jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pogonocherus hispidus

Liten løvgreinbukk (Pogonocherus hispidus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne arten er utbredt langs kysten av Sør-Norge. 


== Utseende ==
En liten (4-6,5 mm), kraftig, brunspraglete trebukk. I likhet med Pogonocherus hispidulus har dekkvingene en spiss tagg i spissen, men P. hispidus er mindre enn den andre arten, og dekkvingenes lyse fremre del har en brun flekk i midten. Antennene er kraftige, med ganske lange børster, omtrent så lange som kroppen, leddene er nesten ensfarget brune. Hodet er stort og bredt, tett kledt med håraktige skjell. Pronotum er litt bredere enn langt, hvelvet, med en smal, skarp tagg midt på hver sidekant. Dekkvingene er brune, den fremste tredjedelen lyst gråbrun med en hjerteformet, brun flekk i midten. De har en spiss tagg ytterst i spissen. Beina er korte og svært kraftige.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i greiner av ulike løvtrær, særlig lind og villapal, den kan også gå på døde greiner av misteltein. Arten er ofte sammen med andre, små trebukker, for eksempel Tetrops praeustus, Molorchus umbellatarum og Pogonocherus hispidulus. Utviklingen tar to år, den voksne billen klekkes om ettersommeren eller høsten, men er lite aktiv før neste vår, da den lever fram til juli. Den er lett å overse da den har gode kamuflasjefarger og er ganske liten.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i hele Europa, og i Nord-Afrika. I Norge er det en sørlig art som forekommer langs kysten til Trøndelag.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  – ca. 315 arter i Europa
Stammen Pogonocherini
liten løvgreinbukk, Pogonocherus hispidus (Linnaeus, 1758)


== Litteratur ==
Ehnström, B. og Holmer, M. (2007): Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Pogonocherus hispidus


== Eksterne lenker ==
(en) Pogonocherus hispidus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pogonocherus hispidus hos Artsdatabanken 
(sv) Pogonocherus hispidus hos Dyntaxa 
(en) Pogonocherus hispidus hos Fauna Europaea 
(en) Pogonocherus hispidus hos Fossilworks 
(en) Pogonocherus hispidus hos NCBI 
(en) Kategori:Pogonocherus hispidus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pogonocherus hispidus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pogonocherus hispidus – detaljert informasjon på Wikispecies
Brandangersundbrua

Brandangersundbrua er en nettverksbuebro  på fylkesvei 4 i Gulen i Sogn og Fjordane som ble åpnet 4. november 2010. Broen binder sammen Sandøyna med resten av fastlandet i Gulen og sammen med broene Nappsundbrua, Mjømnesundbrua og Mjåsundbrua gi fastlandsforbindelse til øyene Mjømna og Byrknesøyna. Broen over Brandangersundet har et hovedspenn på 220 m og en totallengde på 285 m. Hovedspenneet veier 1 862 tonn. Dette er den lengste nettverksbuebroen i Norge og samtidig en svært slank bro. Etter åpningen har fergesambandet Leirvåg-Sløvåg-Skipavik mistet stoppet i Skipavik, og trafikkerer nå kun strekningen Leirvåg-Sløvåg.


== Planlegging og bygging ==
Broen er prosjektert av Aas-Jakobsen AS.
Planleggingen av broen ble mye mer omfattende enn først tenkt og byggestart på broen ble utsatt flere ganger. I mars 2009 ble anbudet lyst ut med frist 18. mai 2009. I juli 2009 ble det undertegnet kontrakt med Skanska om bygging av broen. Broen ble bygget på land i Sløvåg og deretter løftet på plass av to kranbåter 3. september 2010. For å få gjennomført løftet og transporten til Brandangersundet måtte en høyspentlinje som forsyner Mongstad-raffineriet med strøm midlertidig demonteres. Dette ble gjort i forbindelse med produksjonsstopp på raffineriet i september 2010.
4. november 2010 ble fylkesveg 4, Sløvåg-Ånneland, offisielt åpnet.


== Andre eksempler i Norge ==
Hittil finnes det kun to nettverksbuebroer i Norge. Begge to ble åpnet i 1963.

Håkkadalsbrua over Steinkjerelva i Trøndelag, hovedspenn på 79,75 m, Norges første nettverksbuebro, åpnet i juli 1963
Bolstadstraumen bru i Hordaland, hovedspenn på 84 m


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Oskar Skogly

Oskar Skogly (født 4. februar 1908 i Fåberg, død 16. februar 1988) var en norsk politiker (Ap). Han var kommunal- og arbeidsminister i Einar Gerhardsens tredje regjering i 1963, samt stortingsrepresentant fra 1958 til 1969.


== Kings Bay ==
At hans tid som statsråd ble såpass kort, ses av mange i sammenheng med at regjeringen mistet kontrollen over av debatten etter Kings Bay-ulykken. Rapporten fra den regjeringsnedsatte Tønseth-kommisjonen om ulykken kom til departementet kort tid før Stortinget skulle gå fra hverandre før sommeren. 
Skogly sendte rapporten til pressen med sperrefrist samme dag som Stortinget skulle oppløses. Da opposisjonspartiene fikk vite dette, ble oppløsningen utsatt, og Einar Gerhardsens tredje regjering ble felt på et mistillitsvotum i august 1963. 
Da Gerhardsen dannet sin fjerde regjering en måned senere, ble ikke Oskar Skogly tilbudt noe departement, noe han tok seg svært nær av.


== Stortingskomiteer ==
1958–1961 medlem, Kommunalkomiteen
1964–1965 medlem, Valgkomiteen
1963–1965 medlem, Sosialkomiteen
1961–1963 formann, Kommunalkomiteen
1965–1969 formann, Sosialkomiteen
1965–1969 medlem, Valgkomiteen


== Verv ==
1937–1941 varaordfører Fåberg
1945–1957 ordfører Fåberg
1963–1979 medlem Lillehammer bystyre
1924–1925, 1928–1930 formann Fåberg AUF
1947–1950 formann Fåberg Arbeiderparti


== Kilder ==
Gerhardsen, Einar: I medgang og motgang. Erindringer 1955-65 (Tiden Norsk Forlag, 1972)
«Skogly, Oskar (1908-1988)». stortinget.no. Besøkt 18. april 2010. 


== Eksterne lenker ==
(no) Oskar Skogly hos Stortinget 
(no) Oskar Skogly hos Norsk senter for forskningsdata
Henry Hebbe

Henry Hebbe (Svendsen-) (født 9. august 1915 i Tønsberg, død 27. mai 1985 i Oslo) var en norsk skøyteløper. Han representerte først Tønsbergs Turnforening til og med 1936/37-sesongen og deretter Oslo Skøiteklub fra 1937/38-sesongen.
Hebbe deltok under vinter-OL for Norge i 1948 i St. Moritz med 23.-plass på 5000 meter. I det uoffisielle VM på skøyter, allround i 1946 kom han på 7.-plass. Han deltok i VM på skøyter, allround i 1947, hvor han kom på 15.-plass. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henry Hebbe – Olympics.com 
(en) Henry Hebbe – Olympic.org 
(en) Henry Hebbe – Olympedia 
(en) Henry Hebbe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Henry Hebbe – Speedskatingbase.eu 
(en) Henry Hebbe – SpeedSkatingNews.info 
(en) Henry Hebbe – SpeedSkatingStats.com 
(en) Henry Hebbe på The-Sports.org (noen resultater)
Onar Onarheim

Onar Selmer Onarheim (født 15. mai 1910 i Kvinnherad, død 2. april 1988) var en norsk kjemiingeniør, forretningsmann og politiker (H). Han var i mange år direktør og styreformann ved Akers Mek., president i Norges Industriforbund 1975-77, og var også i sin politiske karriere blant annet fiskeriminister i John Lyngs regjering i 1963 og vararepresentant til Stortinget for Hordaland i periodene 1961–1965 og 1965–1969.
Onarheim var utdannet kjemiingeniør ved Bergens Tekniske Skole i 1937, og hadde senere også studieopphold i USA. Han hadde forskjellige bestyrer-, disponent- og direktørstillinger ved Stord Sildoljefabrikk og Verft fra 1939 til 1964. Fra 1964 var han direktør ved Akers mekaniske verksted, deretter administrerende direktør, generaldirektør og arbeidende styreformann frem til 1977.
Onarheim ble ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 1965, kommandør av Vasaordenen 1974 og kommandør av St. Olavs Orden 1976.


== Verv ==
1947–1954 medlem Stord formannskap
1948–1956 formann Stord Høyre 1948-1956
1954–1964, 1979–1982 ordfører i Stord kommune
1956–1962 styremedlem Hordaland Høyre
1975–1977 president Industriforbundet


== Referanser ==


== Kilder ==
«Onarheim, Onar (1910-1988)». stortinget.no. Besøkt 18. april 2010. 


== Eksterne lenker ==
(no) Onar Onarheim hos Stortinget 
(no) Onar Onarheim hos Norsk senter for forskningsdata
Acanthocinus griseus

Liten tømmermann (Acanthocinus griseus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er nokså sjelden i Norge, funnet mest rundt Oslo.


== Utseende ==
En liten til middelsstor (9–12 mm), avlang, gråspraglete trebukk med svært lange antenner. Den kan minne om slektningen tømmermann Acanthocinus aedilis, men er mindre, kroppsformen er mer avlang og den er mer kontrastrikt tegnet. Hannens antenner er litt over dobbelt så lange som kroppen, hunnens ca. en og en halv gang så lange som kroppen. Hvert antenneledd er tydelig tofarget, lysgrått i den indre delen og mørkt i den ytre. Pronotum er bredere enn langt, med en nokså liten, spiss tagg på sidene litt bak midten. Dekkvingene er avlange og parallellsidige, mer markerte skuldre, ganske grovt og sparsomt punkterte. De er brokete farget med mer eller mindre tydelige, lyse og mørke tverrbånd. Bakkroppsspissen stikker noe ut bak dekkvingespissene hos begge kjønn, mest hos hunnen som har et forlenget eggleggingsrør. Beina er middels lange og kraftige.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg under barken på nylig døde stammer av furu, av og til også gran. Den ser ut til å foretrekke stående trær, gjerne slike som er drept av skogbranner. I motsetning til den større slektningen tømmermann tar utviklingen oftest to år, men den kan gjøre det under på ett år under særlig gunstige vilkår. Den fullvoksne larven bygger et "reir" under barken, likesom larvene til tømmermann og bartreløper. De voksne billene er ute i juni-juli, men er lette å overse fordi de hovedsakelig er nattaktive, og gjemmer seg under løs bark om dagen.


== Utbredelse ==
Arten er noe spredt utbredt i Europa og i Sibir, østover til Korea. I Norge er den sjelden og funnet først og fremst på Sør-Østlandet, ett funn på det indre Sørlandet.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  – ca. 315 arter i Europa
Stammen Acanthocinini
liten tømmermann, Acanthocinus griseus (Fabricius, 1792)


== Referanser ==


== Kilder ==
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Norges biller – Acanthocinus griseus


== Eksterne lenker ==
(en) Acanthocinus griseus i Encyclopedia of Life 
(en) Acanthocinus griseus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Acanthocinus griseus hos Artsdatabanken 
(sv) Acanthocinus griseus hos Dyntaxa 
(en) Acanthocinus griseus hos Fauna Europaea 
(en) Acanthocinus griseus hos NCBI 
(en) Kategori:Acanthocinus griseus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Acanthocinus griseus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acanthocinus griseus – detaljert informasjon på Wikispecies
Ialomița

Ialomița er en 417 kilometer lang sideelv til Donau sør i Romania med utspring i Bucegifjellene i Karpatene. Elven munner ut i Donau ved landsbyen Giurgeni rett sør for Giurgeni-Vadu Oiibroen som går over elven til Harsova.
Den øvre delen av elven blir også kalt Valea Obârșiei eller Obârșia Ialomiței.
Ialomița renner gjennom byene Târgoviște og Slobozia og fylkene Dâmbovița, Prahova, Ilfov og Ialomița.
Yngvar Karlsen

Yngvar Hafsund Karlsen (født 4. juni 1920 i Eidanger, død 28. juli 2001 i Skien) var en norsk skøyteløper. Han representerte Idrettsforeningen Herkules.
Karlsen deltok under vinter-OL for Norge i 1952 i Oslo med 18.-plass på 10 000 meter og 20.-plass på 5 000 meter. Han deltok også i EM på skøyter, allround i 1947 med 4.-plass og i 1952 med 8.-plass, og i VM på skøyter, allround i 1947 der han kom på 5.-plass. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yngvar Karlsen – Olympics.com 
(en) Yngvar Karlsen – Olympic.org 
(en) Yngvar Karlsen – Olympedia 
(en) Yngvar Karlsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Yngvar Karlsen – Speedskatingbase.eu 
(en) Yngvar Karlsen – SpeedSkatingNews.info 
(en) Yngvar Karlsen – SpeedSkatingStats.com 
(en) Yngvar Karlsen på The-Sports.org (noen resultater)
Filosofie licentiat

Filosofie licentiat er en svensk akademisk tittel. Den akademiske graden lisensiat fantes opprinnelig i de tre høyere fakultetene ved Sveriges universitet. Ifølge K.M:ts stadga angående filosofiska examina fra 1. november 1907 ble filosofie licentiat (fil.lic.) innført. Etter reglene skulle denne eksamen avlegges etter embetseksamen og berettiget etter disputas til doktorgradsverdighet, noe som også var tilfelle ved de juridiske og medisinske fakultetene. Filosofie licentiateksamen i denne formen ble avskaffet i 1969, men de som før dette hadde begynt studier for denne eksamen kunne i en viss utstrekning avlegge denne i ytterligere noen år.
Ved «högskolelagen 1977» ble filosofie licentiateksamen borte, men den ble gjeninnført på 1980-tallet som en forskereksamen som nominelt krevde to års arbeid etter embetseksamen. Til forskjell fra tidligere er denne eksamen i sin nye form ikke obligatorisk for disputas for doktorgrad.
Sultana del Este kraftverk

Sultana del Este kraftverk er et varmekraftverk i Den dominikanske republikk, konstruert på en spesialbygd industrilekter. Det har en installert produksjonskapasitet på 149 MW, fordelt på 9 x 16,5 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring høsten 2000, og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Empresa Generadora de Electricidad Haina, og utstyret og arbeid er levert av Wärtsilä, m.fl.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Cuba, the Domincan Republic and Jamaica».
Dr Bird oljekraftverk

Dr Bird oljekraftverk er et varmekraftverk i Jamaica, konstruert på en spesialbygd industrilekter. Det har en installert produksjonskapasitet på 74 MW, fordelt på 8 x 9,25 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1995. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Jamaica Energy Partners, og utstyret og arbeid er levert av Wärtsilä, m.fl.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Cuba, the Domincan Republic and Jamaica».
Acrocinus longimanus

Harlekinbukk (Acrocinus longimanus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne spektakulære billen lever i regnskogsområder i Sør- og Mellom-Amerika.


== Utseende ==
En meget stor (kroppslengde 43–75 mm), avlang, litt flat trebukk, kontrastrikt farget i hvitt, svart og rosa. Arten er lett å kjenne igjen. Det mest slående kjennetegnet er at hannens frambein er sterkt forlenget. Antennene er omtrent en og en halv gang så lange som kroppen, ganske tynne. Pronotum har en skarp pigg på siden.


== Levevis ==
Denne billen lever i tropisk regnskog, som andre trebukker utvikler larvene seg i død ved. Hunnene legger egg på gamle trær som er angrepet av kjuker, særlig fiken-arter (Ficus spp.). Larveutviklingen er forholdsvis rask for en så stor bille og tar 7-8 måneder, deretter varer puppestadiet 3-4 måneder slik at livssyklusen tar ett år. Hannen bruker sine svært forlengede antenner og bein til å holde andre hanner borte fra hunnen han vokter. De voksne billene flyr om natten og kommer til lys.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i regnskogsområdene i Mellom- og Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825  – ca. 315 arter i Europa
Stammen Acanthocinini
harlekinbukk, Acrocinus longimanus (Linnaeus, 1758)


== Eksterne lenker ==
(en) Acrocinus longimanus i Encyclopedia of Life 
(en) Acrocinus longimanus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Acrocinus longimanus hos NCBI 
(en) Kategori:Acrocinus longimanus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Acrocinus longimanus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acrocinus longimanus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilder av arten
Portrett av arten
La Vega oljekraftverk

La Vega oljekraftverk er et varmekraftverk i Den dominikanske republikk. Det har en installert produksjonskapasitet på 87,5 MW, fordelt på 5 x 17,5 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 2000. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Union Fenosa, og utstyret og arbeid er levert av MAN, m.fl.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Cuba, the Domincan Republic and Jamaica».
Los Negros Azua oljekraftverk

Los Negros Azua oljekraftverk er et varmekraftverk i Den dominikanske republikk, konstruert på en spesialbygd industrilekter. Det har en installert produksjonskapasitet på 105,3 MW, fordelt på 13 x 8,1 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 2000, og stod ferdig i 2003. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Monte Rio Power, og utstyret og arbeid er levert av Caterpillar, m.fl.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Cuba, the Domincan Republic and Jamaica».
Regla oljekraftverk

Regla oljekraftverk er et varmekraftverk i utkanten av Havanna, på Cuba. Det har en installert produksjonskapasitet på 50,2 MW, fordelt på 28 x 1,8 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 2005, og stod ferdig i 2007. Brenselkilden er fyringsolje og dieselolje.
Operatør er Union Electrica, og utstyret og arbeid er levert av Hyundai, m.fl.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Cuba, the Domincan Republic and Jamaica».
Rockfort oljekraftverk

Rockfort oljekraftverk er et varmekraftverk på Jamaica. Det har en installert produksjonskapasitet på 64 MW, fordelt på 2 x 30 MW blokker og én 4 MW-blokk. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 1998. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Jamaica Private Power, og utstyret og arbeid er levert av MAN, m.fl.


== Eksterne lenker ==
IndustCards – «Diesel and Gas-Engine Power Plants in Cuba, the Domincan Republic and Jamaica».
Donaustadt gasskraftverk

Donaustadt gasskraftverk er et kraftvarmeverk ved Wien i Østerrike. Det har en installert produksjonskapasitet på 542 MW, hvorav nesten halvparten som fjernvarme. Anlegget ble påbegynt omkring 1998, og stod ferdig i 2001. Brenselkilden er naturgass.
Operatør er Wien Energie, som utnytter avfall og biogass i mange av sine kraftanlegg rundt hovedstaden, og har satset på moderne kraftvarmeverk med kombinasjonssyklus.


== Eksterne lenker ==
Wien Energie – presentasjon av kraftmarkedet i Wien (21. april 2009), besøkt 25. januar 2010.
Sophie av Pommern

Sophie av Pommern (født 1498 i Stettin, død 13. mai 1568 i Slesvig by) var dronning av Danmark og Norge fra 1523 til 1533 gjennom sitt ekteskap med Frederik I. 


== Biografi ==
Hun tilhørte Gryfene, og var eldste datter av hertug Bugislav X av Pommern og Anna av Polen. Den 9. oktober 1518 ble hun gift med hertugen av Slesvig og Holsten, Frederik I, som var blitt enkemann i 1514 etter Anna av Brandenburgs død. 
Det vites ikke så mye om hennes personlighet. Hun skal ikke ha spilt noen politisk rolle. Det menes at hun har vært interessert i religion, og at salmen «Gott ist mein Heil, mein Hülf und Trost» skulle være skrevet av henne. 
I 1523 overtok hertug Frederik den dansk-norske tronen som Frederik I etter at nevøen Christian II var fordrevet. Ved sin kroning hadde Sophie fått tillagt Lolland og Falster, slott i Kiel og Pløn med tilhørende amter, samt byer i Holsten, som livgeding. Sophie bosatte seg i Kiel og oppfattet hele livgedinget som sin private eiendom. Det kom derfor ofte til stridigheter mellom henne og kongen. De overenskomstene som var blitt inngått ble ikke overholdt.
Etter kongens død ble Sophie boende på Gottorp slott og reiste først derfra da hennes sønn Christian III forlangte det. Hun døde i 1568 og ble begravet i Schleswig domkirke.


== Barn ==
Ved giftemålet ble Sophie stemor til Frederiks to barn Christian (1503-59 og Dorothea (1504–47). Selv fikk paret følgende barn sammen:

Hans den eldre (1521–80), ugift
Elisabeth (1524–86), gift 1. gang med hertug Magnus III av Mecklenburg-Schwerin (1524–50), gift 2. gang med hertug Ulrik III av Mecklenburg-Güstrow (1527–1603)
Adolf av Slesvig-Holsten-Gottorp (1526–86), gift med Christine av Hessen-Kassel (1543–1604)
Dorothea  (1528–75), gift med hertug Christoph av Mecklenburg-Schwerin (1537–92)
Frederik (1529–56), biskop i Hildesheim og Slesvig


== Litteratur ==
Politikens bog om Danske monarker, Benito Scocozza, 1997
Danske dronninger i tusind år, Steffen Heiberg, 2000
Nils Petter Thuesen (1991). Norges dronninger gjennom tusen år. Oslo: Tiden Norsk Forlag. s. 80–82. ISBN 82-10034-58-8. 


== Eksterne lenker ==
Dansk biografisk Lexikon
Incheon Bus Terminal undergrunnsstasjon

Incheon Bus Terminal undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.


== Omgivelser ==
Utgang 1: Joongang park.
Utgang 2: Sinsegye kjøpesenter, Namdong politistasjon, Newcore, Kyobo bokhandel.
Utgang 3: Incheon bussterminal.
Utgang 5: Eorinyi Gyotong park, Seunghak grunnskole, Inmyeong videregående skole for jenter.
Utgang 6: Gwangyo ungdomsskole, Gwangyo grunnskole, Nam Incheon ungdomsskole for jenter, Gwangyo-dong kontorer.


== Passasjerer ==


== Referanser ==
Arts Center undergrunnsstasjon

Arts Center undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.


== Omgivelser ==
Utgang 1: CGV, Homever.
Utgang 2: Citibank Korea.
Utgang 3: Guwol ungdomsskole for jenter.
Utgang 4: Heunggook livsforsikringsselskap.
Utgang 5: Lotte kjøpesenter, Incheon politistasjon.
Utgang 6: Arts Center.
Utgang 7: Arts Center.
Utgang 8: Olympics park.
Utgang 9: Guwol-dong postkontor, Olympics park.
Utgang 10: Gyeongin arbeidskontor, Joongang park.
Utgang 11: Joongang park.


== Passasjerer ==


== Referanser ==
Incheon City Hall undergrunnsstasjon

Incheon City Hall undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane. Etter planen skal det i 2014 bli overgangsmulighet til linje 2 ved denne stasjonen.


== Omgivelser ==
Utgang 1: Ganseok-1-dong kontorer, Incheon videregående skole for kunst.
Utgang 2: Deoksan leilighetskompleks.
Utgang 3: Seohae leilighetskompleks.
Utgang 4: Incheon rådhus, Guwol ungdomsskole, Seokcheon grunnskole, Joongang bibliotek, Gacheongil sykehus.
Utgang 5: Incheon utdanningskontor, Joongang bibliotek, Gacheongil sykehus, CGV, Homever.
Utgang 6: Sang Incheong ungdomsskole for jenter, Dong Incheon ungdomsskole, Joongang park.
Utgang 7: Hangook Bangsong Tongsin University, Joongang park.
Utgang 8: Joongang park.
Utgang 9: Nam Incheon postkontor, Joongang park.


== Passasjerer ==


== Referanser ==
Ganseogogeori undergrunnsstasjon

Ganseogogeori undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.


== Omgivelser ==
Utgang 1: Incheon Metro, Sinmyeong videregående skole for jenter, Ganseok videregående skole for jenter.
Utgang 2: Mokhwa Wedding Hall.
Utgang 3: Ganseok-dong postkontor, Royal Hotel, Sang Incheon ungdomsskole, Inje ungdomsskole.
Utgang 4: Olive kjøpesenter.
Utgang 5: Robert Hotel.
Utgang 6: Ganseok brannstasjon.
Utgang 7: Sae Heemang sykehus.
Utgang 8: Saemaeul Geumgo.
Utgang 9: Dongam grunnskole.


== Passasjerer ==


== Referanser ==
Bupyeongsamgeori undergrunnsstasjon

Bupyeongsamgeori undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.


== Omgivelser ==
Utgang 1: Seoul Sungjun sykehus.
Utgang 2: Incheon Gajok Park.
Utgang 3: Dongam grunnskole.
Utgang 4: Jeil videregående skole, Incheon Gwangwang Hotel.


== Passasjerer ==


== Referanser ==