jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kenji Miyazawa

Kenji Miyazawa (宮沢 賢治, Miyazawa Kenji), født 27. august 1896 i Hanamaki i Iwate, død 21. september 1933) er en japansk dikter og forfatter, hovedsakelig av barnelitteratur. Han var buddhist, men konverterte til Nichiren-sekten i protest mot farens velstand og vellevnet. Han var vegetarianer og en sosial aktivist som hele livet ivret for å bedre de fattige bøndenes kår i Iwate, hvor han bodde. Han skrev for barn. 
Bare én bok er utgitt på norsk: 
En natt på Melkeveien Jernbane. Oversatt fra japansk av Solrun Hoaas, (Trondheim: Communicatio, 2009). Denne inneholder fem fortellinger:

«Gauche med celloen»  (セロ弾きのゴーシュ, Cellohiki no Gōshu)
«Jordguden og reven» (土神と狐,  Dojin to kitsune)
«Natthauk-stjernen» (よだかの星, Yodaka no hoshi)
«Gaupe og eikenøttene» (どんぐりと山猫,  Donguri to yamaneko)
«En natt på Melkeveien Jernbane»  (銀河鉄道の夜, Gingatetsudō no yoru)Nest etter En natt på Melkeveien Jernbane, er hans kanskje mest kjente verk samlingen av barnefortellinger utgitt under tittelen Chūmon no ōi ryōriten (注文の多い料理店), oversatt til engelsk som The Restaurant of Many Orders.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenji Miyazawa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kenji Miyazawa på Internet Movie Database 
(en) Kenji Miyazawa hos The Movie Database 
(en) Kenji Miyazawa på Discogs 
(en) Kenji Miyazawa på MusicBrainz 
(ja) Kenji Miyazawas tekster på japansk fritt tilgjengelig på Aozora bunko
(en) Miyazawa Kenji-museet i Hanamaki
The Imaginary Direction of Time

The Imaginary Direction of Time er et musikkalbum med Winds, utgitt den 26. juli 2004.


== Sporliste ==
«What is Beauty?» 5:03
«Sounds Like Desolation» 0:35
«Theory of Relativity» 4:47
«Visions of Perfection» 5:18
«The Fireworks of Genesis» 5:39
«Under the Stars» 6:25
«A Moment For Reflection» 5:57
«Time Without End» 4:09
«The Final End» 1:10
«Beyond Fate» 2:52
«Silence in Despair» 4:55
«Infinity» 3:17
Prominence and Demise

Prominence and Demise er et musikkalbum med Winds, utgitt den 4. september 2007.


== Sporliste ==
«Universal Creation Array» 8:20
«Distorted Dimensions» 4:34
«The Grand Design» 6:20
«When the Dream of Paradise Died» 5:10
«Fall and Rise» 7:17
«The Darkest Path» 5:05
«Convictions and Contradicitions» 3:39
«Where the Cold Winds Blow» 6:52
«The Last Line» 8:09


== Eksterne lenker ==
(en) Prominence and Demise på Discogs
Alf Tore Hommedal

Alf Tore Hommedal (født 15. november 1956) er en norsk sakprosaforfatter og middelalderarkeolog. Han er ansatt som førsteamanuensis ved  Universitetet i Bergen under Universitetsmuseet i Bergen.


== Bibliografi i utvalg ==
2012: Sankta Sunniva og det heilage skrinet, sammen med Åslaug Ommundsen og Espen Svendsen (red.). Bymuseet i Bergen, Bryggens museum. ISBN 978-82-90289-98-5
2008: (redaktør) St. Paul menighet; 150 år i Bergen. Efrem forlag. ISBN 8292922067


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Alf Tore Hommedal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Alf Tore Hommedal i BIBSYS
Ansatteside UiB
La zingara

La zingara (Sigøynerpiken) er en opera semiseria i to akter av Gaetano Donizetti, til en libretto av Andrea Leone Tottola etter La petite bohémienne (The Little Gypsy) av Louis-Charles Caigniez, som igjen bygget på et verk av August von Kotzebue.
Det var Donizettis første opera skrevet for Napoli, og uroppføringen fant sted på Teatro Nuovo 12. mai 1822. En kritiker som anmeldte innspillingen i 2001 fra Festival della Valle d'Itria, bemerket følgende om operaen: 

«Til tross for den idiotiske librettoen, var operaen en enorm suksess ved premieren i Napoli i 1822, og selv Bellini skrev pene ting om septetten i andre akt hvor Donizetti blandet buffo og seriøse karakterer, såvel napoletansk dialekt (det finnes ingen resitativer; numrene er atskilt av tale) som "rent" italiensk, og det absurde plottet er (på en måte) holdt sammen av den dyktige Argilla, som under påskudd av å spå skjebnen får tilgang til både folks følelser og alle deler av slottet. Er det et mesterverk? Selv i nærheten? Nei, men det finnes finesser i massevis - rytmiske arier og partier, gode (om typisk) karakterisering og gode melodier.» 


== Roller ==


== Synopsis ==
Tid: Middelalderen
Sted: SpaniaDon Ranuccio har fengslet Don Sebastiano i slottet sitt og ønsker også å drepe hertugen av Alziras, hans politiske rival. Ranuccios datter Ines er forelsket i Fernando, men faren hennes ønsker at hun skal gifte seg med Antonio som er Don Sebastianos nevø.
Argilla, sigøynerpiken i tittelrollen, bringer de forelskede Ferrando og Ines sammen, redder livet til hertugen, som hun tar med til broren, og frigjør Don Sebastiano, som viser seg å være hennes far. Komedie står tjeneren Pappacione for når han blir lurt til å søke etter gull i en gammel sisterne. Alt ender lykkelig.


== Innspillinger ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Osborne, Charles, The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Oregon: Amadeus Press, 1994  ISBN 0-931340-71-3
Ashbrook, William, Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982, ISBN 0-521-23526-X   ISBN 0-521-23526-X
Holden, Amanda (Ed.), The New Penguin Opera Guide, New York: Penguin Putnam, 2001. ISBN 0-14-029312-4
Weinstock, Herbert, Donizetti and the World of Opera in Italy, Paris, and Vienna in the First Half of the Nineteenth Century, New York: Pantheon Books, 1963. ISBN 63-13703


== Eksterne lenker ==
Robert Levine, anmeldelse av innspilling i 2002 på classicstoday.com
Informasjon og synopsis (italiensk)
Libretto
Naxos
Bete (bygningsdel)

En bete (norrønt biti) er en bjelke som inngår i det konstruktive skjelettet i grindverk eller i laftehus i byggeskikken i noen norske distrikter. I laftehus spenner beten i bygningens tverr-retning og er laftet inn mellom de to øverste stokkene i langveggene. I et grindverk er den tverrbjelken som forbinder et par staver øverst, og i sin tur bærer den langsgående stavlegjen. I begge byggemåtene er betens viktigste formål å virke som strekkbjelke eller ankerbjelke i hus med sperretak for å hindre at sidetrykket fra sperrene presser veggene utover. 
Ordet «bete» er innarbeidet som standard-betegnelse i bygningsforskernes fagspråk. I dialektene finnes også formen bite og andre betegnelser som krone og slind. («Slinder» kan i Hallingdal og Østerdal også betegne et par bjelker i laftehusets lengderetning. I Hallingdal blir disse understøttet av beten og bærer hemsen eller hjallen.) 


== Symbolsk funksjon ==
Beten antas å ha fått innpass i bøndenes stuer allerede i middelalderen som en statisk nødvendig bygningsdel for å holde huset sammen, den gang de fleste laftehus hadde rene sperretak. I nyere tid ble åstak eller sperrer understøttet av åser vanlige i mange landsdeler. I slike hus vil beten ikke lenger ha noen konstruktiv funksjon. Likevel inngikk den fremdeles mange steder i byggeskikken. I Gudbrandsdal og Valdres ble beten beholdt i selve stua i våningshus med to etasjer. Der kunne den gjøre en viss nytte ved å understøtte loftsbjelkene, men var ikke lenger uunnværlig.
Årsaken til at beten eller «kruna» ble beholdt i slike stuer, kan være at det knyttet seg symbolske forestillinger til den. I mange bygder markerte den en grense mellom privat og offentlig sone i stua. Det var tillatt for ukjente besøkende å komme inn i stua for å framføre sitt ærend, så lenge de holdt seg på utsiden av beten. For å krysse denne grensen og tre inn i den privat sonen der langbordet sto, trengtes en uttrykkelig invitasjon fra vertsfolket.
Betens symbolske betydning ble mange steder gjort tydeligere ved at den fikk svært grove dimensjoner og ble omhyggelig telgjet, høvlet og ofte profilert. Den kunne få inskripsjoner med årstall og eiernavn, innskåret eller malt, som ytterligere bekreftet at den var en viktig bygningsdel.


== Litteratur ==
Gunnarsjaa, Arne (2007). Arkitekturleksikon. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 95. ISBN 978-82-7935-197-9.
Reichsministerium für die besetzten Ostgebiete

Reichsministerium für die besetzten Ostgebiete (RMfdbO, norsk: «riksministeriet for de besatte østområdene») var det tyske øverste sivile forvaltningsorganet for okkuperte områder i Sovjetunionen under andre verdenskrig. Det ble opprettet av Adolf Hitler i juli 1941, og ble ledet av nazipartiets sjefsideolog Alfred Rosenberg.Under Rosenbergs ledelse begynte riksministeriet avkollektiviseringen av det sovjetiske landbruket. Rosenbergs idé var å fremstille tyskerne som «frigjørere» i den sovjetskeptiske delen av befolkningen. Rosenberg ønsket å føre en myk politikk i øst og hadde samtidig en stor del av det overordnete ansvaret for de omfattende ugjerningene begått av okkupasjonsmakten. Rosenbergs tilnærming ble vanskeliggjort blant annet av Erich Kochs utnevnelse til rikskommissær i Ukraina. Kochs brutale politikk førte til at de som i utgangspunktet var vennlige til nyordningen ble drevet over på Sovjetunionens side igjen.Rosenberg hadde planlagt fire rikskommissariater i de okkuperte områdene: Ostland (Baltikum), Ukraina, Moskva og Kaukasus. De to sistnevnte eksisterte kun på papiret da områdene aldri var under tysk kontroll, mens de to førstnevnte kun hadde kort levetid ettersom Sovjetunionen gjenerobret områdene over de neste to årene.


== Referanser ==
Apollo et Hyacinthus

Apollo et Hyacinthus er en opera (KV 38) av Wolfgang Amadeus Mozart, skrevet i 1767 da han var 11 år gammel. Det er Mozarts første egentlige opera (Die Schuldigkeit des ersten Gebots er et religiøst syngespill). Apollo et Hyacinthus er i tre akter og er en opera, som er basert på den tragiske figuren Hyakinthos i gresk mytologi som fortalt av den romerske dikter Ovid i Metamorphoses. Med utgangspunkt i dette skrev Rufinus Widl librettoen til verket på latin. 
Operaen ble uroppført 13. mai 1767 i den store salen på universitetet i Salzburg. Ifølge en myte døde Hyakinthos ved et uhell, da han ble rammet i hodet av en diskos kastet av Apollon, mens en annen myte forteller, at det var vestvindens gud, Zefyros, som var ansvarlig for Hyacinths død, fordi han av sjalusi blåste diskosen ut av kurs for at drepe Hyakinthos. Da han døde, lot Apollon blomsten hyasint springe frem av det spilte blodet.
Librettisten Rufinus Widl, der var prest, endret Ovids fortelling (hvor Apollon, Zefyros og Hyakinthos inngikk i et homoseksuelt forhold) for å tilpasse den til de gjeldende sosiale normer, idet han i kjærlighetsforholdet skifte Ovids Hyakinthos ut med en søster kalt for Melia.


== Roller ==


== Synopsis ==
Kong Oebalus av Lacedaemonia og hans sønn Hyacinthus forbereder et offer til Apollon når lynet slår ned i alteret deres. Apollon ankommer selv for å tilby den unge Hyacinthus vennskap og søsteren Melia sin kjærlighet. Melias glede over utsikten til et giftermål med en guddom knuses imidlertid, da Zephyrus kommer inn og melder, at Apollon er kommet til å drepe Hyacinthus med en diskos. Men akkurat når Zephyrus har fortalt hele sin historie, kommer Apollon selv inn og sender løgneren ut med et vindkast. Den fortvilte Melia vet ikke hva hun skal tro, og flykter fra guden for i stedet å lete etter sin bror.
Hyacinthus identifiserer Zephyrus som sin fars morder akkurat når han utånder. Oebalus og Melia synger en duett i sorg, som rører Apollo så mye, at han gjør guttens kropp til en hyasint og bekrefter med det sin kjærlighet til Melia.


== Se også ==
Operaer av Wolfgang Amadeus Mozart


== Referanser ==
Namsos Vannpoloklubb

Namsos Vannpoloklubb (stiftet 1993) er en vannpoloklubb i Namsos som regnes som den i Norge med flest medlemmer.
Klubben har aktiviteter slik som vannpolo, minipolo, svømmekurs og vannaktivitetsleir.
Namsos ble nummer to i eliteserien i vannpolo for herrer sesongen 2017/18. 2.-laget spilte i 2. divisjon sesongen 2012/13.


== Sesongen 2012/13 ==


=== Eliteserien ===
For 1. laget.Sist oppdatert: etter kampene 17. mars 2013
Kilde: svomming.no


=== 2. divisjon ===
For 2. laget.Sist oppdatert: 19. desember 2013
Kilde: svomming.no og sluttabell på svomming.no


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Namsos Vannpoloklubb Namsos Vannpoloklubbs offisielle hjemmeside
Namsos Vannpoloklubb på www.bdb.no
Storfjellet (Tafjord)

Storfjellet er et fjell i Tafjordfjella i Fjord kommune i Møre og Romsdal. Det ligger mellom Kaldhusdalen og Rødalen og har en høyde på 1 821 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Visekongene (EP)

Visekongene er en musikk-EP med Visekongene, utgitt i 2003.


== Sporliste ==
«Folket, kun Folket»
«Oral avtale»
«Krigen mot terrorismen»
«Halvstilig vals» (Live)
«Moder Åsta»
«Folket, kun Folket»
«Lisa shoppet på Bystasjonen og ble drept av Inkvisisjonen»
7:42

7:42 er et musikkalbum med den norske rockegruppen Visekongene, utgitt i 2005.


== Sporliste ==
«Folket, kun Folket» 4:31
«Moder Åsta» 4:53
«Frøken sju» 5:52
«Krigen mot terrorismen» 9:51
«En uironisk vals» 2:05
«I dag skal jeg ringe til bestemor» 4:15
«Niona Keron» 7:04
«Oral avtale» 4:25
«Halvstilig vals» 5:01
«Lisa shoppet på Bystasjonen og ble drept av Inkvisisjonen» 6:26
«Fugle i d-moll» 5:33
«Komfeleir» 6:25


== Eksterne lenker ==
Doscogs.com - Visekongene ‎– 7:42
Voice of Northwind

Voice of Northwind er et norsk rockeband fra Sandefjord. De vant en lokal maratonrock i 1990 og ga i 1999 ut albumet Voice of Northwind. Ivan T. Brekke er bandets lyriker og daglig leder.


== Medlemmer ==
Laila Nordhaug – vokal
Nicklas Thomsen – vokal
Paul D. Larsen – vokal
Kai T. Brekke – bass
Halvard Kristoffersen – gitar
Ingun Bjerke – keyboard
Hjaran Berge – trommer
Voice of Northwind (album)

Voice of Northwind er et musikkalbum med Voice of Northwind, utgitt i 1999.


== Sporliste ==
«Evidence»
«Echoes»
«Voice of Northwind»
«Castle on Sand»
«Another Door»
«People of Today/Poetry»
«Alone in the Dark»
«Fly Earth»
«Pictures»
«Father to Son»
«Who Do We Think We Are?»
«This Moment»
«Labyrinth of Life»
Ulrik Kaas

Ulrik Kaas (født 4. oktober 1677, død 28. desember 1746 på Sandviggård ved Hillerød) var en dansk admiral og stiftamtmann i Bergen (1732–1737).
Han var sønn av amtmann i Lundenæs og Bøvling Jørgen Grubbe Kaas (1643–1711) og Birgitte Sophie Sehested (1643–1721). Hans farfar var lensherre over Lister Jørgen Kaas. Han var far til admiral og kammerherre Ulrik Christian Kaas og admiral og kammerherre Frederik Christian Kaas.
Han er begravet i Nørre Herlev Kirke, Hillerød.


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. With, «Ulrik Kaas», i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, Gyldendal 1887-1905.
Villblomst (band)

Villblomst var et norsk rockeband fra 70-tallet og 80-tallet. Bandet ga i 1979 ut et selvtitulert debutalbum via plateselskapet Briskeby Records.


== Medlemmer ==
Per Schau - sang, gitar
Geir Menssen - keyboard
Tore Bø - bass, kor
Pål Søvik - trommer


== Diskografi ==


=== Album ===
Villblomst (1979)


=== Singler ===
Blitz over Victoria/Pappas gutter (1981)
Villblomst (Villblomst-album)

Villblomst er et musikkalbum med Villblomst, utgitt i 1979. Albumet er produsert av bandet og Trond Borge.


== Sporliste ==
«Villblomst»
«F-16»
«Nina forsvandt»
«Kalde øyne»
«The Blackest Cat in Town»
«Nobody Else»
«There Is No Sense»
«Something Nice»
«I'm Rotten»
Frederik Christian Kaas (1727–1804)

Frederik Christian Kaas (født 1. desember 1727 i København, død 28. mars 1804 samme sted) var en dansk admiral, kammerherre og godseier, og bror til admiral Ulrik Christian Kaas.
Han var sønn av admiral Ulrik Kaas (d. 1746), og trådte inn i Marinen som sekondløytnant i 1747, ble premierløytnant 1753, kapteinløytnant 1755, kaptein 1758, kommandørkaptein 1767, kommandør 1775, kontreadmiral 1781, viseadmiral 1790 og virkelig admiral 1800. I 1772 ble han kammerherre. Etter utnevnelsen til offiser fikk han i oppdrag å studere skipskonstruksjon. Han reiste utenlands i denne sammenhengen i perioden 1752–1756 sammen med løytnant Frederik Michael Krabbe; de besøkte England, Frankrike, Italia og Holland.
I 1756 kommanderte han fregatten Hvide Ørn. I 1756 deltok han med kommandør Adam Frederik Lützow  i en middelhavsreise med orlogsskipet Island; både sjef og nestkommanderende døde om bord, og Kaas førte skipet hjem. I perioden 1757–1764 var han sjef for forskjellige fregatter, mest i Middelhavet. Den 7. januar 1765 ble han gift på Constantinsborg med Sophie Elisabeth Charisius (født 25. januar 1743 død 9. september 1769, datter av konferensråd Constantin August Charisius til Constantinsborg (født 1712, død 1776) og Kirstine født baronesse Güldencrone. 1765–1766 deltok han på en diplomatisk misjon til Marokko, 1769 var han sjef for linjeskipet Mars.
Den 11. september 1771 ble han i Bøstrup Kirke gift med Edele Sophie Kaas (født 10. mai 1747, død 22. oktober 1800), datter av generalmajor Otto Ditlev Kaas (1719–1778) og Dorothea Sophie von Eickstedt (1714–1764). Samme år avløste han admiral Gaspard Frédéric de Fontenay som sjef for Søkadetkorpset; i denne stillingen ble han til 1781, da han ble utnevnt til Holmens sjef som overekvipasjeemester. Som sådan virket han til 1792.
I 1792 ble han 3. militærdeputert i Admiralitets- og Kommissariatskollegiet. I 1794 avanserte han til 2. og 1796 til 1. deputert. I 1795 og 1796 var han også sjef for eskadrer som opererte i Østersjøen. Gjennom sin andre hustru ble han eier av Nedergaard på Langeland. Han ble hvit ridder i 1780 og døde 28. mars 1804. Han er begravet i Bråby kirke. Det finnes et maleri av Peder Als fra 1752 (Frederiksborgmuseet, tidligere feilaktig antatt å være et portrett av broren) samt malerier av Jens Juel (Orebygård, Nedergård, Nysø og Gisselfeld) og en pastell.


== Referanser ==


== Kilder ==
Ignazio Donati

Ignazio Donati (ca. 1570 – 1638) var en italiensk organist, kapellmester og komponist fra tidligbarokken.
Sin første ansettelse fikk Donati som domorganist i Pesaro, deretter var han virksom i Urbino, Pesaro, Fano, Ferrara, Casalmaggiore, Novara, og Lodi inntil han i 1629 fikk den prestisjefylte posten som domkapellmester i Milano.
Donati skrev hovedsakelig kirkemusikk, deriblant en- og flerstemte motetter og flere messer. Han var en av pionerene innen concertato-motetten. I sin egen samtid hadde verkene hans høy anseelse.


== Eksterne lenker ==

(en) Fritt tilgjengelige noter av Ignazio Donati i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
(en) Fritt tilgjengelige noter av Ignazio Donati i International Music Score Library Project
Skorene

Skorene er en fjellrygg i Fjord kommune i Møre og Romsdal. Fjellet ligger øst for fylkesvei 63, mellom Norddalsfjorden og Geirangerfjorden. Skorene har en rekke toppunkter, hvorav den høyeste er Fremsteskorene med 1 829 meter over havet.


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Ika Kaminka

Ika Kaminka  (født 25. juli 1958 i Bergen) er en norsk oversetter og kunsthistoriker. Hun er utdannet cand. philol. fra Universitetet i Bergen 1990. 
Hun oversetter fra japansk og engelsk. Hennes første oversatte bok var Haruki Murakamis Norwegian Wood og det var den første av hans romaner som ble oversatt direkte fra japansk til norsk. Kaminka ble i 2012 tildelt Bastianprisen for sin oversettelse av Haruki Murakamis 1Q84 Bok 1 & 2. I 2021 ble hun tildelt Det skjønnlitterære oversetterfonds pris for sitt samlede virke som oversetter fra japansk og engelsk. 
I tillegg til en rekke av Murakamis bøker, har hun blant annet oversatt Natsume Sōsekis Kokoro, Natsuo Kirinos Ute, og gjendiktet Takashi Hiraides diktsyklus Til valnøttens gjenstridige utholdenhet. Fra engelsk har hun blant annet oversatt Jonathan Safran Foers Alt blir klart og betydelig. 
Kaminka er medlem av Norsk Oversetterforening og var foreningens leder i perioden 2008–2010 og 2014–2020.


== Utvalgte oversettelser ==
Av Haruki Murakami:

Norwegian Wood (Pax, 1998). Originalens tittel: ノルウェイの森 (Noruei no mori), 1987
Vest for solen, syd for grensen (Pax, 2000). Originalens tittel: 国境の南、太陽の西 (Kokkyō no minami, taiyō no nishi), 1992.
Etter skjelvet (Pax, 2002). Originalens tittel: 神の子どもたちはみな踊る (Kami no kodomo-tachi wa mina odoru), 2000.
Kafka på stranden (Pax, 2005). Originalens tittel: 海辺のカフカ (Umibe no Kafuka), 2002.
After Dark (Pax, 2007). Originalens tittel: アフターダーク (Afutādāku), 2004.
Blindepilen og den sovende kvinnen, noveller, i samarbeid med  Magne Tørring (Pax, 2009). Originalens tittel: Blind Willow Sleeping Woman, amerikansk kompilasjon,
1Q84 Bok 1 & 2 (Pax,  2011). Originalens tittel: 1Q84 Book 1 & 2, 2009.
1Q84 Bok 3 (Pax, 2012). Originalens tittel: 1Q84 Book 3, 2010.Andre forfattere:

Soseki Natsume: Kokoro (Solum, 2004).  Originalens tittel: こゝろ (Kokoro), 1914.
Jonathan Safran Foer: Alt blir klart og betydelig (Gyldendal 2003)  Originalens tittel: Everything is Illuminated.
Julie Otsuka: Buddha på loftet (Oktober, 2014). Originalens tittel: The Buddha in the Attic.
Jun'ichirō Tanizaki: Søstrene Makioka (Press, 2014). Originalens tittel: 細雪 (Sasameyuki), 1944–1948.


=== Gjendiktninger ===
Hiromi Itō: Dikt. Chapbook. (Den grønne malen, 2013). I utvalg ved oversetteren.
_____: Ete, pule, drite, føde, drepe, blø. (H/O/F, 2016). I utvalg ved oversetteren.
_____: Eg er Anjuhimeko. ((H/O/F, 2017). Originalens tittel: わたしはあんじゅひめ子である。(Watashi wa anjuhimeko de aru.) 1993.
Takashi Hiraide: Til valnøttens gjenstridige utholdenhet. (Oktober, 2013). Dikt. Originalens tittel: 胡桃の繊維のために (Kurumi no sen'i no tame ni), 1982.
Ayane Kawata: Tid av himmel. (Oktober, 2016). Originalens tittel: 空の時間 (Sora no jikan), 1969.


== Priser ==
Bastianprisen 2012
Det skjønnlitterære oversetterfonds pris 2021


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kort presentasjon på oversetterforeningens nettside
Jarand Rønjom

Jarand Aasmundsson Rønjom (født 1738 eller 1750 i Åmotsdal, død 1822 samme sted) var en norsk byggmester og ellers en allsidig kunstner og håndverker som var kjent for høy kvalitet. Han virket i Vest-Telemark som både treskjærer, rosemaler, sølvsmed og urmaker.
Rønjom skal være født på gjestgivergården Rue i Åmotsdal, men det hersker usikkerhet omkring fødselsåret: Både 1738 og 1750 forekommer, men det kan synes som om man nå samler seg mer om 1750. Enkelte tidlige verker som før ble tillagt Rønjom, tilskrives nå en eldre bror. Jarand Aasmundsson tok Rønjom-navnet da han i 1810 kjøpte gården med det navnet. Tidligere signerte han med «JAS».


== Rosemaler ==
Som rosemaler skal Rønjom ha lært av Olav Torjusson, som han samarbeidet med. Det finnes rosemalte skap etter Rønjom på Aust-Agder-Museet (opprinnelig fra Nordbø i Vinje) og på Rønjoms egen gård Kultan i Åmotsdal.


== Kirkearkitekt ==
Alle kirkene etter Rønjom er laftede korskirker, og det antas at forbildet var den daværende Skien kirke, som var oppført i stein i 1783. Rønjoms kirker er bygget over samme lest og er noe mindre enn kirken i Skien. De har alle prekestolalter i østre korsarm, slik at selve kirkerommet nærmest får T-form. Det er likevel en viss utvikling i detaljene, og forskjeller i bygningshistorie gjør at kirkene fremstår med forskjellig preg utvendig og innvendig.
Åmotsdal kirke (1792) har noe valmet tak og stod umalt i mange år før den ble malt utvendig (hvit) og innvendig i 1959–60. Vinje kirke (1796) har spisse gavler og skiller seg ut både utvendig (fargesetting samt kvadersteinsimitasjoner på hjørnene) og innvendig (utsmykket av Henrik Sørensen og andre kunstnere på 1900-tallet). Rauland kirke (1803) er i likhet med Åmotsdal hvitmalt i dag, og der er også interiøret preget av lysere farger (fra oppussing til 150-årsjubileet), men det fysiske inventaret er svært likt det i Vinje. Hjartdal kirke (1809) ble oppført av Halvor Høgkasin etter Rønjoms skjema. Den er hvitmalt utvendig, men er tilsynelatende den av kirkene der interiøret har beholdt mest av det opprinnelig preget, umalt som det står den dag i dag. Det må riktignok sies at mye ble rekonstruert av Wilhelm Swensen i 1940–41 etter at kirkerommet hadde fått nygotisk preg i 1888.


== Klokketilvirker ==
Rønjom har også laget rundt 30 stueklokker. Det fortelles at han tok utgangspunkt i en engelsk klokke fra William Kipling i London. Denne klokken skal fortsatt finnes på gården Nes. Rønjoms klokker ble svært populære, og de fleste har funnet veien ut av bygda.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Kilder ==
Jarand Aasmundson Rønjom i Norsk kunstnerleksikon
Åmotsdal sokneråd (1992). Åmotsdal kyrkje: 200 års jubileum 1792-1992. Åmotsdal. s. 29-33.