mellom Seim og Voss (den gamle traseen gjennom Skjervet regnes som arm eller deltrase av riksvei 13). Tunsbergtunnelen er en del av Vossapakko, en utbyggings- og finansieringsplan for tre veiprosjekter i Voss kommune. Vossapakko finansieres ved bompenger og statlige midler.

Tunnelen har maksimalt 5,07 % stigning, like over maksimal stigning for tunneler uten forbikjøringsfelt, men Vegdirektoratet godkjente at Tunsbergtunnelen kan bygges uten forbikjøringsfelt. 
Det var opprinnelig planlagt to kortere tunneler med rundt 1500 meter vei i dagen mellom dem. Planene ble endret fordi Tunsbergtunnelen etter den første planen ville bli for bratt (6,3 %), og ville ligge i en kurve som ville gjøre forbikjøring umulig. Løsningen med en lang, rett tunnel ble 125 millioner kroner billigere og gjorde traseen 500 meter kortere. Inngangen til tunnelen fulgte opprinnelig plan, og endringen inne i fjellet krevde ikke endring som berørte grunneierne.Drivingen av Tunsbergtunnelen startet i november 2009, og gjennomslaget kom 16. desember 2010. Tunnelen var første del av utbyggingspakken Vossapakko, og ble åpnet av daværende statsråd Magnhild Meltveit Kleppa 20. desember 2011.


== Trafikkutvikling ==
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden år 2010.


== Se også ==
Jobergtunnelen
Liste over veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen: Arkivert 16. desember 2010 hos Wayback Machine.
Statens vegvesen: Rv. 13 Øvre Granvin (Skjervet)–Voss grense (besøkt 18. desember 2010)
Hordaland: Ferdig utsprengd Tunsbergtunnel (17. desember 2010, besøkt 18. desember 2010)
Bergens Tidende: Gjennomslag i Skjervet (16. desember 2010, oppdatert 17. desember 2010, besøkt 18. desember 2010)
Hordaland: Tunneldriving i rekordfart (7. juli 2010, besøkt 18. desember 2010)
Bergens Tidende: Pang! (18. november 2009, besøkt 18. desember 2010)
Gérson

Gérson de Oliveira Nunes (født 11. januar 1941) er en tidligere brasiliansk fotballspiller.
Gérson betraktes som en av Brasils beste pasningspillere. Han hadde, som landslagskollegaen Rivelino, en følsom venstrefot. Gérson var spilldirigenten på midtbanen da Brasil tok sin tredje VM-tittel i 1970. I VM-finalen mot Italia i 1970 var han blant banens beste spillere. Han gav Brasil ledelsen 2-1 med et skudd fra drøyt 20 meter, i tillegg slo han en 50-meterspasning til Pelé, som nikket ballen ned til Jairzinho, som i sin tur satte inn 3-1-målet. Gérson var også med i VM 1966, men fikk bare spille én kamp. I løpet av karrièren spilte han for fire brasilianske klubber: Flamengo (1959–1963), Botafogo (1963–1969), São Paulo (1969–1973) og Fluminense (1972–1974).


== Eksterne lenker ==
(en) Gérson – Olympedia 
(en) Gérson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gérson – FIFA 
(en) Gérson – Transfermarkt 
(en) Gérson – national-football-teams.com 
(en) Gérson – FootballDatabase.eu
Gjødingelva

Gjødingelva har utspring i østenden av Skrukkelisjøen 326 moh i Hurdal kommune. Elva faller 150 m ned til Klokkermoen, hvoretter elva flyter mer rolig ut i Hurdalssjøen rett ved Hurdal kirke. Elva er 7,8 km lang.
Elva er gyte- og oppvekstområde for bestanden av storørret i Hurdalssjøen.


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Referanser ==
Sagstuåa

Sagstuåa springer ut fra sørenden av Sagstusjøen i Nes kommune i Viken. Elva renner først litt sørvestover, før den dreier nordover og meandrerer gjennom jordbrukslandskap. Elva munner ut i Glomma like nedenfor Funnefoss kraftverk. Elva er 13 kilometer lang.
Den øvre delen av elva er leveområde for flere rødlistede arter, herunder kongeøyenstikker og tangelveøyenstikker. Den nedre delen er trolig utsatt for forurensing både fra landbruket og kloakk (1995).Ved Smedstua passerer elva Auli mølle, som var i drift til 1985. Mølla med møllerbolig og hestestall er restaurert og inngår i Nes samlinger.


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Referanser ==
Frances Brodie-prisen

Frances Brodie-prisen  er en anerkjennelse utdelt av International Curling Federation (IFC) under verdensmesterskapet i curling for kvinner.
Ifølge statuttene deles prisen ut til den kvinnelige curleren som,
med gjerning og handling i løpet av hennes  utøvelse best eksemplifisert de tradisjonelle curling verdier av dyktighet, ærlighet, fair play, vennskap og sportsånd.
Prisen bærer navnet til Frances Brodie som var en pådriver for å få arrangert verdensmesterskap i curling for kvinner.
Prisen blir første gang utdelt ved  verdensmesterskapet i curling 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Linn Githmark mottar  Frances Brodie-prisen 2010.
Fossåa (Sørum)

Fossåa (historisk: Åa) er ei sakteflytende elv i Lillestrøm kommune i Viken. Den starter der Sloråa og Kauserudåa renner sammen ved Bruvollen, og renner ut i Glomma mellom Bingsfossen og Blaker. Den nederste delen av elva kan defineres som en evje, og her krysser Kongsvingerbanen elva over den 110 meter lange Fossdammen bru.
Elva innehar et rikt mangfold av arter, og er leveområde for flere rødlistede arter, blant annet spissnutefrosk og elvevannymfe. Men vannkvaliteten i elva er karakterisert som «svært dårlig»


== Se også ==
Liste over elver i Akershus


== Referanser ==
Lorentz Jørgensen

Lorentz Jørgensen  (født før 1644, død før 1681) var en dansk snekker og billedskjærer. 
Han var sannsynligvis utdannet hos Hans Gudewerdt d.y. i Eckernförde. 
Fra midten av 1640-tallet ble han nær knyttet til sin mesén lensmann Christoffer Urnes liv. I 1642 ble Urne utnevnt til lensmann på Tranekær og kort etter innleverte Jørgensen sitt første dokumenterte arbeide til Tranekær kirke. 
Senere fulgte han Urne til Sjælland og leverte arbeider til flere kirker. 


== Verker ==
Døpefont til Tranekær kirke (1644)
Altertavle til Tranekær kirke  (1644, den er nå i Stoense kirke)
Prekestol i Holmstrup kirke (1647)
Altertavle i Skt. Nicolai kirke, Køge (1652)
Figurer til altertavle i Sorø klosterkirke (1656)
Altertavle i Asminderød kirke (1658, brent 1942); i Skt. Olai kirke, Helsingør (1662); i Gerlev kirke (1667)
Prekestol i S. Jernløse kirke (1676); i Nørre Jernløse kirke (1679)
Krusifiks i Butterup kirke (1670)


== Eksterne lenker ==
(en) Lorentz Jørgensen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lorentz Jørgensen hos Weilbach
Henning Salling

Henning Salling (også kalt Saligen, Salligen eller Selgen) (født før 1634, død før 1661) var en dansk billedhugger som var bosatt i København. Han har etterlatt seg lite bevart produksjon og blant det som regnes som hans beste arbeide er døpefonten i Sorø klosterkirke.


== Verker ==
12 apostelfigurer til Eske Brok og Jørgen Skeels Kapel, Sankt Mortens kirke i Randers (1639, sammen med Gert Barchman, revet)
Kamin til Antvorskov slott (1639); «compartiment» til kirkedør samme sted (1639);
Døpefont i Sorø klosterkirke (1655).Tilskrivninger (alle er epitafier);

Holger Rosenkrantz den Lærde i Hornslet kirke (ca. 1645)
Jens Johansen Runchel i Herslev kirke (1652, fragment bevart)
Erik Knudsen i Sankt Mikkels kirke i Slagelse (ca. 1652)
Hans Nielsen (Sæby) i Gladsaxe kirke (1653)
Hans Andersen Guntzow i Roskilde domkirke (ca. 1655)
Hans Høyer i Borup kirke (ca. 1657)


== Eksterne lenker ==
Henning Salling hos Weilbach
Brand X

Brand X var et jazz-fusion-band som var aktivt fra 1975 til 1980 og fra 1992 til 1999 og 2016-2021. Blant medlemmene i gruppen var Phil Collins på trommer, Mike Clark (på trommer, Percy Jones på bass, John Goodsall på gitar (døde i 2021) og Robin Lumley på keyboard.
Brand X startet i 1975 som et band finansiert av Island Records. Phil Collins tok over på trommer, og tidlig i 1976 gjennomførte de en omfattende turné i Storbritannia. Collins ble byttet ut det følgende året etter en rekke forskjellige trommeslagere, blant andre Kenwood Dennard, Chester Thompson og Mike Clark. Gruppen lagde flere slagere sammen.
I løpet av 1976 assisterte både John Goodsall og Phil Collins (sammen med Mike Rutherford og Anthony Phillips) Peter Gabriel i innspillingen av demoer mot sitt debut-solo-album etter at de forlot Genesis. 
Tidlig i 1977 besluttet Brand X å rekruttere en erstatter for Collins på grunn av motstridende planer med bandet for øvrig. Kenwood Dennard fra Pat Martinos gruppe ble rekruttert fra New York, og gjorde sin debut på bandets USA-turne i mai og juni 1977. Dennard var med på live-albumet Livestock.
I 1992 dannet de opprinnelige medlemmene Goodsall og Jones en ny trio-versjon av Brand X, med trommeslager Frank Katz.


== Eksterne lenker ==
(en) Brand X på Discogs 
(en) Brand X på MusicBrainz 
(en) Brand X på Songkick 
(en) Brand X på AllMusic
Przemysław Gosiewski

Przemysław Edgar Gosiewski (født 12. mai 1964, død 10. april 2010 i Smolensk i Russland) var en polsk politiker som døde i Smolensk-ulykken den 10. april 2010 der nesten hele Polens politiske elite, inkludert president Lech Kaczyński, døde.
På 1980-tallet var han aktiv i den polske Solidaritet-bevegelsen. I årene 2006-2007 var han visestatsminister i Jarosław Kaczyńskis regjering. Han ble valgt inn til det polske parlamentet (Sejmen) i 2001 og han ble gjenvalgt den 25. september 2005 da han fikk 31 253 stemmer i Kielce-distriktet. Han har vært minister siden 14. juli 2006. Den 8. mai 2007 ble han visestatsminister i Polen og han holdt den stillingen frem til 11. november 2007.
Han var en av passasjerene ombord Tupolev Tu-154, som også hadde Polens daværende president Lech Kaczyński ombord, og som styrtet i nærheten av flyplassen i Smolensk i Russland den 10. april 2010. Ulykken drepte alle passasjerene ombord. Grunnen til ulykken er blitt fastslått til å være veldig tett tåke.
Sikhriket

Sikhriket (punjabi: ਖ਼ਾਲਸਾ ਰਾਜ; سرکار خالصہ; Khālsā Rāj) var en stat i den nordvestlige delen av det indiske subkontinent, og omfattet deler av dagens India og Pakistan fra 1801 til 1849 (noen ganger blir 1733, 1762 eller 1799 gitt som opprettelsesåret til riket – se tidslinja). Riket besto av tolv punjabiske misler (antageligvis fra farsiordet for "like"), uavhengige sikhistiske stater innenfor føderasjonen: Phulkian, Ahluwalia, Bhangi, Kanheya, Ramgarhia, Singhpuria, Panjgarhia, Nishanwalia, Sukerchakia, Dallewalia, Nakai og Shaheedan Misl. Disse ble styrt av misldarer, og befant seg hovedsakelig i Punjab-regionen. 
Ranjit Singh ble kronet til maharaja av Punjab 12. april 1801, dagen før sikhenes baisaki, av Sahib Singh Bedi, en etterkommer av Guru Nanak Dev, sikhismens grunnlegger. Ranjit Singh hadde startet som leder for en enkelt misl, men bygde fort opp sin makt til han ble Punjabs maharaja. I sin regjeringstid utvidet han rikets grenser i alle retninger. 
Statene innenfor føderasjonen hadde et sterkt militært samarbeid mot fremmede invasjoner, som invasjonene til durraniherskeren Ahmed Shah Durrani og den persiske afsharidherskeren Nadir Shah. Amritsar ble angrepet en rekke ganger, men likevel regner sikhhistorikere denne tiden som det "heroiske århundre." Dette på grunn av at sikhene klarte å oppnå politisk makt i Punjab selv om forholdene var imot dem. Før riket ble opprettet hadde den lille sikhbefolkningen blitt møtt med religiøst fiendskap fra de andre religiøse og politiske gruppene i området. Sikhriket ble til slutt oppløst og delt inn i vasallstater og Punjab-provinsen i Britisk India i 1849, etter at sikhene hadde ytt sterk motstand mot britene i de to britisk-sikhistiske krigene. 


== Tidslinje ==
1716: General Baba Banda Singh Bahadur dør etter å ha gjort opprør mot mogulenes styre i Punjab. Hans kortvarige opprør gjorde at sikhene senere kunne opprette Sikhriket.
1733-5: Nawab Kapur Singh blir leder for misl-konføderasjonen og organiserer khalsa-hæren.
1762-7: Afghanerne under Ahmed Shah Durrani invaderer.
1763-74: Charat Singh Sukerchakia, misldar av Sukerchakia Misl etablerer seg i Gujranwala.
1773: Ahmed Shah dør og hans sønn og etterkommer Timur Shah Durrani invaderer Punjab flere ganger.
1774-1790: Maha Singh blir misldar av Sukerchakia Misl.
1790-1801: Ranjit Singh blir misldar av Sukerchakia Misl.
12. april 1801: Ranjit Singh krones til maharaja av Punjab. Styrer fram til sin død 20. juni 1839.
27. juni 1839-5. november 1840: Kharak Singh styrer som maharaja.
5. november 1840-18. januar 1841: Chand Kaur var en kort periode regent for riket.
18. januar 1841-15. september 1843: Sher Singh maharaja.
15. september-31. mars 1849: Dalip Singh Sukerchakia maharaja.
1845-6: Den første britisk-sikhistiske krig, ender med britisk seier.
1848-9: Den andre britisk-sikhistiske krig, ender med britisk seier, slutten på det uavhengige sikhistiske riket.


== Eksterne lenker ==
(en) Sikh Empire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Siziwang

Siziwang (kinesisk: 四子王旗, pinyin:: Sìzǐwáng Qí) er et banner (fylke) i byprefekturet Ulanqab i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 
Det har et areal på 24 016 km² og teller 200 000 innbyggere (2004). 


== Navnet ==
Siziwang betyr «fire fyrster». Det skyldes fire mongolske  brødre, Sengge (僧格), Suonuobu (索諾布), Emubu (鄂木布) og Yi'erzhamu (伊爾扎木), som nedstammet fra Hasar, en av brødrene til Djengis Khan. De anførte sin mongolske stamme da den assisterte mandsjuenes erobring av Ming-Kina tidlig på 1600-tallet. Dom takk gjorde Qing-hoffet Emubu til Duoluo-kommanderiets fyrste (多羅郡王) i 1649 og lot stammen bosette seg i det som i dag er Siziwangbanneret. Tittelen var arvelig og vedvarte gjennom 14 generasjoner helt til det kinesiske kommunistiske parti i 1949 avskaffet alle arvelige titler i Indre Mongolia. Den siste fyrsten, Sudanamuchaogeji (蘇達那木朝格吉), døde som vanlig borger i 1957. 
I 2003 ble det i bannerhovedstaden Wulunhua avduket en skulptur med de fire fyrstene.


== Landingsområde i det kinesiske romprogram ==
Omkring 60 km (37 mi) nord for Wulanhua er et beiteområde kalt Amugulang i Honggor sum (kommune). Dette er det kinesiske romprograms primære landingsområde for bemannede romkapsler. 


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
«Primary landing site ready to greet taikonauts back». Xinhua News Agency. 14. oktober 2005.
Banda Singh Bahadur

Banda Singh Badahur (panjabi: ਬੰਦਾ ਸਿੰਘ ਬਹਾਦ; født 27. oktober 1670 i Rajauri i Jammu i Mogulriket, død 9. juni 1716 i Delhi i Mogulriket), eller Banda Bairagi, født Lachman Dev var en sikhistisk kriger og martyr. 


== Biografi ==

Han var opprinnelig en minhasrajput, og etter at han møtte Gobindh Singh, den tiende sikh-guruen, konverterte han til sikhismen og deltok i en kamp mot de muslimske mogulenes styre på begynnelsen av det attende århundre. Det var Guru Gobind Singh som gav ham navnet Banda Singh Badahur. Han er best kjent for å ha inntatt Sirhind, da en av mogulenes provinshovedsteder, og han blir regnet som en av khalsaens helligste martyrer. 
Bandas korte bondeopprør mot moguladministrasjonen i Punjab-regionen i Nord-India var avgjørende for sikhhæren Dal Khalsa og for de sikhistiske misl-statene, og åpnet for at Ranjit Singh i 1799 kunne innta Lahore og etablere seg som maharaja av Punjab og leder for Sikhriket i 1801. 
Da Banda hadde opprettet sitt styre i Punjab, avskaffet han zamindar-systemet, hvor rike aristokrater arvet store landområder og styrte over bøndene som arbeidet der, og ga bøndene selv eiendomsrett til jorda de dyrket. I slutten av 1715 ble Banda fanget av mogulenes soldater etter å lenge ha gjort motstand mot en svært overlegen styrke, og det følgende året ble han henrettet i mogulenes hovedstad.
Viveka Seldahl

Viveka Kristina Seldahl (født 15. mars 1944 i Överammer i Jämtland, død 3. november 2001 i Stockholm) var en svensk skuespiller.


== Biografi ==
Seldahl studerte ved Statens scenskola i Göteborg i årene 1967–70. Hun var deretter tilknyttet flere teatre, blant annet Stockholms stadsteater. Hun startet Sveriges første forstadsteater, Angereds Teater, i Göteborg med sin samboer Sven Wollter. Senere var de begge med på å starte Gävle Folkteater. Viveka Seldahl fikk sitt gjennombrudd som skuespiller som Nergårds-Anna i tv-serien Raskens i 1976. Denne serien ble også sendt på NRK. 
Seldahl var samboer med skuespilleren Sven Wollter fra 1971 til hun døde i 2001 etter lengre tids kreftsykdom. Sammen fikk de i 1975 sønnen Karl Seldahl. Seldahl og Wollter spilte mot hverandre i flere produksjoner for film og tv. Norsk publikum vil ha sett dette samarbeidet blant annet i tv-serien Raskens (1976), i de to første Änglagård-filmene (1992 og 1994), og ikke minst i Bille Augusts film En sang for Martin fra 2001, der Seldahl og Wollter spiller de to hovedrollene. Rollen som fiolinisten og hustruen Barbara i En sang for Martin, skulle bli Viveka Seldahls siste.


== Filmografi (i utvalg) ==

2001 – En sang for Martin

1999 – Mamy Blue

1999 – Vägen ut
1997 – Kenny Starfighter
1997 – Hammarkullen (tv-serie)

1996 – Juleoratoriet

1996 – Jerusalem

1994 – Änglagård – sommeren etter

1992 – Änglagård

1989 – S/Y Glädjen
1984 – Polisen som vägrade ge upp
1976 – Raskens (tv-serie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Viveka Seldahl på Internet Movie Database 
(sv) Viveka Seldahl i Svensk Filmdatabas 
(da) Viveka Seldahl på Filmdatabasen 
(da) Viveka Seldahl på danskfilmogtv.dk 
(en) Viveka Seldahl på AllMovie 
(en) Viveka Seldahl hos The Movie Database
Erik de Laval

Erik Patrick Honoré de Laval (født 28. april 1888 i Stockholm, død 9. november 1973 i Lidingö) var en svensk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.
De Laval vant en olympisk sølvemedalje i moderne femkamp under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i konkurransen bak sin landsmann Gustaf Dyrssen.


== OL-medaljer ==
 1920  Antwerpen - Sølv i moderne femkamp  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik de Laval – Olympedia 
(en) Erik de Laval – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Erik de Laval – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Erik de Laval – Sveriges olympiske komité
Jakob Eklund

Jakob Anders Eklund (født 21. februar 1962 i Annedal i Göteborg) er en svensk skuespiller. Han er gift med Marie Richardson, en annen kjent, svensk skuespiller. 
Eklund er sønn av skuespillerne Olof Eklund og Brit Ångström-Eklund. Han er utdannet fra Teaterhögskolan i Stockholm og på teaterscenen har han blant annet spilt i William Shakespeares Vintereventyret på Dramaten. 
Eklund fikk sitt gjennombrudd på film i 1992 mot Helena Bergström i Änglagård. Han spiller også i de to oppfølgerfilmene fra henholdsvis 1994 og 2010. Han har senere også blitt kjent for rollen som politimannen Johan Falk i Anders Nilssons serie med Johan Falk-filmer. På fjernsyn har han blant annet vært med i sesong 2 og 3 av tv-serien Tusenbröder, der han spilte Petter Janovski.
Eklund driver sitt eget filmproduksjonsselskap, som han har kalt Långholmen Teater & Film AB.


== Filmografi ==
2010 – Änglagård - alle gode ting er tre
2009 – Johan Falk - De fredlösa
2009 – Johan Falk - Operation Näktergal
2009 – Johan Falk - Leo Gaut
2009 – Johan Falk - National Target
2009 – Johan Falk - Vapenbröder
2009 – Johan Falk - Gruppen för särskilda insatser  
2007 – August (tv-drama)
2007 – Järnets änglar
2007 – Solstorm
2006 – Wallander – Forfalskeren
2005 – Möbelhandlarens Dotter
2003 – Om jag vänder mig om
2003 – Den tredje vågen
2003 – Pappa polis
2002 – En andra chans
2002 – Tusenbröder (tv-serie)
2001 – Livvakterna
2000 – Födelsedagen
1999 – Dödlig drift
1999 – Noll tolerans
1998 – Pip-Larsson
1997 – Selma & Johanna - en roadmovie
1997 – Spring för livet
1996 – Att stjäla en tjuv
1996 – Sånt är livet
1995 – Bert – den siste oskulden
1994 – Änglagård – sommeren etter
1994 – Pillertrillaren
1993 – Pariserhjulet
1992 – Änglagård


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jakob Eklund på Internet Movie Database 
(sv) Jakob Eklund i Svensk Filmdatabas 
(da) Jakob Eklund på Filmdatabasen 
(da) Jakob Eklund på Scope 
(fr) Jakob Eklund på Allociné 
(en) Jakob Eklund på AllMovie 
(en) Jakob Eklund hos Rotten Tomatoes 
(en) Jakob Eklund hos The Movie Database
Tord Peterson

Tord Peterson (født 21. april 1926 i Danderyd i Stockholm, død 11. januar 2021) var en svensk skuespiller. Han var kanskje særlig kjent som «Ivar» i Änglagård-filmene, men han hadde en lang rekke roller både i andre filmer og på fjernsyn.


== Filmografi ==


=== Film ===
2013 – Skumtimmen - Gerlof
2010 – Änglagård – alle gode ting er tre - Ivar Pettersson
2009 – Gubben Pettson og katten - Pettson (stemme)
2005 – Pettson och Findus 3: Tomtemaskinen - Pettson (stemme)
2004 – Populärmusik från Vittula - Knut
2003 – Kommer du med mig då - Theodors farfar
2003 – Sprickorna i muren - Ebbeling
2001 – Øyenstikker - Sven
2000 – Pettson och Findus – Kattonauten - Pettson (stemme)
1999 – Pettson och Findus – katten och gubbens år - Pettson (stemme)
1999 – Sherdil - Stallsjefen
1997 – Larmar och gör sig till - Algot Frövik
1996 – Att stjäla en tjuv - Landstryker
1996 – Juloratoriet - Björk
1994 – Änglagård – sommeren etter - Ivar Pettersson
1994 – Ingen som du - Erik
1992 – Den goda viljan - Coachman
1992 – Änglagård - Ivar Pettersson
1989 – Husbonden - Polis
1988 – Månguden
1986 – Torkhuven
1983 – Midvinterduell - Polismesteren
1980 – Dödsdansen - Kurt
1980 – Sverige åt svenskarna - Svensk soldat
1980 – Den enes död - Olsson
1976 – Kamrer Gunnarsson i skärgården - Båtsmann
1975 – Faneflukt - Landfiskal Falck
1975 – Ungkarlshotellet - Tage
1975 – Figaros bröllop - Greve Almaviva
1974 – Rågvakt - Manager
1974 – Brända tomten - Sjöblom, maler
1974 – En enkel melodi - Pasient
1974 – Erik XIV - Jöran Persson
1973 – Das blaue Hotel - Chris Siringo
1973 – Smutsiga fingrar - Kurre, gorilla
1972 – Smekmånad - Sjef for matbutikken Konsum
1972 – Chelovek s drugoy storony - Tutarns
1971 – Is - Valter
1970 – Ann och Eve – de erotiska - Kyrkoherde
1970 – Grisjakten - John Blenheim-Ahlskog
1970 – Ett möte på Kretjetovkastationen - Dygin
1969 – Skottet - Leder
1969 – Den girige - Inspektør
1969 – Blanco Posnets hängning - Blanco Posnet
1969 – Solens barn
1969 – Bära narrkåpa - Journalist
1965 – Nattmara - Max Eriksson-Berg
1961 – De sista stegen - Nattevakt
1959 – Med mord i bagaget - Ib
1959 – Guldgrävarna - Gangster
1958 – Den store amatören
1956 – Den hårda leken - Fimpen (ikke oppført på rollelisten)


=== TV-serier ===
2003 – Järnvägshotellet
2002 – Solbacken: Avd. E
1999 – Jakten på en mördare – Åke Sundgren
1997 – Skärgårdsdoktorn – Erling Norman (1 avsnitt, 2000)
1993 – Snoken – Kung Claudius (1. avsnitt, 1993)
1985 – Rid i natt (tv-serie) – Borre, slottets bailiff
1984 – Polisen som vägrade ge upp – Valfrid Hult
1982 – Time Out(tv-serie)
1979 – Godnatt, jord – Alfred ved Dundret
1971 – Hem till byn – Henrik (4. avsnitt, 1976)
1971 – I havsbandet (tv-serie)
1951 – Foreign Intrigue – Short strong man (1. avsnitt, 1953)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tord Peterson på Internet Movie Database 
(sv) Tord Peterson i Svensk Filmdatabas 
(en) Tord Peterson hos The Movie Database
Mehtab Afsar

Mehtab Afsar (født 7. januar 1972) var generalsekretær i Islamsk Råd Norge fra 2011 til februar 2018.
Afsar er medlem i den sufimuslimske organisasjonen Minhaj-ul-Quran. som har tidligere var talsmann for.
Han er utdannet dentalingeniør og har vært president i Norges Cricketforbund. Han har også spilt på det norske landslaget i cricket.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mehtab Afsar på Internet Movie Database 
(no) Islamsk råd ansetter ny generalsekretær Pressemelding, Islamsk Råd Norge.