Nikolai Essen

Nikolaj Ottovitsj von Essen (russisk: Николай Оттович фон Эссен; født 11. desember 1860 i St. Petersburg i Russland, død 7. mai 1915 i Tallinn i Estland) var en russisk kommandør og admiral.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Nikolaj Essens foreldre var geheimråd, senator og statssekretær Otto von Essen (1828–1876) og hans hustru Ljubov Drusjinin († 1906). I mer enn to århundrer hadde hans baltisktyske forfedre tjenestegjort i den russiske marinen, og syv av hans forfedre var blitt tildelt utmerkelsen St. Georgsordenen, den høyeste militære utmerkelse i det russiske imperiet.


=== Marineoffiser ===
Essen gikk inn i den keiserlige russiske marinen etter endt militær utdannelse ved den russiske sjøkrigsskolen i 1880. I 1886 ble Essen forfremmet til løytnant. I den tidlige delen av karrieren hans kommanderte Essen en minesveiper, kanonbåten «Grozyachij» fra 1898 til 1900, dampskipet «Slavjanka» (1901–1902) i Svartehavet og i Middelhavet, etterfulgt av kommando på krysseren «Novik» frem til 1904, som var stasjonert i Vladivostok sammen med den russiske stillehavsflåten ved utbruddet av den russisk-japanske krig som brøt ut i februar 1904.
Essen fikk kommandoen over den russiske slagskipet «Sevastopol» i Port Arthur på ordre fra admiral Stepan Makarov i midten av 1904. Essen kjempet under slaget i Gulehavet. Til tross for generelt dårlige prestasjoner i den russiske skvadronen han hadde ansvar for, som var fanget i havn, i løpet av de siste ukene av den japanske beleiringen, klarte Essen å holde sitt slagskip i brukbar tilstand før skipet ble senket på dypt vann, slik at japanerne ikke kunne få tak i skipet.Essen ble forfremmet til kontreadmiral for den russiske marinen i 1908 og han ble utnevnt til øverstkommanderende for den russiske Østersjøflåten i 1909 da denne stillingen ble opprettet. Essen ble forfremmet til admiral i 1913. Essen så tidlig viktigheten av ubåter og fly, og ønsket å fremme yngre offiserer basert på deres kunnskaper om moderne strategi og taktikk.Essen ble ansett som de dyktigste av de russiske admiraler under den første verdenskrig da han ledet den russiske Østersjøflåten energisk i løpet av det første året av verdenskrigen. Hans styrker på denne tiden besto av fire slagskip, fem kryssere, fire lette kryssere, 62 torpedobåter, tolv ubåter og en rekke mindre enheter.
Essen døde uventet etter en kort kamp mot lungebetennelse i mai 1915. Han ble gravlagt i St. Petersburg. Essen etterlot seg sin kone, Mary, og sønnen Anton som senere ble drept i aksjon som kommandør for den russiske ubåten AG-14 den 24. oktober 1917, og han hadde to døtre som begge giftet seg med sjøoffiserer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter Brook: Armoured Cruiser versus Armoured Cruiser, Ulsan, 14. August 1904. In: Warship 2000-2001. Conway's Maritime Press, ISBN 0-85177-791-0.
Julian Corbett: Maritime Operations in the Russo-Japanese War 1904–1905. Zwei Bände, 1994, ISBN 1-55750-129-7.
Tony Gibbons: The Complete Encyclopedia of Battleships and Battlecruisers. 1983
René Greger: The Russian Fleet, 1914–1917. University of Michigan/Ian Allen Publishing, 1972 (Übersetzung von Die russische Flotte im Ersten Weltkrieg, 1914–1917)
Paul G. Halpern: A Naval History of World War I. UCL Press, London 1994, ISBN 1-85728-295-7
Rotem Kowner: Historical Dictionary of the Russo-Japanese War. Scarecrow 2006, ISBN 0-8108-4927-5
Р. М. Мельников: «Рюрик» был первым. Судостроение, 1989. (R. M. Melnikov: Die Rurik war die Erste. Sudostroenie Publishing Company, Leningrad 1989)
Charles A. Repington: The War in the Far East, 1904–1905. London 1905
F. R. Sedwick: The Russo-Japanese War. Macmillan Company, 1909
Boris A. Shalagin: Sobiratel Balflota. Morskoi sbornik, No. 12, 1990
Boris A. Shalagin: Vziat more v svoi ruki. Nizhnii Novgorod, 1996
Spencer C. Tucker: Who’s Who in Twentieth Century Warfare. Routledge, London & New York 2001, S. 92, ISBN 0-415-23497-2.
Denis und Peggy Warner: The Tide at Sunrise: A History of the Russo-Japanese War, 1904–1905. New York, 1974/2002