jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
25 (album)

25 er et samlealbum med a-ha, utgitt 19. juli 2010. Albumet inneholder singelen «Butterfly, Butterfly (The Last Hurrah)» som var planlagt å bli bandets siste singel. Etter gjenforeningen i desember 2014 har a-ha gitt ut flere singler.


== Sporliste ==
CD 1

«Take on Me» (Waaktaar/Furuholmen/Harket)
«The Blue Sky» (Paul Waaktaar-Savoy)
«The Sun Always Shines on T.V.» (Paul Waaktaar-Savoy)
«Train of Thought» (Paul Waaktaar-Savoy) (7" Remix)
«Hunting High and Low» (Paul Waaktaar-Savoy) (7" Remix)
«I've Been Losing You» (Paul Waaktaar-Savoy)
«Scoundrel Days» (Waaktaar/Furuholmen)
«The Swing of Things» (Paul Waaktaar-Savoy)
«Cry Wolf» (Waaktaar/Furuholmen)
«Manhattan Skyline» (Waaktaar/Furuholmen), (Edit versjon)
«The Living Daylights» (John Barry/Waaktaar)
«Stay on These Roads» (Waaktaar/Furuholmen/Harket)
«Touchy» (Waaktaar/Furuholmen/Harket), (UK DJ Edit)
«There's Never a Forever Thing» (Paul Waaktaar-Savoy)
«You Are the One» (Waaktaar/Furuholmen) (7" Remix)
«The Blood That Moves the Body» (Paul Waaktaar-Savoy) (To-Time Gun Remix)
«Crying in the Rain» (Howard Greenfield/Carole King)
«Early Morning» (Waaktaar/Furuholmen)
«Slender Frame»  (Waaktaar/Furuholmen)
«I Call Your Name» (Waaktaar/Furuholmen)CD 2

«Move to Memphis» (Waaktaar/Furuholmen), (Singleversjon)
«Dark Is the Night for All» (Paul Waaktaar-Savoy)
«Cold as Stone» (Paul Waaktaar-Savoy) (Re-mix)
«Angel in the Snow» (Paul Waaktaar-Savoy)
«Shapes That Go Together» (Waaktaar/Furuholmen)
«Summer Moved On» (Paul Waaktaar-Savoy)
«Minor Earth Major Sky» (Waaktaar/Furuholmen), (Niven's Radio Edit)
«The Sun Never Shone That Day» (Waaktaar/Savoy), (Radio Edit)
«Velvet» (Waaktaar/Savoy)
«Forever Not Yours» (Magne Furuholmen/Morten Harket/Ole Sverre Olsen)
«Lifelines» (Magne Furuholmen)
«Did Anyone Approach You?» (Paul Waaktaar-Savoy)
«Celice» (Magne Furuholmen/Martin Terefe)
«Analogue» (Paul Waaktaar-Savoy/Magne Furuholmen/Martin Sandberg)
«Cosy Prisons» (Magne Furuholmen), (Radio Mix)
«Foot of the Mountain» (Paul Waaktaar-Savoy/Magne Furuholmen/Martin Terefe)
«Nothing Is Keeping You Here» (Paul Waaktaar-Savoy), (Single Remix)
«Shadowside» (Paul Waaktaar-Savoy), (Single Edit)
«Butterfly, Butterfly (The Last Hurrah)» (Paul Waaktaar-Savoy)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 25 (album) på MusicBrainz
45 R.P.M. Club

45 R.P.M. Club er en japansk musikk-EP med den norske popgruppen a-ha. Albumet ble utgitt i 1985 og produsert av Alan Tarney og bandet.


== Sporliste ==
«The Sun Always Shines on TV» (Extended versjon) 8:25
«Driftwood» 3:06
«Take on Me» (Extended versjon) 4:47
«The Sun Always Shines on TV» (instrumental) 6:38


== Kilder ==
Rockipedia: 45 RPM Club (1985) Besøkt 13. april 2015
A-ha Discography: 45 R.P.M. CLUB (1985) Besøkt 13. april 2015
En aftenstund før jul

«En aftenstund før jul» er en skillingsvise fra begynnelsen av 1900-tallet, og skal komme fra Kristiania. Visa er innspilt på Frem fra Glemselen kap.13 med Helge Borglund.


== Teksten ==
En aftenstund før jul når solen har gått ned,jeg sitter her alene under et stort tre,og fuglene som kvitrer sin lyse glade sang,har spist de siste smuler fra en vandrers gamle hand.
Nå sitter jeg og drømmer om fordums juletid,i tankeflukten kommer jo de lyser minner fram,den gang jeg var som andre i arbeid, lek og sang,den gode arbeidslønnen jeg til venner viste fram.
De glade ungdomsåra ble plutselig revet bort,med sykdom, sorg og smerte kan et liv forandres fort.Jeg savner mine venner, jeg alltid ensom var,men i den vesle stua ventet alltid mor og far.
Jeg vandret ut i verden, jeg dro fra sted til sted,jeg ville lykken søke for jeg hadde ikke fred,men hver en dør var lukket, jeg nådde aldri inn,jeg bitter ble og stille for det blødde i mitt sinn.
På stier som jeg vandret jeg nå er kommet til,i kalde vintergater jeg vandrer som jeg vil,men ingen kjenner mannen med skreppa på sin rygg,de bare står og hvisker stillt: Å Gud hvor han er stygg.
Nå faller mørke skygger seg over bygd og by,og julestjerna blinker stilt og hvisker søtt godnatt.Skal aldri mer jeg komme i lune stuen innog møte en som smiler blidt og stryker ømt mitt kinn.
En tankeflukt er over og natten faller på,og nå så vil jeg legge meg og kanskje sove få,når solen atter rinner på vandringsmannens vei,da kvitrer alle fugler ja, de synger jo for meg.
Gartenstadt Falkenberg

Gartenstadt Falkenberg (norsk: Falkenberg Hageby), også kalt Tuschkastensiedlung (norsk: tusjeskeboligene) er et boligområde i ortsteilen Bohnsdorf i bydelen Treptow-Köpenick i Berlin. I juli 2008 ble det som ett av seks boligområder i byen oppført som en del av UNESCOs verdensarv under tittelen «Modernistiske boligområder i Berlin».


== Planlegging ==
Arkitekt Bruno Taut fikk 1912 fra daværende Berliner Spar- und Bauverein (norsk: Berlins spare- og boligbyggelag) i dag Berliner Bau- und Wohnungsgenossenschaft von 1892 eG, et oppdrag med å lage en utbyggingsplan for et 750 dekar stort område under hensyntagen til de stedlige forhold som var et bakkete landskap. Hans totalplan for hagebyen ved Falkenberg i Altglienicke inneholdt 1500 boliger for ca 7000 innbyggere. Planen som hadde engelske hagebyer som forbilde, inneholdt boligrekker i to etasjer på hver side av en gate som ble plassert i stigende retning i det bakkete landskapet. Hvert hus fikk en egen farge og anledning til å holde hage mot det offentlige rom.


== Gjennomføring ==

I første byggetrinn ble i Akazienhof oppført 34 leiligheter, og i andre byggetrinn i Gartenstadweg 93 leiligheter. Ved utbruddet av den første verdenskrigen ble arbeidene deretter stanset. Disse boligene er idag vernet.
Etter den tyske gjenforeningen i 1989 gikk de ubebygde tomtene tilbake til Berliner Bau- und Wohnungsgenossenschaft 1892. I en konkurranse i 1992 vant arkitektfirmaet Berliner Architektengemeinschaft Quick und Bäckmann oppdraget med utbyggingen av den 400 dekar store tomten. Deres konsept distanserte seg fra Tauts opprinnelige program og gjennomførte hagebyideen i dagens stil.


== Oppføring og karakteristiske trekk ==

Den intensive fargeleggingen av boligene er iøynefallende og det er da også den som også har gitt boligkvarteret tilleggsnavnet Tuschkastensiedlung (tusjeskeboligene). Denne fargerikdom var ny i samtiden og var under innflytelse av John Ruskins ideer om at kun bestemte klare farger var «riktige» farger i arkitektur. Resultatet ble svært ulike farger for de ulike boligene. Bruno Taut gjorde fargen uavhengig av byggematerialet og fikk slik et billig virkemiddel for å skape et nytt uttrykk i boligbyggingen.
Karakteristisk er også de forskjellige utformingene av gater og plasser. Mens andre boligområder på denne tiden med sine identiske hus virket ganske ensformige, lekte Taut med aksene fra gater og plasser. For eksempel står i Akazienhof gavlen ikke sentrert, men er forskjøvet til høyre mot gaten. Heller ikke inngangspartiene står overfor hverandre på en linje. Slik oppsto følelsen av et «gammelt» kvarter.


== Eksterne lenker ==
(en) Gartenstadt Falkenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tuschkastensiedlung – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Berline Senatsforvalning for byutvikling: Berliner Siedlungen der 1920er Jahre
„Siedlung Gartenstadt Falkenberg“, Infoside til Berliner Bau- und Wohnungsgenossenschaft 1892, juli 2008
Bildergalerie Tuschkastensiedlung, Wissenschaftliches Bildarchiv für Architektur, april 2006
Desertasøyene

Desertasøyene (portugisisk: Ilhas Desertas; «De øde øyene») er ei lita portugisisk øygruppe i Atlanterhavet. Den tilhører den autonome regionen Madeira og ligger 20–25 kilometer sørøst for Ponta de São Lourenço på østspissen av øya Madeira. Gruppa består av tre smale og avlange øyer, Chão, Deserta Grande og Bugio, på i alt om lag 14 kvadratkilometer. Øyene er i dag ikke bebodd, bortsett fra ansatte på en naturoppsynsstasjon og periodisk av forskere. 
Desertasøyene er en fortsettelse av fjellryggen som går langs sentralaksen på Madeira og utover Ponta de São Laurenço. Det er imidlertid havdyp på opptil 500 meter som skiller. Klimaet er – som på Ponta – relativt tørt. På Bugio og Chão er det ingen ferskvannskilder, og heller ikke på Grande er vanntilgangen god. Vegetasjonen er derfor sparsom, men en finner likevel 38 mosearter, 10 bregnearter og 191 ulike blomsterplanter på øyene. En sennepsplante (Senapidendron sempervivifolium) er endemisk for Deserta Grande.
Foruten virvelløse dyr består faunaen av seksten fuglearter, en art dvergflaggermus og en art firfisle. En del pattedyr er blitt innført av sjøfolk og andre som har gått i land. I dag finner en geiter, kaniner, katter og noen gnagere på øyene. I tillegg er det en liten koloni av munkeseler der, og denne er hovedgrunnen til at Desertasøyene fra 1990 er regulert som naturreservat. Dette gjelder også havområdet rundt øyene ned til 100 meters dyp. Reservatet er dermed på i alt 82,5 kvadratkilometer. Det er ikke tillatt å gå i land uten løyve.
Desertasøyene blei kolonisert i det små allerede i 1419, samtidig med Madeira for øvrig. I ei beretning fra 1548 (Gaspar Frutuoso: Saudades da Terra) berettes det om ei handfull beboere på Deserta Grande, som dyrker korn og holder kyr, sauer, geiter, duer, påfugl og perlehøns. Kaniner var på denne tida satt ut på Chão. Dette beskjedne jordbruket holdt seg til utpå 1800-tallet. Fra 1894 var øyene i privat engelsk eie, og under andre verdenskrig var det mindre militærbaser her. Disse blei seinere benytta av hvalfangere. I 1971 kjøpte den portugisiske staten øyene tilbake.   
Øygruppa er administrativt en del av kommunen Santa Cruz.


== Kilder ==
Peter Sziemer: Madeira's Natural History in a Nutshell, Francisco Ribeiro & Filhos 2000, ISBN 972-9177-31-7


== Eksterne lenker ==
(en) Ilhas Desertas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Topografisk kart (1:250000) over Madeira med Desertasøyene
Gaviapasset

Gaviapasset (italiensk: Passo di Gavia) er et fjellpass i Dolomittene i Italia (Lombardia). Veien over passet forbinder Bormio med Ponte di Legno, og har en høyde på 2618 moh.
Passet forekommer ofte på fjelletapper i Giro d'Italia, og har blitt legendarisk på grunn av sitt lunefulle vær.


== Eksterne lenker ==
(en) Passo di Gavia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stokken Arbeiderparti

Stokken Arbeiderparti var en organisasjon som ble etablert 8. april 1916 som Eydehavn Arbeiderparti.
Partiet var i hovedsak en valgorganisasjon, med spesiell aktivitet rundt kommunevalg. Før kommunevalget i 1916 holdt laget et fellesmøte med Stokken Socialdemokratiske forening for å stille felles liste til valget. 
Allerede i 1918 ble det startet eget ungdomslag. I 1919 ble Stokken kommune utskilt fra Austre Moland formannskapsdistrikt som egen kommune, og navnet ble endret til Stokken Arbeiderparti. Etter at kommunen ble sammenslått med andre kommuner og ble til Moland kommune ble navnet igjen endret, og etter kommunesammenslåingen i 1992 hvor Moland gikk inn i Arendal kommune, ble det slutt på den lokale arbeiderpartiorganisasjonen.


== Kommuneprogrammet fra 1916 ==
Deling av herredet i to nye kommuner, industribygda Stokken og jordbruksbygda Austre Moland,
Kommunal avhjelp av dyrtida
Utvikling av folkeskolen for å nå målet; en felles skole for alle barn
Kommunal overtakelse av sykepleien
Utredning av kommunal alderspensjon
Kommunalt bibliotek,
Avsetning på budsjettet til ett fond for å forebygge arbeidsledighet


== Kilder ==
Eydehavnsportalen – Stokken Arbeiderparti
Maurice Wilkins

Maurice Hugh Frederick Wilkins (født 15. desember 1916 i Pongaroa, Wairarapa, død 5. oktober 2004 i Blackheath, London) var en newzealandsk-britisk fysiker og nobelprisvinner. Han ble tildelt nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1962 sammen med Francis Crick og James D. Watson for deres oppdagelser vedrørende den molekylære strukturen til nukleinsyrer og dens betydning for informasjonsoverføring i levende materiale. 
Wilkins ble også tildelt Albert Lasker Basic Medical Research Award i 1960.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1962 hos Nobelprize.org
(en) Maurice Wilkins hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1962
John Eccles

Denne artikkelen omhandler den engelske barokkomponisten; for den australske fysiologen og nobelpristakeren,  se John Carew Eccles.John Eccles (sjeldnere Eagles; født rundt 1668 i London; død 12. januar 1735 i Hampton Wick) var en engelsk komponist.


== Liv ==
John Eccles var eneste sønn av Henry Eccles (rundt 1640–1711), som ikke må forveksles med fiolinisten og komponisten Henry Eccles. Utdanningen til Eccles er ikke dokumentert. I 1695 ble han musiker ved det engelske kongehoffet. I 1700 utnevnte kongen ham til den prestisjefylte Master of the King's Musick, en post han hadde til sin død. I 1700 kom han på andreplass i en konkurranse om å tonesette William Congreves The Judgement of Paris. Vinner var John Weldon.
Eccles komponerte en rekke verk for teateret, deriblant teatermusikk og masques, en engelsk operaform. I 1693 ble han komponist ved Drury Lane Theatre i London. Etter at noen av skuespillerne i 1695 gikk ut og etablerte et eget ensemble med tilhold  i Lincoln's Inn Fields, skrev Eccles også for dette teatret. Eccles skrev dessuten musikk til kroningen av dronning Anne av Storbritannia og enkelte sanger.
Sin livsaften tilbrakte  Eccles hovedsakelig i Kingston upon Thames der han komponerte lite og brukte mye tid på å fiske.


== Verk ==
Skuespillmusikk
Love for Love av William Congreve
The Spanish Friar av John Dryden
Don Quixote av Thomas d'Urfey (med Henry Purcell)
Masques
Macbeth etter William Shakespeare (London 1694)
The Rape of Europa Masque (London 1694)
The Loves of Mars and Venus (med Gottfried Finger, London 1696)
Hercules (London 1697)
A Musical Entertainment (London 1697)
Ixion (London 1697)
Europe's Revels for the Peace (London 1697)
Rinaldo and Armida (London 1698)
The Judgment of Paris or The Prize of Music (London 1701)
The British Enchanters or No Magic like Love (London 1706)
Semele (1707)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Liste over sceneverk av John Eccles på grunnlag av MGG på Operone
(en) Fritt tilgjengelige noter av John Eccles i International Music Score Library Project
Jürgen Sparwasser

Jürgen Sparwasser (født 4. juni 1948 i Halberstadt, Sachsen-Anhalt) er en tidligere østtysk fotballspiller og fotballtrener.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jürgen Sparwasser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Jürgen Sparwasser – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jürgen Sparwasser – Olympedia 
(en) Jürgen Sparwasser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jürgen Sparwasser – FIFA 
(en) Jürgen Sparwasser – UEFA 
(en) Jürgen Sparwasser – Transfermarkt 
(en) Jürgen Sparwasser – Transfermarkt (manager) 
(en) Jürgen Sparwasser – national-football-teams.com 
(en) Jürgen Sparwasser – WorldFootball.net 
(en) Jürgen Sparwasser – FootballDatabase.eu
John Carew Eccles

John Carew Eccles (født 27. januar 1903 i Melbourne, død 2. mai 1997 i Locarno) var en australsk nevrofysiolog og nobelprisvinner. Han ble tildelt nobelprisen i fysiologi eller medisin sammen med Alan L. Hodgkin og Andrew Fielding Huxley, for deres forskning på nerveceller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1963 hos Nobelprize.org
(en) John Carew Eccles hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1963
Hans Scharoun

Hans Scharoun (født 20. september 1893 i Bremen; død 25. november 1972 i Berlin; fullt navn: Bernhard Hans Henry Scharoun) var en tysk arkitekt og en av de viktigste representantene for organisk arkitektur. 
Scharoun var en av planleggerne av Grosssiedlung Siemensstadt som er ett av de seks boligområdene som under overskriften Modernistiske boligområder i Berlin i 2008 ble notert på UNESCOs liste over verdensarven. Scharoun har videre tegnet blant annet Berlinfilharmonien. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Scharoun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hans Scharoun – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Hans Scharoun i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Biografi festskrift til 125-årsjubileet til Technische Universität Berlin
Alan Lloyd Hodgkin

Alan Lloyd Hodgkin (født 5. februar 1914 i Banbury i Oxfordshire, død 20. desember 1998 i Cambridge i Cambridgeshire) var en britisk fysiolog og nobelprisvinner. Han ble tildelt nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1963 sammen med John Carew Eccles og Andrew Fielding Huxley for forskning rundt aksjonspotensialer i nerveceller.
Han ble innvalgt som Fellow of the Royal Society i 1948, og var deres president i 1970–75. Han ble tildelt Royal Medal i 1958 og Copleymedaljen i 1965. I 1973 ble han innvalgt som utenlandsk representant av Kungliga Vetenskapsakademien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1963 hos Nobelprize.org
(en) Alan Lloyd Hodgkin hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1963
Norsk Titanium

Norsk Titanium er et norsk selskap etablert i 2004 som utvikler og industrialiserer ny teknologi for produksjon av avanserte komponenter i titan. Norsk Titanium er etablert og eid av Alf Bjørseths Scatec Group. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Boulevardbanen

Boulevardbanen er betegnelsen på jernbanestrekningen mellom Københavns hovedbanegård og Østerport stasjon i Danmark. Banen er Nordens mest trafikkerte jernbane med rundt 100 tog/time (50 i hver retning, derav 30 S-tog og 20 regional- og fjerntog).
Boulevardbanen ble innviet i 1917, men var helt ferdig først i 1921. Den er nedgravd og er delvis overdekket, delvis i åpen banegrav. Banen er 3,2 km lang, derav 1 525 meter i tunnel, og består av to S-togs-spor og to fjerntogsspor. Den underjordiske strekningen ved Nørreport stasjon kalles populært Røret. Før strekningen ble satt i drift var det flere endestasjoner rundt Københavns sentrum, disse hadde ikke direkte forbindelse med hverandre.


== Linjekart ==
Gowalla

Gowalla var en lokasjonsbasert sosial nettjeneste laget av Alamofire, et programvareselskap i Texas, USA. 
Tjenesten gikk ut på at brukere kunne sjekke inn på steder eller spots som det heter på engelsk. Ved å bruke en applikasjon for mobiltelefoner som bruker GPS kunne man finne ut om det fantes noen steder i nærheten, eller man kunne opprette et sted selv dersom det ikke allerede fantes.
Brukerne kunne legge inn egne kommentarer eller anmeldelser av steder, for eksempel etter restaurantbesøk og liknende. Et sted kunne brukes i markedsføringen av en bedrift eller butikk, og brukerne kunne få premier når man sjekket inn på et sted. Det var mulig å se hvilke brukere som tidligere hadde sjekket inn på stedet, samt lese eventuelle kommentarer andre brukere hadde lagt inn. Man kunne også få varsling når venner på Gowalla sjekket inn på steder. 
Man kunne også opprette reiser som inneholdt opp til 20 forskjellige steder. En reise kunne kategoriseres for eksempel som Fjelltur eller Pubrunde.
I mars 2010 hadde Gowalla cirka 150 000 aktive brukere.En annen liknende tjeneste er Foursquare.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tjenestens nettside – gowalla.com
Hva er vitsen med Gowalla? – nrkbeta.no
Vallsjøen

Vallsjøen er en grend i Meløy kommune. Den ligger ved Meløyfjorden, omtrent midt i mellom Engavågen og Vassdalsvik.
Det har vært bosetning på Vallsjøen i over tusen år, noe som gjør det til en av kommunens eldste bosteninger.Stedet har hatt både post og butikk, men posten hadde lenge vært nedlagt når «Bye-butikken» brant ned i begynnelsen på nittitallet.
Grunnkretsen Vallsjøen hadde 224 innbyggere i 2010.


== Referanser ==
Inn for landing

Inn for landing er et musikkalbum med Bjørn Eidsvåg, spilt inn i januar 1976 og utgitt våren samme år. Dette er hans debutalbum. Bjørn Eidsvåg har skrevet alle tekstene selv, med hjelp av Jan Eirik Breen, Vidar Kristensen og Erik Hillestad på enkelte av sporene. Platen ble utgitt på Kirkelig Kulturverksted i 1976 og ble lansert på CD i 1992.
Tekstene markerte avstand til rådende politikk og til tradisjonelle kristne holdninger. På sporet «Fader forlat oss» lyder følgende vers: «Tusen sivile mennesker ble bombet i Vietnam, de skyldige var veldig lei seg da sannheten kom fram...» Andre sanger er ironiske som «Kristen livsstil»: «Ikke storme inn i stua, før du har tatt av deg lua, gutten min, sett deg pent ved bordet, hysj vær stille, ikke søl, si takk for maten, de kaller det kristen livsstil...»
Bjørn Eidsvåg skriver bak på coveret: «Utgangspunktet for å kunne gå, er at man i det minste har ett bein på jorda...» Musikken på albumet kan ifølge Eidsvågs nettsted karakteriseres som en blanding av folkegospel og countryrock med tekster som inneholder satire, forkynnelse og kirkekritikk. Bjørn Eidsvåg har ikke brukt sangene herfra på senere best of-plater.
I 2022 kom boka "Bjørn Eidsvåg & Frender - Inn for landing" ut, skrevet av bandmedlem Tormod Eikill, som et ledd i Falck Forlags bokprosjekt "Norske albumklassikere".


== Sporliste ==
«Fremmede har fortært din kraft»
«Fader forlat oss»
«Mer enn ord»
«For ham er vi like»
«Bønn om kjærlighet»
«Kristen livsstil»
«Å dere dårer»
«De sa det lå i luften»
«Tegn på kjærlighet»
«Reservert lovsang»


== Andre medvirkende ==
Bass: Ole Jacob Flæten «Jacken»
Sang: Lisbet Jensen
Sang, gitar: Kristin Voll
Mandolin,bouzoki, tenorbanjo, sang: Odd Kristian Reme «Kian»
Rytmeinstrumenter, trombone, à la tuba: Børre Arnøy
Piano, el-piano, orgel, sang: Ragnar Tesdal «Raggen»
Sang, akustisk gitar, rytmeinstrumenter: Bjørn Eidsvåg
El-gitar, akustisk gitar, mandolin, sang: Tormod Eikill «Masso»
Trommer: Stig Fossum
Fiolin: Sveinung Sand
Klarinett: Arild Stav
Arrangement: Ragnar Tesdal, Tormod Eikill
Melodi og tekst: Bjørn Eidsvåg
Tekniker: Bjørn Lillehagen, Arne Bendiksen Studio A/S
Flyfoto: Jo Grim Gullvåg
Gruppefoto: Marianne Lystrup
Omslag, layout: Erik Hillestad
Produsent: Håkon Berge


== Utgivelser ==
1976 LP/MC Kirkelig Kulturverksted FXLP4
1992 CD Kirkelig Kulturverksted FXCD4


== Kilder ==
https://www.bjorneidsvag.no/album/inn-for-landing


== Eksterne lenker ==
(en) Inn for landing på Discogs 
(en) Inn for landing på MusicBrainz 
(en) Inn for landing på Spotify