jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ørfiske

Ørfiske er et vann 337 moh i Nordmarka, Nittedal kommune. Det er også en liten flik i sørvestenden av vannet som ligger i Oslo kommune.
Opprinnelig var dette to vann som hadde avløp til Nitelva. Men vannet ble oppdemt og ledet delvis i tunnel til Movatn og Maridalsvannet for å sikre hovedstaden nok vann. Dette arbeidet ble påbegynt i 1899. Den demningen vi kjenner i dag sto ferdig i 1911, og fikk en omfattende utbedring i 1999/2000.Den gamle greveveien fra Hakadal verk til Hammeren i Maridalen gikk opprinnelig mellom de to ørfiskevannene, men ble etter oppdemmingen lagt vest og nord for vannet. Eidet mellom de opprinnelige vannene framkommer tydelig på dybdekart, der vannet er smalest og grunnest, ved de to små øyene.Det er i tiden 2006/2007 anlagt en ny turvei fra Nittedal til Ørfiske. Vannet er således tilgjengelig for både funksjonshemmede og syklister.Ved Ørfiske ble Nitedals Krudtværk etablert i 1880-årene, etter at Ljabrodalens Krudtmølle sør for Kristiania sprang i luften i 1884. Da Kristiania eksproprierte vannrettighetene og regulerte Ørfiske ved århundreskiftet, fikk fabrikken problemer med å sikre nok vannkraft. Driften fortsatte imidlertid, og ble etter hvert fusjonert inn i Norsk Sprængstofindustri A/S.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mobilvideo fra Ørfiskedammen
Gamle bilder på Digitalt Museum
Tuberaceae

Tuberaceae er en gruppe sopper.
Flere av artene er ettertraktede matsopper, spesielt innen slekten ekte trøfler (Tuber).


== Eksterne lenker ==
(en) Trøffelfamilien i Encyclopedia of Life 
(en) Trøffelfamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Trøffelfamilien hos Artsdatabanken 
(sv) Trøffelfamilien hos Dyntaxa 
(en) Trøffelfamilien hos Index Fungorum 
(en) Trøffelfamilien hos ITIS 
(en) Trøffelfamilien hos MycoBank 
(en) Trøffelfamilien hos NCBI 
(en) Kategori:Tuberaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tuberaceae – detaljert informasjon på Wikispecies
Lista hydrografiske stasjon

Lista hydrografiske stasjon eller formelt Fast hydrografisk stasjon Lista, også kjent som Lista havforskningsstasjon er en av Havforskningsinstituttets åtte faste, nasjonale målestasjoner for kystnære observasjoner. Den ligger 3 km sørøst for Lista fyr i Farsund kommune i Vest-Agder, ved grenseområdene mellom Skagerrak og Nordsjøen. Den startet målinger i 1942.
Sjøen er her 310 meter dyp rett utenfor stasjonen, og på grunn av de sterke kyststrømmene her er det vann med lav saltholdighet i øvre lag, dette vannet har sitt opphav i Østersjøen og fra de mange elvene som munner ut i Skagerrak. Dessuten bringer Jyllandstrømmen vann opp fra munningene av de tyske elvene Elbenn og Weser. Området har derimot atlantisk, mer saltholdig havvann i de dypere vannlagene under 150 meters dybde. 
Ved stasjonen måles temperatur og salinitet i ulike dybdelag annenhver uke. Overflatetemperaturen er typisk ca 3°C om vinteren og 15°C om sommeren. Saltholdigheten veksler i overflaten mellom 31 og 34 promille. I atlantiske lag under 150 meter er temperaturen lavest i juni med 5,8°C, og høyest i januar med 7,0 - 7,8°C, mens saltholdigheten er om lag 35 hele året. 
Ved stasjonen er det i overflaten målt -1,77°C i februar 1985, og 21,5°C i august 1982.
Målte temperaturer og saltinnhold ved 1 meter dybde og 150 meter de siste årene fordeler seg slik:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fast hydrografisk stasjon Lista - Havforskningsinstituttet.
Ingøy hydrografiske stasjon

Ingøy hydrografiske stasjon eller formelt Fast hydrografisk stasjon Ingøy, også kjent som Ingøy havforskningsstasjon er en av Havforskningsinstituttets åtte faste, nasjonale målestasjoner for kystnære observasjoner. Den ligger nord for Hammerfest, i Måsøy kommune i Finnmark, ved grenseområdene mellom Atlanterhavet og Barentshavet (Barentshavet Vest). Den startet målinger i 1936.
Barentshavet Vest har her ei 290 meter dyp havrenne kalt Ingøydjupet. På denne stasjonen er overflatevannet i stor grad en blanding mellom atlantisk vann fra nordvest, og kystvann som kommer fra sørvest. Atlanterhavets saltholdige vann strømmer rundt Tromsøflaket og østover, hvorpå det trenger innover Ingøydjupet fra nordvest. Innerst i djupet ligger Sørøya og Ingøy, og stredet mellom disse (med Melkøya og Hammerfest) bringer kystvann nordøstover mot Ingøy-stasjonen. 
Disse forholdene gjør at det er mindre forskjell mellom overflate- og dyphavsvann på denne stasjonen. 
Ved stasjonen måles temperatur og salinitet i ulike dybdelag annenhver uke. Overflatetemperaturen er typisk ca. 4-5 °C om vinteren og 7–9 °C om sommeren. Saltholdigheten veksler i overflaten mellom 34 og 34,5 promille. I atlantiske lag under 150 meter er temperaturen i juli om lag 5,8 °C, og i januar 5,0–5,4 °C, mens saltholdigheten er om lag 34,5 hele året. Først på om lag 275 meters dyp når saliniteten opp i 35.
Målte temperaturer og saltinnhold ved 1 meter dybde og 150 meter de siste årene fordeler seg slik:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Faste hydrografiske stasjoner - Havforskningsinstituttet.
Skrova hydrografiske stasjon

Skrova hydrografiske stasjon eller formelt Fast hydrografisk stasjon Skrova, også kjent som Skrova havforskningsstasjon er en av Havforskningsinstituttets åtte faste, nasjonale målestasjoner for kystnære observasjoner. Den ligger øst for Svolvær i Vågan kommune i Lofoten, Nordland, i havområdet Vestfjorden og i grenseområdene mellom Lofoten og Ofoten. Den startet målinger i 1935. Stasjonen ligger ved hovedgyteområdet for skrei. Det er også en stasjon på yttersida av Lofotveggen – Eggum hydrografiske stasjon – som ligger i det litt varmere og mindre lagdelte Lofotbassenget vendt mot Vesterålen.
Det er inntil 700 meter dypt i Vestfjorden utenfor stasjonen. Allerede i andre halvdel av 1800-tallet visste man at skreien i gytesesongen februar-april foretrakk dybdelag med 4-6°C. Dette såkalte «overgangslaget» ligger mellom det nedre, varmere atlantiske vannet og det øvre, kaldere kystvannet. Grenseskiktet for overgangen varierer – i kalde år kan det være på 200 meters dyp og i varme år kanskje bare 50 meter. Dybdegrensen kan også variere fra dag til dag – ved mild vestavind løftes det varme atlantiske laget opp, men ved kald nordøstlig vind synker «overgangslaget».
Ved stasjonen måles temperatur og salinitet i ulike dybdelag annenhver uke. Overflatetemperaturen er typisk ca 4-5°C om vinteren og 10-11°C om sommeren. Saltholdigheten veksler i overflaten mellom 32 og 34. I lag under 150 meter er temperaturen i juli om lag 6,4°C, og i januar ca 7,0°C, mens saltholdigheten er om lag 34-35 hele året. Først på om lag 300 meters dyp når saliniteten stabilt 35. 
Målte temperaturer og saltinnhold ved 1 meter dybde og 150 meter de siste årene fordeler seg slik:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fast hydrografisk stasjon Skrova - Havforskningsinstituttet.
Barentsjazz

Barentsjazz (også kjent som Tromsø Internasjonale Jazzfestival) er en årlig jazzfestival som arrangeres i Tromsø.
Festivalen ble stiftet av Eirik Bræin Gikling i 2006. Festivalsjef har siden 2011 vært Ola Asdahl Rokkones. 
Blant kjente artister som har deltatt på Barentsjazz kan nevnes Beady Belle, Ragnhild Furebotten, Geir Lysne og Dave Weckl.


== Festivalsjefer ==
2006–2008: Eirik Bræin Gikling
2008–2011: Torbjørn Lunde Ingvaldsen
2011-nå: Ola Asdahl Rokkones


== Eksterne lenker ==
(no)  Offisielt nettsted
North American Man/Boy Love Association

North American Man/Boy Love Association, eller NAMBLA, er en amerikansk organisasjon interesseorganisasjon for pederaster (mannlige, homoseksuelle pedofile). Foreningen ble stiftet i 1978, og har kontor i San Francisco og New York City. 
Antall medlemmer var 1100 i 1995, ifølge en navneliste som FBI mente var organisasjonens medlemsliste.
Foreningens berettigelse er blitt forsvart av aktivisten Allen Ginsberg, som henviste til ytringsfriheten.


== Formål ==
Å legalisere seksuelle forhold mellom menn og gutter, er et av formålene til foreningen.


== Støttespillere ==
Blant foreningens avdøde støttespillere var Harry Hay, en tidligere leder i kampen mot diskriminering av homoseksuelle i USA – som blant annet var kjent for å være i mot ethvert forsøk på å kneble deler av LBGT-bevegelsen.


== Referanser ==
Elisabeth Lønnå

Elisabeth Lønnå (født 16. mars 1947) er en norsk historiker, som er spesialist på den norske kvinnebevegelsens historie.
Lønnå tok i 1975 hovedfag i historie og ble i 2004 dr. philos., begge deler ved Universitetet i Oslo. Hun har i en årrekke arbeidet som lektor, og var fra 1993 til 1995 ansatt som forsker ved Senter for kvinneforskning ved Universitetet i Oslo med et prosjekt om Norsk Kvinnesaksforenings historie; prosjektet var finansiert av Bente Onsager Lund og resulterte i boken Stolthet og kvinnekamp: Norsk Kvinnesaksforenings historie fra 1913.Hun har vært landsstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening. Hun mottok Gina Krog-prisen i 2009 og ble utnevnt til æresmedlem av Norsk Kvinnesaksforening i 2020.
Hun er datter av jurist, Ap-politiker og lokalhistoriker Finn Lønnå og kvinnesakskvinnen Bodil Lønnå, som var aktiv i Norsk Kvinnesaksforening i 1950-årene.


== Bibliografi ==
Stolthet og kvinnekamp: Norsk Kvinnesaksforenings historie fra 1913, Oslo: Gyldendal i samarbeid med Norsk Kvinnesaksforening, 1996, ISBN 82-05-24495-2
Helga Eng: Psykolog og pedagog i barnets århundre, Bergen: Fagbokforlaget, 2002, ISBN 82-7674-773-6
Kvinner på kartet: en kulturhistorisk byvandring i Fredrikstad, redigert av Hild Haaheim og Elisabeth Lønnå, Fredrikstad: Hvitveis forlag, 2004, ISBN 82-7549-018-9
Pågangsmot og omsorg: Fredrikstad sanitetsforening 1905–2005, Fredrikstad: Hvitveis forlag, 2005, ISBN 82-7549-021-9
Sjøens kvinner: ute og hjemme, Oslo: Spartacus Forlag, 2010, ISBN 978-82-304-0061-6


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Elisabeth Lønnå, Spartacus forlag
Sjelegranskeren, KILDEN Informasjonssenter for kjønnsforskning
Eidsbotn

Eidsbotn kan vise til:

Eidsbotn (Levanger), et fjordbasseng i Levanger
Eidsbotn fuglefredningsområde
Eidsbotn (tettsted), et tettsted i Levanger
Eidsbotn (Karmøy), en vik i Karmøy
Eide (Gulen), et sted i Gulen
Nicolai Brorson

Nicolai (eller Niels) Brorson (født 23. juli 1690 i Randerup, død 30. mars 1757), var en dansk prest, og var den eldste broren til Broder og Hans Adolf Brorson.
Brorson gikk ut fra Ribe skole og videre til universitetet i 1710; men på grunn av pesten som herjet, måtte han reise hjem igjen året etter. Han vente tilbake til universitetet i 1712, bodde på Regensen og ble etter at alle  eksamener var bestått hører ved Ribe skole i 1714.
To år senere ble han prest i Bedsted ved Løgumkloster. Ved hans iherdige arbeid ble det fremkalt et sterkt religiøst liv i området, og adskillige unge teologer søkte til hans hus for å få veiledning av ham. Vekkelsen han var en del av gikk i utpreget pietistisk retning, noe som særlig kom til uttrykk i samlingene som ble holdt i hans hjem.
Heftige sammenstøt mellom pietistene og «de ortodokse» var ikke til å unngå. Da Christian VI oppholdt seg på Koldinghus i 1734 måtte Brorson preke for ham, og året etter ble han Pontoppidans etterfølger som slottsprest i Frederiksborg. Her fortsatte han som i Bedsted med stadige katekisasjonsøvelser og med å fremelske forsamlingslivet, men kom i konflikt med generalkirkeinspeksjonskollegiet om utøvelse av kirketukt.
Dette forhindret ikke at han i 1738, da magister Mossin ved Nicolai Kirke i København ble avsatt, ble kallet til sogneprest etter ham. Han tiltrådte dette embedet under meget vanskelige forhold, idet en stor del av medlemmene i sognet holdt med den avsatte presten, og prosten som innsatte ham i stillingen advarte menigheten mot den nye prestens lære.
Men Brorsons klarte etterhvert å snu menigheten, selv om han med hensyn til begavelse som predikant stod tilbake for sine to brødre. Han ble ikke fristet av tilbud om en bispestol, men foretrakk å forbli i sin stilling.
Da Det Kongelige Teater ble gjenåpnet ved Frederik Vs tronbestigelse, var Brorson blant de prestene som fra prekestolen tok til ordet mot besøk i teatret og hevdet at dette var fordervende for sjelen. Av skrifter har han kun gitt ut et pietistisk kontroversskrift, men i tillegget til Troens rare Klenodie (utgave fra 1742) er det tre salmer av ham, deriblant den kjente Amen raabe hver en Tunge. I Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 er Nicolai Brorson representert med en salme han har oversatt. Brorson var gift fire ganger.


== Referanser ==
Sydney FC

Sydney FC er en fotballklubb fra Sydney i Australia.  


== Spillerstall ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sydney FC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oslo astrologiske ur

Oslo astrologiske ur er en astronomisk klokke i Karl Johans gate 3 i Oslo. Uret er utformet slik at det aktuelle stjernetegnet vises ved at det på kveldstid lyser opp med en egen farve. Uret er utformet av kunstnerne Elena Engelsen og Per Ung.


== Urets struktur ==
Uret er 346 cm i diameter, med en sirkulær urskive på 180 cm. Stjernetegnene er støpt i bronse og patinert. Ringene er i kobber og patinert. Platene i urskiven er belagt med 22 karat bladgull og den totale vekten på det astrologiske uret er ca. 1000 kg. Urverket er radiostyrt fra Mainflingen-senderen sydøst for Frankfurt am Main i Tyskland. Hvert stjernetegn har innvendig belysning.
Ekteparet Engelsen og Ung brukte over ett år på  prosjektet. Engelsen sto for utformingen av dyrene, mens Ung designet menneskeskikkelsene i zodiaken. Dette prosjektet er det andre i rekken av samarbeidsprosjekter mellom kunstnerparet Engelsen og Ung.


== Avdukningen ==
Uret ble avduket 20. oktober 2010. Ordfører Fabian Stang var til stede under seremonien: «Vi er utrolig stolte over at Oslo nå har et astrologisk ur, spesielt fordi det er designet av Elena Engelsen og Per Ung, to av Norges mest kjente kunstnere. Uret er godt synlig og vil sette et solid preg på bybildet.» 


== Referanser ==
Ekspulsjon

Ekspulsjon er prosessen hvor kerogen går over til olje og gass. I denne prosessen gjennomgår oljen og gassen en sterk utvidelse som fører til mikrosprekker i bergarten de oppholder seg i.
Den femte modernisering

Den femte modernisering (kinesisk: 第五个现代化)  var en veggavis (dazibao) skrevet av Wei Jingsheng, oppsatt på demokratimuren i Beijing den 5. august 1978. Veggavisen krevde at regjeringen skulle legge en femte modernisering til de fire moderniseringer som man angitt som Folkerepublikkens mål i form av demokrati. Dette kravet ble møtt med resolutt undertrykkelse av aktivistene. Wei Jingsheng havnet i fengsel.
Veggavisen kom til å bli et av de viktige startpunktene for den kinesiske demokratibevegelsen. 


== Litteratur ==
Torbjörn Lodén og Tom Hart: Wei Jingsheng and the prospects for democracy in China, red.; CPAS (1995). ISBN 91-630-3962-1
Sophia Woodman: Biography of Wei Jingsheng Nettversjon
Shan Shan Wei-Blank, Urban Hsü, Thomas Weyrauch: Wei Jingsheng. Reinbek bei Hamburg, 1995
Pål Wilter Skedsmo

Pål Wilter Skedsmo (født 22. august 1978) er en norsk sosialantropolog. Han arbeider som stipendiat ved Fridtjof Nansens Institutt, og fokuserer på Russland og nordområdene.
Skedsmo avla i 2005 mastergrad i sosialantropologi ved Universitetet i Oslo.


== Publikasjoner ==
Skedsmo, Pål Wilter: Russisk sivilsamfunn og norske hjelpere, Trondheim: Tapir akademisk forlag, 2010, ISBN 9788251926089
Jensen, Leif Christian og Pål Wilter Skedsmo: «Approaching the North: Norwegian and Russian Foreign Policy Discourses on the European Arctic», Polar Research, 2010
Skedsmo, Pål Wilter: «Demokratisering og miljøkamp på Kolahalvøya», Norsk Antropologisk Tidsskrift, bd. 18, nr. 3-4, 2007, s. 241-252


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Pål W. Skedsmo, Fridtjof Nansens Institutt
Jan Vea

Jan Vea (født 31. desember 1945) er en norsk historiker, som er spesialist på norsk fiskeri- og kysthistorie.
Vea er utdannet cand. philol. med hovedfag i historie fra Universitetet i Oslo (1973). Han arbeider som førsteamanuensis ved Høgskolen i Bodø. 


== Bøker ==
To kulturer. En sammenlignende undersøkelse av det vestnorske og det nordnorske kystsamfunnet. Med hovedvekt på det 19. og det 20. århundret, Kristiansand: Høyskoleforlaget, 2009. ISBN 978-82-7634-829-3
Der hav møter land. Fiskerbondesamfunnet i Nordland 1870-1940, Bergen: Fagbokforlaget, 2004. ISBN 82-450-0075-2


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jan Vea i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Jan Vea i BIBSYS
Jan Vea, Høgskolen i Bodø
Kutjennbekken

Kutjennbekken er en liten elv på Mangenskogen nordøst for tettstedet Lierfoss i Aurskog-Høland i Viken. Bekken er en del av Haldenvassdraget og strekker seg fra Vestre Kutjenn i øst til Store Garsjøen i vest. Den passerer blant annet den populære skiløypetraséen fra Garsjøen til Myrlia.


== Referanser ==
Frakkagjerd

Frakkagjerd er et tettsted og grunnkrets i Tysvær kommune i Rogaland. På Frakkagjerd ligger en barneskole og en ungdomsskole.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tysvær kommunes hjemmesider
Th. Frobenius og Sønner Orgelbyggeri

Th. Frobenius og Sønner Orgelbyggeri ⅍ (Frobenius Orgelbyggeri), er et dansk firma som bygger pipeorgler. Bedriften har hovedsete i Kongens Lyngby. Firmaet ble grunnlagt av Theodor Frobenius i 1909.
Frobenius har bygget over 1000 orgler. De har også gjennomført mange restaureringer, blant annet orgelet i Århus domkirke, Danmarks største kirkeorgel. På kirkens hjemmeside omtales dette slik: «I 1927-29 foretog Theodor Frobenius en gennemgribende ombygning, og orglet blev udvidet til 84 registre med 4 manualer og pedal, men med bevarelse af Kastens pragtfacade og en del gamle registre.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Firmaets hjemmeside
(en) Frobenius organs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lisa Ryzih

Elizaveta Vladimirovna  «Lisa» Ryzih (russisk: Елизавета Владимировна Рыжих, født 27. september 1988 i Omsk i Sovjetunionen) er en tysk stavsprangstavhopper. Hun er yngre søster av stavhopperen Anastasija Reiberger (Nastja Ryjikh). 
I 1992 flyttet hun med familien til Ulm. Familien flyttet deretter til Zweibrücken, der hennes far Vladimir Ryschich, som selv er tidligere stavhopper, bygget et treningssenter for kvinnelige stavhoppere. Der var der Lisa og søsteren ble introdusert for stavsprang. Lisa Ryzih startet allerede som 12-åring med spesialtrening innen stavsprang.


== Karriere ==
Ryzih har flere gode resultater internasjonalt som ungdom og junior. Hun vant Ungdoms-VM i friidrett 2003 i Sherbrooke med høyden 4,05, og satte deretter personlig rekord på 4,30 m da hun vant gull ved Junior-VM i friidrett 2004, i en alder av femten år. Hun forsøkte å bli den første utøveren til å vinne titler på rad i Ungdoms-VM 2005 i Marrakech, men klarte bare 4,05 m og endte på femteplass. Ryzih var favoritt til å beholde sin tittel ved Junior-VM 2006 i Beijing, men klarte ikke åpningshøyden i finalen, og rev tre ganger. Hun endte på fjerdeplass, og ble stående med 4,00 meter. 
I 2006 og 2007 ble hun tysk ungdomsmester utendørs, og i 2004 og 2006 innendørs.
I juni 2008 forbedret hun sin personlige rekord til 4,50 meter i en konkurranse utendørs i Regensburg, kun to centimeter unna sin innendørsrekord fra februar samme år. I det tyske mesterskapet hoppet hun 4,40 m og kom på femteplass, og med samme høyde ved det tyske mesterskapet i 2009 fikk hun bronse. Da hun vant U23-EM i 2009 var dette hennes første internasjonale tittel på europeisk nivå.
Hun forbedret sine personlige rekorder både innendørs og utendørs i 2010. I Karlsruhe, ved den tyske innendørsmesterskapet, greide hun i februar å hoppe 4,55 m, og fikk bronse bak Carolin Hingst og Kristina Gadschiew. Hun økte sin bestenotering utendørs i mai 2010 i den polske byen Sopot til 4,60 m, bare slått av verdensmesteren Anna Rogowska. Den samme høyden hoppet hun ved det tyske mesterskapet, og fikk der sølv, samtidig som hun kvalifiserte seg til EM i Barcelona, der hun fikk bronsemedalje med ny personlig rekord på 4,65 meter. Dette var hennes første internasjonale medalje som senior. 
Siden 2005 har hun bodd i Grünstadt. Før hun spesialiserte seg på stavsprang drev hun også med hekkeløp. Siden 2009 har hun studert psykologi ved University of Koblenz-Landau i Landau.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lisa Ryzih – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Lisa Ryzih – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Lisa Ryzih – Olympics.com 
(en) Lisa Ryzih – Olympic.org 
(en) Lisa Ryzih – Olympedia 
(en) Lisa Ryzih – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Lisa Ryzih – Tysklands olympiske komité 
(en) Lisa Ryzih – World Athletics 
(en) Lisa Ryzih – Diamond League 
(en) Lisa Ryzih – Track and Field Statistics 
European Athletics - Lisa Ryzih
Deutschen Leichtathletik-Verband - Elizaveta Ryzih
Diamond League – Lisa Ryzih
Marcussen & Søn

Marcussen & Søn er et dansk orgelbyggeri, etablert i 1806 av Jürgen Marcussen (1781–1860).  
Jürgen Marcussens orgelbyggeri fikk konsesjon i 1811 og leverte det første store pipeorgelet i 1818. I 1826 fikk Marcussen med seg Andreas Reuter (1798–1847) som kompanjong og firmaet bygget orgelet i Christiansborg slottskirke under navnet «Marcussen og Reuter» i 1829. Firmaet bygget om orglene i  Roskilde domkirke i 1833 og København domkirke i 1836.
Da Andreas Reuter døde i 1847, tok Jürgen Marcussen sønnen Jürgen Andreas (1816–1900) med i ledelsen og firmaet tok navnet «Marcussen & Søn». På denne tiden bygget firmaet orgel i Lunds domkyrka og Nystads nya kyrka i Finland (1865). Senere kom en slektning av Marcussen, Johannes Lassen Zachariassen (1864–1922) med i firmaet. I alle år er det familiemedlemmer som har eid og styrt orgelbyggeriet og i 2002 overlot Jürgen Zachariassen firmaet til datteren Claudia Zachariassen.
Det første Marcussen-orgelet som ble levert til Norge var bygget i Fredrikstad domkirke. Det foreløpig siste Marcussen-orgelet i Norge innvies søndag 25. mars 2012, i Haslum kirke i Bærum. Det er et 15 stemmers orgel med 868 piper, og det blir Marcussen & Søns orgel nr. 1140 siden 1848. Også i Sandefjord kirke, Lindemannsalen ved Norges musikkhøgskole og en rekke andre norske kirker har Marcussen levert større orgler av høy standard. Ellers har firmaet levert orgler over hele verden, blant annet til Japan, USA og Sør-Afrika.  Et av de største prosjektene de har hatt ansvar for, var det 18 m høye orgelet i St. Laurentskerk i Rotterdam, med 85 stemmer. Internasjonalt har Marcussenorglene opparbeidet seg en status som merkevare for høy kvalitet. 


== Litteratur ==
Kristian Halse i Vefsn prestegjeld Menighetsblad nr 2 2008.
Claudia Zachariassen, direktør for Marcussen & Søn, i heftet "Det Nye Orgelet i Haslum Kirke", mars 2012.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Marcussen & Søn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons