jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Íþróttabandalag Akraness

Íþróttabandalag Akraness, også kjent som ÍA Akranes er en islandsk sportsklubb fra byen Akranes på vestkysten av Island. Klubben ble grunnlagt i 1946 og lagets draktfarger er gule med svart underdel, mens bortedraktene er helsvarte med røde detaljer. ÍA Akranes driver innenfor flere ulike idrettsgrener, blant annet basketball, golf, fotball, hestesport, turn, volleyball, bowling, badminton og svømming. Fotballklubben spiller for øyeblikket i den øverste divisjonen Úrvalsdeild, og spiller sine hjemmekamper på Akranesvöllur. Nåværende trener er Þórður Þórðarson.
Klubben er historisk sett en av Islands største fotballklubber, og har vunnet det islandske seriemesterskapet 18 ganger, senest i 2001-sesongen. ÍA Akranes har også vunnet den islandske fotballcupen Valitor-bikar ni ganger, senest i 2003. Klubben har også deltatt i europeisk sammenheng ved flere anledninger, blant annet i Mesterligaen (1971/1972, 1975/1976, 1976/1977, 1978/1979, 1984/1985, 1985/1986, 1993/1994, 1997/1998 og 2002/2003), Cupvinnercupen (1979/1980, 1983/1984 og 1987/1988) og UEFA-cupen (1980/1981, 1986/1987 og 1998/1999), men uten å kvalifisere seg videre til sluttspill.


== Meritter ==
Úrvalsdeild (18): 1951, 1953, 1954, 1957, 1958, 1960, 1970, 1974, 1975, 1977, 1983, 1984, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 2001
Valitor-bikar (9): 1978, 1982, 1983, 1984, 1986, 1993, 1996, 2000, 2003
Deildabikar (3): 1996, 1999, 2003


== Kjente spillere med tilknytting til klubben ==
 Árni Gautur Arason
 Joey Guðjónsson
 Þórður Guðjónsson
 Bjarni Guðjónsson
 Arnar Gunnlaugsson
 Bjarki Gunnlaugsson
 Sigurður Jónsson
 Guðjón Þórðarson
 Ólafur Þórðarson
 Teitur Þórðarson
 Bjørn Bergman Sigurdarson


== Eksterne lenker ==
Klubbens offisielle nettsider
Schiavon

Schiavon er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 2 624 innbyggere (2013).


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Schiavon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Breganze

Breganze er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 8 748 innbyggere.


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Breganze – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skeuomorfisme

Skeuomorfisme (fra gresk: skeuos – kar eller verktøy, og morphe – form) eller retroimitasjon er et fenomen innen moderne design hvor elementer fra tradisjonell produktdesign imiteres uten å beholde dets opprinnelig funksjonelle egenskaper. Skeuomorfisme brukes for å oppnå en dekorativ effekt, gi inntrykk av at gjenstanden er eldre enn hva den faktisk er, eller for å skape en gjenkjennelsesfaktor.
Skeuomorfe elementer brukes ofte for å ikke vike for mye fra den tradisjonelle utformingen av liknende produkter. For eksempel kan man i moderne møbler finne ukonstruktive elementer av tesktilsømmer og nagler tiltenkt å imiterere en tradisjonell utforming. Billige elektriske artikler av plast imiterer ofte elementer av dyrere materialer som skinn, tre og metall. En imitering er likevel kun av skeuomorf art hvis ormamentieringen refererer til elementer med en opprinnelig funksjon. 
Eksempler på skeuomorfisme er mobiltelefoner med ringelyd som gamle analoge telefoner, digitale kamera som spiller av et lydklipp for å gjengi klikket fra et speilreflekskamera, jukselommer på klær, sigaretter med korkimiterende papir rundt filteret, navimiterende hjulkapsler eller imitert tekstilstruktur på syntetiske stoffer.


== Skeuomorfisme i programvare ==
Skeuomorfisme i programvare finnes ved bruk av grafiske elementer som søker å imitere uttykket til fysiske objekter. Virkemiddelet brukes både dekorativt og for å øke brukervennligheten ved gjenkjennelse og affordans. Skeuomorfisme i programvare arter seg ofte ved fremstilling av elementer som tredimensjonale ved bruk av høylys og skyggelegging. 
Eksempler på skeuomorfe elementer i grafiske brukergrensesnitt kan både være interaktive elementer som skruknotter, av/på-brytere, tangenter, arkfaner og skyvebrytere – og rent dekorative lementer som materialteksturer, skruer, ventilasjonshull og båndopptakere.
Bruk av skeuomorfisme i grafiske brukergrensesnitt har blitt kritisert for å være ukonstruktivt, forstyrrende og plasskrevende.


== Referanser ==
Taanak

Taanak (i dag Ta'annek, eller Tell Tianik) var en befestet bystat som sto på en høyde i Kanaan i nordlige Israel i sørenden av Jisreeldalen på sørvestlige side. Den fikk sin betydning ved å ligge strategisk langs handelsvegen mellom Syria og Egypt, og ved krysningen på vegene fra Akko i nord, Jerusalem i sør og kysten ved Middelhavet i vest. Langs den samme handelsvegen lå Megiddo rundt 8 km sørøst for Taanak.


== I Bibelen ==
Den tidligste omtalen av Taanak finnes i en redegjørelse av erobringen av Megiddo i 1468 f.Kr. av farao Thutmosis III. Den nevnes også i Amarnabrevene. Småkongen i Taanak opptrer på en liste av 31 konger som ble beseiret av den israelittiske lederen Josva, i henhold til Josvas bok, men andre bibelske omtaler hevder at Taanak ikke ble erobret av israelittene. I den tiden da Israel var mektige nok til å kreve tributt (skatt) fra de kanaanittiske byene, var Taanak fortsatt ikke erobret. Det synes å ha vært først ved slagene til Debora, den kvinnelige israelittiske lederen, at Taanak ble erobret, hvilket skal ha skjedd «i Taanak ved Megiddos vann». Den ble utsett til en levittby. I kongetiden til Salomo var Taanak i samme distrikt som de befestede Megiddo og Beit She'an. Byen ble ødelagt av farao Sjisjak (hebraisk: שׁישׁק) og er omtalt i en relieff i hans tempel i Karnak ved Teben (se illustrasjon).


== Arkeologi ==
I ruinhaugen etter byen, som er mellom 40 til 49 meter høy og dekker 16 acre, ble det gjort utgravninger fra 1892 av østerrikske arkeologer, men resultatene var relativt begrenset. Det har blitt funnet levninger fra tidlig bronsealder og fram til den arabiske perioden. Forsvarsmuren var av ubrent murstein på et steinfundament. Hærførerens arkiv ble gjenfunnet hvor det var brev med trusler fra den egyptiske kommandanten i Megiddo.
Borgen synes å ha blitt ødelagt to ganger og deretter gjenoppbygd. Den eldste var kanaanittisk (omkring 1300 f. Kr.), den andre oldtidsisraelittisk (omkring 950 f. Kr.), den yngste senisraelittisk (omkring 500 f. Kr.). Det er ikke funnet noe bevis på brudd mellom den kanaanittiske sivilisasjon og den senere israelittiske. Utgravningene viser en gradvis israelittisk assimilering. Det er også funnet 12 leirtavler med akkadiske kileskriftinskripsjoner her. Det stammer antagelig fra assyrisk invasjon og okkupasjon.
De synlige levningene i dag er fra et arabisk herskapshus tilhørende abbasidene på 1000-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Taanach», bibelsk omtaler, og ytterligere verktøy, Biblos (engelsk)
Sarcedo

Sarcedo er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 5 302 innbyggere (2013).


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sarcedo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Montecchio Precalcino

Montecchio Precalcino er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 5 045 innbyggere (2013).


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Montecchio Precalcino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Villaverla

Villaverla er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 6 167 innbyggere (2013).


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Villaverla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nikolaiviertel

Nikolaiviertel (norsk: Nikolaikvarteret) ligger i ortsteilen Mitte i Berlin, ved Sprees høyre bredd. Det er det eldste boligområde i Berlin. Et sentralt byggverk i området er Nikolaikirche.


== Historie ==

Nikolaikirche var ferdig ca 1200. Området forøvrig utviklet seg omkring to kjerneområder. Berlin som var det største, oppsto øst for Spree, mens det mindre Cölln fantes på den vestlige bredden. Begge byene fikk byrettigheter i 1230 og var forbundet med hverandre ved gaten Mühlendamm. Opplysningene om byene er få og viktig materiale gikk sannsynligvis tapt i bybrannen i 1380.
Begge byene ble 20. mars 1307 slått sammen til dobbeltbyen Berlin-Cölln. I 1486 gjorde kurfyrst Johann Cicero byen til sin residensby. Stedet var på det tidspunkt gjort til et betydningsfullt handelssted og som på 1300-tallet hadde sluttet seg til Hansaforbundet.
Nikolaikirche ble vesentlig ombygget i 1264 og omgjort til en gotisk hallkirke. Den assymetriske utforming med ett smalt tårn ble imidlertid beholdt til slutten av 1800-tallet. I 1870-årene ble det bygget et nygotisk dobbelttårn på kirken. Mens Berlin forøvrig utviklet seg med stadig nye sentra, var det lite som endret seg i Nikolaiviertel. Her bodde hovedsakelig håndverkere i trange og krokete gateløp.
I 1938 ble kirken avvigslet. Den andre verdenskrigen og gatekampene i kampen om Berlin medførte at bydelen ble fullstendig ødelagt. I DDR-tiden var området ikke prioritert inntil 1980-tallet. Da ble området totalrenovert med sikte på byens 750-årsjubileum i 1987. Flere kvartaler ble gjenoppbygget og rekonstruert. Nikolaiviertel er idag et populært restaurantområde.


== Severdigheter ==
Nikolaikirche med sine to tårn og spir er bydelens vartegn. I tillegg finnes rokokkobygningen Ephraim-Palais, kalt Berlins vakreste hjørne, og Knoblauch-huset, rekonstruert senbarokk.


== Bildegalleri ==

		


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaiviertel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nikolaiviertel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Frank Johnston

Francis Hans (Frank) Johnston også kalt Franz Johnston (navneskifte i 1927) født i Toronto 19. juni 1888, - død samme sted 19. juli 1949, var en kanadisk maler som var medlem av kunstnergruppen Group of Seven.
Han var utdannet i Toronto og Pennsylvania Academy of Fine Arts, der han var ferdig 1912.  Han arbeidet deretter som formgiver og illustratør, og fikk jobb ved Royal Air Force Aerial Gunnery School i Beamsville, Ontario i 1918 som dokumentator for Canadian War Memorials.
Selv om han var med på turer til Algoma med gruppemedlemmer allerede i 1918 og 1919, og deltok med flest bilder på startutstillingen i 1920, dro han allerede i 1921 til Winnipeg for å bli leder ved kunstskolen der.
Han var forøvrig den eneste i gruppen som benyttet tempera som malemedium. Dette hadde virkning på stilen hans, som var mere på den dekorative siden enn kollegenes. Han ble gjennom karrieren mere og mere opptatt av lysets innvirkning på reflekser i vann og snø. Han malte over 250 bilder i løpet av livet, og fikk solgt de fleste, noe som var sjelden for kanadiske kunstnere på den tid.
Han tok forøvrig avstand fra gruppen noe senere.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Terre Sauvage» - utstillingskatalog, Lillehammer kunstmuseum år 2000 ISBN 0-88884-705-X
Maciel Sousa Santos

Maciel Sousa Santos (født 5. september 1985) er en brasiliansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 
Per august 2015 er han rangert som nummer 1 i verden i sin klasse av BISFed.


== Karrière ==
Santos fikk bronse i World cup i boccia 2011. Han slo Roberta Connolly 3-1 i bronsefinalen.
I Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han gull individuelt i klassen BC2. Han slo kinesiske Kai Zhong 7-1 i semifinalen og Zhiqiang Yan 8-0 i finalen. I lagkonkurransen ble Brasil slått ut i kvartfinalen, etter tap 11-1 mot Thailand. I Amerikamesterskapet i boccia 2013 vant han BC2 individuelt, etter å ha slått Pablo Cortez 3-2 i finalen, og Brasil vant lagkonkurransen i klasse BC1/2.   
Han kom på 3.-plass i BC2 i Verdensmesterskapet i boccia 2014, og deltok også på Brasils lag som fikk sølv i lagkonkurransen i klassen BC1/2. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil hos IPC
London 2012 - Maciel Sousa Santos
London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Soga om Egil Einhendte og Åsmund Berserksbane

Soga om Egil Einhendte og Åsmund Berserksbane (norrønt Egils saga einhenda ok Ásmundar berserkjabana) er en islandsk fornaldersaga fra 1300-tallet. Historien foregår i østerled, i «Russia», i en udefinert fortid og handler om de to blodsbrødrene Egil og Åsmund, og deres innsats for å finne igjen to bortrøvede kongsdøtre. Det ender med at de finner dem, og gifter seg med dem. Sagaen har blitt beskrevet som «et æventyr, men sagaen er påvirket af fremmede æventyr og sagn», og som tilhørende den underkategorien av fornaldersagaene som kalles «eventyrsagaer»Historien fortelles med en rammefortelling og tre innskutte livshistorier, et fortellingsgrep som denne sagaen er alene om. De tre innskutte fortellingene skildrer ungdomsårene til de to heltene, og dertil historien til kjempekvinnen Arinnevja, som berger de to fosterbrødrene. 
Sagaen har vært svært populær, og har påvirket andre sagaer. Den er bevart i håndskriftene AM343, AM577 og AM589, som alle er fra 1400-tallet. Den ble oversatt til nynorsk i 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
heimskringla.no, norrøn fulltekst
norsesaga.no, norsk fulltekst
Yan Zhiqiang

Yan Zhiqiang (født 22. oktober 1987) er en kinesisk handikappet bocciaspiller som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 


== Karriere ==
Yan deltok ved VM i boccia 2006 i Rio de Janeiro, i klassen BC2. I den individuelle konkurransen kom han på 11.-plass. Ved paralympiske sommerleker 2008 deltok han både individuelt og i parkonkurransen i klassen BC1-2. Individuelt kom han på andreplass i sin gruppe i gruppespillet, med to seire og et tap, men gikk ikke videre til sluttspillet. I parkonkurransen kom Kina på 4.-plass, etter at de tapte bronsefinalen 4-5 for Spania.Han vant gull individuelt ved VM i boccia 2010, etter seier 5-2 over britiske Nigel Murray i finalen. I lagkonkurransen ble imidlertid Kina slått ut i kvartfinalen, der de tapte på tiebreak mot Spania, etter 8-8 ved full tid. Ved Asian Para Games 2010 i Guangzhou kom han på 9.-plass, og året etter kom han på 6.-plass ved Verdenscupen i boccia 2011, der Kina fikk 9.-plass i lagkonkurransen i klassen BC1-2. Etter dette var han rangert som nummer 2 i verden i sin klasse ved utgangen av 2011.Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han to sølvmedaljer. Individuelt fikk han sølv i klassen BC2. Han slo sørkoreanske So-Yeong Jeong 5–2 i semifinalen, men tapte 8–0 for Maciel Sousa Santos i finalen. I lagkonkurransen fikk Kina også sølv i klassen BC1-2, etter 10–5-tap mot Thailand i finalen.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil hos IPC
London 2012 - Zhiqiang Yan
London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Like a Garden

Like a Garden er et musikkalbum med Elisabeth Widmer, utgitt i 2010.


== Sporliste ==
«I Will Seek»
«So Much More»
«Morning Dew»
«Like a Garden»
«Where the River Runs»
«My Precious Lord»
«Embracing»
«Echoes»
«Soon»
«Forever»
Soga om Tristram og Isond

Soga om Tristram og Isond (norrønt Tristrams saga ok Ísöndar) er en prosafortelling innenfor den norske hofflitteraturen fra 1200-tallet. Sagaen er en oversettelse av Thomas d'Angleterres epos-versjon av legenden om Tristan og Isolde fra ca 1175; oversettelsen ble utført av broder Robert i 1226, og var den første oversettelsen til norsk av europeisk høvisk litteratur. 
Den eldste versjonen fungerte som den endelige kilde av kortere prosaversjon, en ballade bevart i fire redigerte utdrag, og fem publisert eventyrversjoner.
Sagaen følger legenden slik den er kjent fra andre versjoner: den magiske og uslokkelige kjærligheten mellom hirdmannen Tristram og kongsdatteren Isond, som trosser alle menneskelige lover og hensyn. I Thomas'/Roberts versjon settes den sanne kjærligheten som en verdi og rettighet som overprøver alle andre: «Tristram og Isond skyr ikke list og bedrag, og likevel er sympatien på deres side. Selv Guds hjelp kan de regne med.»Robert valgte et stilgrep som ble førende for alle senere tekster i den norrøne hofflitteraturen: han overførte Thomas' epos i verseform til en fortellende prosatekst. Valget falt antagelig naturlig, forsåvidt som det ikke er noen tradisjon for episk poesi i Norden. Teksten og stilen er påvirket av tre ulike forbilder: den hjemlige sagastilen, den samtidige latinske lærdomsstilen - preget av adjektiver, utbrodering, bokstavrim og parallellismer, og den franske originalens høviske stil.
Sagaen er bevart i islandske papirhåndskrifter fra 1600-tallet; den er oversatt til nynorsk av Severin Eskeland i 1913 og av Magnus Rindal i 2003.  Sagaen var en inspirasjonskilde for balladen om Bendik og Årolilja.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sagaen om Tristram og Isodd (dansk oversettelse fra heimskringla.no)
Riddersagaene - middelalderens kiosklitteratur, artikkel hos Norgeshistorie.no
The Lucky One

The Lucky One er en amerikansk romantisk dramafilm fra 2012. Filmen er regissert av Scott Hicks og har Zac Efron og Taylor Schilling i hovedrollene. Manus er skrevet av Will Fetters, basert på romanen Fotografiet (2008) av Nicholas Sparks. 


== Handling ==
Soldaten Logan Thibault (Zac Efron) overlever i felten, mens han ser vennene sine dø som fluer rundt ham. Dette gir han et bilde han tilfeldigvis fant av en ung ukjent kvinne æren for. Når han returnerer hjem bestemmer han seg for å oppsøke denne kvinnen for å takke henne. Han finner ut at hennes navn er Beth Clayton (Taylor Schilling), og at hun bor i en ørliten bygd i Louisiana. Han spaserer dit fra Colorado sammen med sin trofaste schæferhund og får jobb på hundekennelen Beth og bestemoren Ellie (Blythe Danner) driver.
Logan får etter hvert dype følelser for henne og hennes åtte år gamle sønn Ben (Riley Thomas Stewart). Men han sliter med å fortelle henne sannheten om hvorfor han kom til Louisiana i det hele tatt. I bakgrunnen lurer også Beths sjalu og svært usympatiske eks-mann, Keith (Jay R. Ferguson).


== Medvirkende ==
Zac Efron som Logan
Taylor Schilling som Beth
Blythe Danner som Ellie
Jay R. Ferguson som Keith
Riley Thomas Stewart som Ben
Adam LeFevre som Judge Clayton
Robert Hayes som Victor
Courtney J. Clark som Logans søster
Joe Chrest som Deputy Moore
Russell Durham Comegys som Roger Lyle


== Trivia ==
Abbie Cornish og Katie Cassidy gjorde audition for rollen som Beth.
Daniel Radcliffe ble vurdert for å spille Logan.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) The Lucky One (film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Lucky One på Internet Movie Database 
(no) The Lucky One hos Filmfront 
(sv) The Lucky One i Svensk Filmdatabas 
(da) The Lucky One i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Lucky One på Allociné 
(nl) The Lucky One på MovieMeter 
(en) The Lucky One på AllMovie 
(en) The Lucky One på Rotten Tomatoes 
(en) The Lucky One på Metacritic 
(en) The Lucky One på Box Office Mojo
Grønlitunnelen

Grønlitunnelen er en 491 meter lang veitunnel i Oslo. Tunnelen går mellom Grønlia i sør og Gamlebyen ved Mosseveien i nord. Den har ett løp med to kjørefelt.
Tunnelen forbinder rundkjøringen i Grønlia hvor man kan kjøre av eller på Operatunnelen med rundkjøringene i Ekebergskråningen hvor man kan kjøre av og på Ring 1, og ble bygget i forbindelse med det nye veisystemet i Bjørvika.


== Referanser ==
Hypaedalea

Hypaedalea er en slekt av sommerfugler som hører til familien svermere (Sphingidae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn ca. 45-60 millimeter), kraftige, mørkt brune eller rødbrune svermere. Bakkroppen har ofte gule sideflekker. Forvingens ytterkant er noe innbuktet bak spissen slik at spissen blir litt utstående.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i tropisk Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Macroglossinae
Slektsgruppen Macroglossini Harris, 1839
Gruppen Macroglossina Harris, 1839
Slekten Hypaedalea Butler, 1877
Hypaedalea butleri Rothschild, 1894
Hypaedalea insignis Butler, 1877
Hypaedalea lobipennis Strand, 1913
Hypaedalea neglecta Carcasson, 1972


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 23.10. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Hypaedalea i Encyclopedia of Life 
(en) Hypaedalea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hypaedalea hos NCBI 
(en) Kategori:Hypaedalea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bilder av Hypaedalea spp.
Rethera

Rethera er en slekt av sommerfugler som hører til familien svermere (Sphingidae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn 40-80 millimeter), grønnlig-grå svermere.
Den mest utbredt arten, R. komarovi, er en middelsstor, grønn-grå svermer. Hodet, thorax og bakkroppen har striper av hvite hår. Forvingen har et sølvaktig tverrbånd i midten og lysere (perlegrå) kanter. Bakvingen er gulgrå med mørk bakkant.
De andre artene er ikke like kontrastrikt tegnede.


== Levevis ==
Larvene lever på planter i maurefamilien, kanskje også i vortemelkfamilien.


== Utbredelse ==
Tre av artene lever i Afghanistan og Iran. Rethera komarovi er videre utbredt og går vestover til det europeiske middelhavsområdet.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Macroglossinae
Slektsgruppen Macroglossini Harris, 1839
Gruppen Macroglossina Harris, 1839
Slekten Rethera  Rothschild & Jordan, 1903
Rethera afghanistana Daniel, 1958
Rethera amseli Daniel, 1958
Rethera brandti O. Bang-Haas, 1937
Rethera komarovi (Christoph, 1885)


== Kilder ==
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 23.10. 2012.
Sphingidae of the Eastern Palaearctic - Rethera komarovi [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Rethera i Encyclopedia of Life 
(en) Rethera i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rethera hos Fauna Europaea 
(en) Rethera hos NCBI 
(en) Kategori:Rethera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bilder av artene
Kai Zhong

Kai Zhong (født 5. oktober 1987) er en kinesisk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 


== Karriere ==
Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han én sølvmedalje; i lagkonkurransen fikk Kina sølv i klassen BC1-2, etter tap 10-5 mot Thailand i finalen. Individuelt kom han på 4.-plass i klassen BC2. Han tapte 1-7 for Maciel Sousa Santos i semifinalen, og tapte 1-5 for So-Yeong Jeong i bronsefinalen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil hos IPC
London 2012 - Kai Zhong
London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Espen Eriksen

For NRK-programleder og journalist i VG og Aftenposten, se Espen Eriksen (1932–1998)Espen Eriksen (født 1974) er en norsk jazzpianist og jazzjournalist, opprinnelig fra Haugesund. Han er utdannet musiker og var også journalist i Haugesunds Avis. Fra 2004 har han vært jazzjournalist for NRK og ledet blant andre Jazzbasillen på NRK Radio. Ved Sildajazz 2006 ledet han en trio med Ole Marius Sandberg på bass og Harald Levang på tromme, de fikk spille med Bendik Hofseth på saksofon. Denne trioen var med da Christina Bjordal, også fra Haugesund, ga ut sin andre plate for Universal Music; på den var Eriksen både musiker, komponist og arrangør. Siden 2007 har han opptrådt med sin egen Espen Eriksen Trio. Den består av Lars Tormod Jenset bass og Andreas Bye trommer. Eriksen har vært kirkeorganist og utga i 2010 julemusikk i et samarbeid med trompetisten Gunnar Halle (født 1973).


== Utgivelser ==
Espen Eriksen trio:

Never Ending January
What took you so long (Rune Grammofon, 2012)
You had me at goodbye (Rune Grammofon, 2010)Andre utgivelser:

Gunnar Halle og Espen Eriksen, Meditations on Christmas (Grappa (forlag), 2010)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Espen Eriksen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons