jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
James Bruce

James Bruce (født 14. desember 1730, død 27. april 1794) var en britisk oppdagelsesreisende og reiseskribent som tilbrakte mer enn et dusin år i Nord-Afrika og Etiopia hvor han forsøkte å finne kilden til Den blå Nil. Han var den første moderne utforsker av det tropiske Afrika.Han var utsett til å bli advokat, men det endret seg da han giftet seg med datteren til en vinhandler i januar 1754, og isteden gikk han inn i sin svigerfars forretning. Da hans hustru døde i oktober samme år reiste han til Spania og Portugal for å overkomme sorgen. Her hadde han tenkt å øke sin kunnskap i vinproduksjonen, men tilbrakte isteden sin med å studere orientalske manuskripter og lærte seg arabisk og ge'ez, det tradisjonelle språket i Etiopia. Ved hans fars død i 1758 arvet han midler som gjorde det mulig å bli reisende på heltid.


== Bibliografi ==
Hans bok har utkommer i flere utgaver:

1790: Travels to Discover the Source of the Nile, In the Years 1768, 1769,1770, 1771, 1772 and 1773. Fem bind, G.G.J. and J. Robinson, London.
1805 & 1813: Travels, red. Alexander Murray. Sju bind, London.
1964: Travels. Forkortet utgave. Horizon Press, New York.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Boswell, James (1774): «Some Account of the Very Extraordinary Travels of the Celebrated Mr. Bruce» i London Magazine, 43 (august–September 1774), 388-391, 429-431. Opptrykk med noter i Tankard, Paul (2014): Facts and Inventions: Selections from the Journalism of James Boswell, red. . New Haven: Yale University Press, s. 45–57.
Head, Francis (1830): The Life of Bruce, the African traveller, London.
Playfair, Robert Lambert (1877): Travels in the Footsteps of Bruce in Algeria and Tunis. London: Kegan Paul. Inkludert et utvalg av Bruces tegninger, utgitt for første gang.
Reid, J. M. (1968): Traveller Extraordinary: The Life of James Bruce of Kinnaird, New York, Norton.
Bredin, Miles (2001): The Pale Abyssinian: a life of James Bruce, African explorer and adventurer, Flamingo.


== Eksterne lenker ==
«Bruce, James», 1911 Encyclopædia Britannica, via WikiSource
Skjønne Sorina

«Skjønne Sorina» er en norsk tango, skrevet av Jacob Scharff (melodi) og Arne Paasche Aasen (tekst).
Den vant bladet Rytmes Schlagerkonkurranse i 1942. Sorina er en fiolin.
Fiolinisten og komponisten Jacob Scharff var av jødisk herkomst. Han ble myrdet i gasskamrene i konsentrasjonsleiren Auschwitz.


== Innspillinger ==
Trekkspillkameratene med sang av Magnus Samuelsen. Innspilt i Oslo i juli 1942. Utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 2789.
Madeleine Ossum og Trond Lien. Innspilt i 2006.


== Kilder ==
Terra Buskerud - Skjønne Sorina Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
Pahang

Pahang er et sultanat på Malayahalvøya, som inngår som en delstat i føderasjonen Malaysia.


== Administrativ inndeling ==
Delstaten er inndelt i elleve distrikt:

Bentong
Bera
Cameron Highlands
Jerantut
Kuantan
Lipis
Maran
Pekan
Raub
Rompin
Temerloh


== Natur ==
Pahangs natur består av Sungai Pahang-bekkenet i vest, omkranset av fjelland i nord og vest. Gjennom lavlandet går det en rekke elver, og langs kysten et bredt deltabelte. Vegetasjonen består for det meste av tett jungel.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pahang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pahang – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Erling Østerberg

Erling Østerberg (født 1901 i Beitstad, død 1981 i Trondheim) var en norsk jurist og politiembetsmann. Han arbeidet i politiet i Trondheim i mer enn 40 år, de siste 26 som politimester. Under den annen verdenskrig stod han i første rekke i motstanden mot Nasjonal Samlings forsøk på å nazifisere politikorpset i byen.
Østerbergs foreldre var stasjonsmester Aksel William Jakobsen Østerberg (1876–1954) og jordmor Petra Sofie Kristoffersdatter Tessem (1877–1965). Han giftet seg i 1932 med Jørgine Sofie Kleven (6. november 1906–28. desember 1958), datter av kjøpmann Karl Kleven (1865–1923) og Serine Olsen (1874–1957). Erling Østerberg er far til filosofen Dag Østerberg.
Østerberg stammet fra et bondemiljø i Beitstad i Nord-Trøndelag og var gift inn i det gryende borgerskapet på Steinkjer. Etter examen artium 1921 studerte han jus ved universitetet i Kristiania/Oslo og ble cand.jur. 1925. Deretter var han dommerfullmektig på Steinkjer 1926–29 og sekretær i Justisdepartementet et halvt års tid. 1930 ble han politifullmektig i Trondheim og 1932 i Drøbak. 1933 vendte han tilbake til Trondheim, som politifullmektig ved Trondheim politikammer.
Østerberg var en markert politiembetsmann og ble snart en kjent mann i byen. Da den annen verdenskrig brøt ut september 1939, ble han også utnevnt til sivil luftvernsjef i byen. Da Norge ble okkupert av tyskerne 9. april 1940, var det seks embetsmenn og 110 tjenestemenn ved Trondheim politikammer. Disse ble utsatt for sterkt press for å få dem til å melde seg inn i Nasjonal Samling. NS fikk imidlertid problemer med å nazifisere korpset; bare én embetsmann og 10 tjenestemenn meldte seg inn. Østerberg var sentral i denne motstanden, og dette var hovedgrunnen til at han ble avsatt og arrestert i forbindelse med unntakstilstanden 1942. Han ble senere løslatt og forvist til morens hjembygd, Beitstad, hvor han arbeidet som gårdsarbeider til krigens slutt. Ved frigjøringen 1945 vendte Østerberg tilbake til Trondheim, hvor han samme år ble utnevnt til politimester. Han innehadde dette embetet til han ble pensjonert 1971.
Østerberg var høyt vurdert og en meget respektert mann både nasjonalt og lokalt. I Trondheim ble han selve innbegrepet av en korrekt og samfunnsengasjert politimester. Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 1964 og var kommandør av den jugoslaviske Flaggorden.
Han leste mye, særlig historie, og han var en ivrig filatelist. Han oppsummerte sitt livssyn på følgende måte: «Det ville bli lettere å leve, hvis alle tok seg selv litt mindre høytidelig».


== Bibliografi ==
Politiembetsmennenes Landsforening 1908–1958. En beretning, 1958.


== Referanser ==
Elling Olsson Walbøe

Elling Olsson Walbøe eller Elling Olsen Valbø (født 26. mai 1763, død 13. desember 1831) var en gårdbruker, byggmester, eidsvollsmann og stortingsmann fra Ørskog i Møre og Romsdal. Han tok senere navnet Elling Olsson Lande.
Valbø var gårdbruker på farsgården Valbø i Ørskog fra 1780. Han kjøpte senere gården Nedre-Lande, også den i hjembygda, flytta dit og tok gårdsnavnet Lande. Ved siden av gårdsdrift var han byggmester og bygde blant annet Innvik kirke i nåværende Stryn kommune i 1824 og Ørskog kirke i 1807 (flyttet til Leikong, begge åttekantet. Han ledet arbeidet med oppføring av den åttekantede kirken på Hareid (revet 1876).
Han var forlikskommissær i Ørskog fra 1799 til 1827. I 1814 ble han valgt til 3. utsending fra Romsdals amt til riksforsamlingen på Eidsvoll. På riksforsamlingen var han først og fremst engasjert i hjertesakene til bøndene. Sammen med fem andre bønder gjorde han fremlegg om å selge kirkegodset og bruke pengene som grunnkapital til en norsk sentralbank. Den samme gruppen av bønder stod også bak et forslag om å gjeninnføre og grunnlovsfeste odelsretten. I spørsmålet om selvstendighet kontra union stemte Valbø med unionspartiet sammen med sin kollega fra Romsdals amt, Jens Stub.
Ved valget til det første stortinget 1814 ble Valbø valgt som 2. representant. For stortinget 1815-16 var han 2. vara.
I 1814 var han bosatt på Nedre Lande i Ørskog. Tunet var den gang et klyngetun med hele sju bruk.


== Referanser ==


== Kilder ==
Biografi fra Eidsvoll 1814
Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014, s. 433-434. ISBN 978-82-02-44564-4
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914, Kristiania, 1914, samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø samt tillæg digital utgave side 920
Biografisk informasjon om    Elling Olsson Walbøe   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Elling Olsson Walbøe hos Norsk senter for forskningsdata
Ole Johannessen

Ole Johannesen (født 10. februar 1846 i Sarpsborg, død 29. oktober 1917 i Kristiania) var en norsk matematiker og lærer som ga ut noen av landets første læreboker i matematikk på norsk.  Hans lærebøker i matematikk
og kjemi utkom i svært mange opplag og ble brukt til langt ut på 1930-tallet, noen av de ved hans sønn Aam. (Aamund) Johannesen som også var matematikklærer.  Han var cand.philos. og skolebestyrer ved Aars og Voss' skole i Kristiania.


== Utgivelser ==
Ole Johannesen (1879). Praktisk regnebog. Mallings.  [Bind 1 Hele tall; Bind 2 brøk;Bind 3: Reguladetri, proportioner, procent-, rente-, delings-, blandings- og kjederegning, Bind 4 Utmålingslære]
Ole Johannesen (1895). Lærebog i aritmetik og algebra. Aschehoug.  [175 sider]
Elling Holst og Ole Johannessen (1887). Kortfattet kursus i projektionstegning for realgymnasiet. Aschehoug.  [30 sider]
Ole Johannesen (1890). Regnetabeller til skolebrug. Malling.  [16 sider]
Ole Johannesen (1892). Aritmetiske og trigonometriske Tabeller. Aschehoug.  [15 sider]
Ole Johannesen og Sigrid Aars (1904). Regne-ABC. Aschehoug.  [2 bind]
Ole Johannesen (1903). Regnebog for folkeskolen. Aschehoug. 
Ole Johannesen og Carl Nicolaysen (1906). Lærebog i kemi for gymnaset.  [124 sider]


== Referanser ==
Elias Howe

Elias Howe (født 9. juli 1819 i Spencer i Massachusetts, død 3. oktober 1867) var en amerikansk ingeniør og oppfinner av den mekaniske symaskinen. Han prøvde også å lage glidelåser senere, disse har blitt forbedret flere ganger.


== Referanser ==
Burkina Fasos herrelandslag i fotball

Burkina Fasos herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Burkina Faso. Landslaget administreres av Fédération Burkinabé de Foot-Ball og ble en del av FIFA og CAF i 1964, fire år etter opprettelsen av det nasjonale forbundet. Laget har aldri kvalifisert seg til VM-sluttspill, men deltatt i åtte Afrikamesterskap.


== Historie ==
Burkina Faso gikk tidligere under navnet République de Haute-Volta, som var en selvstyrende koloni under Det franske fellesskapet. Landslagets tidligere navn var derfor Haute-Voltas herrelandslag i fotball i perioden frem til august 1984. Deres første landskamp ble spilt på Madagaskar den 13. april 1960, hvor de slo Gabon med 5–4. Burkina Fasos beste prestasjon var da landet endte på en fjerdeplass under Afrikamesterskapet i fotball 1998 på hjemmebane.


== Nåværende tropp ==
Gabons tropp til Afrikamesterskapet 2017 14. januar til 5. februar 2017.


=== Andre spillere ===
Spillere som nylig har vært med i landslagstroppen.


== Afrikamesterskapet i fotball ==
1957 til 1965 – Deltok ikke
1968 – Utslått i kvalifiseringen
1970 til 1972 – Trakk laget
1974 – Utslått i kvalifiseringen
1976 – Deltok ikke
1978 – 1. runde (som Haute-Volta)
1980 – Deltok ikke
1982 – Utslått i kvalifiseringen
1984 til 1988 – Deltok ikke
1990 til 1992 – Utslått i kvalifiseringen
1994 – Trakk laget under kvalifisering
1996 – 1. runde
1998 – 4.-plass
2000 til 2004 – 1. runde
2006 – 2008 – Utslått i kvalifiseringen
2010 til 2012 – 1. runde


== Kjente spillere ==
Moumouni Dagano
Charles Kaboré
Mahamoudou Kéré
Bakary Koné
Yssouf Koné
Saïdou Panandétiguiri
Mamadou Tall
Abdou Razack Traoré


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Burkina Faso national football team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
FIFA.com – Burkina Fasos profil Arkivert 24. mai 2015 hos Wayback Machine.
Sangker

Sangker (også kalt Stung Sangké) er en elv vest i Kambodsja. Fra kilden i Krâvanhfjellene i Pursatprovinsen renner den nordøstover gjennom hele Battambangprovinsen før den munner ut i innsjøen Tonle Sap. 
Før den nylige oppgraderingen av veinettet i Kambodsja ble elven brukt som transportåre mellom byene Battambang og Phnom Penh.


== Eksterne lenker ==
(en) Sangker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vi spillopper

Vi spillopper er en norsk film fra 1979, regissert av Knut Bohwim.


== Konsept ==
Filmen er en filmatisering av Dizzie Tunes-revyen "Vi spillopper".


== Kilder ==
Filmen i Norge: norske kinofilmer gjennom 100 år. Utgitt av Gyldendal i samarbeid med Det norske filminstituttet, 1995. Komplett liste over alle kinofilmer 1907-1995 med plot og utdrag av samtidige filmanvmeldelser.


== Eksterne lenker ==
(en) Vi spillopper på Internet Movie Database 
(no) Vi spillopper i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Vi spillopper hos Filmfront
Marina Bay Sands

Marina Bay Sands (tradisjonell kinesisk: 濱海灣金沙; forenkla kinesisk: 滨海湾金沙) er et bygningskompleks i Marina Bay i Singapore. Den mest markante bygninga består av tre 206,90 meter høye tårn og en plattform som ligger oppå tårna. Komplekset sto ferdig i 2010 og inneholder blant annet et hotell med til sammen 2 561 rom, et kasino, et konferanse- og utstillingssenter på 120 000 m², et kjøpesenter på 74 000 m², et museum, to store kinoer, sju restauranter og en skøytebane. På toppen av plattformen er det en park og et 150 meter langt svømmebasseng. Fra Marina Bay Sands er det ei gangbru over til parkområdet Gardens by the Bay.
Komplekset er utvikla og eies av selskapet Las Vegas Sands, og hadde en prislapp på rundt åtte milliarder amerikanske dollar.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Marina Bay Sands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ingen roser… takk

Ingen roser… takk er en norsk dramafilm fra 1979, regissert av Leif Erlsboe. 


== Kilder ==
Filmen i Norge: norske kinofilmer gjennom 100 år. Utgitt av Gyldendal i samarbeid med Det norske filminstituttet, 1995. Komplett liste over alle kinofilmer 1907-1995 med plot og utdrag av samtidige filmanvmeldelser.


== Eksterne lenker ==
(en) Ingen roser… takk på Internet Movie Database 
(no) Ingen roser… takk hos Filmfront
Svartere enn natten

Svartere enn natten er en norsk dramafilm fra 1979, regissert av Svend Wam etter et manus av Wam & Vennerød. I hovedrollene finner vi Jorunn Kjellsby, Frank Iversen, Julie Wiggen og Gaute Kraft Grimsrud. Ole Paus skrev sangen «I en sofa fra IKEA» som en parodi på Svartere enn natten.


== Handling ==
Historien skildrer livet til Ellen og Rolf Tangen som har vært gift i mange år. Gnisten i ekteskapet har for lengst sluknet, og de begynner lett å krangle, til tross for at de har to barn til sammen. De er derimot redde for å skille lag, og de har fortsatt en form for tiltrekning mellom seg. Barna deres har for lengst sluttet å tro på ekteskapet, og er positiv innstilt til en skilsmisse. Rolf jobber som søpletømmer og postordresjef, mens Ellen jobber på bensinstasjon og har en sjef som er tiltrukket til henne. Dette resulterer i en dramatisk hendelse på et diskotek, og Ellen og Rolf ser ut til å ha fått gnisten tilbake. En kveld drar de på restaurant hvor de legger planer om å dra på en romantisk ferie. Harmonien slår raskt sprekker når Ellen begynner å anklage mannen sin for å ha vært på den samme restauranten med unge jenter. Hjemme begynner de å sloss, og Rolf ender opp med å slenge Ellen i gulvet og ta livet av henne.    


== I rollene ==
Frank Iversen - Rolf Tangen
Jorunn Kjellsby - Ellen Tangen
Julie Wiggen - Line Tangen
Gaute Kraft Grimsrud - Terje Tangen - sønn
Sverre Gran - Gas station owner
Merete Andersen
Else Budde
Ole Bøhn
Erik Disch
Harald Egede-Nissen
Julie Felix
Gro Fraas
Erik Hammar - Larssen
Jens Johannsen
Hjalmar Johnsen
Viggo Jønsberg
Sossen Krohg
Preben Landmark
Tryggve V. Larssen
Dines Løchen
Carsten Nagel
Heidi Nilsen - Anja
May-Brith Nilsen - Unni
Nøste Schwab
Gro Anita Schønn
Tone Christine Senstad
Marie Takvam
Petter Vennerød
Siv Waldenstrøm
Svend Wam
Wolfgang Wedde


== Eksterne lenker ==
(en) Svartere enn natten på Internet Movie Database 
(no) Svartere enn natten i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Svartere enn natten hos Filmfront 
(sv) Svartere enn natten i Svensk Filmdatabas 
(en) Svartere enn natten på AllMovie 
Svartere enn natten hos Filmweb
Tvers igjennom lov

Tvers igjennom lov er en norsk dokumentarfilm fra 1979.
Filmen forteller fra arbeidernes synspunkt om Hammerverk-konflikten i 1975.
Vi følger gjennom originale opptak fra rettssakene, rekonstruksjoner, miljøbilder fra bedriften og intervjuer med de involverte utviklingen i konflikten som beskrives som «en av de bitreste arbeidskonfliktene i Norge på 1970-tallet». Filmen er svært kritisk mot LO og Jern og Metalls rolle.


== Eksterne lenker ==
(en) Tvers igjennom lov på Internet Movie Database 
(no) Tvers igjennom lov i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Tvers igjennom lov hos Filmfront
Kjærleikens ferjereiser

Kjærleikens ferjereiser er en norsk dramafilm fra 1979, regissert av Hans Otto Nicolayssen. Filmen handler om menneskene på øya Eikøy på Vestlandet og på Ramvik på fastlandet. Mellom disse to stedene går det ferjereiser frem og tilbake uansett vær og vind, men menneskene på øya er få og det lille samfunnet går etterhvert i oppløsning idet øya blir mer og mer avfolket. 
Filmens manus bygger på romanen Kjærleikens ferjereiser fra 1974 av Edvard Hoem.
Den ble vist i NRK Fjernsynsteatret i 1980.


== Om filmen ==
Skuespilleren Eilif Armand spiller mot sin egen datter, Frøydis Armand i denne filmen. Henning Sommerro har skrevet filmmusikken som er innspilt med visegruppa Vårsøg.


== I rollene ==
Eilif Armand – Skogman
Frøydis Armand – Henriette Brunberg
Per Jansen – Arve Brunberg
Sylvia Salvesen – Mette Nilsen
Sigrid Huun – Marianne Kretsen
Vivi Sunde – Anne-Marja Kretsen
Knut Ørvig – Olver Kretsen
Svein Tindberg – Hans Kristiansson
Lars Andreas Larssen
Terje Hartviksen – Fredrik
Morten Borgersen – Arne
Per Egil Aske – Sosialkurator
Svein Moen – Sørensen
Svenn B. Eriksen – Husvenn
Karen Randers-Pehrson
Jan Ø. Wiig – Thorvaldsen


== Eksterne lenker ==
(en) Kjærleikens ferjereiser på Internet Movie Database 
(no) Kjærleikens ferjereiser i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Kjærleikens ferjereiser hos Filmfront 
(sv) Kjærleikens ferjereiser i Svensk Filmdatabas 
Kjærleikens ferjereiser hos Filmweb
Teddy Bears’ Picnic

«Teddy Bears' Picnic» er en sang, som består av en melodi av den amerikanske komponisten John Walter Bratton (skrevet i 1907) og tekst tilføyd av den irske låtskriveren Jimmy Kennedy i 1932. Den fortsetter å være populær som barnesang og har blitt innspilt på plate av tallrike artister i flere tiår. Kennedy bodde i Staplegrove Elm og er gravlagt i Staplegrove Church, Taunton, Somerset, England. Ifølge den lokale folkloren gav det lille skogvokste området mellom kirken og Staplegrove Scout Hut inspirasjonen til hans tekster.


== Anvendelser i media ==
Komponist John W. Bratton kalte opprinnelig sangen «Teddy Bear Two-Step».En tidlig innspilling (antageligvis den første) ble gjort av the Black Diamond Band for Zonophone Records i 1908. Omtrent på denne tiden ble den også spilt inn på plate av Arthur Pryor's marching band. 
Den første vokalversjonen ble innspilt i 1932 av Henry Hall and His Orchestra, hvor Val Rosing sang Kennedys tekst. Halls versjon er kanskje den best kjente i Storbritannia og var med i Dennis Potters drama, Den syngende detektiv. Den ble også anvendt som bakgrunnsmusikk i en Microsoft-reklame for Xbox i 2006 og i en Audi-reklame for dens nattsynsfunksjon i 2011. 
Sangen har blitt innspilt av artister som Rosemary Clooney, Bing Crosby, Frank De Vol, Jerry Garcia, John Inman, Jackie Lynton, Anne Murray, The Nitty Gritty Dirt Band, Dave Van Ronk, Jerry Garcia, John Inman, Trout Fishing in America og Dave Van Ronk.  
Stykket har blitt anvendt som temasang eller bakgrunnsmusikk i filmer og i TV-programmer, som BBC situasjonskomedie Dad's Army (med handling fra den andre verdenskrig) i episoden, The Big Parade.
Instrumentalversjonen forekom kort i musikken som ledsaget Buster Keatons stumfilm, Generalen.
Den ble også av og til brukt som bakgrunnstema i Looney Tunes.
Sangen hadde en fremtredende plass i Peter Greenaways film, A Zed & Two Noughts, og ble fremført av rollefigurene i filmen.  
I slutten av 1940-årene og begynnelsen av 1950-årene ble den brukt som temasang i barneprogrammet, Big Jon and Sparkie, på radio. Det ble sendt på hverdager og lørdagsmorgener. Den versjonen ble fremført av organisten Ethel Smith. The Saturday Show fikk senere navnet No School Today.
I 1983 gjorde Green Tiger Press om Kennedys tekst til ei barnebok, med illustrasjoner av forlagets medgrunnlegger, Sandra Darling (under navnet Alexandra Day). Originalopptrykket innbefattet en 7"-plate, med Bing Crosbys innspilling på A-siden og en innspilling med et lokalt klezmer band, The Bearcats, på B-siden.


== Norsk versjon ==
Arild Haga har skrevet en norsk tekst. Hans versjon bærer tittelen «Knallerten».


=== Innspilling ===
Arve Opsahl med Edderkoppens sekstett – Kapellmester: Arild Andresen, Jørg Petter Røed – Robert Normann – Per Onsum – Bjarne Hansen – Leif Arne Jørgensen. Innspilt i Oslo 24. september 1954. Utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3448.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Den originale BBC-innspillingen sammen med informasjon om Val Rosing, vokalist
[1]
Cidade de Deus (Rio de Janeiro)

Cidade de Deus er et nabolag i bydelen i Jacarepaguá, i den vestlige delen (Zona Oeste) av Rio de Janeiro i Brasil. På portugisisk betyr det «Guds by». Cidade de Deus hadde 36 515 innbyggere i 2010. Det har et areal på 1,21 km².Cidade de Deus ble grunnlagt i 1960, og var planlagt og utført av myndighetene i den tidligere delstaten Guanabara som en del av en politikk for å systematisk fjerne favelaer fra sentrum i Rio de Janeiro og bosette deres innbyggere i forstedene.
Nabolaget er mest kjent gjennom filmen ved samme navn fra 2002, Cidade de Deus. Filmen handler om livet i favelaen, men ble av sikkerhetsmessige grunner ikke spilt inn i Cidade de Deus.


== Referanser ==
Rømers fastsettelse av lysets hastighet

Rømers fastsettelse av lysets hastighet var en påvisning av at lyshastigheten lot seg bestemme ut fra observasjoner av bevegelsene til Jupiters måner. Funnet er vanligvis tilskrevet den danske astronomen Ole Rømer (1644–1710) som jobbet ved Parisobservatoriet i Paris på den tiden.
Rømer beregnet at lyset ville bruke ca. 22 minutter på å ferdes en distanse som tilsvarer diameteren på jordens bane rundt solen: dette tilsvarer omtrent 220 000 km per sekund i moderne enheter, omtrent 36 % lavere enn den sanne verdien. De nøyaktige detaljene i Rømers beregninger har gått tapt, men den sannsynlige feilen er på grunn av en feil i Jupiters baneelement som gjorde at Rømer trodde Jupiter var nærmere solen enn det som faktisk er tilfelle.
Rømers teori var kontroversiell på den tiden han annonserte den, og han fikk aldri direktør for det kongelige Parisobservatoriet, Giovanni Cassini, til å akseptere den fullt ut. Den fikk imidlertid raskt støtte blant andre naturfilosofer i perioden, for eksempel Christiaan Huygens og Isaac Newton. Teorien ble endelig bekreftet nesten to tiår etter Rømers død av den engelske astronomen James Bradley.
Pøbel (film)

Pøbel er en norsk dramafilm fra 1978, regissert av Hans Lindgren etter hans manus. På rollelisten finnes mange kjente norske skuespillere som Helge Jordal, Frøydis Armand, Sverre Anker Ousdal og Lars Andreas Larssen.


== Handling ==
Vi møter den kriminelle, unge mannen Tom (spilt av Sverre Horge) som ofte havner på kant med loven. Han oppfører seg som en pøbel og gjentatte ganger blir han satt i fengsel. Gjennom tilbakeblikk ser vi tilbake på livet hans og vi forstår da mer hvorfor Tom handler slik han gjør. Han føler seg som en taper og utstøtt av samfunnet, som ikke gjør noe for å hjelpe ham og andre som faller utenfor. Etterhvert som Tom blir vant til å havne i fengsel, blir han bare mer og mer følelsesløs og selvdestruktiv.


== Om filmen ==
Filmen hadde premiere 12. september 1978.


== I rollene ==
Sverre Horge
Helge Jordal
Frøydis Armand
Astrid Hellesen
Eyolf Soot Kløvig
Lars Andreas Larssen
Sverre Anker Ousdal


== Eksterne lenker ==
(en) Pøbel på Internet Movie Database 
(no) Pøbel i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Pøbel hos Filmfront 
Pøbel (film) hos Filmweb