jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sudogwon

Sudogwon, eller Hovedstadsområdet, er en region i Sør-Korea, som ligger nordvest i landet. På koreansk refereres det til Sudogwon for å beskrive regionen, som består av Seoul, Incheon og det meste av provinsen Gyeonggi. Etter at Seouls undergrunnsbane ble forlenget til Asan i Sør-Chungcheong og Chuncheon i Gangwon, har enkelte inkludert byene Asan, Cheonan og Chuncheon til storbyområdet og til Stor-Seoul.
De tre provinsene danner det største byområde i Asia etter Tokyo med ca. 24,5 millioner innbyggere og utgjør den nest mest befolkede byregion i verden. Halvparten av den sørkoreanske befolkningen bor i regionen.
Seoul-regionen er foruten å være landets befolkningsmessige tyngdepunkt, også landets kulturelle, kommersielle, finansielle og industrielle senter.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Metropolitan Air Quality Management Office
Maximum Overdrive

Maximum Overdrive er en amerikansk science fiction-grøsser og katastrofefilm fra 1986 regissert av Stephen King, og løst basert på hans novelle Trucks fra 1973. Hovedrollene spilles av Emilio Estévez, Pat Hingle og Laura Harrington. Filmen handler om et teknologisk kollaps på jorden forårsaket av en komet.
Filmen regnes som den mest mislykkede filmen basert på ei bok av Stephen King. Den har i ettertid blitt betraktet som en skrekk-komedie. 
Filmmusikken er ved AC/DC.


== Handling ==
En komet forårsaker en rekke merkelige hendelser på jorden. Maskiner og andre teknologiske apparater går amok og begynner å angripe mennesker. Filmens hovedfokus er på en liten gruppe mennesker som blir tvunget til å søke dekning på en øde veikro. Etterhvert som trailere og lastebiler ruller inn på stasjonens område oppstår det en kamp på liv og død.
Det blir på slutten av filmen antydet at hendelsene er forårsaket av utenomjordiske skapninger som har til hensikt å invadere jorden.


== Om filmen ==
Maximum Overdrive ble dårlig mottatt av kritikerne og raskt regnet som en filmkalkun. Den har bare oppnådd 18% på Rotten Tomatoes. King var selv misfornøyd og kalte den for en «tullingfilm» og uttalte videre at han aldri mer skulle regissere. Han ble nominert til en Razzie Awards i kategorien «verste regissør».Den innbrakte 7,2 millioner dollar i USA. Dette mot et budsjett på 9 millioner.Filmen ble ikke satt opp på norsk kino, men ble lansert på video av Mayco i 1987.


== Rollebesetning ==
Emilio Estévez ... William "Billy" Robinson
Pat Hingle ... Bubba Hendershot
Laura Harrington ... Brett
Yeardley Smith ... Connie
Frankie Faison ... Handy
Leon Rippy ... Brad
Stephen King ... Man At Cashpoint
Marla Maples ... 2nd Woman
Christopher Murney ... Camp Loman
Denver Mattson ... 'Faceless' Loman
Daniel Matmor ... Loman Face Stealer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maximum Overdrive på Internet Movie Database 
(sv) Maximum Overdrive i Svensk Filmdatabas 
(da) Maximum Overdrive i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Maximum Overdrive på Allociné 
(nl) Maximum Overdrive på MovieMeter 
(en) Maximum Overdrive på AllMovie 
(en) Maximum Overdrive på Turner Classic Movies 
(en) Maximum Overdrive på Rotten Tomatoes 
(en) Maximum Overdrive på Metacritic 
(en) Maximum Overdrive på Box Office Mojo
Kenichi Fukui

Kenichi Fukui (født 4. oktober 1918 i Nara, død 9. januar 1998 i Kyoto) var en japansk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1981, sammen med Roald Hoffman, for deres utviklede teorier for kjemiske reaksjoners forløp. Fukui og Hoffman utviklet, uavhengige av hverandre, teorier ut ifra atomenes elektronstrukturer, som forklarte visse kjemiske reaksjoners forløp.
Fuki jobbet som kjemiker ved Army Fuel Laboratory i 1941–45 og ved Kyoto Imperial University 1943–82, hvor han var professor fra 1951. Han jobbet med teoretisk kjemi og bidro blant annet til forståelsen av hvordan elektronstrukturene til to reagerende molekyler bestemmer hvor lett de reagerer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1981 hos Nobelprize.org
(en) Kenichi Fukui hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1981
Roald Hoffmann

Roald Hoffmann (født 18. juli 1937 i Złoczów i Polen, idag Zolitjiv i Ukraina) er en polsk–amerikansk teoretisk kjemiker. Sammen med Kenichi Fukui ble han tildelt Nobelprisen i kjemi for teorier for kjemiske  reaksjoners forløp.
Hoffmann er medlem av Kungliga Vetenskapsakademien.
Hoffmann fikk fornavnet Roald etter den norske oppdagelsesreisenden, Roald Amundsen.


== Priser (utvalg) ==
1990 – Priestleymedaljen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1981 hos Nobelprize.org
(en) Roald Hoffmann hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1981
Huangbai He

Huangbai He (kinesisk: 黄柏河, pinyin: Huangbai He) er en elv i den kinesiske provinsen Hubei, en venstre bielv til Chang Jiang. Huangbai ligger i sin helhet innen byprefekturet Yichang. Den renner sørover gjennom distriktet Yiling og fylket Yuan'an, og munner ut i Yangtze inne i Yichangs bymessige bebyggelse, rett ovenfor Gezhoubademningen. Vannivået i elven er blitt løftet av oppdemningen, slik at den nedre del av elven er blitt noe av en elvehavn i Gezhoubareservoaret, med mange verft.
Et museum viet til kinesisk stør, del av Forskningssenteret for kinesisk stør, ligger på den lille øya Xiaoxita i Huangboelven, innen distriktet Yiling.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Huangbai River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Henry Taube

Henry Taube (født 30. november 1915 i Neudorf i Saskatchewan, død 16. november 2005 i Palo Alto) var en canadisk-amerikansk kjemiker. Taube, som ble amerikansk statsborger i 1942, ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1983 for sitt arbeid med mekanismene for elektronoverføringsreaksjoner, spesielt hos metallkompleks.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1983 hos Nobelprize.org
(en) Henry Taube hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1983
Nobelprize.org, Henry Taube – Curriculum Vitae
Robert Bruce Merrifield

Robert Bruce Merrifield (født 15. juli 1921 i Fort Worth, Tarrant County, Texas, død 14. mai 2006 i Cresskill, Bergen County, New Jersey) var en amerikansk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1984 for hans utvikling av en metode for fremstilling av peptider og proteiner.
Marrifield utviklet effektive metoder for å fremstille peptider og proteiner, lange sekvenser av aminosyrer, på en kontrollert måte gjennom å forenkle en første aminosyre på et fast underlag i form av en polymer. På denne måten fikk han kontroll over hvordan peptidkjenden ble bygd opp steg for steg gjennom å legge til en aminosyre om gangen, og mellom hvert steg ta bort de forgreninger som ikke var festet til det opprinnelige underlaget.
Han ble tildelt Albert Lasker Basic Medical Research Award i 1969.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1984 hos Nobelprize.org
(en) Robert Bruce Merrifield hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1984
Expo 2012

Expo 2012 (koreansk: 2012 여수세계박람회) eller Expo 2012 Yeosu Korea var en verdensutstilling som ble avholdt fra 12. mai til 12. august 2012 koordinert av Bureau International des Expositions. Expo 2012 ble avholdt i Yeosu, Sør-Korea, med temaet «The Living Ocean and Coast».
109 nasjoner og 9 internasjonale organisasjoner deltok med egne stands og paviljonger og arrangørene forventet 8 millioner besøkende så lenge utstillingen var åpen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Expo 2012 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) ExpoMuseum
(en) Yeosu
Herbert A. Hauptman

Herbert A. Hauptman (født 14. februar 1917 i New York City, New York, død 23. oktober 2011 i Buffalo) var en amerikansk matematiker og kjemiker. Sammen med Jerome Karle ble han tildelt Nobelprisen i kjemi i 1985, for deres avgjørende innsatser ved utviklingen av direkte metoder for bestemmelsen av krystallstrukturer.
Hauptman og Karle utviklet effektive matematiske metoder for å bestemme molekylstrukturer utgående fra blant annet røntgenkrystallografiske målinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1985 hos Nobelprize.org
(en) Herbert A. Hauptman hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1985
Coagan

Coagan (kvensk: Suokalma) er ei øy i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Coagan er ei av mange små øyer og holmer i den innerste delen av Porsangerfjorden.


== Referanser ==
Siskkit Áhkansuolu

Siskkit Áhkansuolu er ei øy i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Siskkit Áhkansuolu er ei av mange små øyer og holmer i den innerste delen av Porsangerfjorden.
Jerome Karle

Jerome Karle (født 14. februar 1918 i New York City, New York, død 6. juni 2013 i Annandale) var en amerikansk kjemiker. Sammen med Herbert A. Hauptman ble han tildelt Nobelprisen i kjemi i 1985, for deres avgjørende  innsatser ved utviklingen av direkte metoder for bestemmelsen av krystallstrukturer.
Hauptman og Karle  utviklet effektive matematiske metoder for å bestemme molekylstrukturer utgående fra blant  annet røntgenkrystallografiske målinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jerome Karle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nobelprisen i  kjemi 1985 hos Nobelprize.org
(en) Jerome Karle hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1985
Olggut Áhkansuolu

Olggut Áhkansuolu (kvensk: Akkansaari) er ei øy i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Olggut Áhkansuolu er ei av mange små øyer og holmer i den innerste delen av Porsangerfjorden.


== Referanser ==
Stuorrajátkkis

Stuorrajátkkis (kvensk: Jatka) er ei øy i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Stuorrajátkkis er ei av mange små øyer og holmer i den innerste delen av Porsangerfjorden.
Mámmal

Mámmal (kvensk: Maamela) er ei øy i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Mámmal er ei av mange små øyer og holmer i den innerste delen av Porsangerfjorden.


== Referanser ==
Storstappen

Storstappen er ei øy i Nordkapp kommune i Troms og Finnmark. Storstappen er den største øya i øygruppa Gjesværstappan og ligger nord for fiskeværet Gjesvær på Magerøya.  På øya er det ei halvøy, Stauren med høyeste punkt 165 moh.
Sykle på jobben

Sykle på jobben – eller «sykkelpendling» – er regulær bruk av sykkel til arbeidsreiser mellom hjem og arbeidssted, dette i motsetning til bruk av sykkel for sport, rekreasjon og tilfeldige arbeidsreiser. Bruk av sykkel til arbeidsreiser er mest vanlig der terrenget er mer eller mindre flatt, og hvor syklistene kan kjøre trygt, atskilt fra motorisert trafikk, f.eks. på spesielle sykkelveier eller sykkelfelter. Det er også viktig at syklistene anerkjennes som trafikantgruppe. Arbeidsreiser på sykkel er vanlig over hele verden. 
Bruk av sykkel er en relativt billig måte å reise, samtidig som syklingen gir mosjon, og representerer helse, økonomi og livskvalitet.
Advokatfirmaet Hjort

Advokatfirmaet Hjort (opprinnelig Harald Nørregaard, senere Nørregaard & Bonnevie og Nørregaard & Hjort) er et advokatfirma med hovedkontor i Oslo. 
Hjort har per 2019 ca. 130 ansatte, derav 95 er advokater, og eies av 33 partnere.


== Historie ==

Firmaet føres tilbake til den advokatpraksisen som ble etablert av Harald Nørregaard i Christiania i 1893. Etter noen år trådte Thomas Bonnevie inn som partner, og firmaet ble drevet under navnet Nørregaard & Bonnevie. Bonnevie ble høyesterettsdommer i 1922 og trådte dermed ut av firmaet. I 1932 ble Johan Bernhard Hjort tatt opp som partner i det som da ble advokatfirmaet Nørregaard & Hjort. Nørregaard var ansett som en av landets fremste høyesterettsadvokater i sin tid og var blant annet formann for Advokatforeningen fra 1904 til 1907. Nørregaard og Hjort hadde en slektsrelasjon; Nørregaards farmor var gift i andre ekteskap med Jens Johan Hjort, som var oldefar til Johan B. Hjort. Etter Nørregaards død i 1938 videreførte Hjort firmaet som Advokatfirmaet Hjort.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Asialekene 2014

Asialekene 2014 (eller XVII Asiad) ble avholdt i Incheon i Sør-Korea i perioden 19. september til 4. oktober 2014. Byen fikk tildelt arrangementet 17. april 2007, i konkurranse med Delhi, India. Incheon var den tredje sørkoreanske byen som arrangerte Asialekene, etter at Seoul og Busan stod som arrangører i 1986 og 2002.
Asialekene er verdens største idrettsarrangement etter de olympiske leker.


== Medaljefordeling ==


== Program ==


== Eksterne lenker ==
IAGOC
Sykkelvei

Sykkelvei er en egen vei beregnet for syklister. Sykkelveier er i første rekke anlagt i og omkring store byer i land hvor myndighetene, nasjonale eller lokale, har satset spesielt for å legge til rette for bruk av sykkel, særlig til arbeidsreiser. 
I Norge er det få eksempler på sykkelveier; det vanlige er at syklende og gående sammen henvises til en gang- og sykkelvei. Imidlertid har man flere steder valgt å dele slike gang- og sykkelveier i separate gang- og sykkelveier, såkalte sykkelvei med fortau.For å kalles sykkelvei må veien være separat fra andre typer trafikanter, motoriserte såvel som mer myke trafikanter, fotgjengere. Motoriserte sykler kan tillates på en sykkelvei. En sykkelvei skiller seg fra et sykkelfelt ved at sistnevnte er et separat kjørefelt i veibanen for syklister. 


== Traséer ==

En sykkelvei kan ha trafikk i begge retninger og kan være delt med midtlinje i to felt, ett i hver retning. Sykkelveien kan følge en vanlig vei for motorisert trafikk, atskilt ved en kantstein, parkeringsplasser, en grønn sone eller sykkelveien kan være trukket som en egen trasé gjennom landskapet. I flere tilfelle er traséer etter nedlagte jernbaner anvendt som sykkelveitraséer. 
Begrepet sykkelvei anvendes også om spesielle veitraséer som anses å egne seg bedre til sykling enn andre alternative ruter, vanligvis på grunn av mindre biltrafikk og naturskjønne omgivelser, selv om ikke traséen er eksklusivt forbeholdt syklister. 
Sykkelvei anvendes også om separate veitraséer tilrettelagt for syklister, f.eks. Rallarvegen over Hardangervidda. Her følger sykkelveien en historisk anleggsvei, anlagt for arbeidet med Bergensbanen. 
Nederland og Danmark er kjent som land der det er lagt spesielt godt til rette for syklister som trafikantgruppe, med et utstrakt sykkelveinett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Trafikkregler for syklister på Statens vegvesens nettsider
Store Kamøya

Store Kamøya er ei øy i Nordkapp kommune i Troms og Finnmark. Store Kamøya ligger like øst for fiskeværet Kamøyvær på Magerøya.
Stor-Kobbøya

Stor-Kobbøya (nordsamisk: Gáhppovuonsuolu) er ei øy i Måsøy kommune i Troms og Finnmark. Stor-Kobbøya ligger i Kobbefjorden.
Shary Flenniken

Shary Flenniken (født 1950) er en amerikansk redaktør, skribent, illustratør og undergrunnstegner. Etter å bli en del av den begynnende undergrunnsbevegelsen med tegneserier tidlig på 1970-tallet ble hun en betydelig bidragsyter til humormagasinet National Lampoon og redigerte magasinet i to år. Hennes best kjente serie er Trots & Bonnie, en munter og sorgløs satire for voksne sett gjennom øynene til en veslevoksen pike og hennes snakkende hund.


== «Luftpiratene» ==
Shary Flenniken har vokst opp på slike fjerne steder som Alaska, Panama og Seattle. Sistnevnte sted studerte hun ved en kommersiell kunstskole og begynte arbeide med tegneserier i små opplag i Seattle før hun i 1971 flyttet til San Francisco hvor det var mange undergrunnstegnere på denne tiden. Her ble hun medlem av kollektivet Air Pirates, men var en marginal bidragsyter til gruppens tegneserier, og ble således det eneste medlemmet som ikke ble saksøkt for å ha parodiert og etterlignet uten tillatelse tegneseriefigurene til Walt Disney Company.
Hun ble senere meget anerkjent som innflytelsesrik autoritet i å integrere feministiske tanker og meninger i undergrunnstegneseriene. Air Pirates' medgrunnlegger Bobby London var gift med Flenniken i flere år.


== National Lampoon ==
Flenniken og London ble begge rekruttert av National Lampoon for å tegne ulike tegneserier; Trots & Bonnie ble trykket i bladet fra 1972 og fram til 1990. Flenniken var også redaktør for National Lampoon fra 1979 og fram til 1981, og var den som rekrutterte mange magasinet best kjente serietegnere i løpet av denne tiden. Hun var også med på skrive manuset til filmen National Lampoon Goes to the Movies.
Hennes andre ekteskap var med den nå avdøde Bruce Jay Paskow fra musikkgruppa Washington Squares. Etter at paret ble gift i 1987 flyttet de to år senere fra Manhattan til Seattle hvor de bodde sammen i seks år før Paskows altfor tidlige død i 1995.
Flenniken redigerte boken Seattle Laughs: Comic Stories about Seattle (Homestead, 1994), og hun fortsatte å arbeide som frilanser fra Seattle. I tillegg til bidragene til DC Comics' antologier for Paradox Press, har hennes arbeider blitt trykket i MAD, Premiere, Details, The American Lawyer og andre blader. I de senere årene har hun bidratt til serien Graphic Classics som har blitt lovprist av School Library Journal og Publishers Weekly for dens tilpasninger til seriemediet av tekster til Mark Twain, O. Henry og andre forfattere. Hun har også designet CD-Rom-prosjekter med animasjoner for Microsoft, og er involvert i filmarbeid, en barnebok og eventyrroman og tre nettsteder, i henhold til hennes biografi på hennes nettsted.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Shary Flenniken på Internet Movie Database 
(en) Shary Flenniken hos The Movie Database 
(en) Shary Flenniken profile with Trots and Bonnie strips
(en) Shary Flenniken Is a Slave to Her Pets, Flennikens mer personlig nettsted
Soon-Mi Chung

Soon-Mi Chung (hangul: 정순미, romanisering: Chǒng Sunmi, revidert romanisering: Jeong Sunmi; født 1952 i Seoul) er en norsk bratsjist, fiolinist og dirigent av sørkoreansk opphav. Hun er pedagog ved Barratt Due musikkinstitutt og kunstnerisk leder av Barratt Dues Juniororkester.
Hun er utdannet ved Conservatoire National de Paris, International Menuhin Music Academy i Gstaad, og ved San Francisco Conservatory of Music.


== Priser og ordener ==
1998 Oslo bys kulturpris
2007 Lindemanprisen
2010 Anders Jahres kulturpris
2012 Norsk kulturråds ærespris


== Referanser ==
Continuous erythropoietin receptor activator

Continuous erythropoitin receptor activator (CERA) er en klasse medisinske preparater med Erytropoietin (EPO) som kan nyttes i behandlingen av en del sykdommer, blant annet anemi. Stoffet stimulerer kroppens egenproduksjon av røde blodlegemer, og produseres normalt i spesielle celler i nyrene med økt produksjon under perioder med redusert oksygenmetning i kroppen. Stoffet virker i benmargen og øker produksjonen av hemoglobin. 
Middelet brukes også som doping. Preparatet omtales som 3. generations EPO, og står på WADAs liste over forbudte stoffer. Stoffet ble tidligere ansett som umulig å spore, men siden 2008 har en rekke utøvere fra utholdenhetsidretter testet positivt på CERA. Utøvere fra sykkelsporten dominerer listen. Utøverne straffes vanligvis med to års utestengelse i henhold til dopingreglementet. Den norske kappgjengeren Erik Tysse testet i 2010 positivt for CERA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Internet Anti-Doping Database: CERA - Continuous Erythropoeitin Receptor Activators (engelsk)
Tony Williams (sanger)

Samuel E. Williams (kjent som Tony Williams; født 5. april 1928 i New Jersey,  død 14. august 1992 i New York) var en tenorsanger fra USA. Han var førstevokalist i The Platters i gruppas mest suksessrike periode. 
Platters blei stifta i 1952. Gruppa opptrådte en del som backing for rhythm-and-blues-sangeren Linda Hayes. Da det året etter blei aktuelt med utskiftinger, bidro hun til at broren, Tony Williams, kom inn som vokalist. Han fikk raskt en sentral plass, og Platters fikk stor suksess med låter som «Only You», «The Great Pretender», «My Prayer», «Twilight Time» og «Smoke Gets in Your Eyes».
Tidlig i 1961 forlot Williams gruppa til fordel for en solokarriere, som ikke blei like suksessfylt. Kona Helen sang også i The Platters en periode. De opptrådte seinere tidvis under navnet The New Platters.
I 1990 blei The Platters innvotert i Rock and Roll Hall of Fame med blant annet Williams som et av de navngitte medlemmene.På noen plateutgivelser går han under navnet Tony Wilson.


== Referanser ==


== Kilder ==
Om Tony Williams i Nick Talevski: Rock Obituaries - Knocking On Heaven's Door, Omnibus Press 2010, ISBN 9780857121172, side 715 f.
Steve Walker: «The Platters»; gjengitt på nettstedet Rockabilly.nl, besøkt 21. juli 2011.


== Eksterne lenker ==
Williams' diskografi på nettstedet Discogs.com; besøkt 20. februar 2016.
Johann Gottlieb Graun

Johann Gottlieb Graun (1703–1771) var en tysk fiolinist og komponist.


== Liv og virke ==
Graun ble utdannet ved Dresdens Kreuzschule og var medlem av Dresdner Kreuzchor. Han lærte fiolin av Johann Georg Pisendel og reiste i 1723 til Praha for å studere med Giuseppe Tartini. 
Etter kortvarige ansettelser i Merseburg i 1726 og hos prins Waldeck i Arolsen, fikk han tjeneste hos den prøyssiske kronprins sammen med sin yngre bror Carl Heinrich Graun. Johann Gottlieb var i Fredrik II av Preussens tjeneste resten av livet, han var konsertmester, kammermusiker og ansvarlig for det kongelige operaorkesterets strykere, mens broren var kapellmester.
Graun var hovedsakelig kjent for instrumentalmusikken, men han skrev også operaer, kirke- og verdslige kantater, oratorier og annen vokalmusikk. Han komponerte rundt 100 symfonier, fiolin- og cembalokonserter, dessuten triosonater, solosonater for fiolin og cembalo, og to strykekvartetter som hører til de tidligste i sjangeren. Han skrev også mange virtuose gambekonserter for tidens ledende gambist, Ludwig Christian Hesse.Wilhelm Friedemann Bach og Franz Benda var blant Grauns mest kjente fiolinelever.
Graun var en høyt respektert komponist i sin samtid og i tida etter. Charles Burney skrev at Graun ble ansett som en av sin tids største fiolinister, og en førsteklasses komponist. Til tross for populariteten, ble verkene hans også utsatt for kritikk. Burnley bemerket at deler av musikken hans var uutholdelig langdryg.


== Referanser og noter ==


== Kilder ==
(de) Moritz Fürstenau: «Graun, Johann Gottlieb». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 9, Duncker & Humblot, Leipzig 1879, s. 606 f.
(de) Ernst Waeltner: «Graun, Johann Gottlieb.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 7, Duncker & Humblot, Berlin 1966, ISBN 3-428-00188-5, s. 9 f. (digitalisering).


== Litteratur ==
John Whitfield Grubbs: The sacred vocal Music of the Graun Brothers. A bio-bibliographical Study. 2 bind. University Microfilms, Ann Arbor MI 1972 (avhandling Univ. of Calif. 1972).
Christoph Henzel: Graun-Werkverzeichnis. (GraunWV) (= Ortus-Studien. Bind. 1). 2 bind. Ortus-Musikverlag, Beeskow 2006, ISBN 978-3-937788-02-9.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Johann Gottlieb Graun i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Johann Gottlieb Graun i Deutsche Biographie
(de) Johann Gottlieb Graun i Bayerisches Musiker Lexikon Online (BMLO)
(en) Fritt tilgjengelige noter av J. Graun i International Music Score Library Project