jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Robert Eduard von Hagemeister

Robert Eduard von Hagemeister (født 22. juni 1827 på Gut Klausdorf i Landkreis Franzburg-Barth i provinsen Pommern i Kongeriket Preussen, død 29. april 1902 samme sted) var en tysk forvaltningsjurist og politiker. Eduard von Hagemeister var overpresident i provinsen Westfalen fra 1883 til 1889.


== Referanser ==
Friedrich von Kühlwetter

Friedrich Christian Hubert Kühlwetter (siden 1866 von Kühlwetter, født 17. april 1827 i Düsseldorf, død 2. desember 1882 i Münster) var en prøyssisk statsmann. Eduard von Kühlwetter var overpresident i provinsen Westfalen fra 1871 til 1882.


== Referanser ==
Keiser Qinzong av Song

Keiser Qīnzōng av Sòng (kinesisk: 宋欽宗; hanyu pinyin: Sòng Qīnzōng; 23. mai 1100 i Kaifeng, død 1156 eller 14. juni 1161), født Zhào Dǎn (趙亶), senere Zhào Xuǎn (趙烜) og Zhào Huán (趙桓), var den niende og siste keiser av det kinesiske Nordlige Song-dynastiet fra januar 1126 til januar 1127. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Qīnzōng var den eldste sønnen til keiser Song Huizong, mens hans mor var keiserinne Xiangong fra Wáng-familien. 


=== Keiser ===
Qīnzōng overtok tronen under urolige forhold etter sin fars abdikasjon. Da Sòng-riket sto ovenfor det jursjenske Jin-dynastiets invasjon, abdiserte Huizong fort i Qīnzōng favør. Qīnzōng utnevnte Li Gang til å slå tilbake jursjenene, men Qīnzōng var ikke en besluttsom leder, og han tok den dårlige beslutningen å frata Li alle hans stillinger i håp om å forhandle fram en fredelig løsning med jursjenene. 


=== Fangenskap ===
Jursjenerne var imidlertid ikke interessert i fred, og invaderte hovedstaden Kaifeng i januar 1127, og fanget da den tjueseks år gamle Qīnzōng, den tidligere keiseren Huizong og hele Sòng-dynastiets keiserfamilie inkludert dusinvis av embedsmenn, noe som ble slutten på Det nordlige Sòng. 
Qīnzōng og hans far ble degradert til vanlige borgere 20. mars 1127, og 13. mai samme år ble de deportert til det fjerntliggende, kalde nordlige Mandsjuria, hvor han tilbrakte sine gjenværende trettifire år i fangenskap. 
I 1128 måtte Qīnzōng og hans far hedre Jin-dynastiets forfedre i deres tempel i Shangjing (nær dagens Harbin) mens de gikk i sørgeklær, og mottok da spottende titler. 
I 1141, da Sòngs relasjoner med Jin var i ferd med å bli normalisert, ga jursjenene Qīnzōng de nøytrale tittelen Tianshui Jungong, etter et kommanderi ved Wei He (i dag i Gansu), mens hans far (som døde i 1135) fikk en tilsvarende, litt høyere tittel; og et par år senere begynte han å få et stipend på grunn av tittelen. Fram til sin død i 1156 eller 1161 ble han holdt som et gissel av Jīn, slik at de kunne presse Sòng. 
Qīnzōng  døde syk og nedtrykt etter mange år hos jursjenene, 61 år gammel. Hans tempelnavn Qīnzōng betyr "Velansett forfader." Qīnzōng hadde én keiserinne og to konkubiner, og fikk med dem tre sønner og én datter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dieter Kuhn: The Age of Confucian Rule. The Song Transformation of China. The Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 2009, s. 67ff.
Frederick W. Mote: Imperial China 900-1800. Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 1999, s. 290ff.
Liolaemus magellanicus

Liolaemus magellanicus er en art i gruppen Iguania.
Det er det sørligste skjellkrypdyret på planeten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Liolaemus magellanicus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Liolaemus magellanicus hos Reptile Database 
(en) Liolaemus magellanicus hos ITIS 
(en) Liolaemus magellanicus hos NCBI 
(en) Kategori:Liolaemus magellanicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Franz von Duesberg

Franz Gerhard Xaver Duesberg (siden 1840 von Duesberg og delvis også von Düesberg, født 11. januar 1793 i Borken, død 11. desember 1872 i Münster) var en tysk jurist, prøyssisk finansminister, kronsyndikus og politiker. Duesberg var overpresident i provinsen Westfalen fra 1850 til 1871.


== Referanser ==
Jingkang-hendelsen

Jìngkāng-hendelsen (tradisjonell kinesisk: 靖康事變; forenklet kinesisk: 靖康事变; hanyu pinyin: Jìngkāng Shìbiàn), også kalt ydmykelsen i Jìngkāng (靖康之恥; 靖康之耻; Jìngkāng Zhīchǐ) og urolighetene i Jìngkāng-perioden (靖康之亂;  靖康之乱; Jìngkāng Zhīluàn) fant sted i 1127, da jursjenske soldater fra Jīn-dynastiet, opprettet få år tidligere i 1115, beleiret og inntok det kinesiske Song-dynastiets hovedstad Bianjing. 
Jursjenene beleiret Bianjing to ganger, og den første gangen møtte de militær motstand da de beleiret byen, siden de jursjenske kavaleristene ikke var vant med beleiringskrigføring, og de trakk seg tilbake etter forhandlinger, hvor de ble tilbudt store mengder penger og byen Taiyuan. Etter denne beleiringen foreslo flere Sòng-generaler at keiseren måtte prioritere forsvaret mot Jin, noe han ikke gjorde, og brukte heller ressurser på keiserlige fester. Da Sòng-keiseren misforsto situasjonen og forsøkte å inngå en allianse med Liao-dynastiet mot Jin, ga han Jin en årsak til å sette i gang et enda mer omfattende angrep på Bianjing. Hæren ble fort mobilisert, og invaderte Sòng i september 1126, og hadde der stor militær framgang da de møtte liten motstand. I midten av desember nådde de hovedstaden, som nå var dårligere forsvart en forrige gang av flere årsaker, mest fordi Sòng ikke prioriterte forsvaret siden de hadde få erfarne offiserer og soldater. 
Jīn-styrkene inntok byen og bortførte keiser Qinzong av Song og hans far den tidligere keiseren Huizong 9. januar 1126, sammen med mange andre medlemmer av det keiserlige hoffet, til sitt hjemland i Mandsjuria, hvor de gjentatte ganger ble ydmyket. Bianjing ble utsatt for omfattende plyndring og ødelegging. 
Dette ble slutten på den første delen av Sòng-dynastiet, kjent som Nordlige Sòng, som hadde vart siden 960, da Sòng-mistet kontrollen over hele det nordlige Kina. Resten av keiserfamilien ble tvunget til å flykte og opprette et nytt regime i sin nye hovedstad Lin'an, kjent som Sørlige Sòng. Hendelsen fikk navnet etter den korte regjeringstiden til det nordlige Sòngs siste keiser Qinzong, hvis eranavn var Jìngkāng.
Hendelsen og de etterfølgende århundrene med fremmed, først jursjensk og siden mongolsk, styre i Kina, har blitt regnet som en viktig årsak til Kinas tilbakegang til fordel for Vesten i nyere tid. Det var ikke før under Ming-dynastiet på slutten av 1300-tallet at Nord-Kina igjen kom under hànkinesisk styre.


== Litteratur ==
Ebrey, Patricia Buckley. (2013). Emperor Huizong (Harvard University Press; 2013) 661 pages; scholarly biography online review
Ebrey, Patricia Buckley. (1999). The Cambridge Illustrated History of China. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-66991-X (paperback).
Jing-shen Tao (1976) The Jurchen in Twelfth-Century China. University of Washington Press. ISBN 0-295-95514-7.
Franke, Herbert and Denis Twitchett. Alien Regimes and Border States, 907–1368 (Cambridge History of China, vol. 6).  Cambridge University Press, 1994. ISBN 0-521-24331-9. Partial text on Google Books.
Kaplan, Edward Harold. Yueh Fei and the founding of the Southern Sung. Thesis (Ph. D.) -- University of Iowa, 1970. Ann Arbor: University Microfilms International, 1970.
Slaget om Sultan Yacoub

Slaget om Sultan Yacoub var et av de siste slagene mellom israelske og syriske styrker under den første Libanon-krigen før en våpenhvile mellom de to landene trådte i kraft.
Ved starten av invasjonen hadde den israelske 90. divisjon passert gjennom Marjayoun og forskanset seg rundt Kawkaba og Hasbaiya. Derfra begynte de å gjøre fremstøt mot syriske 76. og 91. brigade av den 10. divisjon nordover i Beekadalen mot Joub Jannine. Syrerne hadde tatt godt bruk av de Aérospatiale Gazelle-helikoptrene de hadde tilgjengelig, og avfyrte Euromissile HOT-missiler mot den lange kolonnen med israelske kjøretøy som strakte seg langs veiene. Israel svarte med å angripe med sine Bell AH-1 Cobra-helikoptre mot både de syriske Gazelle-helikoptrene og mot mål på bakken.Den 10. juni gjorde den israelske 90. divisjon et framstøt for å kontrollere mest mulig territorium før en amerikansk-meglet våpenhvile trådte i kraft. Sent på kvelden kjempet mesteparten av divisjonens 362. bataljon og noen elementer fra 363. bataljon seg gjennom det syriske infanteriet og inn i landsbyen Sultan Yacoub, bare for å bli avskåret og omringet av syrerne. Ved daggry kjempet de israelske styrkene seg ut og flyktet sørover, støttet av 11 artilleribataljoner som både skjøt mot de syriske styrkene og rundt israelerne for å skape et hinder for et eventuelt syrisk angrep. Selve evakueringen av landsbyen tok 6 timer, og i løpet av ildprøven mistet Israel 8 stridsvogner og 30 soldater. Israelerne klarte ikke å ødelegge de tre M48 Patton-stridsvognene som ble etterlatt, og neste dag ble disse tatt av syrerne. Idag er minst en av disse utstilt på militærmuseet i Damaskus.Selve slaget ble ansett som en etterretningstabbe. 30 soldater mistet livet, og tre soldater er fremdeles ikke redegjort for. De tre som ble tilfangetatt, ble kjørt gjennom Damaskus' gater på toppen av deres erobrede stridsvogn, og hva som skjedde med dem senere forblir usikkert.


== Referanser ==
Sigve Bøe

Sigve Bøe (født 16. oktober 1948) er en norsk skuespiller, regissør og sanger som siden 1985 har vært ansatt ved Det norske teatret. Han var ansatt ved Nationaltheatret fra 1973 til 1978, og ved Hålogaland Teater mellom 1978 og 1982. Bøe har hatt store roller i blant andre musikalene Cats, Jesus Christ Superstar, Mannen fra La Mancha, samt i Det norske teatrets oppsetninger av  Ein midtsommarnattsdraum (Puch)' og Orestien, . Han spilte Tevje i Spelemann på taket som gjesteskuespiller på Rogaland Teater. Bøe har også spilt i en rekke filmer, blant annet i Hard asfalt fra 1986 og i Jakten på nyresteinen fra 1996 som Stemmebåndsoperatøren, I NRK tv Lykkeland (2018) og en rekke egne sangprogrammer som Theodorakis, Og folket synger i gatene, Vi vil oss et land osv.


== Eksterne lenker ==
(en) Sigve Bøe på Internet Movie Database 
(sv) Sigve Bøe i Svensk Filmdatabas 
(fr) Sigve Bøe på Allociné 
(en) Sigve Bøe på AllMovie 
(en) Sigve Bøe hos The Movie Database 
Sigve Bøe hos Filmfront
(no) Sigve Bøe i Store norske leksikon
Lin Huiyin

Lin Huiyin (kinesisk: 林徽因, pinyin: Lín Huīyīn, født 10. juni 1904 i Hangzhou i provinsen Zhejiang i Kina, død 1. april 1955 i Beijing), i USA kalt Phyllis Lin eller Lin Whei-yin, var en kinesisk arkitekt, historiker og forfatterinne. Hennes niese er Maya Lin.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lin Huiyin kom fra en rik familie og fikk en fremragende utdannelse i Kina (Tsinghuauniversitetet i Beijing), Europa (St Mary's College i London) og USA (University of Pennsylvania og Yale University). I England ble hun kjent med den kjente kinesiske dikter Xu Zhimo. 
Hun kom tilbake til Kina med arkitektur- og designerutdannelse og underviste i en periode i arkitektur i Shenyang. 


=== Karriere ===
Mens hun var i Shenyang, tegnet hun i 1928 en jernbanestasjon i Jilin. Dette var en av de få bygningene hun tegnet som arkitekt.
Sammen med ektemannen Liang Sicheng reiste hun i 1930-årene rundt i Shanxi, Shaanxi, Shandong, Hebei, Jiangsu og andre kinesiske provinser og studerte og gjorde nedtegnelser om arkitektonisk interessante byggverk spredt rundt der. I 1937 oppdaget hun hovedhallen til Foguangtempelet nær Doucun i Shanxi. Denne tempelhallen var den eneste gjenværende tømmerstrukturen fra Tangdynastiets tid som man dermed den gang kjente til. 
Sammen med ektemannen tegnet hun Folkerepublikken Kinas riksvåpen og Monumentet for Folkets Helter i Beijing på Den himmelske freds plass. Blomsterkransmønsteret på basen av nevnte monument er hennes verk.
Lin Huiyin skrev dikt, essayer, noveller og teaterstykker. Som forfatterinne var hun influert av forfattere, filosofer og litterater som Wen Yiduo, Liang Shih-chiu, Shen Congwen og Jin Yuelin. 
Sammen med ektemannen skrev hun også en fagbok om kinesisk arkitekturhistorie. 
Hun oversatte dessuten engelske verker til kinesisk. 
Hun ble gravlagt på Babaoshan revolusjonære gravlund i Beijing.


== Litteratur ==

Wilma Fairbank: Liang and Lin: Partners in Exploring China's Architectural Past. University of Pennsylvania Press. 1994. ISBN 081223278X
Sidney Wong (黄振翔): «Lin Huiyin (林徽因) and Liang Sicheng (梁思成) as Architectural Students at the University of Pennsylvania (1924–27)», i  Planning and Development Volume 23, No. 1, s. 75-93, 2008.
Peter G. Rowe, Seng Kuan: Architectural Encounters With Essence and Form in Modern China, MIT Press, 2002, ISBN 026268151X
Amy D. Dooling, Kristina M. Torgeson: Writing Women in Modern China: An Anthology of Women's Literature from the Early Twentieth Century, Columbia University Press, 1998


== Eksterne lenker ==
(en) Lin Huiyin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Holmen Ishall

Holmen Ishall er en ishall på Holmen i Asker i Viken som ble åpnet i 1989, som den 21. ishallen i Norge. Hallen er hjemmebanen til ishockeylaget Holmen Ishockey og har en publikumskapasitet på 350 sitteplasser og 200 ståplasser.


== Eksterne lenker ==
Ishaller og baner i Norge hockey.no
Kelly Key

Kelly Key (født 3. mars 1983 i Rio de Janeiro), kjent som Kelly, er en brasiliansk sanger, låtskriver, danser, programleder, modell, forretningskvinne og skuespiller. 
I løpet av de ti første årene av karrieren har Kelly solgt rundt to millioner enheter av sju studioalbum, et konsertalbum, tre samlealbum, et remixalbum, to samlebokser og to DVD-er.


== Diskografi ==
Studioalbum2001: Kelly Key
2003: Do Meu Jeito
2005: Kelly Key
2006: Por Que Não?
2008: Kelly KeySpanske album2002: Kelly Key en EspañolKonsertalbum2004: Kelly Key – Ao VivoSamlealbum2002: Remix Hits
2007: 100% Kelly Key


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kelly Key – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kelly Key – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kelly Key på Internet Movie Database 
(en) Kelly Key på Discogs 
(en) Kelly Key på MusicBrainz 
(en) Kelly Key på Songkick 
Kelly Key på Twitter 
Kelly Key på Facebook 
Kelly Key på Instagram
Ungarns Grand Prix 2011

Ungarns Grand Prix 2011 (formelt: XXVII Eni Magyar Nagydij) var et Formel 1-løp som ble arrangert 31. juli 2011 på Hungaroring. Det var den ellevte runden i Formel 1-sesongen 2011. Løpet ble vunnet av McLarens Jenson Button, i hans 200. Grand Prix-start hvor han hadde tredje startposisjon. Mesterskapslederen Sebastian Vettel, som startet fra pole position, kom på andreplass for Red Bull, og Fernando Alonso tok tredjeplassen for Ferrari.Løpet førte til at Vettel økte sin ledelse i førermesterskapet til 85 poeng over Mark Webber, som kom på femteplass i løpet. Lewis Hamilton, som kom på fjerdeplass, beholdt sin tredjeplass, tre poeng bak Webber og et poeng foran Alonso. I konstruktørmesterskapet minsket Red Bulls ledelse over McLaren til 103 poeng, med Ferrari på tredjeplass ytterligere 65 poeng bak.


== Rapport ==


=== Bakgrunn ===
Etter å ha blitt erstattet av Karun Chandhok i Tyskland var Lotus' fører Jarno Trulli tilbake på plass.Bruno Senna hadde sin første opptreden i en Grand Prix-bil denne sesongen, da han erstatter Nick Heidfeld i den første fritrening-omgangen for Renault. Renaults teamsjef Éric Boullier har innrømmet at de vurderer sine test- og reserveførere – spesielt Senna og GP2-lederen Romain Grosjean – som potensielle erstattere for Heidfeld.Sébastien Buemi ble flyttet fem plasser ned i startoppstillingen for å ha forårsaket en unngåelig kollisjon med Nick Heidfeld under Tysklands Grand Prix.Dette løper var Jenson Buttons 200. Grand Prix-løp, og det 100. Grand Prix-løpet for Nico Rosberg. Det er også Grand Prix nummer 100 for V8-motorene på 2,4 liter siden de ble obligatoriske i F1 i 2006.


== Klassifisering ==


=== Kvalifisering ===
Noter til tabellen:

Sébastien Buemi ble flyttet ned fem plasser på griden for å ha forårsaket en kollisjon med Nick Heidfeld under Tysklands Grand Prix.


=== Løpet ===


== Stillingen i mesterskapene etter løpet ==

 
Merk: Kun de øverste fem plasseringene er tatt med for hver av de to mesterskapene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2011 Hungarian Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Schjongshallen

Schjongshallen er en ishall som ligger på Schjong i Hønefoss, i Ringerike kommune i Viken. Hallen ble åpnet i 1989 som den 24. ishallen i Norge. Den er hjemmebane for ishockeylaget Ringerike Panthers og har en publikumskapasitet på 1700, fordelt på både sitteplasser og ståplasser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ishaller og baner i Norge hockey.no
Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein

Allgemeiner Deutsche Arbeiterverein (ADAV) var det første tyske sosialdemokratiske partiet. Det ble grunnlagt 23. mai 1863 i Leipzig i kongeriket Sachsen. Arbeiderforeningens første leder var Ferdinand Lassalle. I tillegg til Leipzig ble det stiftet foreninger i Hamburg, Düsseldorf, Solingen, Köln, Barmen og Elberfeld.Andre sentrale personer ved stiftelsen var Johann Baptist von Schweitzer (1833–1875) og Wilhelm Hasenclever (1837–1889). Etter Lassalles død i 1864 kom det til stridigheter for å bli hans etterfølger. Først da Johann Baptist von Schweitzer overtok formannskapet i 1867 var denne krisen overstått. Etter 1869 stod ADAV i konkurranse med Sozialdemokratische Arbeiterpartei, inntil begge i 1875 ble forent i Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands, som var forløperen til Sozialdemokratische Partei Deutschlands.


== Referanser ==
Down by the Salley Gardens

Down by the salley gardens my love and I did meetShe passed the salley gardens with little snow-white feet.She bid me take love easy, as the leaves grow on the treeBut I, being young and foolish, with her did not agree.
In a field by the river my love and I did stand,And on my leaning shoulder she placed her snow-white hand.She bid me take life easy, as the grass grows on the weirsBut I was young and foolish, and now am full of tears.

«Down by the Salley Gardens» (irsk: Gort na Saileán) er et dikt av William Butler Yeats (1865–1939) utgitt i diktsamlingen The Wanderings of Oisin and Other Poems fra 1889. Diktet er senere fått melodi, en irsk folketone fra 1600-tallet, som også blir brukt på Sondre Bratlands voggesang «Gje meg handa di, ven» fra 1988.Det har blitt foreslått at «Salley Gardens» var på bredden av elven ved Ballysadare nær Sligo der beboerne dyrket trær for produksjon av materialer til taktekking. Salley eller sally er en variant av engelsk sallow (irsk saileach), treslag i vierslekten som inkluderer selje. Ordet weirs i andre vers er en liten demning på tvers av elven. I 1899 skrev Yeats at diktet var en utvidelse av tre linjer fra en folkesang fremført av en gammel kvinne i Ballysodare. Yeats kallte opprinnelig diktet «An Old Song resung». En samling ballader i et manuskript i Irlands nasjonalbibliotek viser at den opprinnelige folkesangen hadde tre strofer og Yeats sløyfet trolig den tredje som han ikke likte.I en avstemning hos RTE kom sangen på andre plass (bak Whiskey in the Jar) i kategorien folk & traditional.Benjamin Britten laget et arrangement for sangen mens han var i USA under andre verdenskrig.


== Innspillinger ==
Emi Fujita, Rita Eriksen og Vamp på albumet Camomile (2001)
Kathleen Ferrier
Tommy Makem og Liam Clancy på albumet, Tommy Makem and Liam Clancy (oppført som «Sally Gardens») (1976)


== Referanser ==
Orgelsymfoni

Orgelsymfoni, symfoni skrevet for orgel, og altså ikke for orkester som er vanlig. Grande Pièce Symphonique av César Franck kan sies å ha åpnet for denne sjangeren. Grensen mellom orgelsonaten og orgelsymfonien er noe utydelig. Forenklet kan man si att orgelsymfonien er mer symfonisk og ofte har orkestersymfonien som forbilde. (Pianisten og komponisten Charles-Valentin Alkan, som var nært assosiert med César Franck, skrev en symfoni for piano solo, hvilket kan sees på som ett parallellfall.)


== Eksempler på orgelsymfonier ==
Charles-Marie Widor: 10 orgelsymfonier
Louis Vierne: 6 orgelsymfonier
Gunno Södersten: 6 orgelsymfonier
Charles Tournemire: Ett flertal orgelsymfonier
Kaikhosru Shapurji Sorabji: 3 orgelsymfonier
Jean Langlais: 3 orgelsymfonier
Marcel Dupré: 2 orgelsymfonier
André Fleury: 2 orgelsymfonier
Otto Olsson: 2 orgelsymfonier
Elfrida Andrée: 2 orgelsymfonier (hvorav nr.2 i Ess-dur dog er skrevet for orgel og blåseorkester)
Flor Peeters: 2 orgelsymfonier – Sinfonia per organo op.48 og Lied Symphony op.66
Sigfrid Karg-Elert: 1 orgelsymfoni
Frost (band)

Frost er en norsk elektronika/pop duo bestående av Aggie Peterson og Per Martinsen.


== Historikk ==
Frost begynte i 1997 som Petersons soloprosjekt i Tromsø, Norge. Det første albumet, Bedsit Theories, kom i 1998. Albumet ble produsert med hjelp av blant andre Torbjørn Brundtland fra Röyksopp) og Rune Lindbæk. Albumet gjorde det bra i Norge og singelen «Clouds Across the Moon» ble spilt på MTV sommeren 1998.
Singelen «Endless Love» som kom i 1999 ble remixet av Röyksopp og Illumination. Per Martinsen var medlem av sistnevnte duo, og begynte med dette å samarbeide med Peterson.  Melodica  (2002) var det første albumet som duo.
I 2007 kom Frosts tredje album, Love! Revolution!, med singlene «Sleepwalker» og'«One Hundred Years». I løpet av de siste årene har det kommet tre singler, «My Plastic Heart» 2009, «The Magician» 2010, og «Parade» våren 2011. Albumet Radiomagnetic kom ut i 2012.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Bedsit Theories (1998)
Melodica (2002)
Love! Revolution! (2007)
Radiomagnetic (2012)


=== Singler ===
«Close to You» (1998)
«Clouds Across the Moon» (1998)
«Hope You'll Be There» (1998)
«Endless Love» (1999)
«Pharmacy» (2001)
«Amygdala» (2002)
«Sleepwalker» (2006)
«One Hundred Years» (2007)
«My Plastic Heart» (2009)
«The Magician» (2010)
«Parade» (2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Frost på Discogs 
(en) Frost på MusicBrainz 
(en) Frost på AllMusic 
(no) Frost hjemmeside
(en) Frost MySpace
Symfoni nr. 3 (Saint-Saëns)

Symfoni nr. 3 i c-moll, op. 78, ble ferdigstilt av Camille Saint-Saëns i 1886 på det som trolig var toppen av hans karriere. Den er også populært kjent som «Orgelsymfonien», selv om det ikke er et ekte orgelsymfoni, kun en orkestersymfoni der to av fire seksjoner bruker pipeorgel. Den franske tittelen på verket er mer nøyaktig: Symphonie No. 3 "avec orgue" (med orgel).
Symfonien er skrevet for et ganske stort orkester bestående av 3 fløyter (en dobbel pikkolofløyte), 2 oboer, engelsk horn, 2 klarinetter, bassklarinett, 2 fagotter kontrafagott, 4 valthorn, 3 trompeter, 3 tromboner, tuba, pauker, triangel, symbaler, basstromme, strykere (2 fiolindeler, bratsjer, celloer, kontrabasser), piano (to- og fire hånds), samt orgel.

Adagio — Allegro moderato — Poco adagio
Allegro moderato — Presto — Maestoso — Allegro


== Eksterne lenker ==
Notehefte av stykket
Symfoni nr. 3 i c-moll, op. 78, «Orgelsymfonien» (sammen med verk av Debussy og Fauré). Spansk Radio og TV Symphony Orchestra. Jun Märkl, dirigent.
Wango

Wango (tidligere Putrid) er et rockeband fra Saltrød i Arendal.
Medlemmene begynte å spille sammen i 6. klasse, og tok navnet Putrid. I februar 2008 varmet de opp for det japanske rockebandet Electric Eel Shock. Senere samme år spilte de en lokal konsert på Saltrød for 1 000 oppmøtte, før de spilte konsert på Kilden aktivitetssenter i Arendal hvor blant andre Erik og Kriss deltok.I 2010 ga ut en EP som ble produsert av Bård Torstensen fra blant annet Clawfinger. Samme år varmet de opp for Donkeyboy i Arendal kulturhus. De deltok på Ungdommens kulturmønstring 2010 og gikk videre til Landsmønstringen i Trondheim (UKM-festivalen).I mars 2011 spilte de i Agder Teater sammen med Kristiansand Symfoniorkester i Fremtiden er Uhørt. De spilte også på den 17.de Internasjonalt marked i Arendal. Bandet ble så «omdøpt» til Wango 13. mai 2011 via en seremoni i Pollen i Arendal hvor Toffen Gunnufsen kastet trommeslager Henrik Torvik Langerød på sjøen. Senere samme måned spilte de på «Kulturnatta» i Kristiansand. De spilte også på Hovefestivalen 2011 på Tromøy, etter å ha vunnet Hove Band Battle, og i juli på hovedscenen på Canal Street-festivalen før Jarle Bernhoft og Kaizers Orchestra.


== Medlemmer ==
Mathias Langfeldt Andersen – vokal/gitar/tangenter
Martin Torvik Langerød – gitar/koring/tangenter
Tobias Flottorp – bass/tangenter/koring
Henrik Torvik Langerød – slagverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wango på Discogs 
(en) Wango på MusicBrainz 
(en) Wango på SoundCloud 
(en) Wango på MySpace