Sven Stolpe

Sven Johan Stolpe (født 24. august 1905 i Stockholm, død 26. august 1996 i Flipstad) var en svensk forfatter, oversetter, journalist, litteraturforsker og litteraturkritiker. Han var sønn til overkontrolløren Johan Stolpe og Maria Schwartz. Han giftet seg i 1931 med fil.kand. Karin von Euler-Chelpin, datter av professor Hans von Euler-Chelpin og Astrid Cleve. Han var far til Staffan Stolpe, Lisette Schulman (og dermed morfar til mediapersonlighetene Alex Schulman og Carl Schulman) og Benkt Stolpe, bror til Birger og Herman Stolpe, og onkel til Jan Stolpe. 


== Karriere ==
Stolpe debuterte som forfatter i 1929 med essaysamlingen Två generationer. I 1930 utkom romanen I dödens väntrum, hvor Stolpe beskriver sine erfaringer fra opphold på sanatorium. Den ble en suksess, og ble etterfulgt av flere skjønnlitterære verk. Til tross for dette er Stolpe mest kjent for sin sakprosa, som introduktør, historiker og oversetter.
På 1940-tallet engasjerte han seg mot nazismen, blant annet sammen med vennen og poeten Bertil Malmberg. Stolpe kritiserte også undertrykkingen i Sovjetunionen. 
Stolpe ble tidlig interessert i katolisismen, hva som blant annet gav seg til uttrykk i essaysamling Den kristna falangen (1934–36). Til tross for dette sluttet han seg på 1930-tallet til den såkalte Oxfordbevegelsen, som var en internasjonal kristen vekkelsesbevegelse. I 1947 konverterte han til katolisismen. I forbindelse med dette skrev han Lätt, snabb och öm og Sakrament, av mange ansett som hans viktigste romaner. Mellom 1951 og 1960 var han medredaktør for det katolske tidsskriftet Credo.
En konsekvens av Stolpes katolske orientering var også biografiene han skrev om Jeanne d’Arc, dronning Kristina og den hellige Birgitta. I 1959 Han disputerte hanmed sin avhandling om Kristina, Från stoicism till mystik. I arbeidet med avhandlingen fikk Stolpe tilgang til det kirkelige arkiv i Roma.
I årene 1964-1972 arbeidet han som lektor i Mjölby. Han framstod ofte som konservativ kulturkritiker i media; blant annet var han kritiker i Aftonbladet mellom 1945 og 1961. Han var tidvis bosatt i Malexander, men også i Värmland, et landskap han beskrev i boken Mitt Värmland. 
I 1970 gav han ut boken Låt mig berätta, en samling humoristiske, og ifølge Stolpe selvopplevde, minner og anekdoter som fikk to oppfølgere: Låt mig berätta mer  i 1971 og Tål ni höra mer? i 1976. På 1970-tallet gav Stolpe også ut memoarverk, og begynte på egen hånd  å skrive en svensk litteraturhistorie i flere bind. Der fikk han skrive om sine litterære forbilder, som Verner von Heidenstam og Selma Lagerlöf. Han dedikerte også et bind til August Strindberg, en forfatter han var betydelig mer negativ til. I 1980 publiserte han en kontroversiell studie av Olof Lagercrantz, en forfatterkollega Stolpe likte dårlig og mente hadde hatt en destruktivt innflytelse på det svenske kulturlivet. Stolpe utlovte også liknende granskninger av Bertil Malmberg og Eyvind Johnson, som han mente hadde utøvd skadelige påvirkninger, med disse ble ikke utgitt. Eyvind Johnson og Stolpe var fra gammelt av konkurrenter og ideologiske motpoler og hadde fra 1930-tallet til 1950-tallet utvekslet en serie karikaturer og polemikker; Stolpe figurerer for eksempel i Johnsons romaner Krilons resa (1942, under dekknavnet Dr Tollius) og Tidens gång (1955).  
Etter å ha blitt smittet av tuberkulose oppholdt Stolpe seg på sanatorium i Sveits mellom 1927 og 1928 (skildret i romanen I dödens väntrum). Dette, sammen med en alvorlig trafikkulykke i voksen alder, gjorde at Stolpe bare hadde en halvt fungerende lunge. 
Stolpe ble tildelt professors namn i 1993. Han bodde på herregården Valåsen på midten av 1900-tallet, øst for Karlskoga.Han er begravd på Vadstena kirkegård.


== Sitat ==
Intervjuer:- Nu när du får tala fritt i Magasinet i kväll, vad ska du säga då?
Sven Stolpe: - Jag vill inte träffa lagstiftarna. Jag vill vara med om att hänga dem på Brunkebergstorg i stiliga galgar. 
(i fjernsynsprogrammet «Magasinet», 1981)«Sedlig idiot var han för ingen del något dumhuvud.» Om sin motstander Olof Lagercrantz i biografien om ham (sitat fra Viktor Rydbergs biografi om Caligula).Hagge Geigert: «Vad vill du bli ihågkommen för? Vi har talat om dig i så många definitioner här.»
Sven Stolpe: « Nej, jag vill inte bli ihågkommen alls. Det tror jag inte är någon risk, förstår du, i det svenska Sovjetväldet att man blir ihågkommen. Det kommer inte att finnas kvar några av oss, inte. Det kommer bara att fladdra stora rödskägg vart man går.» 
(«Gjest hos Hagge» i SVT 1977 – se ekstern lenke nedenfor.)


== Bibliografi (utvalg) ==
Två generationer, Stockholm, 1929
I dödens väntrum, 1930
Livsdyrkare: studier i modern primitivism, Stockholm, 1931
Tillsammans med Ernst Robert Curtius: Den franska kulturen : en orientering, Stockholm, 1932
Sigfrid Siwertz, Stockholm, 1933
Hjalmar Söderberg, Stockholm, 1934
Kristna falangen, 1934
Diktens frihet, Stockholm, 1935
Det svenska geniet och andra studier, Stockholm, 1935
Kristna falangen: franska essäer. Ny samling, 1936
Oxfordprofiler, Stockholm, 1938
I smältdegeln: Inlägg och skisser, 1941
Fem norrmän: Christopher Bruun, Eivind Berggrav, Arne Fjellbu, Ronald Fangen, Fredrik Ramm, Stockholm, 1942
General von Döbeln 1942 (filmmanus)
Kvinnor i fångenskap 1943 (filmmanus)
En dag skall gry 1944 (filmmanus)
Excellensen 1944 (filmmanus)
Vi behöver varann 1944 (filmmanus)
Brott och straff (film)|Brott och straff 1945 (Filmmanus)
Francois Mauriac och andra essayer, 1947
Lätt, snabb och öm, 1947
Änglar och demoner: karikatyrer och skisser, Stockholm, 1948
Den glömda vägen, Stockholm, 1949
Stefan George och andra studier, Stockholm, 1956
Ungdom, Uppsala, 1957
Student -23, Uppsala, 1958
Från stoicism till mystik: studier i drottning Kristinas maximer, Stockholm, 1959
Drottning Kristina, Stockholm, 1960-1961
Klara: komedi i fem akter, 1962
I dödens skugga 1962
Tre franska författare: essäer om André Gide, François Mauriac, Georges Bernanos, Stockholm, 1963
Dag Hammarskjölds andliga väg, Stockholm, 1964
Låt mig berätta , Stockholm, 1970
Låt mig berätta mer, minnen och anekdoter,  Stockholm, 1971
Svenska folkets litteraturhistoria, Stockholm, 1972
Memoarer, Stockholm, 1974-1976
Geijer: en essay, Stockholm, 1976
Birgitta i Sverige och i Rom, Stockholm
Tål ni höra mer?: minnen och anekdoter, Stockholm, 1976
Olof Lagercrantz, Stockholm, 1980
40 svenska författare, Höganäs, 1980
Livets löjen: glada minnen och bagateller, Stockholm, 1983
Nikolaj Berdjajev, Borås, 1983
Äventyr i Paris – och annorstädes: essayer av Sven Stolpe 1934-1974, Höganäs, 1984
Mitt Värmland, Solna, 1985
Jeanne d’Arc: en biografi, Höganäs, 1988
Franciskus: lärjunge och diktare, Borås, 1988
Tal till vänner, Borås, 1990


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1989 – Lotten von Kræmers pris
1989 – Gun och Olof Engqvists stipendium
1982 – Contras frihetspris


== I populærkulturen ==
Sven Stolpe nevnes i Ola Magnells låt Nya perspektiv:  «När Sven Stolpe får Das Kapital i läxa (...)
Ja det är då, först då som saker börjar händaÅ det är då som de kan börja skönja nya perspektiv» 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sven Stolpe intervjuas i "Gäst hos Hagge" i SVT 1977 (ca 1h) – «Möt den katolske författaren, litteraturkritikern och debattören Sven Stolpe som inte tror att han kommer att bli ihågkommen i 'det svenska Sovjetväldet där det fladdrar rödskägg vart man går'.»