jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
I Don’t Want to Talk About It

«I Don't Want to Talk About It» er en sang skrevet av Danny Whitten, og første gang spilt inn av Whittens band, Crazy Horse. Sangen ble utgitt på gruppas selvtitulerte debutalbum i 1971.
I 1975 spilte Rod Stewart inn sangen i Muscle Shoals Sound Studio med Tom Dowd som produsent. Den ble utgitt på albumet Atlantic Crossing. Stewarts versjon toppet hitlisten i Storbritannia i 1977 da den ble utgitt  som en dobbelt A-side-singel med «The First Cut Is the Deepest». I USA ble den gitt ut som singel i 1979 med «The Best Days of My Life» på B-siden. I 1989 spilte Stewart inn en ny versjon som ble mye spilt på amerikanske radiostasjoner. Han fremførte sangen i en duett med Amy Belle på sin turné i 2004. Denne versjonen er med på hans konsert-DVD One Night Only: Live At Royal Albert Hall.
I 1988 ga Everything but the Girl ut en versjon av sangen på single. Den ble gruppas første britiske Top 10-hit.
Andre kjente artister som har spilt inn versjoner av denne sangen er Rita Coolidge, Billie Jo Spears, Ian Matthews, D'ZRT, Nils Lofgren (som også hjalp Written med å skrive sangen, selv om han ikke ble kreditert for dette på albumet), Dina Carroll, David Sneddon (vinner av BBCs Fame Academy), Geoff Muldaur, Llama Farmers, Alex Parks, Indigo Girls på soundtracket til filmen Philadelphia, Tracy Huang og A-Mei (Chang Hui-Mei).


== Norsk versjon ==
Kristin Berglund har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Nå må du snakke om det».


=== Innspilling ===
Kristin Berglund. Utgitt på singlen Talent TS 097 i 1980.


== Listeversjoner ==


== Referanser ==
Bernhard Leitner

Bernhard Leitner (født 1938 i Feldkirch) er en østerriksk kunstner som lager lydskulpturer og lydinstallasjoner. 
Leitner studerte arkitektur i Wien fra 1956 til 1963. Fra 1963 til 1966 studerte han i Paris. I 1968 flyttet han til New York og ble der ca 15 år, før han dro tilbake til Europa og ble noen år i Berlin før han til slutt vende hjem til Østerrike. I New York jobbet han som assisterende professor på New York University. I 1987 fikk han en full professorstilling i mediadesign ved Hochschule für angewandte Kunst (Høyskolen for brukskunst) i Wien som han holdt til 2005. 
I 1999 vant han «Preis der Stadt Wien für Bildende Kunst» (Wiens Kunstpris).


== Referanser ==
Carsten Seiffarth

Carsten Seiffarth er direktør for det berlinske lydgalleriet Singuhr (hörgalerie), som han startet i 1996 og som produserer og presenterer lydinstallasjoner, inkludert flere enn 70 solo utstillinger av nasjonale og internasjonale kunstnere  Berlin.
Seiffarth er også en av de kunstneriske direktørene for mediakunst-laboratoriet TELSA i Berlin. Som uavhengig kurator og produsent har han tatt initiativ til og produsert utstillinger og prosjekter knyttet opp mot lydkunst. Seiffarth har vært redaktør for Singuhr 1996-2006, en bok som var et retrospekt syn på hva som hadde foregått i galleriet det siste tiåret og hvordan lydkunst hadde utviklet seg.
Seiffarth har studert orkestermusikk, musikologi og sosiologi i Weimar og Berlin  og har siden 1991 hatt ansvar for og produsert prosjekter innen samtidig kunst og lydkunst både innenfor og utenfor Tysklands grenser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettstedet til Singuhr
Forskningsdagene

Forskningsdagene er en nasjonal, årlig festival i regi av Norges forskningsråd som har vært arrangert siden 1994.
Mottoet for festivalen er «Rom for store tanker», og under festivalen skal forskere i hele landet ut blant folk for å demonstrere forskning i praksis for alle typer målgrupper. Festivalen avholdes hvert år i uke 38 og 39. I 2014 hadde festivalen 1 000 arrangementer i 12 dager fra 17. til 28. september. De aller fleste arrangementene er gratis og åpne for alle.
Bidragsyterne er universiteter, høgskoler, forskningsinstitutter, biblioteker, muséer og næringsliv som ønsker å formidle til et bredt publikum. Det er registrert om lag 200 arrangører totalt. Det nasjonale sekretariat for festivalen driftes av avdelingen Forskningskommunikasjon sentralt i Norges forskningsråd og fungerer som tilrettelegger, koordinator og promotør for arrangementene ved alle enkeltinstitusjonene. I tillegg står sekretariatet for noen nasjonale arrangementer som åpningsarrangement og nasjonal finale i Forsker Grand Prix.
Forskningsdagene er til for alle fag og alle forskningsfelt, men har siden 2003 fokusert ekstra på et overordnet tema hvert år. Tema for Forskningsdagene settes av Forskningsrådets ledermøte:
2003 – Helse: Kunsten å overleve
2004 – Innovasjon og nyskaping: På sporet av fremtiden
2005 – Fysikk og design: Umulige muligheter
2006 – Etikk: Med viten og vilje
2007 – Polaråret: Tampen brenner
2008 – Miljøvennlig energi: Gjennom ild og vann
2009 – Bærekraft og evolusjon: Kunsten å overleve
2010 – Forskningens verktøy: Veien til viten
2011 – Kjemi: Magisk og logisk
2012 – Samfunn: Den menneskelige faktor
2013 – Hav og vann: Et hav av hemmeligheter
2014 – Kommunikasjon: Rom for store tanker
2015 – Mat: Sulten?
2016 – Grenser: Uten grenser
2017 – Verdier: Hva gjør noe verdifullt?
2018 – Oppvekst: Verdens største eksperiment: Å vokse opp med internett
2019 – Miljø: Hva gjør forskerne og hva kan vi gjøre?
2020 – Hjernen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Jean Victoire Audouin

Jean Victoire Audouin (født 27. april 1797 i Paris, død 9. november 1841 i Paris) var en fransk zoolog som beskjeftiget seg med entomologi, araknologi og ornitologi.
Audoins vitenskapelige verk – som han delvis skrev i samarbeide med Henri Milne-Edwards – behandler hovedsakelig de lavere stående dyrens anatomi og system. Han ble innvalgt som utenlandsk medlem av svenske Vetenskapsakademien i 1833 og som medlem av Det franske vitenskapsakademiet i 1838.


== Referanser ==


== Kilder ==
 Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra Audouin, Jean Victor i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.
Ecstasy (sang)

«Ecstasy» er en amerikansk popsang, skrevet av Doc Pomus og Phil Spector.
Innspillingen til Ben E. King ble utgitt på singlen Atco 45-6215 i 1962. Arrangør var Stan Applebaum. Produsenter var Jerry Leiber og Mike Stoller. B-siden var «Yes».


== Svensk versjon ==
Den svenske tittelen er «Jonatan».


=== Innspilling ===
Yvonne Norrman. Utgitt på EP-platen Polydor EPH 10792 i 1962.


== Listeplassering ==
Versjonen til King lå som # 56 på den amerikanske Billboard Hot 100-listen i 1962.


== Referanser ==
Guiyang Longdongbao internasjonale lufthavn

Guiyang Longdongbao International Airport (forenklet kinesisk: 贵阳龙洞堡国际机场; tradisjonell kinesisk: 貴陽龍洞堡國際機場) (KWE / ZUGY) er en flyplass ved Guiyang, hovedstad for provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Lufthavnen ble åpnet 28. mai 1997, og fikk sitt nåværende navn 19. januar 2006. Den ligger 11 km sørøst for byens sentrum. Trafikken økte så sterkt at flyplassen ble besluttet utvidet i 2010. 


== Eksterne lenker ==
World Aero Data Arkivert 5. februar 2012 hos Wayback Machine.
Terminal Photos
Ürümqi Diwopu internasjonale lufthavn

Ürümqi Diwopu internasjonale lufthavn (forenklet kinesisk: 乌鲁木齐地窝堡国际机场; tradisjonell kinesisk: 烏魯木齊地窩堡國際機場; uigurisk: ئۈرۈمچى دىۋوپۇ خەلقئارا ئايروپورتى) (URC / ZWWW) betjener Ürümqi, hovedstaden for den autonome regionen Xinjiang i  Folkerepublikken Kina: Den ligger i kommunen i bydistriktet Xinshi, 16 km nordvest for sentrum av Ürümqi. 
Ürümqi Diwopu ble åpnet for utenlandske passasjerer i 1973. Den har vært nødlandeplass for flylinjer mellom Øst-Asia og Europa eller Vest-Asia.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ürümqi Diwopu International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
China: Terror plot targeted Olympics MSNBC March 9, 2008
Xinshi (Ürümqi)

Xinshi (kinesisk: 新市区; pinyin: Xīnshì Qū, uigurisk: يېڭىشەھەر رايونى‎, ULY: Yéngisheher Rayoni, UYY: Yengixəhər Rayoni) er et bydistrikt i byprefekturet Ürümqi i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 142,52 km² og teller 376 600 innbyggere (2003). 


== Administrative enheter ==

Subdistrikter:

Beijinglu (北京路街道); Beizhandonglu (北站东路街道); Ergong (二工街道); Hangzhoulu (杭州路街道); Kashidonglu (喀什东路街道); Nanweilu (南纬路街道); Sangong (三工街道); Shiyou Xincun (石油新村街道); Tianjinlu (天津路街道); Yinchuanlu (银川路街道); Yingbinlu (迎宾路街道);Kommuner:

Diwopu (地窝堡乡); Ergong (二工乡);Utviklingsområde: 

Ürümqi for ny- og høyteknologisk industri (乌鲁木齐高新技术产业开发区).


== Samferdsel ==
Ürümqi Diwopu internasjonale lufthavn ligger i kommunen Diwopu i bydistriktet Xinshi.


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Møretrygd

Møretrygd Gjensidig Forsikring er et gjensidig skadeforsikringsselskap med kontor i Ålesund, Volda og Fosnavåg. Selskapet består av noen mindre selskap som har fusjonert, der de viktigste var Assuranseforeningen «Havfiske» (1871), Sunnmøre Båttrygdelag (1890), Herøy Båttrygdelag (1917) og Volda Branntrygdelag (1866).
I 2015 hadde selskapet en samlet premieinntekt på ca. kr 150 mill og egenkapital på 310 mill. Tradisjonelt var Møretrygd et sjøforsikringsselskap (sjøtrygdelag), men dekker nå også alle vanlige skadeforsikringer for privatpersoner og bedrifter på land. Selskapet tar mål av seg til å bli en viktig aktør i forsikringsmarkedet på nordvestlandet.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Facebook
Chili Mobil

Chilimobil AS er et norsk-eid mobilselskap som ble grunnlagt i 2011 og har hovedkontor i Bergen. Selskapet leverer mobiltelefoni- og datanetttjenester over Telia Norges mobilnett.Chili Mobil har og har hatt som mål å være en markedsutfordring til de øvrige teleselskapene i Norge, nærmere bestemt Telia Norge (med operatørene Telia, OneCall, Chess (avviklet) og Mycall) og Telenor (med operatørene Telenor og Talkmore) på pris. Mobilselskapet lanserte sine tjenester i det norske mobilmarkedet 17. april 2012. Chilimobil retter seg i hovedsak mot abonnementskunder med høyt dataforbruk. 
Selskapet ledes av Lars Ryen Mill (CEO), Rune Blytt (CFO). Styreleder (per 2020) er Jan Edvard Thygesen. I styret, og som investorer, sitter Ingvild Myhre, Egil Skibenes, Edgar Ekeseth og Harald Skibenes.Arve Andreassen, tidligere adm. direktør i Chess, ble i 2018 ansatt som salgs- og produktdirektør.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Peter Vogel

Peter Vogel (født 9. mars 1937 i Freiburg, død 8. mai 2017 i Freiburg) var en tysk lydkunstner. Han er en pionér innen lydkunst, og har vært kunsterisk aktiv siden 1955. Han har drevet med bilder, dans og korografi, komposisjon, eletronisk musikk og video og lydskulpturer. Vogel hadde sin første utstilling i 1971 i Freiburg. Han har i fire tiår laget lydskulpturer og performancer som oppfordrer publikum til å finne mønster blant repeterte interaksjoner. Hans arbeid er vanskelig å kategorisere, da det gjerne bryter ned grensene for kunst og performace tradisjoner, eller setter spørsmålstegn mellom forholdet med skulpturer og lyd, til å se og høre, det statiske og det levende. Han utfordrer også lydens sted i galleriet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Vogel (object artist) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Vogel på Internet Movie Database 
(en) Peter Vogel hos The Movie Database 
(en) Peter Vogel: The Sound of Shadows
Erenhot Saiwusu internasjonale lufthavn

Erenhot Saiwusu internasjonale lufthavn (forenklet kinesisk: 二连浩特赛乌苏国际机场) (ERL / ZBER) er en flyplass ved Erenhot i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Den ligger ved Saiwusu, 27 kilometers sørøst for sentrum av Erenhot og 32 kilometer fra grensen mot Mongolia. Byggingen av flyplassen tok til i juni 20087 og åpningen fant sted 1. april 2010.
Waitahapingvin

Waitahapingvin (Megadyptes waitaha) er en nå utdødd art i pingvinfamilien. Fuglen tilhørte slekten Megadyptes og levde på New Zealand. Den var søsterart til guløyepingvinen (Megadyptes antipodes), som er endemisk for New Zealand. Waitahapingvinen er trolig den seneste pingvinarten som har utdødd.
Australske og newzealandske forskerne oppdaget waitahapingvinen i november 2008, da de sammenlignet 500 år gamle beinrester fra et funn ved Marfells Beach (også kjent som Lake Grassmere) i Marlborough, på Sørøya, med prøver fra historiske og prehistoriske skjelletdeler og sammenlignet disse med DNA fra eksisterende pingviner av arten guløyepingvin.
Det er umulig å si noe sikkert om hvordan waitahapingvinen så ut, men forsker Sanne Boessenkool antyder at den trolig var omkring 10 prosent mindre enn guløyepingvinen.Man vet ikke nøyaktig når waitahapingvinen døde ut, men det har blitt antydet at det kan ha skjedd mellom år 1300 og 1500 e.Kr. Årsaken er at polynesierne (og rottene) invaderte New Zealand omkring år 1280, og man antar at arten kan ha blitt jaktet til utryddelse av maoriske nybyggere i tiden etter at de ankom.Arten er navngitt etter waitahaene, et stammefolk med maorier som besatte Sørøya på New Zealand, før de ble fortrengt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Waitahapingvin i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Waitahapingvin hos Fossilworks 
(en) Waitahapingvin hos NCBI 
Megadyptes waitaha – detaljert informasjon på Wikispecies
Hohhot Baita internasjonale lufthavn

Hohhot Baita internasjonale lufthavn (forenklet kinesisk: 呼和浩特白塔国际机场; tradisjonell kinesisk: 呼和浩特白塔國際機場; pinyin: Hūhéhàotè Báitǎ Guójì Jīcháng) er en lufthavn i Hohhot i Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Den er Indre Mongolias største flyplass, og ligger 14,3 km øst for sentrum av Hohhot. Navnet Baita betyr Den hvite pagode, og viser til Wanbu Huayanjing-pagoden, en historisk attraksjon i Hohhot som ligger 5,6 km sørøst for flyplassen.
Hohhot Baita ble åpnet 1. oktober 1958, og har gjennomgått to betydelige utbyggingsperioder. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hohhot Baita International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Travel China Guide
Hohhot airport photos
Arild Rossebø

Arild Rossebø (født 24. januar 1974 i Haugesund) er en norsk forfatter, skater, pedagog og redaktør.
Rossebø har studert ved Skrivekunstakademiet i Hordaland og Forfatterstudiet i Bø. Han har vært bidragsyter til flere tidsskrifter, deriblant Vinduet og Kraftsentrum.
Rossebø har arbeidet som lærer, i barnevernet, virket som litteraturanmelder i Bergens Tidende. og turnert i Den kulturelle skolesekken.  
Han har jobbet som prosjektleder og litterær rådgiver i organisasjonen «Leser søker bok», og som redaktør for barne- og ungdomsbøker i Gyldendal forlag og i IKO-Forlaget. Han er medeier i forlaget Belhamel Press AS.  
For tiden er han redaktør for barne- og ungdomsbøker i Bonnier Norsk Forlag.
I 2011 kom barneboka «David Skater», og i 2013 kom oppfølgeren «Knekt brett». Begge på Cappelen Damm.
I 2022 fikk han utgitt sin første roman, «Den siste komle», på Flamme forlag.


== Bibliografi ==
David Skater. Cappelen Damm. 2011. ISBN 9788202335076. 
Knekt brett. Cappelen Damm. 2013. ISBN 9788202422479. 
Den siste komle. Flamme forlag. 2022. ISBN 978-82-8288-461-7. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Arild Rossebø i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Forfatterside hos Cappelen Damm

Intervju hos Bergen Student-TV
Ny NBU-medlem: Arild Rossebø
Rullebrettets metafysikk (Morgenbladet)
Dette er ditt liv, Arild Rossebø
Campbelløyene

Campbelløyene (engelsk: Campbell Islands) er den sørligste av New Zealands 5 subantarktiske øygrupper.


== Geografi ==
Campbelløyene ligger ca. 700 km sør for Sørøya, og 270 km sørøst for Aucklandøya.
Øyene dekker om lag 113 km², og Campbelløya (Campbell Island) er den desidert største. Den er omgitt av en del småøyer og skjær, bl.a. Dent Island, Folly Island, Isle de Jeanette Marie og Jacquemart Island. Et lite navnløst skjær 50 meter sør for Jacquemart Island er New Zealands sørligste punkt, hvis man ser bort fra New Zealands krav i Antarktis.
Campbelløya er bratt og kupert, og hever seg 569 moh. på Mount Honey. Øyas kyst er dominert av høye klipper. Det fins tre naturlige havner på østsiden av øya. Campbelløya er de eroderte restene av en stor skjoldvulkan.


== Klima ==
Øyene har et kaldt, vått og vindfullt klima. Det er bare 650 timer i året med skyfri himmel, og en periode av året er det bare 1 time solskinn i løpet av 215 dager. Det regner gjennomsnittlig 325 dager i året, og vinden blåser over full storm på 27 m/s minst 100 dager i året. Gjennomsnittlig årstemperatur er 6°C, og sjelden over 12°C.


== Flora og fauna ==
På øyene hekker seks arter av albatross, bl.a. svartbrynalbatross, gråhodealbatross, gråalbatross og en liten populasjon av Gibson's wandering albatross. Flere truede, endemiske fuglearter holder også til på øyene.
Campbellanden ble gjeninnført på øyene i 2004 etter mange års fravær. Tidligere ble disse fuglene alvorlig truet av rotter som var blitt innført på øyene, og det var først da rottene ble fjernet at endene kunne føres tilbake.
Andre fremmede arter som er blitt fjernet fra øyene er storfe og katter.
Øyene har et rikt planteliv, rundt 128 arter karplanter. Av dem er flere endemiske. Rundt 50 arter av fremmede planter er blitt innført på øya.


== Historie ==
Campbelløyene ble oppdaget i januar 1810 av kaptein Frederick Hasselburgh med fartøyet Perseverance. Hasselburg kalte øyene opp etter sin arbeidsgiver Robert Campbell & Co. i Sydney.
Selfangst ble den første industrien på øya. Så snart selene var utryddet, ble fokuset satt på hvalfangst. På et tidspunkt var det to hvalfangststasjoner på øya.
Kvegdriften startet i 1895, men ble etterhvert ulønnsom, så den ble lagt ned i 1931. Noe kveg og sauer var det likevel på øya helt frem til 1987. I 1954 ble øyene proklamert som naturreservat. I 1998 ble Campbell Islands og resten av New Zealands subantarktiske øygrupper en del av UNESCO verdensarven. The Campbell Island/Moutere Ihupuku Marine Reserve ble opprettet i 2014. 


== Se også ==
Liste over subantarktiske øyer


== Referanser ==
Norske legers forening for antroposofisk medisin

Norske legers forening for antroposofisk medisin er en organisasjon i Norge for leger som er interessert i antroposofisk medisin. Den ble stiftet i 1982 og er åpen for personer med autorisasjon/lisens som lege. Tannleger, veterinærer, farmaseuter og studenter kan være støttemedlemmer. Anette K. Bender er foreningens leder. Organisasjonen har kontor i Oscarsgate 12 i Oslo.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted
Department for Digital, Culture, Media and Sport

Department for Digital, Culture, Media and Sport (DCMS) er et departement i den britiske regjeringen med ansvar for kultur og sport i England, og noen aspekter ved media for hele Storbritannia, slik som kringkasting og Internettet, samt turisme og den digitale økonomien. Departementet var også regjeringens hovedansvarlig for Sommer-OL 2012 og Paralympiske sommerleker 2012.
Departementet ble opprettet som Department of National Heritage (norsk: Departementet for nasjonalarv) i april 1992, gjennom en sammenslåing av flere eksisterende departementer. Det fikk navnet Department for Culture, Media and Sport (Departementet for kultur, media og sport) 14. juli 1997 under Tony Blairs regjering. I 2017 ble navnet endret til Department for Digital, Culture, Media and Sport.Hovedkontoret ligger i Cockspur Street i City of Westminster.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Offisiell blogg 
(en) Department for Culture, Media and Sport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sekundærhelsetjenesten

Sekundærhelsetjenesten er den delen av helsevesenet som pasienter møter gjennom å ha blitt henvist dit av en lege i primærhelsetjenesten. Sekundærhelsetjenesten består dermed i stor grad av sykehus og spesialister. Det er fra 2001 en henvisningsplikt i Norge, som innebærer at man må ha henvisning fra en lege i primærhelsetjenesten for å få time hos spesialist i det offentlige helsevesenet.
Stefnis þáttr Þorgilssonar

Stefnis þáttr Þorgilssonar («Tåtten om Stevnir Torgilsson») er en tått, en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår i Island og Danmark i og like etter kong Olav Tryggvasons styretid (995-1000) og handler om Stevnir som i 996 ble den andre som ble utsendt av kong Olav for å utbre kristentroen på Island, etter Torvald den vidfarande.
Stevnir mislykkes som misjonær, trolig på grunn av en framferd som kan ligne på hærverk, og må reise tilbake til Norge. Han blir grepet av sorg da han hører om kongens død i slaget ved Svolder, og dikter senere nidvers mot Sigvalde jarl. Dette fører på sin side til at Sigvalde dreper ham.
Tætten er en av de «kristningstættene» fra kristningen av Norge og Island som er tatt med i Den større saga om Olav Tryggvason, slik denne gjengis i håndskriftet Flateyjarbók. Den er oversatt til norsk som del av Den større saga.


== Referanser ==

Eksterne lenkerheimskringla.no, norrøn fulltekst
Broken Heart and a Pillow Filled with Tears

«Broken Heart and a Pillow Filled with Tears» er en popsang, skrevet av kanadiskfødte Paul Anka.


== Innspilte versjoner ==
Patti Page, Orchestra conducted by Ray Ellis. Denne versjonen ble utgitt på singlen Mercury 71870 i 1961. B-siden var «Dark Moon».
Paul Anka. Hans versjon ble utgitt på singlen RCA Victor 8286 i 1963. A-siden var «You´re Looking at Me».
Michèle Torr, orkester ledet av Christian Chevalier. Hennes franskspråklige versjon, «Quand je sors avec toi», ble utgitt på EP-platen Mercury 152 010 MCE i januar 1964. Teksten var skrevet av Bernard Michel.


== Svensk versjon ==
Stig Anderson har skrevet en svensk tekst. Den svenske teksten er «Du måste lära dig vad jag heter».


=== Innspillinger ===
Marianne Nilsson. Utgitt på EP-platen Fontana TE 466 257 i 1961.
Yvonne Norrman.


== Norsk versjon ==
Lasse Hovd har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Vær så snill og lær deg hva jeg heter».


=== Innspilling ===
Liz Baxter. Utgitt på singlen Troll TR 157


== Tapt versjon ==
Anka spilte inn en tyskspråklig versjon med tittelen «Ich habe auch ein Heirz» i 1965 i Lichterfelder Festsäie, Teldec Studios, i Berlin. Teksten var skrevet av Jean Nicolas. Arrangementet var skrevet av Wolfgang Förster og Werner Müller. Sistnevnte dirigerte også orkesteret. Mastertapen har dessverre gått tapt.


== Listeplassering ==
Versjonen til Page lå som # 91 på den amerikanske Billboard Hot 100-listen i 1961.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
[1]
International Federation of Anthroposophic Medical Associations

International Federation of Anthroposophic Medical Associations (IVAA) er en internasjonal organisasjon med sete i Sveits som består av legeforeninger i 31 land innen fagområdet antroposofisk medisin. Organisasjonen ledes av et sentralstyre (Executive Council) på 7 personer, hvor Norge er representert med Anette K. Bender. Organisasjonens president er Peter Zimmermann (Finland).Organisasjonen har medlemsorganisasjoner i Belgia, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Italia, Latvia, Nederland, Norge, Polen, Romania, Russland, Spania, Storbritannia, Sveits, Sverige, Tyskland, Ukraina og Østerrike samt i Argentina, Australia, Brasil, Canada, Filippinene, Georgia, Israel, New Zealand, Peru, Sør-Afrika og USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted