jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Barbara Bel Geddes

Barbara Bel Geddes (født 31. oktober 1922 i New York City, død 8. august 2005) var en amerikansk skuespiller, artist og forfatter av to barnebøker. 
Hun er best kjent for sin rolle i TV-drama-serien Dallas der hun spilte rollen som matriark Eleanor Ewing. Bel Geddes spilte også i den opprinnelige Broadway-produksjonen av Cat On A Hot Tin Roof i rollen som Maggie og hun opptrådte også i Alfred Hitchcocks film Vertigo fra 1958. Bel Geddes ble tildelt flere utmerkelser og nominasjoner for sine prestasjoner som skuespiller. Bel Geddes var forfatter av to barnebøker og skaperen av en rekke nye gratulasjonskort. Hun var gift to ganger, mor til de to døtrene Susan og Betsy, og døde av lungekreft, den 8. august 2005, i en alder av 83 år. 
I 1993 ble Bel Geddes valgt inn i American Theatre Hall of Fame som ligger i Gershwin Theatre i New York City. I mars 1983 gjennomgikk Bel Geddes en firedobbel by-pass hjertekirurgi. Bel Geddes gav opp skuespill i 1990 og hun bosatte seg i sitt hjem i Northeast Harbor, Maine, der hun fortsatte å jobbe som kunstner. I 1946, ble Bel Geddes tildelt utmerkelsene Clarence Derwent Award, og Donaldson Award for «Outstanding Achievement in the Theatre» for sin opptreden i Deep Are The Roots. I 1952 mottok hun «Woman of the Year»-prisen fra Harvard University's Hasty Pudding Theatricals, USAs eldste teaterselskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Barbara Bel Geddes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Barbara Bel Geddes på Internet Movie Database 
(sv) Barbara Bel Geddes i Svensk Filmdatabas 
(da) Barbara Bel Geddes på Filmdatabasen 
(fr) Barbara Bel Geddes på Allociné 
(en) Barbara Bel Geddes på AllMovie 
(en) Barbara Bel Geddes hos Turner Classic Movies 
(en) Barbara Bel Geddes hos Rotten Tomatoes 
(en) Barbara Bel Geddes hos The Movie Database 
(en) Barbara Bel Geddes hos Internet Broadway Database
Filicudi

Filicudi er en av de åtte eoliske øyer og ligger omtrent 40 km nordøst for øyen Sicilia.  Den har et areal på 9,5 km². Det er flere små landsbyer på øya, som Pecorini Mare og Valdichiesa. Det blir produsert vin, olivenolje, korn og grønnsaker på Filicudi. I 1997 ble 7 km² av øya gjort om til et naturreservat. 
Det høyeste punktet på øyen er Monte Fossa Felci (774 moh). Andre høyder er Monte Montagnola (349 moh) og Monte Terrione (278 moh).  Ved Capo Graziano ligger ruinene av en landsby fra bronsealderen fra 700-tallet f.Kr. Utenfor kysten står en vulkansk søyle kalt La Canna 74 meter opp av sjøen.


== Historie ==
Det moderne navnet Filicudi er en forvrenging av det antikke greske navnet på øyen, som var Phoenicusa (Fønikerøyen). Sammen med resten av De eoliske øyene har vært bosatt siden steinalderen, rundt 3000 år f.Kr. Øyen ble bosett av nye folkegrupper i bronsealderen. Øyen stod folketom i mange hundreår fram til grekerne flyttet hit. Romere og østromere har også satt sine spor på øyen. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Filicudi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Filicudi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Turistinformasjon Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Informasjon om øyen
Kart over øyen Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Linda Gray

Linda Gray (født 12. september 1940) er en amerikansk skuespillerinne og modell.
Gray er mest kjent for sin rolle som «Sue Ellen Ewing» i TV-prime-time såpeoperaen Dallas. Før hun begynte med skuespill, arbeidet Gray som modell i 1960. Gray begynte sin profesjonelle skuespillerkarriere på 1970-tallet med gjesteroller i forskjellige TV-serier. I 1978 spilte Gray rollen som Sue Ellen Ewing i CBS-serien Dallas. Gray ble i 1981 nominert til en Emmy Award for sitt arbeid med TV-serien Dallas. Gray turnerte i Storbritannia med en teater-versjon av Tid for ømhet. Gray hadde gjesteroller i flere forskjellige TV-serier, deriblant Melrose Place, Models Inc. og Beverly Hills, 90210.
Gray var gift med Ed Thrasher i 21 år. Ekteskapet resulterte i to barn: Jeff Thrasher og Kehly Sloane, som spilte Grays sekretær i enkelte episoder av Dallas i 1988. Gray har også to barnebarn, Ryder og Jack Sloane. Hennes yngre søster Betty døde i 1989 av brystkreft.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Linda Gray på Internet Movie Database 
(sv) Linda Gray i Svensk Filmdatabas 
(fr) Linda Gray på Allociné 
(fr) Linda Gray på Allociné 
(en) Linda Gray på AllMovie 
(en) Linda Gray hos Rotten Tomatoes 
(en) Linda Gray hos The Movie Database 
(en) Linda Gray hos Internet Broadway Database
Cameron Bancroft

Cameron Bancroft (født 17. mai 1967 i Winnipeg, Manitoba i Canada) noen ganger kreditert under navnet Cam Bancroft er en amerikansk skuespiller.
Bancroft er kanskje mest kjent for hans rolle som Joe Bradley på TV-serien Beverly Hills, 90210. Bancroft har også hatt en rekke gjesteopptredener både over kortere og lengre perioder i flere forskjellige TV-serier. I 2005 spilte Bancroft karakteren Charles Ingalls i TV-miniserien Huset på prærien. Bancroft begynte å studere skuespill ved California Institute of the Arts på slutten av 1980-tallet. Bancroft har et alumnus fra Handsworth Secondary School.


== Eksterne lenker ==
(en) Cameron Bancroft på Internet Movie Database 
(sv) Cameron Bancroft i Svensk Filmdatabas 
(da) Cameron Bancroft på Filmdatabasen 
(da) Cameron Bancroft på Scope 
(fr) Cameron Bancroft på Allociné 
(en) Cameron Bancroft på AllMovie 
(en) Cameron Bancroft hos Rotten Tomatoes 
(en) Cameron Bancroft hos The Movie Database
Mennesker i solen (film)

Mennesker i solen er en norsk katastrofefilm fra 2011, regissert av Per-Olav Sørensen. Filmen er basert på Jonas Gardells skuespill Mennesker i solen. Vi følger fire selvopptatte mennesker på en campingplass på Sankthansaften, men i sin egen selvopptatthet og navlebeskuelse oppdager de ikke at jorden er i ferd med å gå under.
Filmen hadde et samlet besøkstall på norske kinoer på 11 613.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mennesker i solen på Internet Movie Database 
(no) Mennesker i solen i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Mennesker i solen hos Filmfront 
(sv) Mennesker i solen i Svensk Filmdatabas 
(da) Mennesker i solen i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Mennesker i solen på MovieMeter 
(en) Mennesker i solen på Rotten Tomatoes 
(no)  Mennesker i solen hos Filmweb
Salina

Salina er den nest største av De eoliske øyer etter Lipari i Tyrrenhavet utenfor nordkysten av Sicilia i Italia. Den største byen på øyen har samme navn. Den har et areal på 27 km². Øyen er dannet av seks vulkaner som nå er inaktive. De to yngste og høyeste er kalt Fossa delle Felci (962 m) og Monte dei Porri (860 m). I den greske perioden ble øyen kalt Dídyme (Δίδυμη), et gresk navn som viser til de to fjelltoppene som «tvillinger». Det moderne navnet kommer fra produksjon av havsalt, som foregikk på sørenden av øya. 
Salina er den frodigste av De eoliske øyene  og druer fra Salina blir brukt til å lage Malvasiavin. Den lokale varianten heter Malvasia delle Lipari. Øyen eksporterer også kapers til utlandet. 
Det er tre landsbyer på Salina: Santa Marina, Malfa og Leni. Øya har vært bosett helt tilbake til bronsealderen og har vært utbygd og fraflyttet mange ganger gjennom tusenårene. I 1544, da Spania erklærte krig mot Frankrike, ba den franske kongen Frans I, den osmanske sultanen Suleiman om hjelp. Sistnevnte sendte en flåte ledet av Khair ad Din (også kjent som Barbarossa) som slo spanjolene ved Salina og klarte å ta Napoli fra dem. I løpet av disse kampene ble De eoliske øyene avfolket. Seinere emigranter kom fra Italia, Sicilia og Spania. Område på øya, inkludert de to fjelltoppene, ble en del av et naturreservat i 1981. I dag er det ca. 2 300 innbyggere på Salina. 
Michael Radford sin Oscarvinnende film  Postmannen fra 1994 ble delvis filmet på Salina. 


== Eksterne lenker ==
Turisme på De eoliske øyene


== Kilder ==
Ezio Giunta, dir. (2005) «Panarea» – Estateolie 2005*The Essential Guide (English version of Tourist Guidebook), s. 66-79.
Willie Gallacher

Willie Gallacher (født 25. desember 1881 i Paisley, Renfrewshire i Skottland, død 12. august 1965) var en britisk aktivist og kommunist. 
Gallavher tjente i to perioder i det britiske House of Commons og var representant for Communist Party of Great Britain. Han var en fremtredende britisk kommunist og redaktør for den kommunistiske avisen Daily Worker fra 1949 til 1959. Gallacher var motstander av at Storbritannia skulle involvere seg i den første verdenskrig. Han var president for den Clyde Workers' Committee, en organisasjon som hadde blitt dannet for å organisere arbeidere fra Clydeside og få dem til å forlate det arbeidet de hadde blitt ansatt til.Etter den første verdenskrig ble Gallacher involvert i kampen for å bedre arbeidstakernes vilkår og goder. Det var allment forventet at når krigen var avsluttet ville det bli fulgt av omfattende arbeidsledighet på grunn det store antallet demobiliserte soldater og sjømenn som skulle inn i arbeidsstyrken. I 1925 var Gallacher en av tolv medlemmer av det britiske kommunistpartiet som ble dømt til oppfordring til oppvigleri blant arbeidere og en av de fem tiltalte som ble dømt til tolv måneders fengsel på grunn av dette.Gallacher døde 12. august 1965 da han var 83 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willie Gallacher hos Hansards parlamentsdebatter
Kerkrade

Kerkrade (Kerkraads (dialekt): Kirchroa) er et tettsted og en kommune sør i den nederlandske Limburg-provinsen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Kerkrade – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
I Get Around

«I Get Around» er en sang med The Beach Boys, skrevet av Brian Wilson og Mike Love. Sangen ble gitt ut som singel i mai 1964, og er første sporet på bandets album All Summer Long. Sangen starter «bakvendt» med refrenget først, så etterfulgt av to korte vers.  
Singelen kom på 1.-plass på Billboard Hot 100, og var The Beach Boys' første singel på toppen av listen i USA. I Storbritannia kom den på 7.-plass på UK Singles Chart, noe som gjorde den til bandets første topp 10-singel der. A- og B-siden «Don't Worry Baby» kom på 24.-plass på Billboard Hot 100.


== Bakgrunn ==
Brian Wilson var opprinnelig kreditert som eneste låtskriver, men etter en rettssak i 1992 der Love hevdet at han skrev linjen «round, round, get around», ble han tilkjent låtskriverkreditering. 
Innspillingen av instrumentsporet ble gjort i Western Studios i Hollywood 2. april 1964, med hjelp av studiomusikere hovedsakelig fra The Wrecking Crew. Under innspillingen ble bandets anstrengte forhold til manageren Murry Wilson ytterligere forverret, og Brian Wilson ga sin far sparken som bandets manager. Vokalsporene ble spilt inn 10. april 1964 i Western Studios, med Mike Love som hovedvokalist på versene og Brian Wilson på refrengene. Resten av bandet bidrar med harmonivokal.
«I Get Around» ble raskt en av bandets mest populære sanger, og er blitt spilt på nærmest samtlige av bandets konserter etter utgivelsen. Konsertversjoner av sangen finnes på Beach Boys Concert fra 1964 og på Good Timin': Live at Knebworth England 1980.
Sangen er også med på en rekke av bandets samlealbum som blant andre Endless Summer, The Greatest Hits – Volume 1: 20 Good Vibrations, Classics Selected by Brian Wilson, Sounds of Summer: The Very Best of The Beach Boys samt på Good Vibrations: Thirty Years of The Beach Boys hvor det finnes en versjon med kun instrumentsporet i tillegg til originalversjonen. 
Originalinnspillingen av «I Get Around» ble også gitt ut på albumet Still Cruisin' i 1989. På albumet Stars and Stripes Vol. 1 fra 1996 finnes det en nyinnspilt country-versjon av sangen. 


== Personell ==
Brian Wilson – bass, orgel, hovedvokal
Carl Wilson – gitar, keyboard,harmonivokal
Mike Love – hovedvokal, harmonivokal
Al Jardine – gitar, harmonivokal
Dennis Wilson – trommer, harmonivokalAndre medvirkende

Medlemmer av The Wrecking Crew og andre studiomusikere (ukreditert)


== Eksterne lenker ==
(en) I Get Around på MusicBrainz
Björn Ahlgrensson

Björn Ahlgrensson (født 5. august 1872 i Stockholm, død 11. oktober 1918 i Arvika) var en svensk kunstmaler.
Ahlgrensson studerte dekorasjonsmaleri under Carl Grabow og studerte senere ved Konstnärsförbundets skola 1891–1893. Han ble tildelt Kommerskollegiums stipend i 1893, et stipend han brukte til en studiereise til Paris. Han flyttet til Arvika og tilhørte i en årrekke Rackengruppen. Han døde i spanskesyken på Arvika sanatorium.Som kunstner er han representert i Nationalmuseum med maleriene Vårvinter, Skogsinteriör og Vårsmältning samt på Göteborgs konstmuseum med Skymningsglöden. Blant andre offentlige arbeider kan nevnes altertavlen i Trefaldighetskyrkan i Arvika.


== Galleri ==

		


== Referanser ==
Rackengruppen

Rackengruppen (også kjent som Rackstadgruppen eller Rackstadkolonin) var en kunstnergruppe med tilknytning til innsjøen Racken nord for Arvika i Värmland.
En av de toneangivende kunstnerne var Gustaf Fjæstad, som i 1898 hadde blitt invitert til Arvika av skulptøren Christian Eriksson. Gustaf Fjæstad og hans kone Maja Hallén søkte bolig. I Stockholm møtte de Christian Eriksson. Han og hans franske kone Jeanne de Tramcourt hadde nettopp flyttet fra Arvika og boligen Oppstuhage, som det nygifte paret Fjæstad begynte å leie. I 1901 bygde de sitt eget hus, Kampudden, ved innsjøen Rackens søndre side. Senere møtte Fjæstad kunstneren Björn Ahlgrensson med kona Elsa, soom flyttet til Racken. Deretter kom Elsas bror, kunstneren Fritz Lindström med kone og barn. Gustaf Fjæstads søstre, Amelie og Anna, begge veversker, flyttet dit og etablerte sitt eget atelier. Den tekstilutdannede Maja Fjæstad startet vevekurs. Noen av Gustaf Fjæstads naturmotiver ble forvandlet til gobeliner.
I 1993 ble Rackstadmuseet innviet i Arvika, med verk av kunsterne fra gruppen.


== Kunstnerne ==
Christian Eriksson, 1858-1935, skulptur, kunsthåndverk
Gustaf Fjæstad, 1868-1948, maleri, grafikk
Maja Fjæstad, 1873-1961, tekstil, tresnitt
Björn Ahlgrensson, 1872-1918, maleri
Fritz Lindström, 1874-1962, maleri
Bror Lindh, 1877-1941, maleri
Alfred Ekstam, 1878-1935, maleri
Ture Ander, 1881-1958, maleri
Lars Zetterquist, 1860-1946, fiolinist, professor ved Musikaliska Akademin, senere lærer ved Folkliga musikskolan, Ingesund


== Eksterne lenker ==
Rackstadmuseet
Antoine Dodson

Kevin Antoine Dodson (født 27. juni 1986 i Chicago i USA) er en tidligere innbygger i Huntsville i Alabama som etter et fjernsynsintervju i 2010 ble verdenskjent gjennom internett. Dodson ble intervjuet etter at en mann hadde tatt seg inn i leiligheten til familien hans og forsøkt å voldta søsteren Kelly Dodson. Intervjuet ble redigert av The Gregory Brothers og gjort om til sangen «Bed Intruder Song» ved hjelp av Auto-Tune. Sangen ble en salgssuksess på iTunes med over 250 000 solgte kopier, og kom inn på 89.-plass på hitlista Billboard Hot 100. Flere artister har senere laget coverversjoner av låten.


== Eksterne lenker ==
(en) Antoine Dodson på Internet Movie Database 
Antoine Dodson på Twitter 
Antoine Dodson på YouTube 
Antoine Dodson på TikTok 
Antoine Dodsons hjemmeside
Det originale intervjuet med Antoine Dodson hos YouTube
«Bed Intruder Song» hos YouTube
Antoine Dodson hos Internet Movie Database
Gustaf Fjæstad

Gustaf Adolf Christensen Fjæstad (født 22. desember 1868 i Jakobs församling, Stockholm, død 17. juli 1948 i Arvika) var en svensk kunstner (maler, grafiker, kunsthåndverker) og idrettsmann. Han var gift med tekstilkunstneren Maja Fjæstad.


== Kunstneren ==
Fjæstad studerte kunst ved Konstakademien og for Bruno Liljefors og Carl Larsson. Han kalles for Rimfrostens mester og grunnla den såkalte Rackengruppen ved innsjøen Racken ved Arvika i Värmland, som kusntnere som Björn Ahlgrensson, Bror Lindh og Fritz Lindström tilhørte. Som kunstner betraktes han av mange som blant de fremste svenske malerne. Hans vinterlandskap er kjente, og han er representert på mange svenske museer, for eksempel Nationalmuseum og Thielska galleriet i Stockholm, og Rackstadmuseet i Arvika. Hans verk selges ofte på de store auksjonshusene. Fjæstad var medlem i foreningen Konstnärsförbundet.


== Idrettsmannen ==
Som idrettsmann tilhørte han den svenske eliten i hurtigløp på skøyter og sykling, og i 1891 noterte han verdens beste tid på distansen en engelsk mil (2.51,2) under løp i Hamar i Norge. På sykkel vant han i 1892 både det første sykkelrittet i Sverige som var åpent for alle ("Mästerskapsridt för Sverige", 10 km) samt den første utgaven av rittet Mälaren runt. 
Han ble senere en stor mesen for svensk skøytesport, blant annet ved å donere kunstverk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gustaf Fjæstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gustaf Fjæstad – Olympedia 
(en) Gustaf Fjæstad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gustaf Fjæstad – SpeedSkatingNews.info 
Idrottsmannen Gustaf Fjaestad
Agneta Fjaestad, Gustafs datter, forteller om barndomsminner i Sveriges Radio Värmland
Sven Sandström: (sv) Gustaf Fjæstad i Svenskt biografiskt lexikon (2014-12-08)
Surf’s Up (sang)

«Surf's Up» er en sang med The Beach Boys, skrevet av Brian Wilson og Van Dyke Parks i 1966. Sangen ble opprinnelig skrevet for det uutgitte albumet SMiLE, men ble da ikke ferdigstilt for utgivelse. Versjonen som ble utgitt som singel i november 1971 består av originalinnspillinger fra 1966 og 1967 med overdubbing og nyinnspilte segmenter fra 1971. Sporet er det tiende og siste på albumet Surf's Up. Sangen er også med på Brian Wilsons album SMiLE fra 2004.  


== Bakgrunn ==
Da SMiLE-prosjektet ble skrinlagt av Brian Wilson på begynnelsen av 1967, var «Surf's Up» en av de sangene som ikke var blitt ferdig innspilt. Instrumentsporet ble spilt inn i november 1966, men vokalsporet, utfyllende instrumenspor og avslutningen manglet. Denne versjonen ble aldri ferdigstilt. 
Brian Wilson hadde gitt beskjed om at han ikke ønsket å være med på noen nyinnspilling av sangen, hverken som sanger eller produsent, men i 1971 satte Carl Wilson i gang med restaureringen av sangen, og overdubbet sin vokal over det originale lydsporet. Sangens andre seksjon består av Brian Wilsons originale vokal og pianospill med nyinnspilte harmonivokal og instrumentspor lagt til. 
Da avslutningen skulle spilles inn, kom Brian Wilson i studio og la til et nytt arrangement basert på en annen SMiLE-sang, «Child Is the Father of the Man». Han hadde også skrevet en ny hovedvokal-linje, som ble sunget av Al Jardine. De nye instrumentalsporene ble i all hovedsak spilt av Carl Wilson, som også tok hovedansvaret med produseringen.
Sangens tittel er ironisk ment, da musikkstilen er ganske annerledes enn den lette popmusikken som omhandlet surfing og biler bandet var blitt kjent for på begynnelsen av 1960-tallet. 


== Brian Wilsons versjon fra 2004 ==
Versjonen på albumet SMiLE fra 2004 er tilnærmet identisk med versjonen fra 1971. Hovedvokalen er ved Brian Wilson, men han synger ikke de høyeste notene da hans stemme ikke lenger klarer disse. Dette ble løst ved at harmonivokalene sømløst blandes med hovedvokalen, og de yngre medlemmene av Wilsons band «overtar» de notene han har vanskelig for å nå. Flere av sangene på SMiLE er bygget opp slik, noe som igjen skaper en naturlig versjon av Wilsons ofte benyttede dobbeltinnspilling av vokalsporene. 


=== Personell ===
Brian Wilson – vokal, keyboard
Scott Bennett – vokal, keyboard, xylofon
Nick Walusko – vokals, gitar
Darian Sahanaja – vokal, keyboard
Bob Lizik – bass
Jim Hines – trommer
Nelson Bragg – vokal, perkusjon
Jeff Foskett – vokal, perkusjon
Probyn Gregory – trompet, valthorn
Paul Mertons – fløyte, munnspill
Taylor Mills – vokal
Stockholm Strings 'N' Horns
Grupo Bimbo

Grupo Bimbo (BMV: BIMBOA) er et meksikansk selskap som er verdens største bakeri. Det produserer over 7000 produkter under rundt 150 forskjellige merkenavn i Amerika, Europa og Kina. Selskapet ble etablert i 1945 og har hovedkontor i Mexico by. Det har over 100 000 ansatte i til sammen 17 land.


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Grupo Bimbo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fristaten Braunschweig

Fristaten Braunschweig (tysk: Freistaat Braunschweig) var en tysk stat i Weimarrepublikken (1918–1933), en periode i mellomkrigstiden da Tyskland hadde en skjør demokratisk forfatning, og i likhet med i dag var organisert som en forbundsstat. Fristaten oppstod i 1918 kjølvannet av novemberrevolusjonen, og var etterfølgeren til hertugdømmet Braunschweig. Den opphørte de facto å eksistere i 1933 under nasjonalsosialismens maktovertagelse, men eksisterte formelt inntil slutten av andre verdenskrig i 1945.
Det meste av Fristaten Braunschweig var lokalisert innenfor den prøyssiske provinsen Hannover, og grenset mot denne i nesten alle retninger.Enkelte deler befant seg også innenfor provinsen Sachsen.
I 1945 ble det meste av Fristaten Braunschweig innlemmet i Niedersachsen. Enkelte østlige deler ble slått sammen med  Fristaten Anhalt, provinsen Sachsen, og byen Allstedt til den nye og utvidede provinsen Sachsen (fra 1947 Sachsen-Anhalt). 
Deler av det geografiske området til den tidligere statsdannelsen innenfor Niedersachsen, eksisterte frem til 1974 under navnet Landkreis Braunschweig.
I 1933 hadde Fristaten Braunschweig et areal på 3 690 km² og en befolkning på 512 989 innbyggere.
Den aztekiske trippelalliansen

Den aztekiske trippelalliansen, også kjent som Det aztekiske riket, begynte som en allianse mellom de tre nahuiske bystatene (altepeme) Tenochtitlan, Texcoco og Tlacopan 13. mars 1428 i og rundt Mexicodalen. Alliansen blei danna av den seirende parten etter en borgerkrig mot den dominerende bystaten Azcapotzalco. Tenochtitlan tok raskt rollen som den dominerende av de tre allierte bystatene. Etter dannelsen underla Trippelalliansen seg en rekke nye landområder, og hadde på det meste kontroll over det meste av det som i dag er det sentrale Mexico, samt enkelte fjerntliggende områder. Trippelalliansen blei nedkjempa 13. august 1521 av spanske erobrere under ledelse av Hernán Cortés.
Tlacopan

Tlacopan, også kjent som Tacuba, var en tepanekisk bystat (altepetl) ved den vestlige bredden av Texcocosjøen i Mexico. Den ble grunnlagt av Tlacomatzin på 1200-tallet. 
Til å begynne med var Tlacopan del av tepanekernes rike, skjønt som vasallstat under den nært tilleggede Azcapotzalco. Dette endret seg da kongen av  Azcapotzalco døde; da ble i 1428 Den aztekiske trippelalliansen inngått sammen med Tenochtitlan og Texcoco. Byen vokste imisdlertid aldri til noen betydelig by, til tross for sin troskap til alliansens mektigere parter. 
Alliansen varte fram til 1521, da den ble nedkjempet av de spanske conquistadorene anført av Hernán Cortés. Da ble byen Tlacopan ødelagt. 
Tlacopans territorium er i dag en del av Mexico by.
Navnet Tlacopan er nahuatl og betyr «Blomsterplante på flat bakke».
Opuntia

Opuntia er en slekt i kaktusfamilien. Den omfatter over 300 arter, som er spredt utover nesten hele det amerikanske kontinentet. Den mest kjente arten er fikenkaktusen, hvis frukter er spiselige.


== Eksterne lenker ==
(en) Opuntia – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Opuntia i Encyclopedia of Life 
(en) Opuntia i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Opuntia hos Dyntaxa 
(en) Opuntia hos ITIS 
(en) Opuntia hos NCBI 
(en) Opuntia hos The International Plant Names Index 
(en) Opuntia hos Tropicos 
(en) Kategori:Opuntia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Opuntia – detaljert informasjon på Wikispecies
Chayote

Chayote (Sechium edule) er en plante i gresskarfamilien. Planta stammer opprinnelig fra Mesoamerika, nærmere bestemt det sørlige Mexico, og frukta er en viktig ingrediens i det mesoamerikanske kjøkkenet. Den spises både rå og kokt. Grønnsaken er i dag spredt til store deler av verden. De viktigste vekstområdene er Veracruz og Costa Rica. Den veracruzanske byen Orizaba kaller seg «chayotens hovedstad».
Ordet chayote kommer fra nahuatl chayohtli.


== Eksterne lenker ==
(en) Sicyos edulis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons