jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lewie Steinberg

Lewis «Lewie» Steinberg (født 13. september 1933 i Memphis i Tennessee, død 21. juli 2016 samme sted) var en amerikansk studiomusiker og låtskriver, mest kjent som originalmedlem av Booker T. & the M.G.'s. Han var bassist i bandet fra 1962 til 1965, og var blant annet med på å skrive hitlåten «Green Onions». Donald «Duck» Dunn overtok hans plass i bandet.
Han ble i 1992 valgt inn i Rock and Roll Hall of Fame sammen med resten av Booker T. & the M.G.'s. I 2007 ble han tildelt en æres-Grammy for sitt bidrag til musikkens verden.


== Diskografi ==
Med Booker T. & the M.G.'s

1962 Green Onions
1965 Soul Dressing


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lewie Steinberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lewie Steinberg på Internet Movie Database 
(en) Lewie Steinberg på Discogs 
(en) Lewie Steinberg på MusicBrainz 
(en) Lewie Steinberg på AllMusic
Glenn Hartranft

Samuel Glenn «Tiny» Hartranft (født 3. desember 1901, død 12. august 1970) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Hartranft vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i kulestøt bak sin landsmann Clarence Houser og Ralph Hills også han fra USA ble nummer tre. Det var tjueåtte deltakere fra femten nasjoner som deltok i kulestøtkonkurransen, finalen ble avviklet 8. juli 1924. Han kom på sjetteplass i diskos.


== OL-medaljer ==
 1924  Paris -  Sølv i friidrett, kulestøt  USA


== Eksterne lenker ==
(en) Glenn Hartranft – Olympedia 
(en) Glenn Hartranft – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Glenn Hartranft – Track and Field Statistics
Ralph Hills

Ralph Gorman Hills (født 19. januar 1902, død 20. september 1977) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Hills vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i kulestøt bak sine landsmenn Clarence Houser og Glenn Hartranft. Det var tjueåtte deltakere fra femten nasjoner som deltok i kulestøtkonkurransen, finalen ble avviklet 8. juli 1924.


== OL-medaljer ==
 1924  Paris - Bronse i friidrett, kulestøt  USA


== Eksterne lenker ==
(en) Ralph Hills – Olympedia 
(en) Ralph Hills – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ralph Hills – Track and Field Statistics
Vilho Niittymaa

Vilho Aleksander Niittymaa (født 19. august 1896 i Yläne, død 29. juni 1979 i Helsingfors) var en finsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Niittymaa vant en olympisk sølvmedalje under OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i diskos bak Clarence Houser fra USA. Det var trettito deltakere fra atten nasjoner som deltok i diskoskonkurransen. Finalen ble avvikle 13. juli 1924.


== OL-medaljer ==
 1924  Paris - Bronse i friidrett, diskoskast  Finland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vilho Niittymaa – Olympedia 
(en) Vilho Niittymaa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vilho Niittymaa – Track and Field Statistics
Perpetuus av Tours

Den hellige Perpetuus (fransk: Saint-Perpetue; død 30. desember 490) var den sjette biskopen av Tours. Han ble biskop omkring år 460, og var overhode for bispedømmet i Tours frem til han døde i 490. Han etterfulgte sin slektning (trolig en onkel) Eustochius i embetet. Etterfølgeren hans var en annen nær slektning, Den hellige Volusianus.
Det blir sagt om biskop Perpetuus at han skjenket avkastningen fra sine eiendommer til de fattige.
Han er særlig kjent for å ha besørget byggingen av en stor basilikaen i Tours til ære for St. Martin. Denne kirken ble reist over St. Martins sarkofag. Tidligere stod det kun et lite kapell av tre der, som var blitt reist i 437. Perpetuus' basilika ble senere erstattet av en romansk basilika. Kirken som står på stedet i dag ble bygget på slutten av 1800-tallet, og tjener som domkirke i Tours. Avbildninger av Den hellige Perpetuus viser gjerne helgenen ved siden av en kirke under oppførelse.
I henhold til Perpetuus' eget ønske ble han gravlagt ved foten av St. Martins sarkofag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Den katolske kirkes norske nettbiografi om Perpetuus
Cruise (roman)

Cruise (Cappelen, 1978) er en prisbelønt reiseskildring skrevet av Odd Eidem fra noen uker i Karibien.  Den utkom på Den norske bokklubben fire år etter med etterord av Ebba Haslund og Hans Normann Dahls illustrasjoner. En lydbok utkom i 1994 med Tor Stokke.


== Handlingen ==
Eidem i hovedrollen går på skipet Scarlet Ibis i Savannah (Georgia) som går til Montego Bay på Jamaica, der de går i land. Så får han feber mens de er innom Port-au-Prince på Haiti og mange andre, men våkner opp i Trinidad og Port of Spain og tar buss til en asfaltsjø.  
Stadig møter han frukthandleren Henry Iporyk jr., skipslegen Dr. Easton,
skipspresten Cabarelli og  den franske kaptein Rene Duval.
Innimellom tenker han tilbake på livet.


== Mottakelse ==
Jan Andrew Nilsen i VG mente det var den morsomste bok han har lest på lenge, men at den beskrev en farlig ferd i det indre og hadde rom for flere tolkninger.  Eidem fikk Kritikerprisen for årets beste voksenbok for Cruise.


== Referanser ==
Aaron Cohen (1931–2010)

Aaron Cohen (født 5. januar 1931, død 25. februar 2010) var for en kortere periode fungerende viseadministrerende direktør for National Aeronautics and Space Administration (NASA) mellom 19. februar 1992 og 1. november 1992.
Cohen begynte å arbeide for NASA i 1962 og han tjenestegjorde i flere sentrale lederposisjoner som var avgjørende for å lykkes under flere av flyreisene og landingene som ble gjort under Apollo-programmet. Fra 1969 til 1972, satt Cohen som leder for divisjonen Apollo Command Service and Moduls. I denne posisjonen hadde han tilsyn med blant annet design, utvikling, produksjon og test-flyreiser av flere nye romferger. Cohen satt også som leder for NASAs Space Shuttle Orbiter Project Office mellom 1972 og frem til 1982.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Aaron Cohen». NASA. Besøkt 5. juli 2008. 
«Aaron Cohen». NASA. Besøkt 11. mai 2010.
Provinsen Alonso de Ibáñez

Provinsen Alonso de Ibáñez er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Sacaca.


== Referanser ==
Provinsen Antonio Quijarro

Provinsen Antonio Quijarro er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Uyuni.


== Referanser ==
Provinsen Tomás Frías

Provinsen Tomás Frías er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Potosí.


== Referanser ==
Provinsen Modesto Omiste

Provinsen Modesto Omiste er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Villazón.


== Referanser ==
Provinsen Sud Chichas

Provinsen Sud Chichas er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Tupiza.


== Referanser ==
Provinsen Rafael Bustillo

Provinsen Rafael Bustillo er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Uncía.


== Referanser ==
Fylkesfører

Fylkesfører var det norske fascistiske partiet Nasjonal Samling (NS) sin betegnelse på den øverste partiinstans i hvert av de norske fylkene fra 1934 til partiet kollapset da andre verdenskrig i Norge var slutt i mai 1945. Tittelen tilsvarer det tyske nazistpartiet NSDAPs Gauleiter.


== Historie ==

Vervet var hjemlet i Nasjonal Samlings lover fra 1934. Fylkesføreren ble utnevnt av partiføreren Vidkun Quisling og ledet partiets arbeid i sitt fylke. Fylkesførerne hadde fast plass og utgjorde med sitt antall den tyngste gruppen i partiets råd, hvilket ga stor formell myndighet. Før andre verdenskrig var flere fylkesfører-verv ubesatt.
Førerprinsippet medførte at NS innførte fylkesførere, idrettsfører og andre «førere» overalt i samfunnet. Det kommunale selvstyret ble avskaffet og ordførerne utnevnt av departementet.


== «Fylkingsfører» ==
Den politiske stillingen «fylkesfører» kan lett sammenblandes med «fylkingsfører», en befalsgrad i Rikshirden som tilsvarer SS-stormbannfører i Germanske SS Norge (SS-Sturmbannflihrer i Allgeimene-SS). Der besto en fylking av to til seks sveiter som ble ledet av en sveitfører.


== Se også ==
Nasjonal Samlings fylkesorganisasjoner
Wikipedias artikler om fylkesførere i Nasjonal Samling


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Søkbar digitalkopi av Organisasjonsinstrukser for tillitsmenn i partiet (utgitt av NS Riksorganisasjonssjef, 1944)
Skinnefaktoren

Skinnefaktoren, skinneeffekten eller skinnebonusen er definert som egenskaper ved skinnegående transportmidler (tog, trikk, bybane, tunnelbane) som gjør at trafikantene under ellers like vilkår velger skinnegående
transport fremfor buss. Skinnefaktoren er ikke klart definert – men omfatter bl.a. forutsigbar trasé, komfort, punktlighet, miljø og trygghet. I et forsøk på å kvantifisere skinnefaktoren ble den beregnet til 65 % for regionaltog og 76 % for trikker. Den avhenger imidlertid av standarden både på stedets bane- og busstilbud, og et forbedret busstilbud er antatt å kunne redusere skinnefaktoren.


== Noen definisjoner ==
Skinnefaktoren er ikke entydig definert. Basert på omfattende litteraturstudier oppgir forskere ved SINTEF tre definisjoner:

Reisetidsfaktoren - f.eks. når det fastslås at passasjerene vil reise med skinnegående transport selv om reisen tar 10 % lenger tid enn med buss.
Overføringsfaktoren - kommer fram ved å sammenligne situasjoner før og etter etablering av et skinnegående tilbud. Potensialer som ligger i å innføre et nytt, forbedret system
Konstantleddfaktoren: Restleddet som ikke er forklart gjennom andre faktorer som enten er knyttet til egenskaper ved den reisende, reisen eller reisemålet.


== Eksempler på skinnefaktoren ==
Skinnefaktoren er vanskelig å beregne også fordi trafikkveksten gjerne kommer gradvis, over flere år. Dette skyldes dels at de fleste trafikantene er vanedyr, dels at det tar tid å etablere arbeidsplasser og annen bebyggelse langs banene og ved holdeplassene, noe som skaper ytterligere trafikkøkning. Eksempler som gir en antydning av skinnefaktoren (selv om også andre faktorer antagelig har bidratt i flere tilfeller):

I Bielefeld utviklet trafikken seg som følger i november 2001, sammenlignet med november 1999: Linje 4 Lohmannshof–Rathaus, som ble oppgradert fra buss til bybane, hadde en trafikkøkning på 58,5 %. De tre bybanelinjene som gikk i motsatt retning, og som altså ikke konkurrerte med linje 4, fikk til sammen 5,7 % flere passasjerer (tallene gjelder for vanlige virkedager).
Da Paris i 1992 fikk sin første bybanelinje etter mer enn 50 år uten trikk, var den dimensjonert for opptil 55 000 passasjerer pr. dag. Etter tre måneder var passasjertallet 52 000. I 2009 hadde det passert 100 000, og det var trengselstider både på trikkene og på holdeplassene..
I 2011, det første fulle driftsåret, hadde Bybanen i Bergen vel 7 mill. påstigninger. Det økte til ca. 8 mill. i 2012, da enkelte snakket om «Tokyo-tilstander» på flere avganger – og til 9,987 mill. i 2015..
I 2014 hadde tog og buss henholdsvis 51 og 17 % av tilbringertrafikken fra Oslo til storflyplassen på Gardermoen (mot 44 og 21 % i 2013)., dvs. i 2014 tok tre ganger så mange tog som buss. Her konkurrerer en moderne jernbane (Gardermoen) med busser på en motorvei. Togene bruker 19–25 min fra Oslo S, bussene 45
Da Østensjøbanen i Oslo ble stengt for oppgradering i 2015 og erstattet med busser, svarte 53 % av de som pleide å bruke banen at de brukte buss for bane – 82 % svarte at de fortsatt reiste kollektivt etter at banen ble stengt.


== Referanser ==
Riemeisterfenn

Riemeisterfenn er et naturvernområde i Berlins bydel Steglitz-Zehlendorf i utkanten av Grunewald. Området er en myr i en forsenkning som tidligere inneholdt Riemeistersee, men som nå i det vesentlige er kanalisert. Riemeisterfenn er en del av tunneldalen Grunewaldseenkette og forbinder sjøen Krumme Lanke med naturvernområdet Langes Luch. Området er en av de siste myrområder i sitt slag i Berlin.


== Etymologi ==
Ried er et tysk ord for myr. Klosteret Lehnin som eide områdene ansatte for sjøene og myrene i området en Riedmeister (oppsynsmann) forvansket til Riemeister. Fenn er et lavtysk ord for myr og som går igjen det norske stedsnavnet Fennefoss.
Castelfranco Emilia

Castelfranco Emilia er en by og kommune i provinsen Modena i Emilia-Romagna, Italia. Byen ligger ca 25 km nordvest for Bologna. I 1861 ble kommunen slått sammen med den tidligere kommunen Piumazzo.
Castelfranco Emilia ligger enten i eller i nærheten av oldtidens Forum Gallorum, et sted langs Via Aemilia mellom Modena og Bologna, kjent fra slaget hvor Octavian og Hirtius slo Marcus Antonius.
Castelfranco Emilia er kjent for å være stedet hvor tortellini, en kjent italiensk matrett, skal være funnet opp. Lambruscovin blir produsert i regionen.


== Kjente personer ==
Alfonsina Strada, den eneste kvinnen som noengang har deltatt i herrenes Giro d'Italia
Valerio Massimo Manfredi, historiker, arkeolog og journalist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Castelfranco Emilia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Elsa Aanensen

Elsa Aanensen (født 16. juli 1975) er en norsk skuespiller og kunstnerisk leder i Scenekraft i Haugesund.
Hun har en tre-årige utdannelse fra Liverpool Institute for Performing Arts (LIPA) fra skolens første kull som ble uteksaminert i 1998. I 2003 tok hun et semester ved Lee Strasberg Theatre and Film Institute i New York City.
I 2009 opprettet hun teatergruppen Scenekraft i Haugesund.
Hun startet sammen med Camilla Belsvik frigruppen Teater Syklus i 2000, og har ellers tilknyttet Oslo Nye Teater, Haugesund Teater, Radioteatret, Bømloteateret og turnert med Teater Joker, Oslo Familieteater og Snippen Teater.
I perioden 2013 - 2017 var hun teatersjef ved Brageteatret.


== Roller (utvalg) ==
Glamour for Goebbels (Kirsten Heiberg), (2008) Det Åpne Teater 2009
Cabaret (Sally Bowles) Scenekraft 2009
 Klosteret (Gabriella) av Jo Strømgren 2009


== Regi/manus ==
Havet har meg, historien om Amerikafarerne, Scenekraft 2010


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Egen hjemmeside med mer fullstendig CV
Scenekrafts hjemmeside
Teater Syklus hjemmeside
Omtale på kulturnett
Daniel Mulville

Daniel Mulville (født 1939) er en amerikansk ingeniør. En kort periode fungerte han som administrerende direktør for den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA.
Mulville studerte til en bachelorgrad i maskinteknikk i 1962, en mastergrad i ingeniørfag i 1966 fra George Washington University og en doktorgrad i konstruksjonsmekanikk fra det Catholic University of America i 1974. Han studerte også ved Industrial College som var en del av det amerikanske forsvaret i 1986. Mulville arbeidet som ingeniør for NASA fra 1995 til 1999. Han var i denne posisjonen ansvarlig for total gjennomgang av den tekniske beredskapen og gjennomføringen av alle romfartsprogrammer for NASA. 
Han var en kortere periode konstituert administrator for NASA, en posisjon som han ble tildelt den 19. november 2001, som følge av oppsigelsen til Daniel Goldin som tidligere administrator. Mulville satt som administrerende direktør for NASA frem til Sean O'Keefe ble bekreftet av det amerikanske senatet til denne posisjonen, den 21. desember 2001. Mulville har mottatt flere medaljer og utmerkelser, blant disse var Distinguished Service Medal, Outstanding Leadership Medal og Distinguished Executive Rank Awards.


== Referanser ==
Hubble 5

Hubble 5 er en planetarisk tåke som ligger rundet 2 200 lysår unna jorden i stjernebildet Skytten. Tåken er bipolar og ble observert av Hubble-teleksopet 9. september 1997.


== Kilder ==
STScI-1997-38' fra Space Telescope Science Institute.
Maurtåken

Maurtåken (også kjent som Mz 3, forkortelse for Menzel 3) er en planetarisk tåke som ligger rundt 3 000 lysår unna jorden i stjernebildet Vinkelhaken.Det er ikke kjent hvorfor tåken har den formen den har, men den kan være et resultat av at den hvite dvergen som er opphavet til tåken kan ha en kompanjongstjerne i en tett bane som kan forme hvordan gassen strømmer ut. Et annet alternativ er at stjernens magnetfelt og rotasjon sender gassen ut i bestemte retninger.Ingen andre planetariske tåker observert av Hubble-teleskopet ligner særlig på Maurtåken. Sommerfugltåken, M2-9, likner noe, men farten til gassen i tåken ut fra stjernen er likevel opptil ti ganger større i Maurtåken. Formen på gassen som strømmer ut fra den unge, tunge stjernen Eta Carinae ligner også noe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hubble-pressemelding om teleskopet sitt bilde av tåken
Diplognathini

Diplognathini er  en gruppe av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.


== Utseende ==
Stort sett middelsstore (8-20 millimeter) gullbasser. De er ikke metallisk fargede, men oftest flekkete eller spraglete i grått, brunt og gult.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i tropiske områder av Afrika og Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Diplognathini – 21 slekter
Slekten Anthracophora Burmeister, 1842
Slekten Anthracophorides Moser, 1918
Slekten Apocnosis J. Thomson, 1878
Slekten Apocnosoides Antoine, 2001
Slekten Charadronota Burmeister, 1842
Slekten Conradtia Kolbe, 1892
Slekten Diphrontis Gerstäcker, 1882
Slekten Diplognatha Gory & Percheron, 1833
Slekten Eriulis Burmeister, 1842
Slekten Hadrodiplognatha Kraatz, 1898
Slekten Heteropseudinca Valck Lucassen, 1933
Slekten Metallopseudinca Valck Lucassen, 1933
Slekten Niphetophora Kraatz, 1883
Slekten Parapoecilophila Hauser, 1904
Slekten Pilinopyga Kraatz, 1880
Slekten Poecilophila Kraatz, 1893
Slekten Poecilophilides Kraatz, 1898
Slekten Porphyronota Burmeister, 1842
Slekten Pseudinca Kraatz, 1880
Slekten Ruteroides Alves, 1973
Slekten Stethopseudinca Valck Lucassen, 1933
Slekten Uloptera Burmeister, 1842


== Kilder ==
Nettside om gruppen, med bilder


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Diplognathini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Diplognathini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Liste over slektene
Cetoniidae på Encyclopedia of life
James R. Thompson jr.

James R. Thompson jr. (født 6. mars 1936), best kjent som J.R. Thompson, var den femte administrerende direktøren for NASA Marshall Space Flight Center som ligger i Huntsville i Alabama.
Thompson ble født i Greenville i Sør-Carolina og ble uteksaminert fra Druid Hills High School i Atlanta i 1954. Han ble tildelt en bachelorgrad i flyteknikk fra Georgia Institute of Technology i 1958 og graden Master of Science som maskiningeniør fra University of Florida i 1963. Han har gjennomført alle kursene ved University of Alabama for å bli tildelt en doktorgrad i fluidmekanikk.
Thompson tjenestegjorde som løytnant i den amerikanske marinen mellom 1958 og 1960. Mens han var i den amerikanske marinen var han stasjonert i Green Cove Springs, Florida, som en administrativ offiser i Atlanterhavsflåten. Thompson ble tildelt medaljen Distinguished Service Medal i 1981 for hans arbeid sammen med NASA. Thompson ble også valgt som visedirektør for NASA og hadde denne posisjonen fra 6. juli 1989 til 8. november 1991. Han forlot alle sine posisjoner og verv i NASA i 1991 for å begynne i den private luftfartssektoren.


== Referanser ==
Sommerfugltåken

Sommerfugltåken kan også vise Insekttåken (NGC 6302).Sommerfugltåken, Tvillingjettåken eller M2-9 er en planetarisk tåke som ligger rundt 2100 lysår unna jorden i stjernebildet Slangebæreren.Sentralstjernen i Sommerfugltåken er en del av et nært stjernepar. Astronomer antar at den ene stjernen drar gass fra overflaten til den andre stjernen og former den til en tynn og tykk skive som ligger rundt begge stjernene. Denne skiven måler rundt ti ganger diameteren til Pluto sin bane rundt solen. Modeller viser at denne skiven kan være opphavet til tåkens spesielle form, og at den sterke stjernevinden slår inn i skiven og tvinger gassen i den i visse retninger. Som navnet Tvillingjettåken hinter til, skyter gassen i tåken ut fra sentrum med en stor fart; farten er på mer enn 320 km/s.


== Referanser ==
Slaget ved Forum Gallorum

Slaget ved Forum Gallorum ble utkjempet i en landsby i det Nord-Italia, sannsynligvis i nærheten av dagens Castelfranco Emilia, 14. april i år 43 e.Kr. Slaget sto mellom Marcus Antonius' tropper og den romerske republikks legioner, som var under ledelse av konsul Gaius Vibius Pansa Caetronianus, støttet av Aulus Hirtius og Octavian (som senere ble Cæsar Augustus). Etter måneder med forhandlinger mellom senatet og Marcus Antonius var lite avklart med tanke på maktfordeling og styre etter drapet på Julius Cæsar, og konflikten ble uunngåelig.
Marcus Antonius' tropper hadde omtinget Decimus Junius Brutus Albinus tropper i nærheten av Mutina (dagens Modena, like sør for elven Pados (Po) langs via Aemilia. General Pansa ble sendt mot nord fra Roma for å slå seg sammen med Hertius og Octavian, og fire legioner skulle støtte Brutus. Marcus Antonius, som var posisjonert mellom republikkens armeer, hadde håpet å kunne håndtere fienden ved å kjempe mot en enhet om gangen.
Antonius' legioner støtte på Pansas i landsbyen Forum Gallorum, og vant en midlertidig seier hvor Pansa ble alvorlig såret. Antonius trakk seg tilbake, men ble raskt overrasket av Hirtius, som fortsatte slaget. Seier ble snudd til katastrofe for Antonius, som hadde mistet initiativet og slaget. Konflikten skulle fortsette i Mutina seks dager senere.


== Referanser ==
Informasjon er uthentet fra Encyclopædia Britannica, Dictionary of the Roman Empire, og Osprey Essential Histories, Caesar's Civil War (alle på engelsk).
Insekttåken

Insekttåken (katalogisert NGC 6302) er en planetarisk tåke som ligger rundt 4 000 lysår unna jorden i stjernebildet Skorpionen. Den er en av de mest lyssterke og ekstreme planetariske tåkene man kjenner til, og i sentrum av tåken ligger det en supervarm stjerne med en temperatur på minst 250 000 ℃.


== Kjemisk sammensetning ==
Observasjoner gjort med Den europeiske romfartsorganisasjons Infrared Space Observatory (ISO) viste at tåken inneholdt hydrokarbon, karbonat som kalsitt og vassis og jern. Tilstedeværelsen av karbonat er interessant for forskere da en i solsystemet regner det som sikre bevis på at det har vært flytende vann tilstede siden karbonat blir dannet ved at karbondioksid løser seg opp i flytende vann og danner sedimenter. At karbonat likevel er blitt oppdaget i tåken der det ikke har vært flytende vann antyder at karbonat kan bli dannet på andre måter.


== Referanser ==
NGC 2371

NGC 2371 eller NGC 2372 er en planetarisk tåke som ligger rundt 4 300 lysår unna jorden i stjernebildet Tvillingene. Sentralstjernen har en overflatetemperatur på rundt 133 000 °C.


== Referanser ==
Pressemelding STScI-2008-13 fra Space Telescope Science Institute.
Phaedimini

Phaedimini er  en gruppe av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.


== Utseende ==
Middelsstore (gjerne 20-30 millimeter), litt avlange, mer eller mindre metallisk fargede gullbasser. Hannene har hornlignende utvekster både på hodet og pronotum, disse kan være ganske lange hos noen arter og går mot hverandre slik at de danner en klype. Beina er temmelig slanke.


== Levevis ==
Hannenes utseende, med forlengede forbein og horn på hodet, tyder på at de kjemper om hunnene.


== Utbredelse ==
De fleste av artene lever i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
Underfamilien gullbasser, Cetoniinae Leach, 1815 – ofte regnet som en egen familie
Stammen Phaedimini
Slekten Phaedimus Waterhouse, 1841
Slekten Philistina W.S. MacLeay, 1838 - ofte plassert i Goliathini
Slekten Theodosia J.Thomson, 1880


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Phaedimini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phaedimini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av noen sørøstasiatiske arter: [1] og [2]
Liste over slektene
Cetoniidae på Encyclopedia of life
NGC 2440

NGC 2440 er en planetarisk tåke som ligger rundt 3 600 lysår unna jorden i stjernebildet Akterstavnen. Den hvite dvergen som ligger i midten av tåken har en overflatetemperatur på nesten 200 000 °C, og er med det en av de varmeste hvite dvergene som en kjenner til.


== Referanser ==