jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Peter Collett (1766–1836)

Peter Collett (født 8. august 1766 i Modum, død 27. juli 1836 på Buskerud hovedgård) var en norsk høyesterettsassessor (høyesterettsdommer), godseier og verkseier, som var konstituert høyesterettsjustitiarius et års tid.


== Biografi ==
Han var sønn av godseier Peter Collett (1740–86) og Maren Kirstine Holmboe (1745–68). Han ble gift i 1794 med Eilertine Severine Bendeke (1777–1857), datter av sogneprest Peter Bendeke (1712–99) og Wilhelmine Elisabeth Sophie von Lowzow (1746–1815).

Han vokste opp på farens gård, Buskerud hovedgård, og fikk privatundervisning, bl.a. av den senere eidsvollsmannen Jonas Rein. Han studerte jus i København og ble cand.jur. i 1788. Han ble i 1814 utnevnt til assessor (dommer) i Norges Høyesterett og var konstituert høyesterettsjustitiarius 1827–28.
Han eide Økern gård i Aker fra 1794 til 1814, og overtok Buskerud hovedgård i 1800 fra stemoren Johanna Henricha f. Ancher. Samtidig med at han virket som dommer drev han en omfattende forretningsdrift, en kombinasjon av embede og forretningsliv som ikke var uvanlig i gamle dager. Han kjøpte Hassel Jernværk i 1809, som var en god inntektskilde frem til krisen fra slutten av 1820-årene; enken overførte dette forgjeldede verket til eierne av Blaafarveværket (Benjamin Wegner og baron W.C. Benecke) etter hans død mot at de overtok gjelden. Han førte også en rekke private rettssaker om små og store ting, samtidig som han selv var høyesterettsdommer.
Han hadde en omfattende boksamling, som for størstedelen ble testamentert til Universitetsbiblioteket. Han var opptatt av folkeopplysning, og var medstifter av Selskabet for Norges Vel i 1809. Han anla bl.a. parkanlegg i romantisk stil på Buskerud.
Han var bl.a. far til John Collett og Bernt Anker Collet.
Han deltok som delegat for Buskerud ved kroningen av Karl Johan i 1818 og mottok i den forbindelse Nordstjerneordenen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norsk biografisk leksikon
John Collett

John Collett er navnet til flere personer:

John Collett (1758–1810)
John Collett (1807–1891)
Aliou Coly

Aliou Coly (født 10. desember 1992) er en senegalesisk fotballspiller som spiller for Kristiansund Ballklubb.
Han signerte for KBK før 2014-sesongen fra Molde Fotballklubb.  Han har tidligere spilt i det senegalesiske ligasystemet, og fikk sin debut for Senegals U23-landslag 17. mars 2012. Manager Ole Gunnar Solskjær sa til Romsdals Budstikke at Coly har et stort potensial, og er en spiller som kan minne litt om tidligere moldespiller Mame Biram Diouf.


== Karriere ==
Coly markerte seg med fire scoringer – inkludert et hat-trick på ti minutt – og én målgivende pasning i Molde-debuten, i 5–0-seieren mot Elnesvågen i norgesmesterskapet 17. april 2013. Han scoret også mot Sligo Rovers i kvalifisering til mesterligaen.


== Alder ==
I oktober 2013 ble Colys alder gjenstand for oppmerksomhet i media etter at han ble benyttet i en 2.-divisjonskamp mot Drøbak/Frogn. Etter reglene kunne Molde 2, i kraft av å være B-laget til en eliteserieklubb, kun ha tre spillere over 22 år på banen samtidig. Klubbens hjemmesider oppga før kampen Colys fødselsdato som 14. september 1990. Etter kampen ble dette endret til 10. desember 1992, som ifølge klubben samsvarer med spillerens pass og fotballforbundets opplysninger. UEFAs hjemmesider opererer også med sistnevnte fødselsdato, men ifølge TV 2 hadde også UEFA registrert at Coly var født i 1990.Aldersspørsmålet ble også nevnt i media vedrørende Colys overgang til Molde. Sogn Avis omtalte ham som 23 år gammel i forbindelse med hans prøvespill i Sogndal juli 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aliou Coly – UEFA 
(en) Aliou Coly – Transfermarkt 
(en) Aliou Coly – Soccerway 
(no) Aliou Coly – Norges Fotballforbund 
(en) Aliou Coly – FBref
Båten blir til mens du ror (album)

Båten blir til mens du ror er et musikkalbum med Drømmere & Drankere, utgitt i 2012. Det ble spilt inn i Kamerina Kulturverksted i Hovin i Telemark og produsert av Knut Nyheim.


== Sporliste ==
«Under brua»
«Båten bilr til mens du ror»
«Bror min»
«17 des. 2009»
«Drømmere & Drankere»
«Ensom ulv»
«Håper du ikke treffes av lynet»
«Den usynlige mannen 3»
«Hvor dum kan en mann bli»
«Gammel'n, gutten & spøkelset»
«Hemmelig sted»
«Den lydløse mannen»
«Livet på glattisen»
«Født inni skauen»
Posturologi

Posturologi er behandlingsform som fokuserer på pasientens kroppsholdning ved hjelp av å kombinere forskjellige teoretiske behandlingsformer i praksis, først og fremst øreakupunktur. Faget tar utgangspunkt i at det posturale systemet som styrer hvordan kroppen står i rommet er underbevisst. Posturologen ser spesielt på den loddrette stillingen til skulder- og bekkenpartiet. Det er også vanlig å gjennomføre test av samsyn, test av fordeling av trykk i bitt og fordeling tyngde under foten.  Det er i hovedsak fire ting som bestemmer hvordan hjernen orienterer kroppen i rommet:

Nerver under foten gir informasjon om hvordan man står på bakken, og for eksempel sko med mye støtte kan lure kroppen til å tro at den står sidelengs i en bakke med den ene foten høyere enn den andre og dermed få kroppen til feilaktig å korrigere holdningen. For å unngå dette kan man bruke såler med mindre støtte eller minimalistsko.
Øynene gir informasjon om hvordan man står i rommet, og dårlig samsyn kan gjøre at man får et feil inntrykk av rommet og står skjevt. Samsynstrening vil da ofte hjelpe, men i noen tilfeller kan prismebriller være nødvendig.
Balanseorganet i øret gir informasjon om tyngdekraft og rotasjon av kroppen. Dersom kroppen står skjevt kan man bruke øreakupunktur for å trigge kroppen til å rette seg opp igjen.
Hud og muskler gir også hjernen informasjon om vinkler i ledd.Posturologutdannelsen kan tas ved flere franske universitet, og faget er på fremmarsj flere europeiske land som for eksempel i Danmark og Tyskland.


== Referanser ==
Tyche (hypotetisk planet)

Tyche er det foreløpige navnet gitt til en hypotetisk gasskjempe som astronomen  John Matese fra universitet i Louisiana som i 1999 foreslo kunne ligge i Oorts sky i vårt solsystem, etter å ha målt endringer av banen til kometer på vei inn i solsystemet.
Hvis beviser for at denne planeten eksisterer blir framført, vil solsystemet igjen telle ni planeter etter at Pluto ble degradert til dvergplanet i 2006.


== Kilder ==
«Kan ha oppdaget ny kjempeplanet i vårt solsystem» Dagbladet, 15. februar 2011
Dekke (slekt)

Dekke er en norsk slekt, opprinnelig  Dieche og med tysk opphav.  De holdt til på Vestlandet og etablerte seg etter hvert i Bergen blant annet med Ananias Christopher Hansen Dekke (1832–80) som var skipsbygger. Her var også Morten Beyer (1822–80), jurist og ordfører i Bergen 1869–72 og Thorvald von Krogh Beyer (1858–1931) som drev innen bokhandel og reiseliv. Ellers finner man skipsreder Erling Dekke Næss (1901–93) og filosofen Arne Dekke Eide Næss (1912–2009). Deres nevø Arne Næss jr. (1937–2004) var reder og fjellklatrer som i sitt andre ekteskap med sangeren Diana Ross (født 1944) fikk musikerne. Leona Kristina Næss (1974) og Evan Olav Ross Næss (1988). 


== Referanser ==
Tyche

Tyche (fra gresk Τύχη, «hell») kan referere til:

Tykhe, gresk gudinne
258 Tyche, hovedbelteasteroide
Tyche (hypotetisk planet)
Neumayerskarvet

Neumayerskarvet er et delvis isdekket fjellområde i Dronning Maud Land. Det utgjør den nordøstre delen av Kirwanveggen og består av en rekke usammenhengende klippefjell. Høyeste punkt er Årmålsryggen på 2401 moh.Området ble oppdaget og kartlagt av den tredje tyske antarktisekspedisjonen (1938–39) under ledelse av Alfred Ritscher, som navnga det etter den tyske geofysikeren Georg von Neumayer (1826–1909). Fjellet ble ytterligere undersøkt under Maudheimekspedisjonen 1949–52.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Neumayersteilwand SS 28-30/8 Bundesamt für Kartographie und Geodäsie. Tysk kart over Neumayerskarvet, datert 1990.
Branco

Cláudio Ibrahim Vaz Leal (bedre kjent som Branco, født 4. april 1964 i Bagé i Rio Grande do Sul) er en brasiliansk tidligere fotballspiller og fotballtrener.
Branco var en venstre back med en følsom venstrefot og et fryktet frisparksskudd på Brasils landslag på 1980- og 1990-tallet. Branco var med i VM i 1986, VM i 1990 og VM i 1994. I det sistnevnte VM ble han matchvinner i en tett kamp mot Nederland, der det sto 2-2 inntil Branco scoret på frispark i det 81. minutt. Senere i turneringen ble han verdensmester.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Branco – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Branco – FIFA 
(en) Branco – Major League Soccer 
(en) Branco – Transfermarkt 
(en) Branco – national-football-teams.com 
(en) Branco – WorldFootball.net 
(en) Branco – FootballDatabase.eu 
(en) Branco – FBref
«Peter Pomegranate»

«Peter Pomegranate» var et engelsk krigsskip, av typen karakk, ferdig utrustet for tjeneste i 1510. Navnet var sannsynligvis avledet av St. Peter og etter symbolet for Katarina av Aragón, som var granateple.Fartøyet hadde opprinnelig en tonnasje på 450, ved ombygging i 1536 ble skipet utvidet og fikk en tonnasje på 600 tonn. Navnet ble også endret og forkortet til kun «Peter», Katarina av Aragón hadde falt i unåde grunnet skilsmissen fra Henrik VIII.
Skipets endelikt er ikke registrert, den siste nedtegnelsen om det var i 1558. «Peter Pomegranate» var samtidig med «Mary Rose» som sank i slaget på Solent i 1545


== Referanser ==
Gnisten (NKP)

Gnisten var et norsk kvinnetidsskrift som utkom fra mars 1925 til april 1930. Det ble utgitt av Norges Kommunistiske Parti.
Initiativet til bladet ble tatt på partiets første kvinnekonferanse i mai 1924, et halvt år etter partistiftelsen. Etter en del uenighet ble det vedtatt et forslag fra Jeanette Olsen, der man oppfordret kvinneutvalgene til å starte en pengeinnsamling «for oprettelsen av en kvinneavis for partiet».
Første nummer kom året etter. Det var et månedlig tidsskrift. Opplaget nådde etter hvert rundt 3000 eksemplarer. I NKPs bladflora skilte Gnisten seg ut, både ved at det var relativt lettlest og ved at det lenge maktet å opprettholde sitt opplag i en tid da partiet møtte motgang.Fram til 1928 var Jeanette Olsen redaktør. Hun hadde erfaring fra flere redaktøroppgaver i DNA-pressen før partisplittelsen i 1923, og klarte tross bladets stramme økonomi å sikre stabil utgivelse i sin redaktørtid. Hun forlot imidlertid både NKP og redaktørjobben i 1928. Deretter ble bladet redigert av en komite med Dagmar Eilert som ansvarlig. De siste par årene kom bladet mer uregelmessig.


== Referanser ==
Finn Juhl

Finn Juhl (født 30. januar 1912 på Frederiksberg, død 17. mai 1989 i Ordrup) var en dansk møbelarkitekt og arkitekt. Han ble utdannet på Kunstakademiets Arkitektskole fra 1930 til 1934 og virket som lærer ved Designskolen fra 1945 til 1955.
Juhl høstet anerkjennelse både i Danmark og internasjonalt for sitt organiske, skulpturelle formspråk og for samarbeidet med snekkermester Niels Vodder, et prosjekt som resulterte i banebrytende metoder og teknikker for fremstilling av teaktremøbler.
I tillegg til møbler utførte Juhl også brukskunst i glass og tre samt hadde innredningsoppgaver. Flere av møblene er representert på museer, flere er fremdeles i produksjon og selges i bl.a. USA og Japan.
I 1951 designet Juhl interiøret til FNs tilsynsråds sal i FNs hovedkvarter i New York.
Finn Juhls hjem, som han selv tegnet og innredet, ligger på en nabotomt til Ordrupgaard. Hjemmet utgjør en del av den faste utstillingen  på Ordrupgaard. Juhl mottok C.F. Hansen-medaljen for dette huset i 1944.


== Utvalgte utstillinger ==
Snedkerlaugets årsudstillinger fra 1937
Dansk Kunsthåndværks årsudstillinger


== Arkitektur ==
Eget hus, nå en del av Ordrupgaard, Kratvænget 15, Ordrup, 1942
FNs tilsynsråds sal eller Finn Juhl-salen i FN-bygningen i New York. (1951-52, senere bygget om).
Enebolig i Nakskov (1952)
Villabyernes Bio, Vangedevej 12, Vangede (1955, revet)
Sommerhus, Engelhøj, Vejby (1962)
Utvidelse av Bing & Grøndahls butikk på Amagertorv i København (1963)


== Utvalgte møbler ==
1940 Pelikanstolen
1941 Poetsofaen
1945 FJ45 – lenestol
1949 Høvdingestolen
1957 Japansofaen


== Utmerkelser ==
1944 C.F. Hansen-medaljen
1947 Eckersbergmedaljen for innredningen av Bing & Grøndahls butikk på Amagertorv i København
1973 Honorary Royal Designer for Industry, London
1984 Dannebrogordenen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Finn Juhl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(da) Finn Juhl på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Finnjuhl
Søndagsskole for håndverkslærlinger

Søndagsskole for håndverkslærlinger ble opprettet av borgere og embetsmenn på 1800-tallet. Formålet var å gi et skoletilbud til håndverkslærlingene. Det er altså ikke snakk om den haugianske søndagskole, som bare tar for seg kristendomsundervisning for sognets barn og unge.


== Historie ==
Søndagsskolen ga gratis undervisning i skriving, regning, tegning og tysk noen timer hver søndag. Søndagen var den eneste dagen lærlingene hadde fri fra arbeidet. Skolen var den eneste skole på denne tiden som ikke ga undervisning i kristendom. Skolene fantes bl.a. i Oslo, Bergen, Trondheim og København.


=== Bergen Søndagsskole ===
Bergens Søndagsskole ble opprettet i 1802, og ble frem til 1832 ledet av skolemannen og organisten Fredrik Godtfred Bohr. Driften var finansiert gjennom gaver og bidrag fra privatpersoner og håndverkslaugene. Frem til 1840 jobbet lærerne uten lønn. Undervisningen var basert på frivillig arbeid og var gratis for elevene. Lærerne ble plukket ut blant de dyktigste elevene i de øverste klassene ved Søndagsskolen, Katedralskolen og Realskolen.
Skolen hadde flere tilholdssteder. I starten fikk de låne konsertsalen Altona av Det harmoniske selskap, etter hvert trengte de større lokaler på grunn av stor etterspørsel. Da fikk de låne lokaler i komediehuset av Det dramatiske selskap. Endelig havnet de i Christi Krybbe skole og i friskolen (en fattigskole) sine lokaler.
Arkiv etter Bergens søndagsskole er oppbevart ved Bergen Byarkiv. Arkivet inneholder en protokoll som fungerte som kopibok for innkomne brev (1802-1916) og en sensurprotokoll (1802-1836). Sistnevnte protokoll inneholder opplysninger om elevenes navn, hvem som var elevens mester, samt elevens forkunnskaper, karakterer og andre anmerkninger. I arkivet etter Legatinspeksjonen i Bergen, oppbevart ved Bergen Byarkiv, finnes også opplysninger om denne skolen.


== Litteratur ==
Nilsen, Halkild: Kirke- og skoleforhold i Bergen. I biskop Jacob Neumanns tid. Oslo 1948.


== Eksterne lenker ==
Søndagsskole - oppslagsverket oVe, artikkel av  Ine Merete Baadsvik, Bergen Byarkiv.Bergen Byarkiv
Binh Duong (provins)

Binh Duong (vietnamesisk  Bình Dương) er en provins i det sørøstlige Vietnam. De sørligste delene av provinsen strekker seg inn mot Ho Chi Minh-byen og er en del av storbyregionen.
Provinsen består av bydistriktet Thu Dau Mot (provinshovedstad og en viktig industriby) og seks distrikter: Bến Cát, Dầu Tiếng, Dĩ An, Phú Giáo, Tân Uyên og Thuận An.
Provinsen er et godt landbruksområde, og dette er en viktig del av provinsens økonomiske liv. Binh Duong har også en del industriproduksjon som har mottatt en rekke utenlandske investeringer, blant dem Nike, Adidas, Hennes & Mauritz og McDonald’s.
Nærheten til den tidligere sørvietnamesiske hovedstaden Saigon gjorde at området var strategisk viktig for begge partene under Vietnamkrigen, noe som medførte at området ble utsatt for en rekke krigshandlinger.


== Eksterne lenker ==
(vi) Offisielt nettsted 
(en) Binh Duong – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Naltrekson

Naltrexon er en antagonist for opioid-reseptorene som i hovedsak brukes til avvenning av alkoholavhengighet og opioidavhengighet.
Naltrexon må ikke forveksles med naloxon (som brukes i nødstilfeller ved opioidoverdoser) eller nalorfin. Bruk av naloxon når man egentlig skal bruke naltrexon kan forårsake akutte symptomer på opioid-abstinens, og omvendt kan bruk av naltrexon i stedet for naloxon ved en opiodoverdose føre til at kroppen ikke klarer å motvirke opiodet og dermed ikke klarer å reversere overdosen.


== Se også ==
Lavdose naltrexon


== Litteratur ==
Rang, H. P.; Dale, M. M.; Ritter, J. M.; Moore, P. K. (2003). Pharmacology (5 utg.). Edinburgh New York: Elsevier Limited. ISBN 0-443-07145-4. 
Rang, H. P.; Dale, M. M.; Ritter, J. M.; Flower, R. J.; Henderson, G. (2012). Rang and Dale's pharmacology (7 utg.). Edinburgh New York: Elsevier/Churchill Livingstone. ISBN 978-0-7020-3471-8.
Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier - Noragric

Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier, også kjent som Noragric, er ett av de fem instituttene ved Fakultet for landskap og samfunn (LANDSAM) ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) i Ås i Akershus.

Noragrics aktiviteter omfatter forskning, utdanning og oppdrag, med særlig vekt på utviklingsland og land med overgangsøkonomi. Instituttet har det faglige ansvaret for internasjonale miljø- og utviklingsstudier ved NMBU, inkludert forskning. 
Instituttet har rundt 300 studenter på bachelor- og masternivå, 38 doktorgradsstudenter og 50 ansatte.


== Historie ==
Noragric ble etablert i 1986 som et senter ved Norges landbrukshøgskole (NLH). Den 1. februar 2005 gikk Noragric over til å bli Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier ved Universitetet for miljø- og biovitenskap (UMB), som fra 1. januar 2014 endret navn til Norges miljø-og biovitenskapelige universitet (NMBU) etter sammenslåing med Norges veterinærhøgskole (NVH).
I januar 2017 ble Noragric slått sammen med Institutt for landskapsplanlegging (ILP) og dannet Fakultet for landskap og samfunn (LANDSAM).


== Internasjonalt miljø ==
Noragric har avtaler med over 30 samarbeidspartnere i Afrika, Asia, Latin-Amerika og Øst-Europa. De fleste av disse er avtaler med universiteter, mens noen er med NGOer, forskningsstiftelser og offentlige institusjoner. Aktivitetene omfatter blant annet felles forskning og utdanning, samt støtte til institusjonsutvikling.  Instituttet tar hvert år imot mange utvekslingsstudenter. Arbeids- og undervisningsspråket ved Noragric er engelsk.


== Studietilbud ==
Noragric tilbyr fire studieprogrammer, alle med undervisning på engelsk:

Master i internasjonale utviklingsstudier
Master i internasjonale miljøstudier
Master i internasjonale relasjoner
Bachelor internasjonale miljø- og utviklingsstudier


== Forskning ==
Noragric har en tverrfaglig tilnærming til forskningen, som er nært knyttet opp til studieprogrammene og foregår i stor grad i samarbeid med internasjonale partnere. Forskerne er organisert i grupper med forskjellige fokus innen instituttets hovedområder: miljø, utvikling og internasjonale relasjoner.
De fire forskningsgruppene ved Noragric er:

Environmental governance& protected areas (ENGOV)
Conflict, Human Security & Development (CHSD)
Climate Change, Agriculture & Development (CC-AD)
Rights & Power in Development (RAPID)I tillegg er det etablert to nettverk:

Critical Mass - Building Research and Capacity to Address Climate Change, Poverty and Development ChallengesResources, Rights & Governance (RRG-Net)


== Forskere og ansatte ==
Shai Divon – instituttleder


== Bygning og fasiliteter ==
Noragric er lokalisert i Tivoli-bygningen, sentralt på campus i Ås.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NMBU: Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier – Noragric
Akademisk Arkitektforening

Akademisk Arkitektforening er en dansk landsomfattende interesseorganisasjon for
arkitekter med utdanning på universitets eller høgskolenivå. Organisasjonen ble stiftet i 1879.
Akademisk Arkitektforening har hovedkontor i Strandgade 27 A i København. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Keltiberisk skrift

Keltiberisk skrift var et skriftsystem som ble benyttet av keltibererne til å nedtegne keltiberisk, et fastlandskeltisk språk som vi også kjenner fra nedtegnelser på latin. Det ble benyttet fra det 2. århundre f.Kr. til det 1. århundre e.Kr. i den nordlige og sentrale delen av Den iberiske halvøy. Skriftsystemet er kjent fra nesten 200 inskripsjoner langs elven Ebre og nær kildene til elvene Tejo og Douro, de samme stedene som antikkens romerske og greske historikere lokaliserte de keltiberiske folkene. Den lengste er botorittaplatene, funnet i Botoritta i provinsen Zaragoza, hvor mer enn 3000 tegn inneholder en folketelling på nesten 250 personer.
Den keltiberiske skrift ble alltid lest fra venstre mot høyre, og bestod av 26 skrifttegn. Den er en paleospansk skrift, og en direkte videreutvikling av det nordøstiberiske alfabetet som ble benyttet av ibererne langs de nordøstlige delene av Den iberiske halvøy. Med unntak av det greskiberiske alfabet, er alle paleospanske skriftsystemer  etterfølgere av det fønikiske alfabetet.


== Litteratur ==
Ferrer i Jané, Joan (2005): «Novetats sobre el sistema dual de diferenciació gràfica de les oclusives sordes i sonores», Palaeohispanica 5, pp. 957–982.
Hoz, Javier de (2005): «La lengua y la escritura celtibéricas», Celtiberos. Tras la estela de Numancia, pp. 417–426.
Jordán, Carlos (2004): Celtibérico, Zaragoza.
Jordán, Carlos (2005): «¿Sistema dual de escritura en celtibérico?», Palaeohispanica 5, pp. 1013–1030.
Rodríguez Ramos, Jesús (1997): «Sobre el origen de la escritura celtibérica», Kalathos 16, pp. 189–197.
Untermann, Jürgen (1997): Monumenta Linguarum Hispanicarum. IV Die tartessischen, keltiberischen und lusitanischen Inschriften, Wiesbaden.
Schmoll, Ulrich (1960) : «Die iberischen und keltiberischen Nasalzeichen», KZ 76, 280-295.
Villar, Francisco (1993): «Las silbantes en celtibérico», Lengua y cultura en la Hispania prerromana, pp. 773–812.
Villar, Francisco (1995): Estudios de celtibérico y toponimia prerromana, Salamanca.
Rudolf Bosselt

Rudolf Bosselt (født 29. juni 1871 i Perleberg, død 2. januar 1938 i Berlin) var en tysk billedhogger, og medaljekunstner.
Bosselt gikk i lære til siselør ved et bronsestøperi i Berlin. Fra 1891 studerte han ved kunsthåndverkskolen i Frankfurt am Main. Fra 1897 til 1898 var han ved Académie Julian i Paris.
Bosselt var i 1899 med å grunnlegge kunstnerkolonien på Mathildenhöhe i Darmstadt som en av koloniens sju første medlemmer. De øvrige medlemmer var Joseph Maria Olbrich, Peter Behrens, Patriz Huber, Ludwig Habich, Hans Christiansen og Paul Bürck. Han ble professor ved Kunstgewerbeschule Düsseldorf i 1903. Fra 1911 til 1924 ledet han Kunstgewerbe- und Handwerkerschule Magdeburg og fra 1928 til 1931 kunsthåndverkskolen i Braunschweig. Bosselt ble i 1931 generalsekretær i Reichsverbandes bildender Künstler Deutschlands i Berlin. Han overtok i 1933 ledelsen av Zeitschrift Kunst und Wissenschaft.I sitt kunstneriske virke arbeidet Bosselt med skulpturer til gravminner og fontener, dyrefigurer og portettbyster. Han arbeidet også med medaljer og plaketter, og samarbeidet her med firmaet Carl Poellath.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rudolf Bosselt – Olympedia 
(en) Rudolf Bosselt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Maximilian Dasio

Maximilian Dasio (født 28. februar 1865 i München, død 17. august 1954 i Oberammergau) var en bayersk maler og medaljekunstner.
Dasio fikk utdannelse som dekorasjonsmaler og siselør. Deretter studerte han ved ved Akademie der Bildenden Künste i München. Han virket som kunstner og drev en privat kunstskole. Fra 1896 til 1901 var han lærer ved Münchner Künstlerinnenverein. Dasio ble i 1902 professor ved Kunstgewerbeschule i München. I 1910 ble han tilknyttet det bayerske departementet for skole og kultur, der han fra 1920 var  Ministerialrat.Dasio arbeidet først som grafiker, særlig med raderinger og litografier, og utførte også bokillustrasjoner. Han markerte seg som medaljekunstner, med vekt på håndverk uten hjelp av reduksjonsmaskin, og utførte arbeider for firmaet Carl Poellath. Dasio utformet også mynt. Han arbeidet med edelsteiner og kamé, gjorde småskulptur med religiøse så vel som sekulære motiver, og arbeidet etter første verdenskrig også med maleri og grafikk.


== Referanser ==