jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Svartstrupejernspurv

Svartstrupejernspurv (Prunella atrogularis) er en art i den slekten jernspurver (Prunella) og inngår i jernspurvfamilien (Prunellidae), som er monotypisk.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til. Norske navn på verdens fugler følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle norske beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Passeroidea
Prunellidae, jernspurvfamilien (monotypisk)
Prunella, jernspurver
P. collaris, alpejernspurv
P. himalayana, altaijernspurv (monotypisk)
P. rubeculoides, tibetjernspurv
P. strophiata, rustbrystjernspurv
P. montanella, sibirjernspurv
P. ocularis, einerjernspurv (monotypisk)
P. fagani, jemenjernspurv (monotypisk)
P. fulvescens, hvitbrynjernspurv
P. atrogularis, svartstrupejernspurv
P. a. atrogularis (nominatformen), de nordlige og sentrale Uralfjellene
P. a. huttoni, fra Altajfjellene sørover til Tien Shan og Pamir
P. koslowi, mongoljernspurv (monotypisk)
P. modularis, jernspurv
P. rubida, japanjernspurv
P. immaculata, kaneljernspurv (monotypisk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) svartstrupejernspurv i Global Biodiversity Information Facility 
(no) svartstrupejernspurv hos Artsdatabanken 
(sv) svartstrupejernspurv hos Dyntaxa 
(en) svartstrupejernspurv hos Fauna Europaea 
(en) svartstrupejernspurv hos ITIS 
(en) svartstrupejernspurv hos NCBI 
(en) Kategori:Prunella atrogularis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Prunella atrogularis – detaljert informasjon på Wikispecies
Japanjernspurv

Japanjernspurv (Prunella rubida) er en art i den slekten jernspurver (Prunella) og inngår i jernspurvfamilien (Prunellidae), som er monotypisk.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til. Norske navn på verdens fugler følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle norske beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Passeroidea
Prunellidae, jernspurvfamilien (monotypisk)
Prunella, jernspurver
P. collaris, alpejernspurv
P. himalayana, altaijernspurv (monotypisk)
P. rubeculoides, tibetjernspurv
P. strophiata, rustbrystjernspurv
P. montanella, sibirjernspurv
P. ocularis, einerjernspurv (monotypisk)
P. fagani, jemenjernspurv (monotypisk)
P. fulvescens, hvitbrynjernspurv
P. atrogularis, svartstrupejernspurv
P. koslowi, mongoljernspurv (monotypisk)
P. modularis, jernspurv
P. rubida, japanjernspurv
P. r. rubida (nominatformen), Sør-Kurilene, Shikoku og Hokkaido
P. r. fervida, Honshu
P. immaculata, kaneljernspurv (monotypisk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) japanjernspurv i Global Biodiversity Information Facility 
(no) japanjernspurv hos Artsdatabanken 
(en) japanjernspurv hos ITIS 
(en) japanjernspurv hos NCBI 
(en) Kategori:Prunella rubida – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Prunella rubida – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Prunella rubida – detaljert informasjon på Wikispecies
Arbeidermesterskapet i bandy 1938

Det fjerde norske arbeidermesterskapet i bandy ble arrangert vinteren 1938 av Arbeidernes Idrettsforbund.  Mesterskapet var åpent for A- og B-klubber i kretsene Oslo, Akershus, Romerike, Vestfold, Buskerud og Østfold. 23 lag deltok, og mesterskapet ble avholdt som utslagsturnering. Reidulf vant turneringen etter finaleseier 4-0 over Brage.


== 1. runde ==
30. januar.

Birkebeineren – Kvikk, Asker 10-3
Brand, Sarpsborg – Ila 1-2
Funkis – Frøy 5-0
Grønvold – Kampen 2-1
Jeløy IF – Horten SK 4-7
Mjølner, Oslo – Borgg 8-4
Sagene – AIL Varg 2-5
Sandvika AIL – Slemmestad 2-0
Spartacus – Spero 4-1
Sterling – Vika 2-1
Strømsgodset AIL – Reidulf 0-4Brage fikk walk over.


== 2. runde ==
6. februar.

Grønvold – Brage 1-2
Ila – Funkis 1-3
Mjølner, Oslo – AIL Varg 0-2
Reidulf – Birkebeineren 4-2
Sandvika AIL – Horten SK 6-1
Sterling – Spartacus 2-0


== 3. runde ==
13. februar.

Brage – Sandvika AIL 8-3
Sterling – AIL Varg 2-0Funkis og Reidulf fikk walk over.


== Semifinaler ==
20. februar.

Brage – Sterling 2-1
Funkis – Reidulf 1-2


== Finale ==
Søndag 27. februar 1938, Dælenenga.
Reidulf – Brage 4-0Dommer: Arnold Myhre, Vesta.
Målscorere: Thorleif Aas, Arne Breen og Frank Jansen.

MesterlagetOdd Andersen
Karsten Breen
Arne Hansen
Reidar Borchgrewink
Leif Gottenborg
Allan Kristiansen
Richard Johansen
Stein Syversen
Thorleif Aas
Arne Breen
Frank Jansen


== Se også ==
NM i bandy 1938


== Referanser ==


== Kilder ==
Arbeiderbladet 31. januar, 7. februar, 14. februar, 21. februar og 28. februar 1938.


== Litteratur ==
Petter Larsen (1979). Med AIF-stjerna på brystet: glimt fra norsk arbeideridrett. Oslo: Tiden. s. 166–167. ISBN 8210018531.
Alimia

Alimia (gresk: Αλιμιά; tidvis også skrevet Almia eller Alimnia) er en gresk øy innenfor øygruppen Dodekanesene i Egeerhavet. Den er administrert av kommunen Khalki i regionen Sørlige egeiske øyer.
Øya er bare 6,5 km² stor, 5 km lang og 4 km bred, og det høyeste punktet er 274 meter. Den ligger omtrent 7 km vest for øya Rhodos og 6 km øst for Khalki.
Sammen med den sørlig liggende berglendte øya Tragoussa, som har en varde, danner de nesten form av et spørsmålstegn av utseende ettersom de i vest går en bukt, Ormos Amelias, dypt inn i øya.
Den delvis skogkledd øy som har ferskvannskilder, er ubebodd bortsett fra noen få gjetere som oppholder seg midlertidig på øya. Den var riktignok bebodd fram til 1960, noe ruiner av en grend med samme navn som øya vitner om. Kirken er i god stand grunnet vedlikehold, og får besøk en gang i året fra Khalki av hovedsakelig tidligere øyboere til en festival. Det går regelmessige ferjer til Alimia, og i høysesongen går det også en del båter fra Rhodos.
På toppen av øya står levningene av en ødelagt festningen tilhørende den militære hospitallerordenen av Sankt Johannes, senere kalt for malteserordenen etter at ridderne oppga Rhodos og de greske øyene til fordel for Malta lenger vest i Middelhavet. Festningen var også en utkikkspost som tente brannvarder for å varsle Rhodos om eventuelle fiender. På sørsiden av øya lå innkvarteringen til den tyske garnisonen under den andre verdenskrig som okkuperte øya. Det er original graffiti som vitner om soldatenes hjemlengsel (se bilde). De tyske soldatene hadde fortøyningsplass for hurtigbåter og gjemmested for ubåter tilhørende den tyske marine. Alle greske innbyggere ble deportert i 1944.


== Eksterne lenker ==
(en) Alimia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon fra GTP om Alimia (engelsk)
Tysk rapport fra en kjenner om Alimias (arkivert utgave)
Arbeidermesterskapet i bandy 1939

Det femte norske arbeidermesterskapet i bandy ble arrangert vinteren 1939 av Arbeidernes Idrettsforbund.  23 lag var påmeldt, og mesterskapet ble avholdt som utslagsturnering. Reidulf vant turneringen etter finaleseier 4-0 over Spero. Finalen skulle egentlig spilles på Dælenenga, men dårlige isforhold gjorde at kampen i siste liten ble flyttet til Østensjøvannet. At Spero gikk til finalen ble regnet som en overraskelse, siden klubben spilte i B-klassen i kretsserien i Oslo.


== 1. runde ==
29. januar.

Brage – Slemmestad 8-0
Grønvold – Horten SK 7-0
Mjølner, Oslo – Spartacus 9-0
Sagene – Corner 16-2
Sandvika AIL – Kampen 3-2
Spero – Ila 4-1
Sterling – Brand, Sarpsborg 4-1
Vika – Kvikk, Asker 5-1Birkebeineren, Funkis og Reidulf fikk walk over.


== 2. runde ==
5. februar.

Birkebeineren – Brage 3-2
Funkis – Mjølner, Oslo 7-1
Grønvold – Sterling 0-1
Reidulf – Vika 4-3 eeo.
Sandvika AIL – Spero 0-3Sagene fikk walk over.


== 3. runde ==
12. februar.

Funkis – Reidulf 1-219. februar.

Sagene – Birkebeineren 1-7Spero og Sterling fikk walk over.


== Semifinaler ==
26. februar.

Reidulf – Birkebeineren 3-0
Spero – Sterling 3-0


== Finale ==
Søndag 5. mars 1939, Østensjøvannet, Aker.
Reidulf – Spero 2-1 eeo.Dommer: Thorvald Lindstad, Spartacus.
Målscorere:

1-0 Arne Breen
1-1 Edgar Huseby
2-1 Stein SyversenMesterlagetOdd Andersen
Karsten Breen
Arne Hansen
Einar Kristiansen
Leif Gottenborg
Allan Kristiansen
Richard Johansen
Stein Syversen
Thorleif Aas
Arne Breen
Frank JansenReidar Borchgrevink skulle egentlig spille høyre half, men fikk ikke beskjed om at kampen ble flyttet fra Dælenenga til Østensjøvannet.


== Se også ==
NM i bandy 1939


== Referanser ==


== Kilder ==
Arbeiderbladet 30. januar, 6. februar, 13. februar, 20. februar, 27. februar og 5. mars 1938.


== Litteratur ==
Petter Larsen (1979). Med AIF-stjerna på brystet: glimt fra norsk arbeideridrett. Oslo: Tiden. s. 166–167. ISBN 8210018531.
Amund Nilsen Gloppe

Amund Nilsen Gloppe (født 1737, død e. 1801) var en norsk bygdesnekker, tømmermann og byggmester som huskes for sine kirker.
Patronymet staves iblant Nielsen eller Nielssen, og han sies å stamme fra Fåberg, nærmere bestemt Vingrom, idet man antar at det dreier seg om Amund Gilbergstuen. Rundt 1770 eller noe etter slo han seg ned ved Biri, der han giftet seg i 1774. Han omtales i bygdebøkene med etternavnet Gloppe, etter bruket Gloppe, som lå under prestegården.
Gloppe oppførte en rekke gårdsbygninger i Biri, og han skal også ha stått for innredning. Senere utførte han arbeid for glassverket på Gjøvik.Det han huskes best for i dag, er imidlertid fire kirker som ble oppført i det nordlige mjøsområdet. I alle tilfellene dreier det seg om laftede korskirker med takrytter over krysset. Det er likhetstrekk i valg av tekniske løsninger som gjør at alle kirkene knyttes til Gloppe. Dette gjelder særlig kirken i Vardal.


== Verker i utvalg ==
Biri kirke (innviet 1777)
Seegård kirke, Snertingdal (innviet 1781, brant 1994)
Brøttum kirke, Ringsaker (oppført 1787–92, men innviet 1790)
Vardal kirke (innviet 1803)


== Referanser ==


== Kilder ==
Amund Nielsen Gloppe i Norsk kunstnerleksikon
Grønland, Tormod (2003). Vardal hjembygdens kirke 200 år. Glimt fra Vardal prestegjelds historie. Gjøvik: Vardal menighetsråd. s. 32-33. 
Sørlien, Arne (1995). «Brøttum kirke». Kirker i Ringsaker. Ringsaker: Ringsaker, Veldre og Brøttum historielag. s. 55-59. ISBN 8299175682.
Coenoryctoderus

Coenoryctoderus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
Middelsstore, nokså kraftige, blankt brunsvarte biller. Hannene mangler horn, men kan kjennes på at fotleddene og særlig klørne på frambeina er kraftig forstørret.


== Levevis ==
Lite ser ut til å være kjent om biologien til denne slekten.


== Utbredelse ==
Slekten finnes på Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Oryctoderini
Slekten Coenoryctoderus Prell, 1933
Coenoryctoderus candezei (Lansberge, 1880)
Coenoryctoderus robustus (Prell, 1914)


== Kilder ==
Dynastidae du monde- sjekkliste over artene Arkivert 5. august 2013 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Coenoryctoderus i Encyclopedia of Life 
(en) Coenoryctoderus i Global Biodiversity Information Facility 
Coenoryctoderus – detaljert informasjon på Wikispecies
Oryctoderinus

Oryctoderinus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
En nokså stor, avlang, blankt svart bille. Hannen har en liten, spiss knøl på hodet og en rund grop foran på det sterkt hvelvede pronotum, dessuten forstørrede forføtter som vanlig hos Oryctoderini.


== Levevis ==
Lite ser ut til å være kjent om biologien til denne arten.


== Utbredelse ==
Arten er den eneste representanten for Oryctoderini i Australia og finnes i det nordlige Queensland.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Oryctoderini
Slekten Oryctoderinus Endrödi, 1978
Oryctoderinus walfordorum Endrödi, 1978


== Kilder ==
Dynastidae du monde- sjekkliste over artene Arkivert 5. august 2013 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Oryctoderinus walfordorum i Encyclopedia of Life 
(en) Oryctoderinus walfordorum i Global Biodiversity Information Facility 
Oryctoderinus walfordorum – detaljert informasjon på Wikispecies
Paroryctoderus cornutus

Paroryctoderus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Levevis ==
Lite ser ut til å være kjent om biologien til denne arten.


== Utbredelse ==
Arten lever på Sulawesi.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Oryctoderini
Slekten Paroryctoderus Dechambre, 1994
Paroryctoderus cornutus Dechambre, 1994


== Kilder ==
Dynastidae du monde- sjekkliste over artene Arkivert 5. august 2013 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Paroryctoderus cornutus i Encyclopedia of Life 
(en) Paroryctoderus cornutus i Global Biodiversity Information Facility 
Paroryctoderus cornutus – detaljert informasjon på Wikispecies
Gjentaksintervall

Gjentaksintervall er et hydrologisk verktøy til å anslå (statistisk) hvor ofte en flom eller stormflo av samme størrelse opptrer i gjennomsnitt over en lang årrekke.
En flom med gjentaksintervall på 100 år, også kalt 100-årsflom, opptrer i gjennomsnitt hvert 100. år. Allikevel kan to 100-årsflommer opptre med kort tids mellomrom, men sannsynligheten for at det skjer varierer med tid og størrelse. I så måte er det 63 % sjanse (ref. tabellen under) for at det oppstår en 100-årsflom i løpet av de neste 100 årene. Det er imidlertid kun 2 % sjanse for at det oppstår en 500-årsflom i løpet av de neste 10 årene. Beregning av gjentaksintervall for flommer er basert på måling av vannføringen i det aktuelle vassdraget over en lang rekke år.


== Tabell ==
Saria (Hellas)

Saria (gresk: Σαρία) er en gresk øy innenfor øygruppen Dodekanesene i Egeerhavet. Den er innenfor i regionale enheten Karpathos i regionen sørlige egeiske øyer.
Det er en berglendt, vulkansk øy liggende langs den nordlige enden av Karpathos, adskilt fra denne ved et smalt sund som er rundt 100 meter bredt. Saria er nesten 8 km lang og opptil 4,5 km bred og har et areal på 20,429 km². Den fjellrike og golde øya strekker seg til en høyde på 631 meter.Administrativt er den en del av landsbyen Olympos på Karpathos, I henhold til folketelling av 2001 var det 22 som bodde på Saria, hvilket faktisk er en økning for de siste årene da det var 18 øyboere i 1961, 13 i 1971 og 4 stykker i 1981. Disse er hovedsakelig gjetere og har egentlig opphold på Karpathos.
Det er lite plante- eller dyreliv på øya. Den har en rekke skarpe klipper. Saria har noen meget små, men uberørte strender. Noen infrastruktur for turister er ikke opprettet, men øya kan besøkes i løpet av en dagstur fra Karpathos. I tillegg til bading og strandliv, er fotturer på øya er tilgjengelig. 
Saria er også hekkeplass for en den sjeldne fuglearten eleonorafalk.


== Historie ==
Den gamle antikke byen Nisyros ligger nå delvis under vannlinjen, og det er fra denne at den senere landsbyen oppsto, antagelig i tiden rundt 900 e.Kr. Ved Palatia er det ruiner av et tidligere kloster.
I 1420, på grunn av stadige angrep fra pirater, oppga nær alle øyboerne Saria og opprettet byen Olympos på Karpathos.


== Mytologi ==
Selv om øyas navn, Saria, er et diskutabelt emne, har det blitt knyttet, kanskje noe spekultativt, til navnet på en antikk gresk prinsesse ved navn Katherine. Greske legender hevder at hun var like vakker som Helena av Troja og at øya hvor hun kom fra ble oppkalt etter henne. Det skal også ha eksistert et lite høvdingedømme på øya kalt Mikri Nisyros.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Saria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart av Saria i forhold til landsbyen Olympos og Karpathos
Tomarus

Tomarus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Denne gruppen blir regnet til underfamilien hornbiller (Dynastinae) men ligner ikke så påfallende på de mer velkjente, store artene i underfamilien.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, mørke, noe blanke biller. Oversiden er kraftig punktert. Clypeus ("overleppen") har to små tenner. Beina er ganske korte og kraftige.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda, for det meste av råtnende plantemateriale, men de kan også ete røttene på ulike planter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Amerika, fra nordlig-sentrale deler av USA i nord til Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

Slekten har ofte vært kalt Ligyrus.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
Slekten Tomarus Erichson, 1847
Tomarus adoceteus (Ratcliffe & Cave, 2010)
Tomarus bidentatus Fairmaire, 1892
Tomarus bituberculatus (Palisot de Beauvois, 1805)
Tomarus burmeisteri Steinheil, 1872
Tomarus cicatricosus Prell, 1937
Tomarus cuniculus (Fabricius, 1801)
Tomarus discrepans Escalona & Joly, 2006
Tomarus ebenus (DeGeer, 1774)
Tomarus fossor (Latreille, 1833)
Tomarus gianucai Dechambre & Lumarre, 1985
Tomarus gibbosus (DeGeer, 1774)
Tomarus gyas (Erichson, 1848)
Tomarus laevicollis Bates, 1888
Tomarus maimon (Erichson, 1848)
Tomarus maracaiboensis López-García & Deloya, 2019
Tomarus maternus Prell, 1937
Tomarus nasutus (Burmeister, 1847)
Tomarus neglectus (LeConte, 1847)
Tomarus peruanus Endrödi, 1970
Tomarus pullus Prell, 1937
Tomarus pumilus Prell, 1937
Tomarus relictus (Say, 1825)
Tomarus roigjunenti Neita-Moreno & Ratcliffe, 2017
Tomarus rosettae Endrödi, 1968
Tomarus rubripes (Boheman, 1858)
Tomarus sallaei Bates, 1888
Tomarus selanderi (Cartwright, 1959)
Tomarus similis Endrödi, 1968
Tomarus spinipenis Neita-Moreno & Ratcliffe, 2017
Tomarus subtropicus Blatchley, 1922
Tomarus villosus (Burmeister, 1847)


== Kilder ==
Dynastidae du monde- sjekkliste over artene Arkivert 5. august 2013 hos Wayback Machine.
Generic Guide to New World Scarab Beetles - Tomarus [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Tomarus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tomarus hos ITIS 
(en) Tomarus hos NCBI 
(en) Kategori:Tomarus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tomarus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Pentodontini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jone

Jone er et relativt sjeldent nordisk fornavn for begge kjønn, men brukes mest som mannsnavn. Det har opprinnelse i det greske navnet Johannes og betyr «Gud er nådig».
Jone har norsk navnedag 29. august.


== Etymologi ==
Som mannsnavn er Jone dannet som en variant av Jon.
Som kvinnenavn er Jone dannet som en variant av Jona, som har to opprinnelser: en feminin from av Jon eller en kortform av Johanna.
Alle disse navnene har opprinnelse i det greske navnet Johannes, som betyr «Gud er nådig».


== Utbredelse ==
Jone er mest brukt som mannsnavn, men er et sjeldent navn.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Jone og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Jone og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.


=== Menn ===
Jone Skjensvold (f. 1967) norsk kunstner
Jone Ellingsen (f. 1977), norsk syklist
Jone Samuelsen (f. 1984), norsk fotballspiller
Jone Andersen, norsk politiker


=== Kvinner ===
Jone Johnson Lewis, amerikansk prest og historiker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Jone
(en) Think Baby Names: Jone
Veikleåa

Veikleåa er ei elv i Nord-Fron kommune i Innlandet. Den er et sidevassdrag fra nord til Gudbrandsdalslågen. Den dannes ved samløpet av Tjønnåa og Jorda, og munner ut i Lågen ved tettstedet Kvam. 


== Geografi ==
Elva er 3,8 kilometer lang, mens hele vassdraget, medregnet Dalsbekken og Tjønnåa har en lengde på 16,3 km. Elva har et nedbørfelt på 100,55 km² og middelvannføringen ved munningen er 1,07 m³/s. Øverste kilde er bekken fra Stortjønne (1 057 moh.), og på sin vei ned til Kvam renner den gjennom fjellvatna Smukksjøen, Øvsttjønna, Brimsen, Leinetjørnin, Nedsttjønna, og møter elva Jorda, som kommer inn fra øst i starten av Veikledalen, der vassdraget bytter navn til Veikleåa. Ved Kvam deler elva seg i to forgreninger, Storelva og Vetlelva, som løper ut i Lågen rundt 700 meter fra hverandre.


== Flommer ==
Elva flommet over både i 2011 og 2013, noe som medførte skader på Kvam sentrum og stengning av E6 og fylkesvei 419.30. mai 2017 ble det ferdigstilt et flomsikringsanlegg bestående av en bunnlastsperre ved Fagervoll. Denne har kapasitet til å stoppe 100 000 kubikkmeter løsmasse.


== Referanser ==
Lednice–Valtice kulturlandskap

Lednice-Valtice kulturlandskap i Morava i Tsjekkia ble av hertugene av Liechtenstein utviklet til kulturlandskap i perioden fra 1600- til 1900-tallet. Landskapet kombinerte barokkarkitektur og klassisistisk og nygotisk stil i Lednice- og Valticeslottene, med engelsk landskapsarkitektur i parkene omkring. Kulturlandskapet omfatter 200 km² og det er dermed ett av de største menneskeformete landskaper i Europa. Kulturlandskapet ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1993.
Liechtensteinfamilien kom til Lednice midt på 1200-tallet og ervervet mot slutten av 1300-tallet også den nærliggende landsbyen Valtice. Da Karel I av Liechtenstein mottok fyrstetittelen tidlig på 1600-tallet, gjorde han Valtice til sin hovedresidens og Lednice til sitt sommerkvarter. De to landsbyene ble siden sammenslått med nabobyen Břeclav for å forme en organisk landskapsmessig enhet og for å tjene familiens behov for rekreasjon og som et symbol på deres makt og innflytelse. Den storslåtte omformingen av natur til kulturlandskap begynte på 1600-tallet ved at det ble laget avenyer mellom Valtice og andre deler av eiendommen. Arbeidet fortsatte utover på 1700–tallet med bygging av veier og ridestier, og parkanlegg i nyrenessansestil. I begynnelsen av 1900–tallet etablerte Jan Josef I en park i engelsk stil, sterk influert av arbeidene til Lancelot 'Capability' Brown i Stowe og andre steder i England. I denne perioden ble enorme parkanlegg etablert, blant annet Ledniceparken og kanalanlegget for elven Dyje.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lednice-Valtice Cultural Landscape – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arbeidermesterskapet i bandy 1940

Det sjette og siste norske arbeidermesterskapet i bandy ble arrangert vinteren 1939–1940 av Arbeidernes Idrettsforbund.  Mesterskapet ble for første gang avholdt med seriespill. Lagene i Divisjon I ble delt inn i to puljer, og avdelingsvinnerne møttes i finale. Tidligere hadde arbeidermesterskapet blitt arrangert som utslagsturnering. Brage vant mesterskapet etter finaleseier 5–2 over Birkebeineren.På grunn av krigsutbruddet kort tid etter sesongslutt ble det ikke arrangert flere arbeidermesterskap i bandy. Da freden kom i 1945, var Arbeidernes idrettsforbund og Norges landsforbund for idrett forent i Norges Idrettsforbund, og AIF-klubbene begynte å delta i norgesmesterskapet.


== Tabell Divisjon I ==


=== Avdeling 1 ===


=== Avdeling 2 ===


== Finale ==
Søndag 18. februar 1940, Dælenenga, Oslo.
Brage – Birkebeineren 5–2Dommer: Egil Sleipnes, Reidulf
Målscorere:

1–0 Hans Johansen
2–0 H. Johansen
2–1 Willy Skar
3–1 H. Johansen
3–2 W. Skar
4–2 H. Johansen
5–2 Reidar HaanesMesterlaget
Ivar Andresen
Kristian Olsen
Leif Bunes
Rolf Olsen
Haakon Lunder
Villy Olsen
Per Ingiær
Reidar Haanes
Hans Johansen
Sigurd Larsen
Leif Christensen


== Se også ==
NM i bandy 1940


== Referanser ==