jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nymåneselskapet

Nymåneselskapet (kinesisk: 新月社, pinyin: Xīnyuè shè) var et kinesisk litterært selskap grunnlagt av dikteren Xu Zhimo i 1923. Det bestod frem til 1931. Det tok sitt navn etter The Crescent Moon, et dikt av Rabindranath Tagore. Blant sine medlemmer talte selskapet, i tillegg til Xu Zhimo, også den ledende forfatter og skolemann Hu Shi, dikterne Wen Yiduo og Bian Zhilin, forfatterne Liang Shih-chiu og Shen Congwen, Rao Mengkan, og sosiologen Pan Guangdan.
Nymåneselskapet var den av Ny kultur-bevegelsen.


== Litteratur ==
Literary Societies of Republican China
Modern Chinese Literary Thought (s. 497)
The Columbia Companion to Modern East Asian Literature (s. 368)
Twentieth-century Chinese Translation Theory (s. 198)
The Cambridge History of China (s. 430)
India and China in the Colonial World (s. 94)
China (s. 355)
Go Skateboarding Day

Go Skateboarding Day er en internasjonal rullebrettdag og holdes 21. juni hvert år.
Mange byer og steder har konkurranser og opplegg arrangert av rullebrettbutikker og andre organisasjoner.
Li Kan (maler)

Li Kan (tradisjonell kinesisk: 李衎, forenklet kinesisk: 李衎, pinyin: Lǐ Kàn, Wade-Giles: Li K'an; født ca. 1245 i Beijing, død ca. 1320) var en kinesisk maler under Yuan-dynastiet (1271–1368).
Hans stilnavn var 'Zhong Bin' og hans tilnavn var 'Xi Zhai'. Li hadde bodd en stund i en bambusdal, som var inspirasjonen til mange av hans arbeider. Hans raffinerte teknikk med blekkstrøk med bambus ble anerkjent for deres realisme,  og fulgte i stilen til Wen Tong.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Li Kan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
The Girl That I Marry

«The Girl That I Marry» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Irving Berlin. Den var med i musikalen Annie Get Your Gun (1946).
Sangen ble fremført av Frank Butler. Butler ble spilt av Ray Middleton i den opprinnelige Broadway-oppsetningen. Middleton foreviget den også på plate.
Andre hitversjoner i 1946 var med Frank Sinatra og Eddy Howard. Howards versjon ble spilt inn i september 1946 og utgitt på 78-platen Majestic 23588.Senere utførelser innbefatter:

Per Grundén med orkester Dir.: Hans Schreiber. Svensk tekst av Stig Bergendorff og Gösta Bernhard med tittelen «Den flickan skall bära mitt namn». Innspilt i Stockholm 19. august 1948. Utgitt på 78-platene His Master's Voice X 7540 (i Sverige) og på His Master's Voice A.L. 3023 (i Norge)
Howard Keel, i Metro-Goldwyn-Mayer-filmen Annie Get Your Gun (1952). Keel og Betty Hutton spilte den også inn på 78-platen MGM Records 30229.
John Raitt, i oppsetningen fra 1957 med Mary Martin i tittelrollen, utgitt på Capitol Records.
Bruce Yarnell, i en oppsetning fra begynnelsen av 1960-årene, utgitt på RCA Victor Records
Robert Goulet, på et album fra slutten av 1960-årene


== Referanser ==
The Boss (album)

The Boss er Diana Ross' niende soloalbum og ble utgitt den 23. mai 1979. Lydbildet på albumet var sterkt preget av disco, og albumet ble sertifisert til gullplate noen måneder senere, med salgstall på 850 000 solgte i USA.


== Bakgrunn ==
Ross hadde, sammen med flere artister på Motown – selskapet, vært skeptiske til discoens inntog i musikken, men etter suksessen med singelen «Love Hangover» og albumet Diana Ross fra 1976, anerkjente Ross musikkstilen, og omfavnet den. Etter at soul/pop albumet Ross fra året før, ikke var suksessen Ross hadde ventet seg, rekrutterte hun låtskriverduoen Ashford & Simpson, som på den tiden hadde hatt flere hits innenfor disco-sjangren. 
Albumets første singel, «The Boss» ble en stor radio-hit, og solgte alene 250 000 kopier i USA, men stoppet opp på 19.-plass på den amerikanske singel-listen. Albumet ble sett på som så sterkt at flere låter ble vurdert som singler, med sangen «No One Gets the Prize» lansert i England (#59), og «It's My House» lansert som andre singel i USA, til tross for at den i dag er kjent og ble en stor radio hit, og Ross framfører den i turnéne, viste den seg aldri på salgslisten i USA.


== Mottakelse ==
Med gode salgstall, men med dårlige plasseringer å vise til for singlene, skal dette albumet ha vært Ross en dårlig erfaring med Motown-selskapet som på denne tiden hadde store problemer med og promotere sin største kvinnelige stjerne. 
Albumets cover skapte oppmerksomhet da det var en lettkledd Ross som viste seg på forsiden og hele 5 av albumets åtte låter dukket opp på Ross sin turné det året, hvor en forestilling på Caesars Hotel i Las Vegas ble filmet for NBC.


== Sporliste ==
Alle sanger skrevet og produsert av Ashford & Simpson.

Side A
«No One Gets the Prize»  – 4:40
«I Ain't Been Licked»  – 4:09
«All for One»  – 4:20
«The Boss»  – 4:01Side B
«Once in the Morning»  – 4:54
«It's My House»  – 4:34
«Sparkle» – 5:23
«I'm in the World» – 4:04


== Singler ==
1979: «The Boss» / «I'm in the World» (#19 USA)
1979: «No One Gets the Prize» / «Never Say I Don't Love You» (#59 England)
1979: «It's My House» / «Sparkle»


== Eksterne lenker ==
(en) The Boss på Apple Music 
(en) The Boss på Discogs 
(en) The Boss på MusicBrainz 
(en) The Boss på Spotify 
(en) The Boss på Last.fm
Johan Fornes

Johan Gunnarsen Fornes (født 1. juni 1899 i Hegra i Nord-Trøndelag, død 12. desember 1970 samme sted) var en norsk gårdbruker og politiker. Han var ordfører i Hegra 1956–1957, valgt for Bondepartiet.
Han var sønn av gårdbruker Gunnar Gunnarsen Fornes og hustru Gurina Johnsdatter Lerfald. Johan Fornes var grandnevø av Hegras første ordfører Olav Torsteinsen Bjørgum, som var gift med hans farfars søster Anna. Han var også nevø (søstersønn) av ordfører John Johnsen Lerfald og fetter av stortingsmann og ordfører Jon Leirfall.Faren delte slektsgården Fornes mellom sine tre sønner, så Johan ble bruker på Østre Fornes i 1934. Han giftet seg i 1932 med Marit Larsdatter Børset fra Søndre Mølsknes i Flora i Hegra. De fikk tre barn.Fornes var medlem av Hegra kommunestyre fra 1935 og frem til okkupasjonen i 1940, senere i perioden fra 1956 til 1959, valgt på Bondepartiets liste. I den første halvdelen av sin siste periode, to år, var han også ordfører. Fornes var også formann i Hegra Idrettslag 1921–1923 og tillitsmann i skogeiernes organisasjoner.


== Referanser ==
I Got the Sun in the Mornin’ (and the Moon at Night)

«I Got the Sun in the Mornin' (and the Moon at Night)» er en amerikansk sang, skrevet av Irving Berlin. Den var med i musikalen Annie Get Your Gun (1946).
Sangen ble fremført av rollefiguren Annie Oakley. Oakley ble spilt av Ethel Merman i den opprinnelige Broadway-oppsetningen.Andre sangere som har spilt inn sangen innbefatter June Christy with the Stan Kenton Orchestra, Doris Day, Betty Hutton (i filmversjonen av Annie Get Your Gun), Judy Garland og Bernadette Peters.
Øivind Berghs danseorkester Engelsk sang: Jack Geddes. Innspilt i Oslo 13. august 1947. Utgitt på 78-platene Telefunken T-8342 og Musica A-8344.
Stig Bergendorff og Gösta Bernhard har skrevet en svensk tekst med tittelen «Jag har solen och månen». Per Grundén med orkester Dirigent: Hans Schreiber. Innspilt i Stockholm 19. august 1949. Utgitt på 78-platene His Master's Voice X 7540 (i Sverige) og på His Master's Voice A.L. 3023 (i Norge)


== Referanser ==
Senatorvalget i Sør-Carolina 2010

Senatorvalget i Sør-Carolina 2010 er et kongressvalg som avholdes 2. november 2010 i den amerikanske delstaten Sør-Carolina. Det står mellom den sittende republikanske senatoren Jim DeMint og den demokratiske militærveteranen Alvin Greene. Det var forventet at DeMint skulle vinne greit i valget 2. november, men etter at Demokratene overraskende valgte Alvin Greene som sin kandidat regnes det nesten som sikkert at DeMint vinner. 


== Primærvalgene ==


=== Demokratenes primærvalg ===


=== Republikanernes primærvalg ===


== Valget ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
South Carolina State Election Commission
Josef Hasenöhrl

Josef Hasenöhrl (født 5. mai 1915, død 13. mars 1945) var en østerriksk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Hasenöhrl vant en olympisk sølvemedalje i roing under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han kom på andreplass i singelsculler bak Gustav Schäfer fra Tyskland.
Hasenöhrl var løytnant i Wehrmacht og døde i strid i Luxembourg på slutten av andre verdenskrig.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Sølv i roing, singelsculler  Østerrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Josef Hasenöhrl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Josef Hasenöhrl på Internet Movie Database 
(en) Josef Hasenöhrl hos The Movie Database 
(en) Josef Hasenöhrl – Olympics.com 
(en) Josef Hasenöhrl – Olympic.org 
(en) Josef Hasenöhrl – Olympedia 
(en) Josef Hasenöhrl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Josef Hasenöhrl – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Josef Hasenöhrl – FISA
Leslie Southwood

Leslie Frank «Dick» Southwood (født 18. januar 1906, død 7. februar 1986) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Southwood ble olympisk mester i roing under Sommer-OL 1936 i Berlin. Sammen med Jack Beresford vant han dobbeltsculler foran Willy Kaidel og Joachim Pirsch fra Tyskland og polske Roger Verey og Jerzy Ustupski.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Gull i roing, dobbeltsculler  Storbritannia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leslie Southwood – Olympedia 
(en) Leslie Southwood – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Leslie Southwood – FISA
Odes Bajsultanov

Odes Khasaevitsj Bajsultanov (russisk: Одес Хасаевич Байсултанов; født 17. januar 1965 i Belerotsje i Tsjetsjenia) er en tsjetsjensk politiker. Han har siden 2007 vært den tsjetsjenske delrepublikkens statsminister.
Basjultanov har eksamen fra Groznyj statsuniversitet (matematisk-fysisk fakultet) i 1994. 
Basjultanov er fetter av president Ramzan Kadyrov og har hatt verv og stillinger i det pro-russiske statsapparatet siden 2003.


== Kilder ==
«Chechen Republic Head names cousin as Prime Minister»; på nettsidene til The Central Asia-Caucasus Analyst (besøkt 24. juni 2010).
Willi Kaidel

Willi Kaidel (født 20. april 1912 i Schweinfurt, død der 2. april 1978) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Kaidel vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1936 i Berlin. Sammen med Joachim Pirsch kom han på andreplass i dobbeltsculler bak Jack Beresford og Leslie Southwood fra Storbritannia.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Sølv i roing, dobbeltsculler  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willi Kaidel – Olympedia 
(en) Willi Kaidel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Willi Kaidel – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Willi Kaidel – FISA
Joachim Pirsch

Joachim Pirsch (født 26. oktober 1914, død 25. august 1988) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Pirsch vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1936 i Berlin. Sammen med Willy Kaidel kom han på andreplass i dobbeltsculler bak Jack Beresford og Leslie Southwood fra Storbritannia.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Sølv i roing, dobbeltsculler  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joachim Pirsch – Olympics.com 
(en) Joachim Pirsch – Olympic.org 
(en) Joachim Pirsch – Olympedia 
(en) Joachim Pirsch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Joachim Pirsch – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Joachim Pirsch – FISA
Roger Verey

Roger Roland Verey (født 14. mars 1912 i Lausanne, død 6. september 2000 i Kraków) var en polsk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Verey vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1936 i Berlin. Sammen med Jerzy Ustupski kom han på tredjeplass i dobbeltsculler bak Jack Beresford og Leslie Southwood fra Storbritannia og tyskerne Joachim Pirsch og Willy Kaidel.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Bronse i roing, dobbeltsculler  Polen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roger Verey – Olympics.com 
(en) Roger Verey – Olympic.org 
(en) Roger Verey – Olympedia 
(en) Roger Verey – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Roger Verey – Polens olympiske komité 
(en) Roger Verey – FISA
Jerzy Ustupski

Jerzy Ustupski (født 1. april 1911 i Zakopane, død 3. oktober 2004 i Zakopane) var en polsk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Ustupski vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1936 i Berlin. Sammen med Roger Verey kom han på tredjeplass i dobbeltsculler bak Jack Beresford og Leslie Southwood fra Storbritannia og tyskerne Joachim Pirsch og Willy Kaidel.
Ustupski var med i Armia Krajowa under andre verdenskrig og kjempet i Warszawaoppstanden i 1944.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Bronse i roing, dobbeltsculler  Polen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jerzy Ustupski – Olympics.com 
(en) Jerzy Ustupski – Olympic.org 
(en) Jerzy Ustupski – Olympedia 
(en) Jerzy Ustupski – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Jerzy Ustupski – Polens olympiske komité 
(en) Jerzy Ustupski – FISA
Mot alle vindar

Mot alle vindar (orig: Against the Wind) er en australsk dramaserie på 13 episoder som gikk på Seven Network i 1978. Serien handlet om noen irer som ble tvangssendt til Australia som straff for opprørskhet mot det britiske overherredømme. Der måtte de starte et nytt liv. Hovedrollene ble spilt av Mary Larkin og Jon English. Regien var ved George T. Miller og Simon Wincer.
Serien ble vist på NRK i 1981 og gikk i reprise i 1990, 2000 og 2001.


== Handling ==
Handlingen starter i Irland på slutten av 1700-tallet. Opprøret mot engelskmennene ulmer. Den 18-årige Mary deltar i opprøret og blir forvist til syv års straffearbeide i Australia, som er britenes nye koloni. I Australia treffer Mary eksforbryteren Jonathan og stifter etterhvert familie med ham.


== Musikk ==
Serien var opphav til den populære sangen «Six Ribbons», som ble fremført av seriens hovedrolleinnehaver, Jon English. Sangen toppet hitlistene i Norge sommeren 1981. Både serien og sangen bidro i betydelig grad til å fremme Englishs musikkarriere.


== Rollebesetning ==
Mary Larkin som Mary Mulvane / Mary Garrett
Kerry McGuire som Polly McNamara
Jon English som Jonathan Garrett
Warwick Sims som Ensign Greville
Frank Gallacher som Will Price
Frederick Parslow som Captain Wiltshire
Gerard Kennedy som Dinny O'Byrne
Hu Price som Jonas Pike
Lynn Rainbow som Louisa Wiltshire
Charles Gilroy som Amos
Julia Blake som Cook
Bryan Brown som Michael Connor
Jim Danton som Thief


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mot alle vindar på Internet Movie Database
Svarthalset spyttekobra

Svarthalset spyttekobra er en kobra som er utbredt i store deler av Afrika sør for Sahara. Den er kjent for at den kan sprute gift mot øynene til angripere.  


== Eksterne lenker ==
(en) Svarthalset spyttekobra i Encyclopedia of Life 
(en) Svarthalset spyttekobra i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Svarthalset spyttekobra hos Reptile Database 
(en) Svarthalset spyttekobra hos ITIS 
(en) Svarthalset spyttekobra hos NCBI 
(en) Kategori:Naja nigricollis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Naja nigricollis – detaljert informasjon på Wikispecies
Togo under Sommer-OL 2000

Togo under Sommer-OL 2000. Tre utøvere, to menn og en kvinne fra Togo deltok i to grener, friidrett og judo i Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var sjette gangen som Togo deltok i et sommer-OL, de vant ingen medalje.


== Medaljer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 27. november 2012 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Togo under Sommer-OL 2004

Togo under Sommer-OL 2004. Tre sportsutøvere, to menn og en kvinne fra Togo deltok i to sporter, friidrett og padling under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var sjette gangen som Togo deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.


== Medaljer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 27. november 2012 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Hugh Robert Mill

Hugh Robert Mill (født 28. mai 1861 i Thurso i Skottland, død 5. april 1950) var en skotsk geograf og
meteorolog som hadde stor innflytelse i utviklingen av geografiopplæring og meteorolgi som en vitenskap.


== Biografi ==
Han ble uteksaminert fra University of Edinburgh i 1883. I 1892 ble han utnevnt til bibliotekar i Royal Geographical Society i London, en stilling han besatt i den perioden selskapet involverte seg i de ledende britiske ekspedisjonene i «den heroiske tidsalder for antarktiske utforskninger». Han var en fortrolig venn av Scott og Shackleton, men spesielt av William Speirs Bruce som ledet Scotia-ekspedisjonen fra 1902 til 1904. Han utløste Bruces overgang fra medisin til polarforskning ved å anbefale ham til Dundee-ekspedisjonen 1892–93 til Anarktis samt til ekspedisjoner til Arktis. I 1923 publiserte han den første omfattende biografien om Shackleton.
Mill er minnet gjennom oppkalling av Millsbreen, en sidebre til Beardmorebreen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Speak, Peter: William Speirs Bruce, Polar Explorer and Scottish Nationalist National Museums of Scotland Publishing, Edinburgh 2003 ISBN 1 901663 71 X
Harro Harring

Harro Paul Harring (født 28. august 1798 i Vobbenbøl i Nordfrisland i hertugdømmet Slesvig som var del av Danmark, død 21. mai 1870 i Saint Helier på Jersey) var en dansk forfatter og politisk eventyrer.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Harro Harring kom fra Vobbenbøl nær Husum. I 1810 døde faden og familiens gård ble satt på tvangauksjon. Han og moren flyttet til Hatsted.
Han utdannet seg først til maler ved Københavns kunstakademi, siden i Dresden og igjen i København. 


=== Frihetskjemper i mange land ===
I 1821 reiste han til Hellas for å delta i frihetskrigen, og der møtte han blant annet Lord Byron. Harring vendte snart tilbake til Roma og derfra til Wien og München, hvor han malte og skrev stykker for Theater an der Wien. 
I 1828 tok han tjeneste i den russiske hæren i Warszawa, men han reiste etter kort tid til Vest-Europa på grunn av julirevolusjonen. På grunn av forskjellige avisutgivelser ble han politisk forfulgt, og bega seg derfor til Sør-Frankrike, hvor han traff Mazzini og deltok i hans tog til Savoia. Nå ble han arrestert i Sveits og utvist. 
Han dro til England, og siden til Helgoland, hvor han igjen ble utvist. Siden dro han til Jersey og forskjellige steder på fastlandet, før han bega seg til Rio de Janeiro, hvor han levde av å skrive i fem år.

Da revolusjonen brøt ut i Europa i 1848, vendte han tilbake, men han ble igjen utvist og truet med fengsel, først i Hamburg, og i 1850 i Kristiania, hvor han hadde angrepet den norske statsforfatningen i skuespillet Testamentet fra Amerika. Harring hørte til kretsen rundt Marcus Thrane og en kort tid ut tidsskriftet «Folkets røst». I Christiania bodde Harring et halvt år i samme hus som Bjørnstjerne Bjørnson og Harring gjorde sterkt inntrykk på den unge Bjørnson. Stattholder Severin Løvenskiold ville utvise Harring med begrunnelse at han var utenlandsk spion, kongen bifalt og Fredrik Stangs regjering utviste da Harring. Utvisningsvedtaket førte til at protester i byen. Flere hundre mennesker skal ifølge Hoem ha samlet seg på kaia da Harring ble ført om bord i dampskipet med kurs for Danmark. Bjørnson holdt sin første politiske tale i protest mot utvisninga. Henrik Ibsen og Åsmund O. Vinje protesterte også.Etterpå dro han til London, og i 1854 var han i Hamburg, men måtte igjen flykte til Sør-Amerika. To år senere vendte han tilbake til Europa, hvor han levde resten av livet i fattigdom i London og på Jersey.


== Referanser ==


== Kilder ==
(da) C. Behrens:  «Harring, Harro Paul», i: Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave. Bd. X, København: J. H. Schultz, 1920, s. 910.


== Eksterne lenker ==
(da) Harro Harring på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Gunnar Opeide

Gunnar Schytte Opeide (født 28. september 1945, død 28. mars 2005) var en norsk slavist og førsteamanuensis ved Universitetet i Tromsø.
Opeide gikk på Strinda gymnas og begynte deretter å studere filologi ved Universitetet i Oslo, hvor han tok russisk hovedfag og ble cand. mag. i 1973. Hovedfagsoppgaven hans handlet om den russiske forfatteren Nikolaj Tsjernysjevskij. Han deltok i Jon Elsters prosjekt «Reading Marx» og var fungerende byråsjef i Kultur- og vitenskapsdepartementet, før han i 1989 ble stipendiat ved Universitetet i Tromsø. Her var han førsteamanuensis i russisk kultur- og litteraturvitenskap fra 1993.
Opeide oversatte Dostojevskijs Opptegnelser fra et kjellerdyp til norsk. Han skrev også en innføring i russisk historie, som utkom etter hans død med tittelen Russisk historie fra Rjurik til Gorbatsjov.


== Verk ==
Russisk historie fra Rjurik til Gorbatsjov. Fakta og resonnement. Oslo: Solum, 2009. ISBN 978-82-560-1634-1Oversettelser 

Fjodor Dostojevskij: Opptegnelser fra et kjellerdyp, i Dostojevskijs samlede verker, bind 5. Oslo: Solum, 1990


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Erik Egeberg: «Gunnar Opeide 1945–2005»
(no) Publikasjoner av Gunnar Opeide i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Gunnar Opeide i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Varp

(Varp brukes også om renning i en vev.)
Et varp eller verp, også kalt et kast, er en haug med stein eller pinner som er kastet sammen for å markere eller minnes en opprivende hendelse, for eksempel et mord, en henrettelse eller liknende. Skikken med å kaste en sten eller en annen gjenstand der hvor det er foregått noe spesielt finnes i mange land, og regnes som en urgammel skikk.
I folketroen knytter det seg også ofte forestillinger om at det kan hende en noe ondt dersom man går forbi varpet uten å kaste noe på. Ordet «varp» er i slekt med det norske «verpe» og tysk werfen «kaste».


== Noen eksempler ==
Biskop Jens Nilssøn, som reiste vidt og bredt på Østlandet i forbindelse med sine visitasreiser på slutten av 1500-tallet, beretter at han så noen slike varp på Kjølveien mellom Hadeland og Toten: «Saa fore wi derfra i nord offuer Kiølveigen 1 mil til nogle kaars staaendis vdj it varp, som wi haffde paa den høyre haand paa en backe. Och haffde wi tilforn 3 eller 4 varp 1 fiering imellum huert».På andre siden av elva for Neset i Bygland, hvor Sigurd Sordal ble henrettet i 1790-årene for drapet på sin kjæreste, finnes et digert varp. Det er kjent fra mange steder at slike hauger aktualiserte og holdt liv i sagnet som knyttet seg til stedet. Folk kom på og gjenfortalte historien hver gang de passerte.
I tilfellet Sigurd Sordal var hans egen familie mot forbindelsen, og mente det var noe «gale» med jenta. En dag hun satt i fjøset og melket gikk han inn og stakk henne i hjel. Han må selv ha ment det var et barmhjertighetsdrap, for etterpå spaserte han ut i tunet og trallet slått:
Eg tykkjer so vondt um tulla mi;
men no hev ho sloppe sorgi si!
Så rømte han bygda. Han fikk seg arbeid annetsteds, men ble stadig mer stille, og når de hadde fri og de andre undommene hadde dans og fest, satt han for seg selv og leste i Bibelen. To år senere vendte han tilbake rede til å ta sin dom og sin straff. Han skulle halshugges på Steglefloti, hvor det ble reist en avrettingstribune i form av en stegle. Da Sigurd ble hentet ut, gjorde han først et sprang så langt at ingen har gjort det etter ham, så tok han til å synge på slåtten sin, som senere fikk bære navn etter ham, «Sigurd Sordals slått».
Dommen ble lest opp med skarpretteren og en stor menneskemengde tilstede. Til slutt ropte dommeren ut at han likevel kunne få friheten igjen dersom det var noen blant publikum som var villig til å ta ham til ekte:
«Daa steig ei ung, raudleitt gjenta fram, Bergit Spræle heitte ho, og ropar: "Eg vil gifta meg med Sigurd" "Men eg vil døy!" svara Sigurd med same.» Straks øksa falt og hodet trillet ned på steglet sprang de fallesyke frem for å sikre seg friskt blod, som de trodde var dem til hjelp mot nye anfall. Liket ble liggende, overlatt til seg selv uten å komme i kristen jord. Til sist sloss kråker og skjærer om liket.


== Referanser ==


== Kilder ==
Amund Helland: Topografisk-statistisk beskrivelse over Nedenes amt. Anden del. Kristiania: Aschehoug, 1904, s. 455.
Hallvard Rysstad: "Sigurd Sordal. (Gamall segn)", (s. 337-339). Syn og Segn. Norsk Tidsskrift. Det norske Samlaget. Aattande aargangen. Kristiania 1902.