jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rostislav Holthoer

Rostislav Holthoer (født 29. juli 1937 i Helsingfors, død 28. april 1997 i Helsingfors) var en finsk egyptolog. 
Han har blitt kalt den finske egyptologiens far, og tok den filosofisk doktorgraden i 1977 i Uppsala på en avhandling om et klassifiseringssystem for nye rikets keramikk i det gamle Egypt: New Kingdom Pharaonic Sites: The Pottery. Holthoer deltok 1961-65 i arkeologiske ekspedisjoner til Nubia og besøkte fra og med 1969 Egypt nesten årlig; introduserte i 1968 egyptologien som fagområde ved Helsingfors universitet, der han ble dosent i 1979. Holthoer ble i 1977 dosent i egyptologi ved Uppsala universitet og var 1980–1996 professor i dette emnet. Han grunnla i 1969 Det egyptologiske selskapet i Finland og var dets leder til sin død. Holthoer var stiftende medlem og første president fra 1994 for Russisk forum, vars målsetting er å verne det russiske kulturen og språket i Finland. Blant hans arbeider som fortsatt er populære er: Uskollinen venäläinen (1991) og Muinaisen Egyptin kulttuuri (1994).
Blant Holthoers arbeider kan også nevnes avsnittet om Egypt i "Flodrikena" i Bonniers världshistoria, 2 (1982). 


== Referanser ==


== Kilder ==
Nationalencyklopedin, 9 (1992)
Holthoer, Rostislav i Uppslagsverket Finland (webutgave, 2009)
Harald Bundli

Harald Bundli (født 15. april 1953 i Oslo) er en tidligere norsk toppsyklist fra Oslo som representerte Sagene, SK Rye og Asker CK.Han har også jobbet som TV produsent etter endt sykkelkarriere. Bundli etablerte selskapet Video Promotion (senere Global TV - Production), og bedriften har vært utgangspunktet for hans karriere i TV industrien. Gjennom dette selskapet har han produsert TV serier, dokumentarer, sportsinnslag, underholdningsformater og videoer. Produksjonene har primært blitt distribuert gjennom kanaler som NRK, TV 2, TV Norge og Viasat. 
Produksjoner
Dokumentarer med Vegard Ulvang og Thor Hushovd (TV2).
Dokumentarer som "Fakkelstafetten", "Paralympics 1994", "Jørn Hoel" på 
NRK.
Best av de beste på TV 2 (62 prg)
Sportsmagasinet på TV 2 (200 prg)
Skirapport på TV Norge (160 prg)
Super Stars m/Kevin Keegan TVN (12 prg)
Snowboardmagasinet TV Norge (60 prg)
Volvo Ocean Race TV 2 (80 prg)
Golfmagasinet på Viasat (45 prg)
Fotballmagasinet på Viasat (10 prg)
Et lite stykke Norge på TV Norge (12 prg)
I naturens kjøkken m/Brimi på TVN (8 prg)
Rebusløpet på TV Norge (8 prg)
La det swinge på TV Norge (20 prg)
Kom i form på TV Norge (12 prg)
I tillegg til TV-produksjonene har Harald Bundli en rikholdig videoproduksjon 
med videoer av/for Bjørn Dæhlie, Thomas Wassberg, Gunde Svan, sveitsiske 
og svenske skiforbundet, Rossignol, Salomon, PSV Eindhoven og Halvard 
Thoresen samt norges og sveriges sykkelforbund.


== Meritter ==
NM i banesykling
Seier 1000 m junior, 1970
Seier 1000 m senior: 1971, 74, 75, 76 og 78
Seier sprint: 1978
Sykling under Sommer-OL 1972: Nr. 18 på 1000 m (1.09,72)
Sykling under Sommer-OL 1976: Nr. 7 på 1000 m (1.08,93)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Bundli på Internet Movie Database 
(en) Harald Bundli – Olympedia 
(en) Harald Bundli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Harald Bundli – Cycling Archives
Hernando de Soto (oppdager)

Hernando de Soto  (født 1496 eller 1500 i Barcarrota eller Jerez de los Caballeros, Extremadura, død 21. mai 1542 sannsynligvis ved Mississippi River få kilometer med elven fra nåværende Memphis) var en spansk sjøfarer og conquistador. Han bidro til erobringen av Panama 1514-19 og Nicaragua 1519-24, og erobret sammen med Francisco Pizarro Peru 1532-35. Han ble deretter utnevnt som guvernør over Florida (1539) og ledet derfra den største ekspedisjonen i det 16. århundre  gjennom Sydstatene av det nåværende USA. Det var under denne ekspedisjonen at han fant sin død ved bredden av Mississippi.


== Referanser ==
Milagros Schmoll

Milagros Schmoll (født 27. april 1989) er en argentinsk klesmodell. Schmoll begynte sin modellkarriere i 2003, og har blant annet figurert på oktober 2006- og februar 2008-forsidene av italienske Marie Claire og juli 2007- og mai 2008-forsidene av argentinske Elle.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Milagros Schmoll – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Henrik Lilius

Johan Henrik Lilius (født 3. februar 1939 i Viborg) er en finlandssvensk statsarkeolog. Han var professor i arkitekturhistorie ved Tekniska högskolan i Helsingfors 1975–1983 og professor i kunsthistorie ved Helsingfors universitet 1983–1993. Deretter var han generaldirektør for Museumsverket i Finland i årene 1993–2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lilius, Henrik i Uppslagsverket Finland.
Knut Egil Wang

Knut Egil Wang (født 1974) er en norsk fotograf.
Wang er utdannet ved Fotojournalistutdanningen ved Høgskolen i Oslo, og har blant annet arbeidet for Adresseavisen, Sunnmørsposten, Bergens Tidende og Morgenbladet. I 1999 vant han en førstepris i pressefotografenes Årets Bilde-konkurranse i kategorien dagligliv i Norge. Han vant førsteprisen for årets bilde i 2002 og i 2020. Han er tilknyttet fotografkollektivet Moment Agency.


== Bibliografi ==
Traktorland (sammen med Hilde Sandvik), Cappelen Damm (2008) ISBN 9788-2022-9036-8
Dum og andre steder i Norge (sammen med Silje Kathrine Sviggum), Cappelen Damm (2009) ISBN 978-82-041-4423-2
Southbound, Journal (2014) ISBN 978-91-981253-8-2


== Referanser ==
Charles Bruff

Charles M. Bruff, kjent som rettskjemiker Bruff (født 15. januar 1887 i Kristiania, død 17. oktober 1955 i Oslo) var Norges første og mellomkrigstidens fremste rettskjemiker.
Bruff var utdannet ved Chalmers tekniska Högskola i Göteborg, og var i årene 1915 til 1947 overlærer i kjemi ved Oslo Handelsgymnasium. Bruff arbeidet fra 1908 i privat praksis med rettskjemi og skriftundersøkelser. I 1921 ble han autorisert som rettskjemiker.
Han skal ha figurert som sakkyndig ca. 15 000 større og mindre kriminalsaker, på oppdrag fra politi og påtalemyndighet. Han var regnet som ekspert på å avsløre falske underskrifter.
Bruff forbindes med begrepet «de tause vitner» Bruffs forhold til politiet skaffet ham internasjonalt ry, og han ble av Den internasjonale Kriminalkommisjon utnevnt til medlem av et råd som kommisjonen skulle søke assistanse hos i kriminaltekniske spørsmål. Han kunne i så måte minne litt om en etterforsker av Scotland Yards format.
Hans  selvbiografiske bok De tause vitner kom i  1949, ført i pennen i samarbeid med datiden fremste kriminalreportere Georg Svendsen og Fridtjof Knutsen.
Bruff var involvert i alle de store kriminalsaker i mellomkrigstiden. som Rustad-mordet, Køber-saken og Mary-saken


== Referanser ==
Jacob De la Gardie

Jacob De la Gardie kan også henspille på Jacob De la Gardie (1768-1842).
Jakob Pontusson De la Gardie (født 20. juni 1583 i Reval, død 12. august 1652 i Stockholm), var en svensk feltherre, greve av Läckö. Han var sønn av Pontus De la Gardie og kong Johan IIIs uekte datter Sofia Johansdotter Gyllenhielm.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Moren døde i barsel da sønnen Jacob ble født, som foreldrenes tredje barn. Faren Pontus De la Gardie druknet i 1585 i nærheten av Narva.
De la Gardie ble gift 24. juni 1618 med Ebba Brahe, og paret bosatte seg i Västmanland. Paret fikk tilsammen 14 barn.


=== Offiser ===
Hans første krigserfaring var da han som en følge av Livlandskrigen deltok mot slutten av 1600 i ledelsen av den svenske beleiringen av festningen i Wolmar. Den svenske styrken holdt ut i tre måneder, men endte til slutt fire år i polsk fangenskap.
Han ble oberst allerede i 1601 og etter løslatelsen fra det polske fangenskapet tjenestegjorde han i årene 1606 til 1608 under Maurits av Nassau under opprører i Nederland, og De la Gardie tilegnet seg den militære, strategiske tenkningen fra ham, som han hadde suksess med senere.
Da han vendte tilbake til Sverige ble han generalløytnant.
Jakob De la Gardie hadde særlig en viktig rolle i  Den ingermanlandske krigen, hvor han blant annet 23. juni 1610 inntok Moskva.
Han var Sveriges yngste feltmarskalk da han ble utnevnt til dette 26 år gammel.
I 1613 ble han utnevnt til riksråd og i 1621 var han generalguvernør over Livland. I 1623 ble han riksmarsk og leder for krigskollegiet, noe som i realiteten gjorde ham til øverstkommanderende for de svenske militære styrkene. I 1633 ble han medlem av dronning Christinas formynderregjering.
Han ble adlet til greve i 1615 og han bygde slottene Makalös og Ulriksdal. Hans hustru grunnla byen Jakobstad i Finland, som ble oppkalt etter ham.


=== Barn ===
Pontus De la Gardie (Jakobsson) (1619–32)
Kristina De la Gardie (Jakobsdotter) (1620–22)
Sofia De la Gardie (Jakobsdotter) (1621–21)
Magnus Gabriel De la Gardie (1622–1686)
Brita De la Gardie (Jakobsdotter) (1624–24)
Gustav Adolf De la Gardie (1626–30)
Maria Sofia De la Gardie (Jakobsdotter) (1627–1694)
Jakob Kasimir De la Gardie (1629–1658)
Pontus Fredrik De la Gardie (1630–1692)
Kristina Katarina De la Gardie (Jakobsdotter) (1632–1704)
Johan Karl De la Gardie (1634–34)
Birgitta Helena De la Gardie (Jakobsdotter) (1636–36)
Axel Julius De la Gardie (1637–1710)
Ebba Margareta De la Gardie (1638–1696) (Jakobsdotter)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel om Jakob De la Gardie
Biografi
«Jakob De la Gardie». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4102-1416928956708. 
De la Gardie, Jakob i Herman Hofberg, Svenskt biografiskt handlexikon (2. utgave, 1906)
De la Gardie, Jakob Pontusson i Nordisk familjebok (1. utgave, 1880)
Jakob Pontusson D. i Nordisk familjebok (2. utgave, 1907)
Jim Bengston

Jim Bengston (født 31. mars 1942 i Evanston, Illinois, USA) er en amerikansk fotograf og bildekunstner, bosatt i Norge.
Bengston vokste opp i Chicago-området i USA. Han studerte litteratur ved Lake Forest College (1964), og var innom Princeton University. Deretter tjenestegjorde han som fotoassistent i den amerikanske hæren, stasjonert i Bayern i 1967–68, før han begynte å arbeide som bilderedaktør i Associated Press i New York.
I 1970 flyttet han med familien til Norge, og arbeidet som tekstforfatter, oversetter og fotograf i Young & Rubicam før han begynte som frilansfotograf i 1975.Han har hatt en rekke separatutstillinger i flere land, og deltatt i flere kollektivutstillinger, inkluder Høstutstillingen og Fotografisk vårutstilling. Bengstons bilder er innkjøpt av flere samlinger; Museum of Modern Art, New York, National Museum of American Art (Smithsonian), Washington, DC, Henie Onstad Kunstsenter, Museet for samtidskunst, Lillehammer Kunstmuseum og Norsk kulturråd.
Bengston har vunnet førstepremie i Nikons Internasjonale fotokonkurranse, og vunnet reklamebransjens pris Gullblyanten i Norge for oppdraget under de olympiske vinterleker i 1994, der han fotograferte OL-plakatene. Han er også tildelt treårig arbeidsstipend for kunstnere. Bengston er tilknyttet bildebyrået Samfoto


== Bibliografi ==
Afterwords (1978) ISBN 0-9601612-0-1
Fiber, Kalejdoskop, Åhus, Sverige (i samarbeid med billedhuggeren Bård Breivik) (1981)
Slow Motion (1986) ISBN 3-923283-11-3 / ISBN 3-923283-12-1 / ISBN 3-923283-13-X
Empty Landscape, Lillehammer Kunstmuseum – Labyrinth Press (1996) ISBN 82-7393-059-9


== Separatutstillinger ==
1979: Fotogalleriet, Oslo
1980: Camera Obscura, Stockholm
1981: Henie Onstad Kunstsenter, Høvikodden
1982: Trondheims Kunstforening, Trondheim
1982: Galleri Anders Tornberg, Lund, Sverige
1982: Gallerie Renner, München, Tyskland
1983: Galerie Lindemann, Stuttgart, Tyskland
1984: Galeria Image, Madrid, Spania
1984: Amsterdam, Paris, Bourges, Gent, Köln, Oslo. Turne med prosjektet «Alcatraz».
1985: Chicago, Colorado Springs, Minneapolis, New York. USA-turne med prosjektet «Alcatraz».
1986: Los Angeles
1987: Galleri Melhuus, Oslo
1990: Preus Fotomuseum, Horten
1991: Henie Onstad Kunstsenter, Høvikodden
1992: Kunstsenteret i Oppland, Lillehammer,
1993: Galleri AHO, Oslo
1993: Jernigan/Wicker Fine Arts, San Francico
1994: Galleri Wang, Oslo
1996: Lillehammer Kunstmuseum, Lillehammer


== Referanser ==
Culcom

Culcom (Kulturell kompleksitet i det nye Norge) var et tverrfaglig forskningsprosjekt ved Universitetet i Oslo. Prosjektet ble opprettet i 2004 og nedlagt 2010. Forskningsleder var Thomas Hylland Eriksen.


== Historie ==
Culcum ble høsten 2004 valgt ut som nytt satsingsområde. Det involverte fem fakulteter; det humanistiske fakultet, det juridiske fakultet, det samfunnsvitenskapelige fakultet, det teologiske fakultet og det utdanningsvitenskapelige fakultet.
I 2006 ble det opprettet to satsningsområder: «Verdikonflikt, verdifellesskap og integrering» og «Globalisering, transnasjonale relasjoner og kulturell kompleksitet». I 2008 ble det arbeidet med å tydeliggjøre Culcoms bidrag i forhold til universitetets faglige prioriteringer. I 2010 ble prosjektet avsluttet med en konferanse.


== Forskningsområder ==
Prosjektet har arbeidet med hele samfunnet med særlig henblikk på relasjonen minoritet–majoritet, primært ut fra et transnasjonalt perspektiv og ikke et integreringsperspektiv. Det har gitt et annet blikk, og andre resultater.
Prosjektet har også produsert mye ny, substansiell kunnskap om det nye Norge: blant annet om kjønn, rase, etnisitet, skole, minoriteter og mediene, og pengeoverføringer hos innvandrere.


=== Forskere som har arbeidet med programmet (utvalg) ===
Anne Hege Grung — kjønnsperspektiv på kristen-muslimsk dialog
Oddbjørn Leirvik — flerkulturell etikk, samt religion og politikk.


=== Bøker ===
Programmet har laget en bokserie  om samfunnsmessige grunnbegreper. Bøkene, som har fått navn som «Verdier», «Rettferdighet» og «Normalitet» har vært bevisst redigert for å få fram de mange ulike måtene kompleksitet kan framstilles på.


=== Publikasjoner (utvalg) ===
Åse Røthing m.fl.: Homotolerance and Heterosexuality as Norwegian Values
Elin Anita Sivertsen: Samisk ungdom – mellom tradisjon og modernitet?
Lykke Stavnes: Living in a multi-ethnic suburb of Oslo


== Eksterne lenker ==
Culcom
Beskrivelse av prosjektet
Rettferdighet: For globale istedenfor nasjonale perspektiver
Oversikt over publikasjonerOmtaler
Oversikt over medieomtaler
Aftenposten: «Vil forske på det nye Norge» besøkt 20. mai 2010
Uniform: «UiO satsar på det fleirkulturelle samfunnet» besøkt 20. mai 2010
Apollon: «Dypdykk i Groruddalens sjel» besøkt 20. mai 2010
Uniform: «Culcom takker for seg» besøkt 20. mai 2010
Klassekampen: «Culcom legges ned» besøkt 20. mai 2010
Morgenbladet: «Takk for alt, for svingende» besøkt 28. mai 2010
Qatarsk rijal

Rijal (QR) er valutaen i Qatar. Den er delt inn i 100 dirham.


== Historie ==
Fram til 1966 brukte Qatar indisk rupi som valuta, i form av gulfrupi. Det ble utstedt av Indias regjering og Reserve Bank of India og var tilsvarende indisk rupi. I 1966 valgte Qatar sammen med de andre statene som brukte gulfrupi og innføre sin egen valuta. Før dette ble gjort ble saudiarabisk rijal brukt i en periode frem til Qatar og Dubai introduserte en egen form for rijal. Dette var resultatet av en avtalte mellom Qatar og Dubai inngått 21. mars 1966. Den saudiarabiske rijalen var verdt 1,065 rupi, mens Qatar- og Dubai-rijal var lik rupi før overgang. Samarbeidet ble avsluttet i 1973, fordi Dubai ble med i De forente arabiske emirater.Qatars sentralbank har ført en politikk med fast vekslingskurs mot amerikansk dollar (USD) slik at 1 USD = 3,64 rijal.


== Mynter ==
I 1966 ble mynter pålydende 1, 5, 10, 25 og 50 dirham introdusert for Qatar og Dubai. I 1973 ble en ny serie mynter introdusert i samme størrelser og utsende som tidligere, men kun for Qatar. 


== Sedler ==
18. september 1966 innførte Qatar og Dubai Currency Board sedler med verdiene 1, 5, 10, 25, 50 og 100 rijal. Disse ble i 1973 erstattet av Qatar Monetary Agency av 1, 5, 10, 50, 100 og 500 rijal. I 1996 tok Qatar Central Bank (QCB) oppgavene til Qatar Monetary Agency.


== Se også ==
Liste over lands valuta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Chiefacoins Qatar
Christopher Fougner Prebensen

Christopher Fougner «Chris» Prebensen (født 22. mai 1937) er en norsk diplomat, internasjonal tjenestemann og organisasjonsmann. Han var generalsekretær i Den norske atlanterhavskomité fra 1997 til 2010.
Prebensen er utdannet historiker. Han begynte sin yrkeskarriere i utenrikstjenesten  og var stasjonert i Nigeria og ved NATOs hovedkvarter i Brussel. Han var senere sjef for presse- og informasjonsavdelingen i Forsvarsdepartementet. Deretter var Prebensen fra 1988 til 1993 eksekutiv sekretær i NATO og fra 1994 til 1997 leder for NATOs informasjons- og pressekontor.Christopher Fougner Prebensen ble dekorert med Estlands Terra Mariana-korsets orden av 2. klasse for sin støtte til Estlands opptakelse i NATO. 
Han er også tildelt offiserskorset av Litauens fortjenstorden.Han var gift med Inger Prebensen (skilt 1985), og er gift med Anne H. Pedersen. Han har seks barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Sønnen av Norge», Portrettintervju i Forsvarets Forum, 26. september 2007
Till Then (sang fra 1944)

«Till Then» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Eddie Seiler, Sol Marcus og Guy Woods. Den ble publisert i 1944.
Sangen var en bønn (formodentlig fra en soldat på vei til å kjempe) til hans kjæreste om å vente på ham til han kunne vende hjem. I likhet med mange andre sanger med krigen som tema nøt den stor popularitet da den utkom i 1944. Versjoner med The Mills Brothers og Les Brown orchestra dominerte listene.
Innspillingen med The Mills Brothers ble gjort 27. februar 1944 og utgitt av Decca Records med katalognummer 18599B. Den andre siden var «You'll Always Hurt the One You Love».Ti år senere, i 1954, ble sangen igjen ganske populær. Både en doo-wopversjon med Sonny Till & The Orioles og en tradisjonell popversjon med The Hilltoppers lå på listene det året.
Innspillingen med The Hilltoppers ble utgitt av Dot Records med katalognummer 15132.
Sangen har fortsatt å være populær med versjoner innspilt på plate av slike artister som James Brown (1964), Sammy Davis, Jr. (1960) samt Al Martino.
«Till Then» kan høres i Millennium-episoden Matryoshka, som første gang ble vist 19. februar 1999.
The Mills Brothers' versjon var med i en episode av TV-serien The Others med tittelen Till Then (29. april 2000 – Sesong én – Episode 10)


== Andre innspilte versjoner ==
Laurindo Almeida
Michael Bublé
Geraldo & his orchestra
Leslie Hutchinson (1944)
Norman Luboff Choir
Dean Martin
Tom Morrell & The Time-Warp Tophands
Ray Peterson (1960)
Ruby & the Romantics
Hank Thompson
Chester Zardis


== Norsk versjon ==
Den norske tittelen er «Farvel».


=== Innspilling ===
Inger Jacobsen, Øivind Berghs orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 8977.


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==
Geek Stink Breath

«Geek Stink Breath» er en sang utgitt av det amerikanske punkrock-bandet Green Day. Sangen var den første singelen fra bandets fjerde studioalbum, Insomniac. Teksten forteller om effekten til metamfetamin på menneskekroppen.


== Historie, sangtekstene og sammensetningen ==
Green Day spilte sangen for første gang 3. desember 1994 under bandets opptreden på det populære TV-progammet Saturday Night Live. Ordet «Shit» i setningen «Wish in one hand and shit in the other and see which one gets filled first» kom gjennom sensuren siden de ikke kunne forstå sangteksten i den nye sangen. Sangen ble senere spilt inn og utgitt som den første singelen fra bandets fjerde studioalbum, Insomniac.
Sangteksten forteller om vokalisten som ledes til en «vei til selv-ødeleggelse» gjennom bruk av metanfetamin og dens effekt på hans kropp. Sangteksten var inspirert av Armstrongs egne erfaringer, så vel som folk rundt han da han holdt på å miste kontrollen over livet sitt grunnet avhengigheten. Ordet «Geek» er en slangform for «Metanfetamin».


== Sporliste ==


=== CD ===
«Geek Stink Breath» – 2:16
«I Wanna Be on TV» (Fang cover) – 1:17
«Don't Wanna Fall in Love» – 1:38


=== 7" Vinyl ===
Side A

«Geek Stink Breath» – 2:16Side B

«I Wanna Be on TV» (Fang cover) – 1:177" Vinyl Box Set

«Geek Stink Breath»
«Stuck with Me»
«86»


== Musikkvideo ==
Musikkvideoen ble regissert av Mark Kohr og viser bandet som spiller i en kjeller sammen med mange bilder som er relevant for sangteksten. Deriblant vises bilder av en venn mens han trekker en av sine tenner. Dette filmklippet gjorde at musikkvideoen kun kunne spilles sent nattestid på MTV. Dette filmklippet spilles til strofen «and it's rotting out my teeth». (Dårlige tenner regnes ofte som en konsekvens av bruk av metamefetamin. Det er ikke en direkte konsekvens av bruk, men kommer som en konsekvens av at folk som bruker metamfetamin ofte har dårlig tannhygiene og at munnen tørker inn).


== Listeplasseringer ==
Korela festning

Korela festning (russisk: Корела, finsk: Käkisalmen linna, svensk: Keksholms fästning) ligger ved byen Priozersk, og ble grunnlagt av karelere som kalte stedet Käkisalmi. 
Stedet er første gang nevnt i en novogrodisk kilde fra 1143 og kalt Korela. Arkeologiske undersøkelser har også avdekket bygningslag fra denne tiden. Svenske kilder fra 1294 nevner også stedet med navnet Keksholm.
I 1295 falt festningens kommandant Sigge Lake etter en utmattende beleiring av festningen fra Novgorod.
Nöteborgstraktaten av 1323 slo fast at festningen tilhørte Novgorod. Fram til 1500-tallet hørte festningen til Republikken Novgorod, deretter Storfyrstedømmet Moskva. Novgoroderne bygget dagens steinbastioner og tårn i 1364 etter at en brann hadde ødelagt den tidligere trefestningen.
Etter den svenske erobringen under Livlandskrigen i 1580, bygget svenskene om festningen etter datidens vestlige idealer. Ved freden i Teusina gikk svenskene med på å tilbakeføre festningen til russerne, og dette ble effektuert i 1597.
I den store urotiden lovet tsar Vasilij IV Korelia og det omkringliggende området som senere ble Kexholms län som betaling til Jacob De la Gardie for den svenske støtten under Den polsk-russiske krig (1605–1618). Den etterfølgende ingermanlandske krigeningermanlandske krigen forsterket det svenske nærværet, og festningen var på svenske hender i 100 år, fram til den ble gjenerobret av Peter den store under den store nordiske krig.
På midten av 1700-tallet ble festningen omdannet til et fengsel for politiske fanger i det russiske keiserriket. Noen av arrestantene fra dekabristopprøret i 1825 satt fengslet her.


== Eksterne lenker ==
Fotografier
Nettside
Helge Eek

Helge Eek (født 23. januar 1955) er en norsk naturfotograf og reklamefotograf, bosatt i Moss.
Han har hatt flere separatutstillinger, både i Norge og utlandet. Han er medlem av Norske Naturfotografer og tilknyttet bildebyrået Samfoto.


== Bibliografi ==
Novgorod, med Espen Vinje (1992)
Magiske landskap (2008) ISBN 978-82-303-1087-8
Sjarmerende jul, med Ellen Dyrop, Gyldendal (2010)
Sjarmerende retro, med Ellen Dyrop, Gyldendal (2013)
Sjarmerende uterom, med Ellen Dyrop, Gyldendal (2014)


== Utstillinger ==
1992 Galleri F15, Jeløya.
1996 Galleri Dilling, Rygge.


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på Gyldendal Norsk Forlags nettsider Arkivert 8. mars 2014 hos Wayback Machine.