jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maria av Brabant

Maria av Brabant (født 13. mai 1254, død 12. januar 1321) var dronning av Frankrike som Filip IIIs andre ektefelle fra 1275 til 1285. Hun var født i Leuven i hertugdømmet Brabant (dagens Flamsk Brabant i Belgia) som datter av hertug Henrik III av Brabant og Adelaide av Burgund, hertuginne av Brabant.


== Liv og virke ==


=== Dronning ===
Maria ble gift med Filip III av Frankrike den 21. august 1274. Hans første hustru, Isabella av Aragón, som døde i 1271, hadde allerede født fire sønner, hvorav tre hadde overlevd barndommen: Ludvig (1264–1276); Filip IV den smukke (1268–1314); og Karl av Valois (1270–1325)
Filip var sjenert og ubesluttsom, og var dominert av sin mor, Margrete av Provence, og sin kansler og lege Pierre de la Broce. Ved ikke å være fransk ble Maria stående utenfor det franske hoffet og dets intriger. I 1276 døde Filips sønn Ludvig under mistenkelige omstendigheter. Etter at Maria selv hadde født en sønn, ble hun mistenkt for å ha forgiftet ham, muligens rykter spredt av de la Broce, angivelig med den hensikt å få fjernet sønnene til Isabella, men han ble selv arrestert i 1277. Årsaken var at visse brev som det ble hevdet var skrevet av ham som ble vist for kongen. Han ble hengt seks måneder senere, men det ble aldri holdt noen rettssak og bevisene ble undertrykt, og innholdet av brevene er ukjente.


=== Enkedronning ===
Etter at Filip III døde i 1285 ble Marias posisjon og innflytelse redusert og hun dedikerte sitt liv for sine tre barn:

Louis av Évreux (1276 – 1319)
Blanka (1282 – 1305), gift med Rudolf av Böhmen
Margaret (1282 – 1318), gift med Edvard I av England som hans andre hustruHennes stesønn Filip IV ble kronet som konge av Frankrike den 6. januar 1286 i Reims.
Sammen med Johanna I av Navarra, dronning av Frankrike, og Blanka av Artois, dronning av Navarra, forhandlet hun en fredsavtale i 1294 mellom England og Frankrike, med Edmund Crouchback, den yngre broren av Edvard I av England.Maria levde gjennom styret til Filip IV, og levde lengre enn sine barn. Hun døde i klosteret i Les Mureaux, i nærheten av Meulan, hvor hun hadde trukket seg tilbake i 1316. Hun ble ikke gravlagt i den kongelige gravstedet som var Klosterkirken Saint-Denis, men i Couvent des Cordeliers, et nonnekloster i Paris. Det ble ødelagt av brann i 1580, men kirken ble gjenoppbygd i de påfølgende årene.


== Referanser ==
Ronne Antarctic Research Expedition

Ronne Antarctic Research Expedition (RARE) var en ekspedisjon til Antarktis i 1947-48 som utforsket området rundt Den antarktiske halvøy. Norsk-amerikaneren Finn Rønne ledet RARE, den siste privatfinansierte amerikanske forskningsekspedisjonen. Ekspedisjonen hadde base på Stonington Island og utforsket og kartla den siste ukjente kyststrekning på jorda og fastslo at Weddellhavet ikke var forbundet med Rosshavet. Ekspedisjonen tilbakela 5 800 kilometer på ski og hundesleder – mer enn noen andre i historien. Det ble også foretatt rekognoseringsturer og omfattende fotografering fra fly.
Rønnes hustru Edith deltok som historiker og nyhetskorresponent for North American Newspaper Alliance.  Hun og sjefspilotens hustru Jennie Darlington var de første kvinnene som overvintret i Antarktis.


== Se også ==
Liste over antarktisekspedisjoner


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rønne, Finn (1950) Erobring i Antarktis – Historien om Rønne-ekspedisjonen 1946-1948, Oslo, Gyldendal (oversatt av Jakob R. Sverdrup)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Ekspedisjonskart south-pole.com
Abimelek (dommer)

Abimelek (hebraisk אֲבִימָלֶךְ) er i henhold til Dommernes bok i den hebraiske Bibelen en sønn av den store dommeren Gideon. Hans navn kan således bli tolket som «Min far, kongen». Navnet «Abimelek» indikerer således et arvelig krav på retten til styre (som konge), men var også en vanlig navn for filistiske konger, se Abimelek for andre bibelske personer med samme navn.
Abimelek var derimot kun sønnen av Gideons frille, og for å hevde sitt krav på å herske over Manasses stamme var han nødt til å bruke militær makt. Støttet av slektningene til mor fikk han drept alle sine halvbrødre, som skal ha utgjort hele sytti av, «på én stein» i Ofra. Kun den yngste, Jotam, unnslapp ved å skjule seg. Deretter gjorde alle mennene «Abimelek til konge, ved eika der minnesteinen står i Sikem». Abimelek styrte i kun tre år i Sikem etter at hans far var død. «Da sendte Gud en ond ånd som vakte strid mellom Abimelek og mennene i Sikem, så de sviktet Abimelek.»Abimelek var i henhold til Bibelen en hersker uten prinsipper og altfor ambisiøs og gikk ofte i krig mot sine egne. Da han var opptatt av å slå ned et opprør i byen Tubas ble han truffet i hodet av en kvernstein så hodet sprakk. Da han forsto at han var dødelig såret ba han sin våpensvein om drepe ham med sverdet slik at «de ikke skal si at det var en kvinne som slo meg i hjel!»
I henhold til Bibelen ble denne skjebnen knyttet til en forbannelse som den unge halvbroren Jotam kom med, og å dø for hånden av en kvinne var åpenbart den ytterste ydmykelse: «Slik gjengjeldte Gud den ugjerningen Abimelek gjorde mot sin far da han drepte de sytti brødrene sine.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Abimelech, ved J. Frederic McCurdy, Gerson B. Levi & Louis Ginzberg, Jewish Encyclopedia
Book of Judges, ved Emil G. Hirsch & Victor Ryssel, Jewish Encyclopedia
The Outsider

The Outsider  (på norsk Utenfor sirklene)  er en bok av  Colin Wilson utgitt i England i 1956. Det var hans debut som forfatter.
Wilson forsøker her gjennom verker av  H. G. Wells (Mind at the End of its Tether), Franz Kafka, Albert Camus, Jean-Paul Sartre, T. S. Eliot, Ernest Hemingway, Harley Granville-Barker (The Secret Life), Hermann Hesse, T. E. Lawrence, Vincent van Gogh, Vaslav Nijinskij, George Bernard Shaw, William Blake, Friedrich Nietzsche, Fjodor Dostojevskij og  G. I. Gurdjieff å belyse og utforske  psyken til outsideren, unntaksmennesket som er utenfor  samfunnets etablerte sirkler –på vekselvirkningen mellom outsideren og samfunnet.
Sammen med oppfølgeren Religion and the Rebel  fikk dette verket en enorm  innflytelse på sin samtids britiske  ungdomsgenerasjon som hadde oppdaget eksistensialismen: beatnikene og ”The angry young men”. Mottakelsen blant litteraturkritikerne var mer variert, noen så det først og fremst som en bråmoden ynglings svenneprøve,  men flertallet var svært positive til debutverket. Wilson oppnådde med dette verket en anseelse som avtok ganske raskt etter hvert som han beveget seg mer og mer over i det okkulte og krim med filosofisk/okkult tilsnitt.  Fremdeles er det imidlertid betraktet som en innsiktsfull analyse.


== Innhold ==
Kapittelinndelingen gir et visst inntrykk av verkets oppbygning:

De blindes land
Verden uten verdier
Den romantiske outsideren
Forsøk på å vinne kontroll
Smerteterskelen
Spørsmålet om identitet
Den store syntesen
Outsideren som visjonær
Ut av sirkleneDet starter med en beskrivelse av fremmedgjøringen snarere i esoterisk enn i marksistisk  forstand. Her bruker han Franz Kafka (Slottet og Prosessen), Albert Camus (Den fremmede), Jean-Paul Sartre (Kvalmen), T. S. Eliot, Ernest Hemingway og Harley Granville-Barker til å beskrive ulike årsaker til fremmedgjøring og ulike fremmedgjøringstilstander.  Før han går over til å bygge opp en ny Meningsfylde tar han en tur innom  Den romantiske outsideren  eksemplifisert ved Herman Hesses Steppeulven, T. E. Lawrences Seven Pillars of Wisdom og Vincent Van Gogh (etterlatte skrifter og biografier om kunstneren). På dette stadiet kretser boka mye om selvmord som løsning på fremmedgjøringsfølelsen. I de neste kapitlene drøfter han ulike alternativer til mening. Med hjelp av Nijinskij, George Bernard Shaw, William Blake, Nietzsche og  Dostoevskij tar han for seg alt fra nihilisme til religiøs ekstase, hele tiden med fokus på dem som beveger seg utenfor sirklene. I de tre siste kapitlene forsøker Wilson seg så på en stor syntese av alle disse deler av innsikt og forståelse som han mener at mange av hans forløpere har bidratt med, men ikke fullbrakt. Her støtter han seg blant annet på G. I. Gurdjieff.


== Referanser ==
Øraker holdeplass

Øraker er en holdeplass på Lilleakerbanen på Øraker i Bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet i 1924 da Lilleakerbanen ble forlenget til Jar.
I februar 2009 ble strekningen mellom Lilleaker og Jar stengt på grunn av oppgraderingen av Kolsåsbanen. Holdeplassen var ute av drift til strekningen ble åpnet igjen 1. desember 2010.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Lilleaker holdeplass

Lilleaker er en holdeplass på Lilleakerbanen på Lilleaker i Bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet som endestasjon på Lilleakerbanen i 1919, da den ble bygd som en forlengelse av Skøyenlinjen. Før linjen ble forlenget til Jar i 1924 hadde holdeplassen navnet Øraker.
I februar 2009 ble strekningen mellom Lilleaker og Jar stengt på grunn av oppgraderingen av Kolsåsbanen. Holdeplassen var endestasjon igjen til strekningen ble åpnet igjen 1. desember 2010. En vendesløyfe ble bygd for at også tog med kun én førerplass skulle kunne vende her.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
ISO 26000

ISO 26000  «Veiledning om samfunnsansvar» er en standard som ISO, den internasjonale standardiseringsorganisasjonen, har utarbeidet. Standarden er også Norsk Standard og har da benevnelsen NS-ISO 26000.
Første utgave ble utgitt i november 2010. Standarden er utgitt på norsk i tillegg til at den finnes i engelsk versjon. Den gir retningslinjer for hvordan organisasjoner kan opptre sosialt ansvarlig i tråd med samfunnets krav. Standarden kan brukes av alle typer organisasjoner, offentlige og private, og i utviklingsland så vel som i industrialiserte land. ISO 26000 inneholder retningslinjer og ikke krav, og er ikke ment brukt som grunnlag for sertifisering.
I Norge er det Standard Norge som utgir NS-ISO 26000 «Veiledning om samfunnsansvar».
Furulund holdeplass

Furulund er en holdeplass på Lilleakerbanen ved Vækerø i Bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet i 1919 da Lilleakerbanen ble tatt i bruk.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Ullern holdeplass

Ullern er en holdeplass på Lilleakerbanen i Bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet i 1919 da Lilleakerbanen ble tatt i bruk.


== Galleri ==

		


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Ståle Torstein Risa

Ståle Torstein Risa (født 20. januar 1953 på Hamar) er en norsk diplomat. Han ble i 2017 generalkonsul i Guangzhou i Kina.
Risa, som tok juridisk embetseksamen i 1980, ble i året etter opptatt som aspirant i utenrikstjenesten. Han har tjenestegjort som ambassaderåd ved Norges ambassade i Washington.  Han har også vært stasjonert i Tokyo, da som ministerråd. Risa ble i 2005 utnevnt til Norges ambassadør til Filippinene. I 2009 ble han utnevnt til ambassadør i Vietnam. I 2010 fulgte utnevnelse til ambassadør i Laos.Risa ble i 2010 forfremmet til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Etter endt tjeneste som ambassadør i Filippinene ble han tildelt storkors i gull av Sikatuna-ordenen.


== Referanser ==
Apabhramsha

Apabhraṃśa (sanskrit: अपभ्रंश, IPA:[əpəbʱrə̃ˈɕə]) er en nedsettende benevnelse som betyr «korrupt» eller «ugrammatikalsk språk». Benevnelsen ble benyttet av Patañjali, og av senere forfattere av sanskrit-grammatikker, som en karakteristikk av dialekter som avviker fra normene i grammatikken til sanskrit.
Begrepet brukes om de dialektene blant indoariske språk, som dannet overgangen mellom middelindoariske språk og de første moderne indiske språkene som starter med Braj Bhasha. Tidsmessig omfatter dette perioden mellom det 6. og det 13. århundre. Ordet prākrit, herunder pāli, avgrenses i så måte til de folkelige dialektene som ble talt i India fra det 4. til det 8. århundre. Apabhraṃśa-språkene utviklet seg til de moderne indoariske språkene som bl.a. omfatter hindi, bengali, marathi, urdu, gujarati, oriya og singalesisk.
Disse tidsmessige skillene er imidlertid ikke helt bastante. Noen filologer benytter ordet f.eks. ordet prākrit til å betegne språk langt inn i den middelindoariske perioden. I tillegg ble enkelte av apabhraṃśa-språkene brukt helt frem til det 15. århundre. Overgangen fra apabhraṃśa til moderne indisk i Nord-India, fant likeledes sted allerede i det 11. århundre. 
En betydelig mengde med litteratur i apabhraṃśa finnes i jainistiske biblioteker. Mens Amir Khusro og Kabir skrev i et språk som var veldig likt moderne hindi, fortsatte mange poeter å skrive i apabhraṃśa, spesielt i regioner som ble styrt av hinduregenter. Apabhraṃśa-forfattere inkluderer Sarahapad av Kamarupa, Devasena av Dhar (9. århundre), Pushpadanta av Manyakheta (9. århundre), Dhanapal, Muni Ramsimha, Hemachandra av Patan og Raighu av Gwalior (15. århundre). Et tidlig eksempel på bruken av apabhraṃśa er i Vikramorvashiyam av Kālidāsa, der Pururava spør dyrene i skogen etter sin elskede som har forsvunnet.
Arild Retvedt Øyen

Arild Retvedt Øyen (født 19. mars 1946) er en norsk veterinær og diplomat. Han har vært Norges ambassadør i flere afrikanske land og har også vært direktør for Verdens matvareprogram i Madagaskar og Mauritius. Han var Utenriksdepartements spesialutsending til Kongo i perioden 2015-2017 og bidro sterkt til at den fengslede Joshua French ble løslatt i mai 2017.Øyen er fra Kråkstad i Akershus og er  utdannet veterinær. Han har blant annet vært distriktsveterinær  i Hammerfest og har også arbeidet for NORAD og Landbruksdepartementet. Øyen var fra 1986 til 1988 direktør for Verdens matvareprogram i Madagaskar og Mauritius.
I utenrikstjenesten har Øyen tjenestegjort i afrikanske land. Han har vært spesialråd ved ambassaden i Namibia og ambassaderåd i Tanzania. Øyen ble i 1997 utnevnt til Norges ambassadør i Uganda. Året etter ble han sideakkreditert som ambassadør i Burundi og Rwanda. I 2002 fulgte utnevnelse til ambassadør i Angola, med sideakkreditering til Den demokratiske republikken Kongo og Republikken Kongo året etter, samt til São Tomé og Príncipe i 2004. I 2007 fulgte utnevnelse til ambassadør i Gabon, igjen en sideakkreditering. Øyen ble i 2010 utnevnt til ambassadør i Algerie. I 2011 ble han gitt sideakkreditering til Tunisia.Øyen er siden 2003 kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Han er også offiser av Madagaskars nasjonalorden, etter å ha blitt forfremmet fra ridder.


== Referanser ==
Abbediengen holdeplass

Abbediengen er en holdeplass på Lilleakerbanen på Abbediengen i bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet i 1919, da Lilleakerbanen ble tatt i bruk.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Hoff holdeplass

Hoff er en holdeplass på Lilleakerbanen på Hoff i bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet i 1919, da Lilleakerbanen ble tatt i bruk.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Skøyen holdeplass

Skøyen er en holdeplass på Lilleakerbanen på Skøyen i bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet 21. juni 1903 da Skøyenlinjen ble forlenget hit. I 1919 Lilleakerbanen åpnet, Skøyen ble da første holdeplass på denne. Skøyen stasjon på Drammenbanen ligger rundt 150 m fra holdeplassen.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Thune holdeplass

Thune er en holdeplass på Skøyenlinjen på Skøyen i bydel Ullern i Oslo. Den ble åpnet i 1901 for å betjene Thunes mekaniske verksted som flyttet fra stedet i 1976.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Nobels gate holdeplass

Nobels gate er en holdeplass på Skøyenlinjen i bydel Frogner i Oslo. Den ligger i Drammensveien, og ble åpnet i 1894 da Skøyenlinjen ble forlenget hit.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Skarpsno holdeplass

Skarpsno er en holdeplass på Skøyenlinjen på Skarpsno i bydel Frogner i Oslo. Den ble åpnet i 1894 da Skøyenlinjen ble forlenget hit.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Skillebekk holdeplass

Skillebekk er en holdeplass på Skøyenlinjen på Skillebekk i bydel Frogner i Oslo. Den ble åpnet i 1894 da Skøyenlinjen ble åpnet.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
I’m Doin’ Fine

I'm Doin' Fine er et musikkalbum med Svein Finjarn og The Beatniks, utgitt i 1995.


== Sporliste ==
«You Make Me Crazy» (Svein Finjarn/Erik Dahle)
«Angel» (Finjarn/Dahle)
«Bay Window» (Finjarn/Audun Tylden)
«I'm Doin' Fine» (Finjarn/Dahle)
«Spirit of a Thunderbird» (Svein Finjarn)
«Friend of Mine» (Finjarn/Tylden)
«Western Union Man» (Finjarn/Tylden)
«Leaving You» (S. Finjarn/Eva Finjarn)
«Don't Look In the Mirror» (Finjarn/Dahle)
«One Night Love» (Jonas Fjeld/Johnny Sareussen)
«I Won't Regret» (Finjarn/Tylden)
«Window Pane» (Fjeld/Jim Sherraden)
«Teenage Dream» (Finjarn/Sareussen)
«Street Crusin'» (Claes Neeb)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Svein Finjarn - sang, gitarer, låtskriver
Øystein Vetle Martinsen - gitarer, kor
Claes Neeb - gitar, bassgitar, produsent, tekniker, låtskriver
Carsten Deberitz - bass, kor
Tom-Arild Andersson - tangenter
Per Bakkelund - trommer
Kjell Jørung - sang
Inger Marie Bragvin Karlsen - sang


=== Øvrige medvirkende ===
Erik Dahle - låtskriver
Audun Tylden - låtskriver
Eva Finjarn - låtskriver
Jonas Fjeld - låtskriver
Johnny Sareussen - låtskriver
Jim Sherraden - låtskriver
Ola Johansen - mastering
Sissel Madsø - coverdesign


== Eksterne lenker ==
I'm Doin' Fine
Solli holdeplass

Solli er en trikkeholdeplass på Solli plass i bydel Frogner i Oslo. Den ble åpnet i 1894 da Skøyenlinjen ble tatt i bruk.


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Johanna I av Navarra

Johanna I av Navarra  (født ca. 14. januar 1271, død 4. april 1305), herskende dronning av Navarra og dronning av Frankrike. Hun var datter av Henrik I av Navarra og Blanka av Artois.
Da faren døde i 1274 ble Johanna grevinne av Champagne og regjerende dronning av Navarra. Hennes mor enkedronning Blanka var hennes beskytter og fungerte som regent. Flera makter, både utenlandske og fra Navarra forsøkte å utnytte det faktum at hun var mindreårig og kvinne. Dette gjorde at hun og moren søkte beskyttelse ved hoffet hos Filip III av Frankrike.
Johanna giftet seg  16. august 1284 med den fremtidige Filip IV av Frankrike. Et år senere ble hun fransk dronning. 
I 1305 døde hun i barselseng.  
Navarras og Frankrikes kroner ble etter dette forent i en personalunion i nesten et halvt århundre; frem til 1328. 


== Barn ==
Margareta av Frankrike (1288–1312)
Ludvig X av Frankrike, (1289–1316), gift med Margaret av Burgund (1290–1315) og Clémence av Anjou (1293–1328)
Blanche (1290–1294)
Isabella av Frankrike (1292–1358), gift med Edvard II av England (1284–1327)
Filip V av Frankrike (1294–1322), gift med Johanna II av Burgund (1291–1330)
Karl IV av Frankrike (1295–1328), gift med Blanche av Burgund (1296–1326), Maria av Luxemburg, (1304–1324) og Johanna av Évreux (1310–1371)
Robert av Frankrike (1297–1308)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stamtavle
Fly Middle East

Fly Middle East er en musikk-EP med The Beatniks, utgitt i 1963.


== Sporliste ==
«In a Persian Market»
«Turkish Sallad»
«Istanbul»
«Sabre Dance»
Odd Kjus

Odd Kjus (født 26. juni 1923, død 9. november 2010 i Oslo) var den som i stor grad stod for oppbyggingen av Frambu. Han var medfange med Einar Gerhardsen i Sachsenhausen, der lovet han at om han kom levende hjem igjen, skulle han bruke livet til å gjøre noe for andre. 
Etter krigen begynte han å jobbe i Arbeiderbladet og var i flere år adminstrativ leder i Arbeiderbladets redaksjon. I fritiden arbeidet han fra 1951 sammen med Arbeiderparti-profilene Werna Gerhardsen og Rolf Hansen for at Oslo-barn skulle få et friluftssenter. Frambu stod ferdig i Østmarka i 1955, og Odd Kjus var sentral i driften. Etter hvert begynte man å invitere funksjonshemmede til leirer og arrangementer på Frambu. I 1950 ble senteret omgjort til et senter for barn og unge med funksjonshemminger. 
I 1975, da Frambu kom på statsbudsjettet, ble han ansatt som daglig leder for Frambu. Han hadde stillingen til han gikk av med pensjon i 1991. Han satt også i det sentrale Rådet for funksjonshemmede.


== Heder ==
For sin innsats ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull og St. Hallvard-medaljen 1981.


== Referanser ==


== Kilder ==
Tone Holte: Minneord i Aftenposten Kultur 18. november 2010 side 15


== Eksterne lenker ==
Frambu-pionér Lisen J. Mohr: Odd Kjus er død
Minneord om Odd Kjus på Frambus nettsider
Dødsannonse for Odd Kjus
Slottsparken holdeplass

Slottsparken holdeplass var en trikkeholdeplass på Ruseløkka i Oslo, på grensen mellom bydelene Frogner og Sentrum i Oslo. Den ble åpnet i 1894 da Briskebylinjen ble tatt i bruk, og nedlagt 16. august 2015 grunnet lite bruk av holdeplassen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
Clémence av Anjou

Clémence av Anjou (Clémence d'Anjou eller Clémence de Hongrie) (født 1293, død 12. oktober 1328) var dronning av Frankrike og Navarra gjennom sitt ekteskap med Ludvig X av Frankrike og Navarra. Dette var Ludvigs andre ekteskap og ble inngått i 1315.
Clémence var gravid da ektefellen døde i juni 1316. Barnet, Johan I av Frankrike, ble født i november samme år og levde bare noen dager.
Tronen ble tatt over av Filip V av Frankrike og Clémence reiste til Avignon og tilbrakte flere år i et kloster før hun returnerte til Paris.  
Clémence av Anjou var datter av Karl Martell av Anjou, konge av Ungarn og Clementia av Habsburg.


== Referanser ==
St Paul’s Walden

St Paul's Walden er en landsby og verdslig sogn rundt åtte kilometer sør for byen Hitchin i grevskapet Hertfordshire i England. Inkluderer i sognet er også landsbyen Whitwell og grenden Bendish. St Paul's Walden har to luksuriøse 1700-talls palass. Begge er omgitt av flotte parker: Stagenhoe (en gang eid av jarlene av Caithness) og St Paul's Walden Bury (eid av Bowes-Lyon-familien), et sted som sies å være dronning Elisabeth, dronningmorens fødested, og hun ble døpt i landsbyens sognekirke. En annen kongelig forbindelse er at han før han ble konge kjørte Georg VI opp til St Paul's Walden i sportsbil for å fri til dronningmoren i skogene ved Bury.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) St Paul's Walden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(en) St Paul's Walden Bury
(en) Listed Buildings in St Paul's Walden
Margaret av Burgund (1290–1315)

Margaret av Burgund (Marguerite de Bourgogne) (født 1290, død 30. april 1315) var dronning av Frankrike og Navarra gjennom sitt ekteskap med Ludvig X av Frankrike og Navarra. 
Margaret var datter av Robert II av Burgund og Agnes av Frankrike. Hun ble gift med Ludvig i 1305 og de fikk et barn sammen; Johanna II av Navarra.
I 1314 ble Margaret fengslet og anklaget for utroskap og hun ble felt av vitnesmål fra svigerinnen Isabella av Frankrike. Året etter skal ektefellen ha gitt ordre om at hun skulle drepes for at han skulle kunne gifte seg på nytt. 
Margaret satt fengslet på Château Gaillard inntil hun døde. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Margaret of Burgundy, Queen of France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Margaret av Burgund hos The Peerage