jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Karl Otfried Müller

Karl Otfried Müller (født 28. august 1797 i Brieg i Schlesien, død 1. august 1840 i Athen og begravd i Kolonos utenfor byen) var en tysk klassisk filolog som også arbeidet innen antikkens arkeologi og historie.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Karl Müller var den eldste av fire barn av den protestantiske pastor Karl Daniel Müller (1773–1858) og hans hustru Juliane Müller, født Linke (1774–1858). Hans bror Julius Müller (1801–1878) ble en kjent teolog, broren Eduard Müller (1804–1875) gymnasialdirektør i Ratibor og Liegnitz. 
I 1806 flyttet familien til Ohlau der faren fikk en ny stilling. Tidlig i skoletiden la manmerke til Karls store talenter. I 1814 begynte han på det da nettopp grunnlagte Universitetet i Breslau, og beskjeftiget seg med forskjellige sånd- og naturvitenskaper. Han hørte forelesninger av blant annet Henrik Steffens og i klassisk filologi av Ludwig Friedrich Heindorf. Sistnevnte gjorde ham kjent med Barthold Georg Niebuhrs «Römischer Geschichte». Dette førte til at han helt ut ville vie seg filologien.
Han studerte så under noen av samtidens fremste gammelfilologer, Friedrich August Wolf og August Boeckh. I 1816 begynte han ved Universitetet i Berlin, der han fulgte Friedrich Schleiermacher, Karl Wilhelm Ferdinand Solger, Friedrich August Wolf, Philipp Buttmann og August Boeckh. 


=== Filolog ===
Karl Müller ble en betydelig talsmann for Sachphilologie og motstander av den av Gottfried Hermann representerte den såkalte Wortphilologie. Etter å ha tatt doktorgraden ble Müller i 1818 lærer ved Maria-Magdalenen-Gymnasium (Magdalenäum) i Breslau.
Karl Müller ble ordinær professor i Göttingen i 1823. Hans første arbeid var en allsidig monografi over Egina, Aegineticorum Liber (1817), noe som ble mønstret for hundretalls liknende arbeider av andre. Videre fulgte to avdelinger: Geschichten hellenischer Stämme und Städte: I. Orchomenos und die Minyer (1820; andre opplag 1844), II. Die Dorier (1824; andre opplag 1844).
Etter et banebrytende skrift, Prolegomena zu einer wissenschaftlichen Mythologie (1825), og en avhandling om makedonere (1825) og det veldig forfeilede arbeidet Die Etrusker som ble prisbelønt av prøyssiske vitenskapsakademiet (1828; nytt opplag, bearbeidet av W. Deecke, 1877). Han utgav videre det innholdsrike verket Handbuch der Archäologie der Kunst (1830; tredje opplag, med tillegg av Welcker, 1848; et fjerde, uforandret opplag i 1878), det første systematiske arbeidet i sitt slag, som ble ende mer anvendt fra 1832 i K. Oesterley illustrerte billedverk Denkmäler der alten Kunst, som Müller redigerte fram til sin død.
Blant Müllers skrifter kan videre nevnes Geschichte der griechischen Litteratur bis auf das Zeitalter Alexanders (første delen utgitt på engelsk i 1840; det hele i to deler etter manuskriptet i 1841; fjerde opplag med bearbeidning og komplettering av E. Heitz, 1882-84). Müllers kunstarkeologiske arbeider ble utgitt 1872-73 samlet i fem bind (i Calvarys Philologische und archäologische Bibliothek).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Müller, Karl Otfried i Nordisk familjebok, 1904–1926.
Showgirl Homecoming Live

Showgirl Homecoming Live er et konsertalbum av det australske sangeren Kylie Minogue.
Den ble spilt inn i løpet av andre natten av Showgirl - The Homecoming Tour i Sydney, Australia og ble utgitt av Parlophone den 8. januar 2007 i Europa. Albumet nådde nummer syv på den britiske albumlista, og ble sertifisert sølv.


== Sporliste ==


=== CD 1 ===
«Overture – The Showgirl Theme» – 2:44
«Better the Devil You Know» – 3:46
«In Your Eyes» – 3:06
«White Diamond» – 3:33
«On a Night Like This» – 4:30
«Shocked» / «What Do I Have to Do?» / «Spinning Around» – 8:22
«Temple Prequel» – 2:57
«Confide in Me» – 4:26
«Cowboy Style» – 3:29
«Finer Feelings» – 1:25
«Too Far» – 4:33
«Red Blooded Woman» / «Where the Wild Roses Grow» – 4:34
«Slow» – 4:39
«Kids» (med Bono) – 6:05


=== CD 2 ===
«Rainbow Prequel» – 1:10
«Somewhere Over the Rainbow» – 2:43
«Come into My World» – 3:05
«Chocolate» – 2:45
«I Believe in You» – 3:28
«Dreams» / «When You Wish Upon a Star» – 3:56
«Burning Up» / «Vogue» – 3:21
«The Loco-Motion» – 4:43
«I Should Be So Lucky» / «The Only Way Is Up» – 3:26
«Hand on Your Heart» – 4:19
«Space Prequel» – 1:54
«Can't Get You Out of My Head» – 3:55
«Light Years» / «Turn It into Love» – 8:13
«Especially for You» – 4:28
«Love at First Sight» – 6:35


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Showgirl Homecoming Live på Allmusic
Maria Reiche

Maria Reiche Neumann (født 15. mai 1903 i Dresden i Tyskland, død 8. juni 1998 i Lima i Peru) var en tyskfødt matematiker og arkeolog kjent for sin forskning om nazcalinjene i Peru.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Maria Reiche studerte matematikk, geografi og språk ved Dresdens tekniske universitet. I 1932 begynte hun å arbeide som barnepike og lærer for barnene til den tyske konsulen i Cusco i Peru. I 1934 mistet hun en finger i koldbrann. Samme år ble hun lærer i Lima og gjorde vitenskapelige oversettelser. Da andre verdenskrig brøt ut bestemte hun seg for ikke å vende tilbake til Tyskland.


=== Forskerkarriere ===
I 1940 ble hun assistent til den amerikanske arkeologen Paul Kosok som hadde oppdaget Nazcalinjene. Rundt 1946 begynte hun å undersøke figurene i Nazca. Da Kosok forlot Peru i 1948 fortsatte hun arbeidet med å kartlegge området.
Reiches teori var at de som konstruerte linjene benyttet disse som en solkalender og et observatorium for astronomiske sykler. Ettersom linjene kan ses tydelig fra luften overtalte hun Perus flyvåpen å hjelpe henne med flyfotografering. Hun tilbrakte den meste tiden aleine i sitt hjem i Nazca. Hun forklarte sine teorier i boken The Mystery of the Desert og brukte inntektene av boken til for å forsøke å sørge for at ørkenen skulle bevares og lønne vakter og assistenter.
Reiche ville bevare Nazcalinjene fra biltrafikken, da området ligger nær Pan-American Highway, og ulike regjeringsplaner. Det meste av hennes penger gikk til arbeidet med området. Hun overbeviste regjeringen om å begrense den allmenne adgangen til området. Hun lot bygge et tårn nær motorveien slik at besøkere kunne se linjene på avstand. I 1993 fikk hun en fortjenestemedalje i Degree of Great Cross og ble peruansk statsborger i 1994. UNESCO satte opp linjene på verdensarvlisten i 1995.
Reiches helse ble dårligere med årene. Hun ble bundet til rullestol, led av hudsykdommer og mistet synet. Under sine siste år led hun av Parkinsons sykdom. Hun døde den 8. juni 1998 av kreft på et flyvåpensykehus i Lima. 
Reiche ble begravd nær Nazca med offisielle æresbevisninger. Hennes tidligere hjem har blitt et museum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Maria Reiche – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Labyrinthina – Maria Reiche –  Nazcalinjeteori
Müggelsee

Müggelsee er Berlins største innsjø og ligger i bydelen Treptow-Köpenick. Den kalles også Grosser (store) Müggelsee for å avgrense den mot en mindre innsjø kalt Kleinen (lille) Müggelsee. De to innsjøene er forbundet med hverandre. Müggelsee dekker deler av bydelsområdene Köpenick, Friedrichshagen, Rahnsdorf og Müggelheim.
Müggelsee er mye brukt til sport og fritid av befolkningen i de østlige deler av Berlin. Innsjøen kan nås med Berliner Stern und Kreisschiffart og på østsiden med trikken (Berlins sporvei) og med fergerute F23 og F24.


== Historie ==
Den 24. mai 1932 landet sjøflyet Dornier Do X på Müggelsee. Dornier Do X var på det tidspunkt det største sjøflyet i verden og hadde vært på en representasjonsflyvning gjennom Europa og til Sør- og Nord-Amerika. 


== Müggelsee i kunsten ==
Theodor Fontane: Wanderungen durch die Mark Brandenburg. Der Müggelsee


== Eksterne lenker ==
(en) Müggelsee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Müggelsee – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Don Bies (golf)

Don Bies (født 10. desember 1937 i Cottonwood, Idaho) er en amerikansk profesjonell golfspiller som har vunnet en turnering på PGA Tour og syv på Senior PGA Tour (nå kjent som Champions Tour, og som er touren for spillere over 50 år), deriblant en major-turnering.
Han ble profesjonell i 1957. Han vant golf-turneringen Sammy Davis Jr-Greater Hartford Open i 1975, og har vunnet Washington State PGA Championship syv ganger. Hans beste plassering i en major-turnering var en delt femteplass i US Open i 1968. Han spilte sin siste turnering på PGA-touren i 1980, før han debuterte på senior-touren i 1987.
Bies ble valgt inn som medlem av Pacific Northwest PGA Hall of Fame i 1994. Han bor i Seattle sammen med sin kone gjennom mer enn 50 år, Marylin.


== Eksterne lenker ==
(en) Don Bies – PGA-touren
Ingeborg-psalteret

Ingeborg-psalteret (Chantilly, Musée Condé, MS 9) er et illuminert manuskript fra slutten av 1100-tallet. Det ble skapt av en ukjent kunstner en gang rundt 1195 i nordlige Frankrike, antagelig i området rundt Noyon, for dronning Ingeborg av Danmark, hustru av Filip II August av Frankrike. 
Det er usikkert hvem som sto bak bestillingen, men muligens av Stefan av Tournai eller Eleanor av Vernandois, grevinne av Beaumont-sur-Oise. Det er uansett bestilt av en rik lekperson som privat bønnebok. Den inneholder 150 salmer og andre poetiske tekster fra Bibelen, som kommer før en kalender av særskilte helgener og hendelser som blir minnet for hver dag i året.
Bokens illustrasjoner besto opprinnelig av store malte initialer for salmene 1, 26, 38, 51, 52, 68, 80, 97, 101, og 109, skilt av salmenes tekst i ti seksjoner. Første salme er fjernet fra manuskriptet og nå antatt tapt. De gjenværende ni initialene er et vitnemål til den anonyme kunstnerens håndverksmessige dyktighet, og et av de mest betydningsfulle bevarte eksempler på tidlig gotisk maleri. Mange av initialene har den israelittiske helten kong David av Israel som emne. Det er rundt 400 bevarte sider (200 folioer) i størrelsen 30.4 x 20.4 cm som inneholder 51 miniatyrer i full størrelse med rike gullornamenter, og teksten er skrevet i tidlig gotisk minuskel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
12th Century – Ingeborg Psalter Arkivert 14. januar 2011 hos Wayback Machine., The University of Arizona Library Special Collections
Master of the Ingeborg Psalter, The J. Paul Getty Museum
Paul Reinecke

Paul Reinecke (født 25. september 1872 i Charlottenburg, død 12. mai 1958 i Herrsching) var en tysk arkeolog i Bayern.
Reinecke studerte medisin og allmenn naturvitenskap under Rudolf Virchow. Han interesserte seg utover dette for forhistorisk tid og studerte derfor videre hos antropologen Johannes Ranke (1836–1916) og arkeologen Adolf Furtwängler (1853–1907). I 1893 foretok Reinecke en studiereise gjennom Østerrike-Ungarn. 
Etter studiene fikk han ansettelse i Römisch-Germanisches Zentralmuseum i Mainz der han ble 1908. Mellom 1908 og 1937 arbeidet Reinecke som hovedkonservator ved Generalkonservatorium der Kunstdenkmale und Altertümer Bayerns. Reinecke rakk før sin død 1958 med å arbeid med alle forhistoriske perioder i Europa og han har blant annet gitt bidrag til Hallstattkulturens periodeinndeling.


== Publikasjoner ==
Bodendenkmale spätkeltischer Eisengewinnung an der untersten Altmühl (München, 1934/35).
Mainzer Aufsätze zur Chronologie der Bronze- und Eisenzeit (Bonn 1965).


== Referanser ==
Lisa Bonet

Lilakoi Moon (født Lisa Michelle Bonet; 16. november 1967), mest kjent som Lisa Bonet, er en amerikansk skuespiller.
Hun er best kjent for rollen som Denise Huxtable i den The Cosby Show. I 1987 forlot hun serien for å spille i spinoff-serien A Different World, som fokuserte på Denise Huxtables liv på college. Samme år aksepterte hun en rolle i filmen Angel Heart, der hun spilte mot Mickey Rourke. Filmen ble regissert av Alan Parker. Hun kom tilbake til The Cosby Show, men mistet rollen i 1991 etter en konflikt. Siden har hun spilt i en rekke rett på video-filmer. I 1998 hadde hun en birolle i Enemy of the State med Will Smith, og i 2000 i High Fidelity. I 2003 spilte hun rollen som Queenie i Biker Boyz.Bonet er utdannet fra Reseda High School i Reseda, California, og senere ved Celluloid Actor's Studio i det nordlige Hollywood, hvor hun tok hovedfag i skuespill. I 1992 fikk Bonet lovlig forandret navnet sitt til Lilakoi Moon, selv om hun fremdeles bruker navnet Lisa Bonet som profesjonell skuespiller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lisa Bonet på Internet Movie Database 
(sv) Lisa Bonet i Svensk Filmdatabas 
(da) Lisa Bonet på Filmdatabasen 
(da) Lisa Bonet på Scope 
(fr) Lisa Bonet på Allociné 
(en) Lisa Bonet på AllMovie 
(en) Lisa Bonet hos Turner Classic Movies 
(en) Lisa Bonet hos Rotten Tomatoes 
(en) Lisa Bonet hos The Movie Database
Musikk og tradisjon

Musikk og tradisjon: tidsskrift for forskning i folkemusikk og folkedans er et norsk vitenskapelig tidsskrift som fokuserer på skandinavisk folkemusikkforskning og tradisjonell musikk og dans som et bredt definert felt, både fra musikkvitenskapelig og andre humanistiske og samfunnsvitenskapelige perspektiver.Det oppstod i nåværende form i 2010, som en videreføring av Norsk folkemusikklags skrifter, som ble et fagfellevurdert vitenskapelig tidsskrift i 2005 og som har blitt utgitt av Novus forlag siden 2007. Norsk folkemusikklags skrifter ble utgitt fra 1984. Musikk og tradisjon er skriftet til Norsk folkemusikklag.


== Redaktører ==
Musikk og tradisjon
Bjørn Aksdal (2022–)
Karin Eriksson (2020–2021)
Sveinung Søyland Moen (2014–2019)
Gjermund Kolltveit (2010–2013)
Norsk folkemusikklags skrifter
Astrid Nora Ressem (2007–2009)
Hans-Hinrich Thedens (1997–2006)
Frode Nyvold (1992–1996)
Bjørn Aksdal (1987–1991)
Ingrid Gjertsen (1984–1986)


== Artikler publiserte i Musikk og tradisjon / Norsk folkemusikklags skrifter ==


== Referanser ==
Novus forlag

Novus forlag er et norsk akademisk forlag i Oslo, startet i 1971, som utgir tidsskrifter og bøker. Det utgir bl.a. tidsskriftene Collegium Medievale, Corrientes, DIN, DNVA Årbok, Agder Vitenskapsakademi Årbok, Musikk og tradisjon, Maal og Minne, Namn og Nemne, NOA, Norsk Lingvistisk Tidsskrift, Sosiologi i dag, Sosiologisk årbok og Tidsskrift for kulturforskning.


== Eksterne lenker ==
Novus forlag
Elysium (album)

Elysium er det 13. studioalbumet til det finske power metal-bandet Stratovarius. Limited edition-utgaven av albumet inneholder en bonus-CD med demonversjoner av alle sangene på albumet.


== Sporliste ==


== Personell ==
Timo Kotipelto, vokal
Matias Kupiainen, gitar
Jens Johansson, keyboard
Lauri Porra, bass
Jörg Michael, trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Elysium på Discogs 
(en) Elysium på MusicBrainz 
(en) Elysium på Encyclopaedia Metallum 
(en) Elysium på Spotify 
(en) Elysium på AllMusic
Friedrich Sarre

Friedrich Sarre (født 22. juni 1864 i Berlin, død 31. mai 1945 i Neubabelsberg) var en tysk kunsthistoriker, arkeolog og forskningsreisende.
Han var professor og direktør for de etterkristne orientalske samlingene i Kaiser-Friedrich-museum i Berlin. Sarre utførte flere betydningsfulle forskningsreiser i Lilleasia, Mesopotamia og Persia. Sammen med Ernst Herzfeld har han utført omfattende utgravninger i det abbasidske kalifsetet Samarra i Mesopotamia; sammen med svensken Fredrik Robert Martin la han planen til den store orientalske kunstutstillingen i München 1910.


== Bibliografi ==
Reise in Kleinasien (1896),
Denkmäler persischer baukunst (1900–09),
Erzeugnisse islamischer kunst (I, II, 1906-09),
Iranische felsenreliefs (med Herzfeld, 1910),
Forschungen zur islamischen kunst (med Herzfeld, 1911),
Meisterwerke muhammedanischer kunst (med Fr. Martin, 1912)og essays i "Jahrbücher der Kgl. preussischen kunstsammlungen".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Friedrich Sarre i Nordisk familjebok, 1904–1926.
Den norske fargetresnittskolen

Den norske fargetresnittskolen er en retning innen norsk bildekunst fra perioden 1935-1965. Retningen var ingen egentlig skole, blant annet fordi de kunstnerne som har blitt regnet til denne retningen i liten grad så seg selv som del av en slik felles skole.Begrepet en norsk fargetresnittskole ble først brukt av den norske bildekunstneren og skribenten Rolf Rude i artikkelen «Fargetresnitt» i tidsskriftet Kunsten idag fra 1947. Begrepet festet seg, og har siden blitt brukt i flere sentrale verk om norsk grafikk.Grafikerne som arbeidet innen denne retningen videreførte arven fra Edvard Munch og Nikolai Astrup, og arbeidet med fornyelse og utdyping av fargetresnittets muligheter. For flere av disse kunstnerne var valget av fargetresnitt som uttrykksform knyttet til et idealistisk ønske om å gjøre bildekunst som var moderne i uttrykk og relevant i tematikk tilgjengelig for brede lag av befolkningen.Nordisk Kunstforbunds grafikkutstilling i Nasjonalgalleriet i 1946, og den norske deltakelsen på forbundets neste utstilling i Stockholm i 1948, har blitt regnet som viktige for denne retningen. Rude regnet i 1947 grafikerne Thomas Breivik, Thorbjørn Egner, Henrik Finne, Paul René Gauguin, Rolf Kristiansen, Knut Rumohr, Håkon Stenstadvold og Frithjof Tidemand-Johannessen til denne retningen. Senere har også Bernhard Berbom, Knut Frøysaa, Ellef Gryte, Terje Grøstad, Sverre Hjertsen, Gudrun Jørgensen, Gösta Munsterhjelm, Eystein Sigurdsson, Svallaug Svalastoga og  Vilhelm Tveteraas blitt regnet til retningen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Flor, Harald: «Linjer i nyere norsk grafikk», i Dag Fyri (Red.): Norske grafikere i dag, Oslo, Tanum-Norli forlag 1979, s. 7-32.
Helliesen, Sidsel: «Fargetresnittskolen», i Norsk grafikk gjennom 100 år, Aschehoug forlag 2000, s. 169-184.
Helliesen, Sidsel: Vi ser på grafikk, C. Huitfeldt forlag 1987, s. 41-42.
Gunnarson, Ingebjørg: «Tendenser i norsk etterkrigsgrafikk», i Audun Eckhoff (red.): Fokus 1950: norsk billedkunst i etterkrigstiden, Museet for samtidskunst/Spartakus forlag 1998, ISBN 82-430-0108-5 (s. 46-56)
Nasjonalgalleriet: Norsk kunstnerleksikon, Oslo, Universitetsforlaget 1986, s. 261.
Rude, Rolf: «Fargetresnitt i Galleri Per», i Verdens Gang 6. mai 1947.
Rude, Rolf: «Fargetresnitt», i Kunsten idag 1947-48, vol. 1, nr. 3, s. 20-29.
Friedrich Schlichtegroll

Adolf Heinrich Friedrich Schlichtegroll (født 8. desember 1765 i Waltershausen ved Gotha, død 4. desember 1822 i München) var en tysk filolog, numismatiker og arkeolog. Han var medlem av det bayerske vitenskapsakademi. Schlichtegroll var den første som forfattet en biografi over Mozart.Hans korte (6 000 ord) skrift over Mozarts liv ble publisert i et bind med 12 dødsruner som Schlichtegroll skrev og kalte Nekrolog auf das Jahr 1791 (Nekrolog over 1791). Boken kom ut i 1793, to år etter Mozarts død.


== Referanser ==
Højelseverkstedet

Højelseverkstedet (også kjent som Højelsemesteren) var et dansk malerverksted som arbeidet med kalkmalerier og som var aktivt på Sjælland ca.1425–1450. Verkstedet har navn etter Højelse kirke.
Når det gjelder ornamentikken og figurtegningene kan Højelseverkstedet anses som en elev av Unionsmesteren.
Man finner kalkmalerier av Højelseverkstedet i Højelse kirke, Tybjerg kirke, Holtug kirke og Bregninge kirke.


== Kilder ==
Weilbachs kunstnerleksikon
Om kalkmaleriene i Højelse kirke
Kalkmalerier.dk – Bregninge
Helsingørverkstedet

Helsingørverkstedet (også kjent som Helsingørmesteren) var et dansk malerverksted som arbeidet med kalkmalerier og som var aktivt på Sjælland i Danmark og i Skåne i Sverige ca. 1480–1490.
Verkstedet er særlig kjent for dekorasjonene i Sankt Mariæ kirke i Helsingør, men har også utført malerier i Munka-Ljungby kirke og Raus kirke i Skåne.


== Kilder ==
Weilbachs kunstnerleksikon
Kari Werner Øfsti

Kari Werner Øfsti (født 3. desember 1940 i Trondheim, død 28. januar 2011) var en norsk kringkastingsmedarbeider. 
Øfsti startet som programsekretær i NRK Trøndelag i 1972 og var redaksjonssjef fra 1980 til 1983. I perioden 1983 til 1987 var hun distriktssjef.
Fra 1987 og fram til 1990 var hun programredaktør i NRK P2, før hun fra 1990 til 1992 var assisterende programdirektør. Hun arbeidet som assisterende radiodirektør for NRK Radio og var kanalsjef for NRK P1 fra 1992 til 2000. Fra 2000 til 2003 var hun direktør for NRKs programvirksomhet i Trondheim. Fra 2003 til 2007 var hun Kringkastingssjefens stedfortreder.
Fra 2008 og til sin død i 2011 var hun styreleder i Trondheim Symfoniorkester, hun satt også i styret for Adresseavisen AS.


== Referanser ==
Heinrich Zimmer

Heinrich Friedrich Zimmer (født 11. desember 1851 i Kastellaun, død 29. juli 1910 i Hahnenklee, Harz) var en tysk filolog.
Zimmer studerte under Rudolf von Roth ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen. Han oppnådde i 1876 filosofisk doktorgrad på avhandlingen Ostgermanisch und Westgermanisch. I 1878 ble han Privatdozent for sanskrit og indoeuropeisk språkvitenskap i Berlin, han ble i 1881 utnevnt til professor i de samme emner i  Greifswald og i 1901 til den første professor i keltisk filologi ved Humboldt-Universität zu Berlin. Hans mest kjente student var Rudolf Thurneysen, og han ble etterfulgt som professor av Kuno Meyer.
Innenfor germanistikk utgav Zimmer, foruten doktoravhandlingen, blant annet Die Nominalsuffixe a und ā in den germanischen Sprachen (1876), innen det indoeuropeiske blant annet Altindisches Leben (1879). Mest betydningsfull var likevel hans forskning på det keltologiske området. Han påviste blant annet gjennom en serie av studier av tidlig irsk litteratur beviser for at det hadde vært kontakt mellom Irland og Skandinavia allerede på 500-/600-tallet f.kr.
Zimmer publiserte sine viktigste i tidsskrift-serier, blant annet Keltische Studien (1-15, i "Zeitschrift für vergleichende Sprachforschung", bind 24-33), Keltische Beiträge (i "Zeitschrift für deutsches Altertum", bind 32-37) og Über die frühesten Beziehungen der Iren mit den Norgermanen (i Sitzungsberichte der Berliner Akademie der Wissenschaften", 1891). 


== Øvrige skrifter i utvalg ==
Glossæ hibernicæ (1881)
Keltische Studien (I, 1881; II, 1884)
Nennius vindicatus (1893, se Nennius)
Pelagius in Irland. Texte und Untersuchungen zur patristischen Litteratur (1901)


== Referanser ==


== Kilder ==
 Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra Zimmer, Heinrich i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.
Max Uhle

Friedrich Max Uhle (født 25. mars 1856 i Dresden, Tyskland, død 11. mai  1944 i Loben) var en tysk arkeolog. Hans arbeidet i Peru, Chile, Ecuador og Bolivia i begynnelsen av 1900-tallet hadde stor innflytelse over arkeologien slik den ble praktisert i Sør-Amerika.
Uhle tok eksamen i 1880 ved Leipzig universitet. Han gifte sig med Charlotte Grosse i Philadelphia, Pennsylvania, der han arbeidet på University of Pennsylvania i flere år.
Uhle studerte til filolog, men i sin tid som intendant ved Dresden Museum ble han interessert i Peru.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
John Howland Rowe, Howland Rowe. «Max Uhle, 1856-1944: A Memoir of the Father of Peruvian Archaeology» (pdf) (engelsk). University of California Publications in American Archaeology and Ethnology. s. 1-134. Besøkt 14. mai 2016.
Convivium

Convivium var en norsk visegruppe som var virksom fra 1969 til cirka 1972. De fire medlemmene fant sammen i miljøet rundt Viseklubben Dolphin i Oslo.
De ble, grunnet antallet medlemmer og instrumentsammensetning, med to gitarer, kontrabass og kvinnelig vokalist, oppfattet som en norsk variant av Pentangle, men visegruppa var likevel noe langt mer enn rene kopister. Convivium ble oppfattet som noe av det ypperste av norsk visekunst, både musikalsk og tekstmessig. Frontfiguren var Øyvind Torp. Tekstene var hentet fra diktere som Rudolf Nilsen, Olaf Bull og Herman Wildenvey, det var Torp som komponerte melodiene til disse.
Convivium hadde opptredener på NRK Fjernsynet, Moldejazz, Vise- & lyrikkfestivalen i Haugesund og i Chateau Neuf i Oslo.
De utga i 1971 LP-en Convivium, som ble produsert av Sigurd Haugen og spilt inn i Rosenborg Studio.


== Medlemmer ==
Øyvind Torp – gitar, mandolin, sang
Kristi Kinsarvik – sang
Roger Stokke – gitar, tverrfløyte, sang
Kjell Grønvold – kontrabass


== Medvirkende ==
Espen Rud – trommer
Gerd Gudding – fele
Helge Hurum – fløyte
Kari Svendsen – banjo


== Diskografi ==
1971 Convivium (Polydor 2922 001)


== Eksterne lenker ==
(en) Convivium på Discogs 
(en) Convivium på MusicBrainz 
(no) Convivium på Rockipedia 
(no) Convivium