jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pierre Guédron

Pierre Guédron (ca. 1570 –  etter 1620) var en fransk sanger og komponist. Han ble regnet som en av fornyerne av fransk musikk tidlig på 1600-tallet og var en av de første som skapte en dramatisk orientert ballett.


== Liv og virke ==
I 1585 kan det påvises at Guédron var korgutt i kapellet til erkebiskopen i Reims, kardinal Louis II de Lorraine de Guise. Etter at tjenesteherren ble myrdet i 1588 ble Guédron sanger i Henrik III av Frankrikes hoffkapell, og ble forfremmet til ensemblets leder da kong Henrik IV gjennomførte en kulturell nyorientering. 
I 1601 ble Guédron Claude Le Jeunes etterfølger som kongelig kammerkomponist og musikklærer, og fikk da overoppsyn med opplæringen av Maria de' Medicis barn. I 1613 overlot han sine embeter til svigersønnen Antoine Boësset. Guédron samlet opp betydelig formue i løpet av sin tid i kongens tjeneste, og tilbrakte sine siste leveår på sitt gods i Dunois. 
Pierre Guédron var sin tids mest betydelige franske komponist og ble høyt verdsatt av sine samtidige. Madeleine de Scudéry, som skrev romaner i den franske 1600-talls-sjangeren presiøs litteratur, reiste et litterært minnesmerke over Guédron som sanglæreren Crysile i romanen Artamène ou le Grand Cyrus (1649–1653). Musikkteoretikeren Marin Mersenne berømmet i Harmonie universelle Guédron som komponist.
Guédrons hovedverk er vokalmusikken han skrev for kongehoffets ballets de cour. Han videreutviklet air de cour-sjangeren ved å ta i bruk monodien som var utviklet av Florentiner Camerata, mange ble utgitt i to forskjellige versjoner; en syllabisk-flerstemmig og en monodisk med luttakkompagnement. 


== Verk ==
En mengde airs de cour, red. av Pierre Ballard, delvis i lutt-tabulatur av  Antoine Boësset (Paris 1602–1620) og anonymt
Ballet sur la Naissance de Monseigneur le duc de Vendosme (1602)
Ballet de Monseigneur le duc de Vendosme oder Ballet d’Alcine (1610)
Ballet de Madame (1613)
Ballet des Argonautes (1614)
Ballet du Triomphe de Minerve (1615)
Ballet de Monsieur le Prince (1615)
Ballet du Roy ou Ballet de la Délivrance de Renaud (1617)
Ballet des Princes (1618)
Ballet du Roy sur L’Adventure de Tancrède en la forest enchantée (1619)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pierre Guédron på Discogs 
(en) Pierre Guédron på MusicBrainz 
(en) Pierre Guédron på Spotify 
(en) Pierre Guédron på Songkick 
«Pierre Guédron», hoasm.org
Folkeopplysningsprisen

Folkeopplysningsprisen er en pris innstiftet av Voksenopplæringsforbundet. Prisen ble delt ut første gang i 1998, og deles ut hvert år i forbindelse med kampanjen Læringsdagene for voksne (tidligere «Uka for voksnes læring»). 
Etter statuttene har Folkeopplysningsprisen som formål «å verdsette enkeltpersoner, grupper, organisasjoner eller institusjoner for innsats ut over det vanlige, over tid, med å skape forutsetninger for og stimulans til frigjøring, solidarisk samhandling, vekst og utvikling gjennom kunnskap. Innsatsen skal være tuftet på humanistisk grunn. Prisen skal bidra til å fremme arbeidet med demokratisering av kunnskap og kunnskapsformidling, økte muligheter for deltakelse og opplevelse, refleksjon og bruk av egen erfaring.»


== Mottakere ==

1998: NRK P2
1999: Svanvik Folkehøgskole
2000: AOF Sarpsborg
2001: Studiesenteret i Sjåk
2002: Hans Olav Fekjær
2003: NRK Schrødingers katt
2004: Einfrid Halvorsen
2005: Ryfylkemuseet og Lucky Næroset
2006: Ammehjelpen
2007: Leser søker bok
2008: Jon G. Olsen
2009: Jørn H. Hurum
2010: Hildur Roll-Hansen
2011: Wikimedia Norge
2012: Seniornett NorgeI 2005 var Norge arrangør av International Adult Learners Week, og i den forbindelse ble det delt ut to Folkeopplysningspriser. Én med fokus på internasjonalt arbeid i Norge, tildelt Ryfylkemuseet, og én med fokus på internasjonalt arbeid i den tredje verden, tildelt Lucky Næroset.


== Referanser ==


== Kilder ==
Læringsdagenes side om Folkeopplysningsprisen – Her finnes statutter og oversikt over mottakere.


== Eksterne lenker ==
NRK Dagsrevyen 23.10.09 Pris til Jørn Hurum (web-TV)
Hurum fikk Folkeopplysningsprisen Om Folkeopplysningsprisen 2009
Fremragende, Olsen Romerikes Blad om Folkeopplysningsprisen 2008
Claude Le Jeune

Claude Le Jeune (1528–1600) var en komponist innen den fransk-flamske skolen.
Han bodde i Paris og hadde nær kontakt med diktergruppen  La Pléiade. Til tross for at han var hugenott tilhørende den reformerte kirke kunne han arbeide uhindret i tiden like før Ediktet i Nantes 1598, sannsynligvis takket være sin venn, komponisten Jacques Mauduit. Fra 1594 var han ved Henrik IV av Frankrikes hoff og ble kongelig kammerkomponist i 1596.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Daniel P. Walker, François Lesure: Claude Le Jeune and «Musique Mesurée». I Musica Disciplina 3 (1949), Nr. 2–4, S. 151–170 (tilgang hos JSTOR).
Marie-Thérèse Bouquet-Boyer, Pierre Bonniffet (red.): Claude Le Jeune et son temps en France et dans les Etats de Savoie (1530–1600): Musique et littérature /Actes du colloque international de Chambéry 4-7 novembre 1991. Lang, Bern 1996. ISBN 3-906754-42-1.
Isabelle His: Claude Le Jeune (v. 1530–1600). Un compositeur entre Renaissance et baroque. Actes Sud, Arles 2000.
Johann Gottfried Walther: Musikalischen Lexikon Wolffgang Deer, Leipzig 1732, s. 168 f. (pdf, 45.14 MB)


== Eksterne lenker ==
(en) Claude Le Jeune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Claude Le Jeune på Discogs 
(en) Claude Le Jeune på MusicBrainz 
(en) Claude Le Jeune på MusicBrainz 
(en) Claude Le Jeune på Spotify 

(en) Fritt tilgjengelige noter av Claude Le Jeune i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
(en) Fritt tilgjengelige noter av Claude Le Jeune i International Music Score Library Project
Denis av Portugal

Denis av Portugal (også kalt for Dionysius, portugisisk: Dinis eller Diniz; født 9. oktober 1261 i Lisboa i Portugal, død 7. januar 1325 i Santarém) var konge av Portugal og Algarve fra 1279 til sin død i 1325.
Han ble kalt for «bondekongen» (Rei Lavrador) og «dikterkongen» (Rei Poeta). 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var den eldste sønnen til Alfonso III av Portugal og dennes tredje hustru Beatrice av Castilla (1242–1303; hun var datter av Alfonso X av Castilla og hans elskerinne, adelskvinnen Mayor Guillén de Guzmán).


=== Konge ===
Han etterfulgte sin far som regent i 1279.
Med den portugisiske delen av Reconquista, gjenerobringen, fullført og det portugisiske området frigjort fra den mauriske okkupasjonen, var Denis i all vesentlighet en administrativ konge, ikke en militær hærfører. Imidlertid brøt det ut en kortvarig krig mellom kongedømmet Castilla og Portugal i løpet av hans regjeringstid. Etter dette unngikk han krig; han var en bemerkelsesverdig fredsommelig konge i løpet av en urolig tid i europeisk historie. Derav også hans tilnavn. Da Portugal med Algarve til sist ble anerkjent som et selvstendig land av hans naboer, signerte han en grenseavtale med Ferdinand IV av Castilla i 1297 som har vart fram til i dag.
Ved det av de største spøramål innen portugisisk politikk, nemlig forholdet til den katolske kirke og pavedømmet, klarte kong Denis å finne en løsning. Siden 1377 var Portugal under kirkelig interdikt, og denne konflikten med kirken hadde Denis så å dsi arvet fra sin far. I 1289 fant pavestolen, den portugisiske klerus og kongehuset en kompromissformel som gjorde det mulig for pave Nikolas IV å heve interdiktet. Det ble inngått et konkordat som innebar at de kirkelige områder som kong  Alfons III hadde tatt, ble gitt tilbke til kirken. Kongen lovet å gi akt på kirkelige privilegier og immuniteter, og garanterte kirkes rett til selc å utnevne sine biskoper. Selv om dette var et konkordat som gav kirken en rekke innrtømmelser, var den ikke en fullstendig seier. For i det store og hele ble pavens innflytelse svekket, slik at den portugisiske klerus ble mer og mer avhingig av kongemakten.
I 1319 overførte kong Denis de portugisiske deler av Tempelridderordenen til Kristusordenen.
Kong Denis av Portugals dronning, Elisabet av Aragón, i religiøs sammenheng mer kjent som Elisabet av Portugal (1271–1336), ble i 1526 saliggjort som helgen av den katolske kirke.


== Referanser ==
Årets Læringshelt

Årets Læringshelt er en pris som deles ut hvert år i forbindelse med Læringsdagene for voksne. Prisen tildeles en person som, på tross av ulike hindringer, gjennom sin læring som voksen har endret sin livssituasjon. Prisen ble delt ut første gang i 2003. Juryen oppnevnes hvert år av arbeidsutvalget i Læringsdagene for voksne og består av representanter for Vox, Utdanningsdirektoratet og studieforbund. Prisen består av en sjekk på kr 10 000,- og et diplom.


== Statutter ==


=== Formål ===
Prisen Årets læringshelt har som formål å verdsette en person som i voksen alder
har endret sin livssituasjon ved å ta utdanning og opplæring og som gjennom dette
også har inspirert og motivert andre til å gjøre det samme.
Prisen skal bidra til å gjøre feltet voksnes læring kjent og fokusere på alles mulighet
til å endre sitt liv gjennom egen læring.


=== Kriterier ===
Prisen tildeles personer som har brukt utdanning og læring for å komme seg videre i
livet, og som har klart det, tross ulike hindringer i livsløpet. Disse hindringene kan ha
vært basert på alder, kjønn, fysisk eller psykisk funksjonshemming, mangelfull
grunnutdanning eller sosiale eller kulturelle forhold. Utdanningen som har ført til en dokumentert ny livssituasjon kan ha vært kort eller
lang, formell eller ikke-formell, teoretisk og/eller praktisk.


== Mottakere ==
2003: Jan Helge Svendsen
2004: Baksho Sunder
2005: Fredrik Bjørkmann Johansen
2006: Ingrid P. Akselsen
2007: Zaynab Mohammed Zadeh
2008: Rita Rolandsen
2009: Ali Abdulhakim Qorane
2010: Leif Einar Husebæk


== Referanser ==
Læringsdagenes nettside om Årets Læringshelt
Statutter for prisen (PDF)


== Eksterne lenker ==
TV2 God morgen Norge 10/10-2008 Livets seier har jeg vunnet
Glåmdalen, 28/10-2010: Årets læringshelt
Etiopiske adelstitler

Etiopiske adelstitler omfatter en rekke titler som har blitt brukt i Etiopia. Frem til avskaffelsen av monarkiet i 1974 var det to former for adel i landet: Mesafint (Ge'ez መሳፍንት  masāfint, moderne mesāfint, entall መስፍን masfin, moderne mesfin, «prins»), som sikter til prinser, eller den arvelige adelen, som dannet den øvre herskende klassen, mens Mekwanint (makʷanin, moderne mekʷenin eller መኮንን  mekonnen, «guvernør») var utnevnte adelsmenn, som dannet mesteparten av adelen. Inntil det 20. århundre var den mektigste menneskene ved hoffet generelt Mekwanint utnevnt av monarken, mens regionalt hadde Mesafint større innflytelse og makt. Keiser Haile Selassie innskrenket sterkt makten til Mesafint til fordel for Mekwanint.

Nəgusä nägäst, «kongenes konge», var tittelen som ble brukt av de etiopiske keiserne.
Negus, «konge», ble brukt av regentene i Gondar, Shewa, Gojjam og Wollo, men kunne også brukes av andre fremtredende personer.
Leul, «prins», ble brukt av prinsene som tilhørte den keiserlige ætt.
Ras, «hode», kunne brukes av flere personer med innflytelse som ikke tilhørte den keiserlige ætt. Kombinasjonen Leul Ras ble brukt av overhoder for grener av den keiserlige ætt.
Lij, «barn», ble tildelt sønner av dem som tihørte mesafint.
Goossensbreen

Goossensbreen er en isbre som ligger i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag sju kilometer lang og ligger i den midtre delen av Brattnipene. Den strømmer i sørøstlig retning parallelt med De Breuckbreen lenger vest.Breen er kartlagt og navngitt av Norsk Polarinstitutt. Den er oppkalt etter den belgiske fotografen Leon Goossens som deltok i den belgiske antarktisekspedisjonen i 1960.


== Referanser ==
Chang Jian

Chang Jian (kinesisk: 常建, pinyin: Cháng Jiàn, Wade-Giles: Ch'ang Chien, tidlig på 700-tallet, var en kinesisk dikter under Tangdynastiet. To av hans dikt ble tatt med i den populære antologien Tre hundre Tang-dikt. 
Chang Jians to dikt i denne antologien er oversatt til engelsk av Witter Bynner som «At Wang Changling's Retreat» (om dikteren Wang Changling) og «A Buddhist Retreat Behind Broken-mountain Temple».


== Litteratur ==
Wu, John C.H. (1972): The Four Seasons of Tang Poetry. Rutland, Vermont: Charles E. Tuttle Co., ISBN 978-0804801973
Ketelersbreen

Ketelersbreen er en isbre som ligger i den vestre delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag tolv kilometer lang og strømmer sørvestover mellom Vikinghøgda og Vengen, parallelt med Duboisbreen lenger nordvest.Breen er kartlagt og navngitt av Norsk Polarinstitutt. Den er oppkalt etter den belgiske spesialisten på radioaktivitet Roger Ketelers som deltok i den belgiske antarktisekspedisjonen i 1959 og den belgisk-nederlandske antarktisekspedisjonen i 1965.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ketelersbreen Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Claude Goudimel

Claude Goudimel (ca. 1500–1572) var en fransk komponist.


== Liv ==
Lite er kjent om Goudimels tidlige liv. Han var sannsynligvis elev av Josquin Desprez og startet i 1540 en musikkskole i Roma. Giovanni Animuccia og Giovanni Maria Nanino var blant elevene. Lenge ble det antatt at også Giovanni Pierluigi da Palestrina var elev ved skolen, men det blir nå regnet som tvilsomt.
Den første sikre dokumentasjonen om Goudimel stammer fra 1549, han ble da registrert som student ved universitetet i Paris. Samme år publiserte han en bok med chansons. Tidlig på 1550-tallet samarbeidet han med boktrykkeren Nicolas Du Chemin, og kan ha studert ved universitetet fram til 1555. På det tidspunktet var han blitt Du Chemins partner i trykkeribransjen.
Goudimel flyttet til Metz i 1557, og konverterte til protestantismen. På grunn av bymyndighetenes økende fiendtlighet mot hugenottene under de franske religionskrigene, forlot han byen og flyttet til Besançon. Senere reiste han til Lyon, men ble i likhet med store deler av byens hugenotter myrdet i etterdønningene av Bartolomeusnatten.


== Verk ==
Goudimel er mest kjent for firstemmige arrangementer av salmemelodier publisert i den protestantiske salmeboka Genève-psalteret (1565), basert på Clément Marot og Théodore de Bèzes salmetekster. I en av sine fire komplette utgaver legger han uvanlig nok for sin tid melodien til overstemmen – en praksis som har holdt seg til vår tid.
Ved siden av salmene publiserte Goudimel messer, motetter, chansons og tonesettinger av Horats' oder. Sammen med chansons av Orlando di Lasso ble en del av Goudimels chansons publisert under tittelen La fleur des chansons (1574 Lyon).
Stilen til Goudimel er stort sett homofon med en forbløffende bruk av synkoperte rytmer i mellomstemmene, særlig gjelder dette for hans chansons.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gustave Reese, Music in the Renaissance.  New York, W.W. Norton & Co., 1954.  ISBN 0-393-09530-4
The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians, 8th ed.  Revised by Nicolas Slonimsky.  New York, Schirmer Books, 1993.  ISBN 0-02-872416-X
(de) «Claude Goudimel» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL).


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Claude Goudimel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

(en) Fritt tilgjengelige noter av Claude Goudimel i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
(en) Fritt tilgjengelige noter av Claude Goudimel i International Music Score Library Project
Slimsporedyr

‎
Slimsporedyr (Myxozoa) er en klasse innen rekken nesledyr (Cnidaria). Den består av to underklasser, Myxosporea og Malacosporea. Myxosporea er små, vanligvis mellom 10 og 20 μm. Malacosporea er noe større, opptil 2 mm.


== Eksterne lenker ==
(en) slimsporedyr – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) slimsporedyr i Encyclopedia of Life 
(en) slimsporedyr i Global Biodiversity Information Facility 
(no) slimsporedyr hos Artsdatabanken 
(sv) slimsporedyr hos Dyntaxa 
(en) slimsporedyr hos Fossilworks 
(en) slimsporedyr hos ITIS 
(en) slimsporedyr hos NCBI 
(en) Kategori:Myxozoa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myxozoa – detaljert informasjon på Wikispecies
Kelly Bishop

Carole «Kelly» Bishop (født 28. februar 1944 i Colorado Springs) er en amerikansk skuespiller og danser. Hun er kjent for rollen som Emily Gilmore i TV-serien Gilmore Girls og som moren til Jennifer Greys rollefigur i filmen Dirty Dancing.
Bishops store gjennombrudd kom da hun fikk rollen i en Broadway-produksjon av musikalen A Chorus Line. For denne rollen mottok hun Tony-prisen for beste kvinnelige birolle i 1976. Hun var også med i Broadway-produksjoner som Six Degrees of Separation, den Tony-vinnende The Last Night of Ballyhoo og Buss stopp. Bishop er bosatt i South Orange i New Jersey hvor hun bor sammen med sin ektemann, talkshow-vert Lee Leonard. Hun har ingen barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kelly Bishop på Internet Movie Database 
(sv) Kelly Bishop i Svensk Filmdatabas 
(da) Kelly Bishop på Scope 
(fr) Kelly Bishop på Allociné 
(en) Kelly Bishop på AllMovie 
(en) Kelly Bishop hos Rotten Tomatoes 
(en) Kelly Bishop hos The Movie Database 
(en) Kelly Bishop hos Internet Broadway Database 
(en) Kelly Bishop på Internet Broadway Database
Anna Margrethe Norum

Anna Margrethe Norum (født 11. februar 1914 i Vadsø, død 23. mars 1979 i Oslo) var en norsk kunstmaler, kjent for sine forenklede malerier.Hun var datter av presten Alf Bjørnskau Bastiansen (1883–1965) og Petra Astrup (1888–1949). Moren var av slekten Astrup og søster til  kunstneren Nikolai Astrup (1880–1928). Hun var søster av  Peter Bastiansen, som produserte godteri i Venezuela, og kjemiprofessor Otto Bastiansen. Oppveksten var i Balsfjord og på Hvaler der faren var prest.
Etter examen artium i Drammen, studerte hun ved Tegneskolen og ved Kunstakademiet under Jean Heiberg som virket der fra 1935–55.  Hennes debut ved Høstutstillingen var i 1945.  Året 1950–51 tilbrakte hun på studiereise til Sicilia sammen med sin ektemann, oversetteren Tryggve Norum (1911–87). Verket «Cappucinermunken» ble til i denne perioden.  På 50-tallet bosatte ekteparet seg på Ekely, kunstnerkolonien på Edvard Munchs tidligere bosted.
Freske-teknikken ble finslipt hos Elof Riseby i København, hvorpå hun i 1953 debuterte  i Unge Kunstneres Samfund med en rekke bymotiver, som  «Høy himmel», «Ved Middelhavet», «Sydlands hage» og «Fyrtårnet».  Kunstkritikeren Johan Fredrik Michelet beskrev «en følsom klang i hennes dempede farger» ved juleutstillingen i Galleri KB (Kaare Berntsen) 1956, men mente at de var lite poengterte. Samme kritiker mente «Fyret i gråvær», «Høyspenning», «Ensomhet», «Kuling» og «Rødt i det grønne» fra Galleri Per i 1964, hadde svært variert formspråk og grader av abstraksjon.  Tjue bilder fra Vietnam, blant annet «Drept jord», ble i 1968 stilt ut i Kunstnerforbundet. Hun hadde separatutstillinger i flere norske byer, såvel som i Caracas i Venezuela.
Norum oversatte også en del bøker, samt var formann i Landsforbundet norske malere. Etter hennes død i 1979 ble hun av forbundet i 1982 hedret med en egen utstilling av 22 av hennes verker.


== Premier ==
Statens garantiinntekt 1977


== Oversettelser ==
Lorenza Mazzetti, Himmelen faller (1965)
Alberto Moravia, Oppmerksomheten (1965)
Alberto Moravia, Speilet (1967)
Alberto Moravia, Paradiset (1971)
Anders Bodelsen, Lov og orden (1975)
Anders Bodelsen, Operation Cobra (1976)
Giuseppe Tomasi di Lampedusa, Il gattopardo


== Referanser ==
Makonnen Woldemikael Gudessa

Ras Mäkonnen Wäldä-Mika'él Guddisa (født 8. mai 1852, død 21. mars 1906), også kjent som Makonnen Wolde Mikael Gudessa eller bare som Ras Makonnen, var en kongelig person  i Etiopia. Han var general og guvernør i Harar-provinsen, og far til Tafari Mäkonnen, senere kjent som keiser Haile Selassie I. 
Makonnen Woldemikael Gudessa var født i Derefo Maryam nær Ankober. Hans far var Fitawrari Woldemikael Guddessa, som tilhørte en adelsfamilie av Oromo opprinnelse, og hans mor var  Leult Tenagnework Sahle Selassie, som var datter av negus Sahle Selassie av Shewa. Han var en fetter av keiser Menelik II, og tilhørte Det salomonske dynasti. Da han var 14 år ble han sendt til hoffet til Menelik II, som da var hersker i Shewa, hvor han fikk en spesiell stilling nær Menelik.I 1887 ble han utnevnt til Shum («guvernør») av Harar. I denne perioden ble han en nær venn av den franske poeten Arthur Rimbaud, som på denne tiden bodde og var forretningsmann i denne provinsen.Han var også en periode guvernør av Tigray etter at den opprørske Mangasha Yohannes hadde blitt avsatt. 
Han var til stede ved kroningen av Edward VII i 1902. Han besøkte også land som Tyskland, Frankrike, Tyrkia og Italia.
Han ble syk av tyfus på en reise fra Harar til Addis Abeba og hans medarbeidere tok ham til Kulubi, hvor han døde ved daggry etter ha hviskende ha gitt sin sønn Tafari Makonnen sin velsignelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ras Makonnen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Deildebreen

Deildebreen er en isbre Wohlthatmassivet i Dronning Maud Land. Breen danner skillet mellom Austre Petermannfjella og Gruberfjella.
Breen er oppkalt etter gjenferdet deildegast som flyttet grensesteiner (deilder) for å utvide sin egen eller slektens eiendom på naboens bekostning mens det var i live.


== Se også ==
Deildedalen
Deildegasten
Deildenapen


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 3481
Deildebreen Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Sjtsje ne vmerla Ukraina

«Sjtsje ne vmerla Ukraina» (ukrainsk: Ще не вмерла Україна, «Ennå er ikke Ukraina død») er Ukrainas nasjonalsang. Navnet kommer fra sangens åpningslinje; Sjtsje ne vmerla Ukrajiny i slava, i volja («Ennå er den ikke død, Ukrainas ære og frihet»).


== Historie ==
Den ukrainske etnografen, folkloristen og dikteren Pavlo Tsjubynskyj skrev høsten 1862 det patriotiske diktet «Ennå er ikke Ukraina død», som skulle ende opp som teksten til Ukrainas nasjonalsang. Første linje er en parafrase av Józef Wybickis opprinnelige åpningslinje i Mazurek Dąbrowskiego; Jeszcze Polska nie umarła («Ennå er ikke Polen død»), senere omskrevet til Jeszcze Polska nie zginęła («Enda er ikke Polen tapt»). Motivet, som også finnes også igjen i den panslaviske Hej Sloveni («Ennå lever vårt slaviske språk»), stammer fra en panslavisk gjenfødelsesbevegelse. 
I 1863 ble diktet publisert i det Lviv-baserte tidsskriftet Мета («Målet») nr. 4. Den gresk-katolske presten Mykhajlo Verbytskyj, som også var en kjent komponist i sin tid, ble så begeistret for diktet at han satte seg ned for å komponere musikk til det, først for sangstemme, senere for orkester. Sangen ble sunget offentlig første gang i 1864 i Ukraina-teateret i Lviv, og i 1865 offentliggjorde han det tonesatte diktet med noter i g-moll. 
Sangen ble tatt i bruk som nasjonalsang første gang under folkerepublikken Ukrainas korte selvstendighet fra 1917 til 1920, men også andre sanger ble benyttet i denne perioden.
Etter løsrivelsen fra Sovjetunionen og grunnleggelsen av et uavhengig Ukraina i 1991, ble musikken til Verbytskyj skrevet inn i artikkel 20 i landets grunnlov som nasjonalsang den 15. januar 1992. Teksten ble imidlertid først offisielt innført 6. mars 2003 etter et forslag fra president Leonid Kuchma, og det ble i den forbindelse gjort noen små endringer i den. Blant annet ble begrepet «ukrainske bror» byttet ut med «unge bror» for bedre å inkludere alle nasjonaliteter som bor i landet.


== Sangtekst ==


== Norsk oversettelse ==