jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cornel Wilde

Cornel Wilde (født 13. oktober 1912 i Prievidza, Ungarn (nå Slovakia), død 16. oktober 1989) var en amerikansk skuespiller og regissør. 
Hans ungarsk-jødiske foreldre var Vojtech Weisz (senere amerikanisert til Louis Bela Wilde) og Renée Mary Vid. Cornel ble oppkalt etter sin farfar, og ved ankomst i USA i en alder av syv år i begynnelsen av 1920, ble hans navn amerikanisert til Cornelius Louis Wilde. Wilde studerte ved City College of New York der han ble tildelt et stipend til Columbia University. Cornel hadde flere små filmroller før han spilte rollen som Frédéric Chopin i Gyldne toner (1945) der han ble nominert til en Oscar for beste mannlige skuespiller. I 1945 hadde han også en rolle i filmen A Thousand and One Nights sammen med skuespillerinne Evelyn Keyes. 
På 1950-tallet skapte Wilde sitt eget filmproduksjonsselskap og produserte filmen Edderkoppens spinn i 1955, der Wilde spilte den mannlige hovedrollen og hans andre kone Jean Wallace hadde en rolle. Samme år opptrådte han i en episode av TV-serien I Love Lucy som seg selv. Cornel produserte, regisserte og spilte hovedrollen i På flukt for livet (1966). Den originale manuset til denne filmen ble i stor grad basert på en sann historisk hendelse om en fangstmann ved navn John Colter som ble forfulgt av indianere i Wyoming. 
På 1970-tallet tok Wilde en pause fra film og teater for å begynne med TV. Wilde fremsto som en umoralsk kirurg i TV-serien Night Gallery fra 1971 og han portretterte en antropolog i TV-filmen Gargoyles fra 1972. Wilde vendte snart tilbake til filmen og han skrev, regisserte og spilte hovedrollen i filmen Sharks Treasure fra 1975. Wilde giftet seg med skuespillerinnen Patricia Knight i 1937. De hadde en datter, Wendy (født 22. februar 1943), og de skilte seg i 1951. Han giftet seg deretter med skuespilleren Jean Wallace i 1951. 
Wilde døde av leukemi tre dager etter hans 77nde bursdag. Han etterlot seg en datter og en sønn (en fra hvert ekteskap), to stesønner, Pascal Franchot Tone og Thomas Jefferson Tone, og tre barnebarn. Wilde ble gravlagt ved Westwood Village Memorial Park Cemetery i Westwood, California. For hans mange bidrag til den amerikanske filmindustrien, har Cornel Wilde blitt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame, ved 1635 Vine Street.


== Filmografi (utvalg) ==

1941 – High Sierra

1945 – Du er min alene

1952 – Verdens største show

1955 – Edderkoppens spinn

1965 – På flukt for livet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cornel Wilde på Internet Movie Database 
(sv) Cornel Wilde i Svensk Filmdatabas 
(da) Cornel Wilde på Filmdatabasen 
(fr) Cornel Wilde på Allociné 
(en) Cornel Wilde på AllMovie 
(en) Cornel Wilde hos Turner Classic Movies 
(en) Cornel Wilde hos The Movie Database 
(en) Cornel Wilde hos Internet Broadway Database
Harry Warren

Harry Warren (født Salvatore Anthony Guaragna 24. desember 1893, død 22. september 1981) var en amerikansk komponist og låtskriver. Han vant Oscar for beste sang tre ganger, for sangene «Lullaby of Broadway», «You'll Never Know» og «On the Atchison, Topeka and the Santa Fe».


== Karriere ==
I 1918 sluttet Warren seg til US Navy, hvor han begynte å skrive sanger. Han var leder for American Society of Composers, Authors and Publishers (ASCAP) fra 1929 til 1933. Warren var den første store amerikanske låtskriveren som primært skrev musikk til filmer. Han komponerte over 300 sanger til mer enn 50 filmer. Warren jobbet for Warner Bros. fra 1932 til 1940, for 20th Century Fox fra 1940 til 1945, for Metro-Goldwyn-Mayer fra 1945 til 1952 og for Paramount Pictures i 1950-årene.Warren ble nominert til elleve Oscar for beste sang, hvorav han vant tre ganger, for sangene «Lullaby of Broadway», «You'll Never Know» og «On the Atchison, Topeka and the Santa Fe». Warrens sanger har blitt inkludert i over 300 filmer. Komponisten Alec Wilder publiserte en bok i 1972 om låtskrivere og sanger han mente hørte til kanonen Den store amerikanske sangboka. I kapitlet som heter «De store håndverkerne» [blant låtskriverne], nevnes Warren. På 80-årsdagen sin ble Warren valgt inn i Songwriters Hall of Fame. Teateret Harry Warren Theatre i Brooklyn i New York ble oppkalt til minne om Warren, kort tid etter hans død. I 1997 godkjente borgermester Rudy Giuliani et forslag om å kalle gaten ved teateret for Harry Warren Way.


== Privatliv ==
Warren giftet seg med Josephine Wensler i 1918. De fikk en sønn, Harry jr. (1920–1937) og en datter, Joan (1924–1991). Warren døde på Cedars-Sinai Medical Center i Los Angeles 22. september 1981. Han er gravlagt på Westwood Village Memorial Park Cemetery i Los Angeles.  


== Låter ==
Han var en av låtskriverne på sangen «At Last».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harry Warren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Harry Warren på Internet Movie Database 
(en) Harry Warren hos The Movie Database 
(en) Harry Warren hos Internet Broadway Database 
(en) Harry Warren på Discogs 
(en) Harry Warren på MusicBrainz 
(en) Harry Warren på Songkick 
(en) Harry Warren på AllMusic 
(en) Harry Warren på Internet Broadway Database
Yucca gloriosa

Yucca gloriosa er en stammedannende yucca i agavefamilien fra Sørøst-USA, mellom de sørlige delene av Nord-Carolina til de nordlige delene av Florida.


== Beskrivelse ==
Arten er en stammedannende yucca med veldig skarpe stive blader, derav navnet spansk daggert (engelsk: Spanish Dagger). Den blir inntil 2,5 meter høy, i spesielle tilfeller inntil 5 meter. Bladene blir 30−50cm lange og 2−3,5 cm brede.
Yucca gloriosa blomstrer om sommeren til sen høst. Etter blomstring deler stammen seg normalt i to utgreninger. Planten produserer mange rotskudd og kan få et buskaktig utseende.
Y. gloriosa er meget vinterherdig og mye brukt som prydplante i hager over hele verden.


== Utbredelse ==
Planten vokser langs atlanterhavskysten i Sørøst-USA, ofte i sanddyner side om side med Y. aloifolia og Y. recurvifolia.
Sannsynligvis er Y. gloriosa en naturlig krysning mellom Y. aloifolia og Y. filamentosa. Krysninger mellom disse to plantene i kultur har resultert i planter nøyaktig lik Y. gloriosa.


== Eksterne lenker ==
(en) Yucca gloriosa i Encyclopedia of Life 
(en) Yucca gloriosa i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Yucca gloriosa hos Dyntaxa 
(en) Yucca gloriosa hos ITIS 
(en) Yucca gloriosa hos NCBI 
(en) Yucca gloriosa hos The International Plant Names Index 
(en) Yucca gloriosa hos Tropicos 
(en) Kategori:Yucca gloriosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Yucca gloriosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Yucca gloriosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Aiolere

Aiolere (gresk: αιολεις, latin: aeoles og aeolii), også kalt for æolere, eolere eller aeolere, var den ene av fire betydelige stammer i oldtidens Hellas som oldtidens grekere var inndelt i. Deres navn er avledet fra Aiolos, den mytiske stamfaren til aiolene, og han var en sønn av Hellen, den mytiske stamfaren og patriarken til den greske nasjon og hellenerne (grekerne). Aiolene sammenfalt i det minst delvis med homerske tidens akajere (eller achaiere), blant de første kjent greske stammene, og har sitt navn fra Achaios. Av antikkens forfattere ble aiolene omtalt som bosatt i Thessalia, Boiotia, Elis, Messenia, Lokris, Aitolia og andre steder i Hellas. Den dialekt av gammelgresk som aiolene snakket er referert til som aiolisk.


== Historie ==
Aiolere hadde antagelig sin opprinnelse i Thessalia, en del av dette området ble kalt for Aitolia, og de opptrer ofte som de mest tallrike blant andre greske stammer i tidlige tider. Boioterne, en undergruppe av aiolere, ble fordrevet fra Thessalia av thessalierne og flyttet da til Boiotia. Aiolere spredte seg til mange andre steder i Hellas, blant annet som nevnt til Aitolia, Lokris, Korint, Elis og Messenia. 
I løpet av den doriske invasjon, i henhold til antikkens fortellinger, flyktet mange aiolere til Egeerhavet og til øya Lesbos og regionen Aeolis, som har navn etter dem, i Lilleasia. På kysten av Lilleasia grunnla de etterhvert en rekke byer, blant annet Kyme og Smyrna som de fremste. Blant disse byene synes det som om tolv (eller etter Smyrnas overgang til det joniske forbundet, elleve) som hadde tatt en representativ stilling og opprettet et statsforbund. De kom deretter inn under lydisk overherredømme under Krøsus (gresk: Κροίσος, Kroisos), og etter at Lydia falt inn under det persiske riket under Akamenide-dynastiet. Under perserkrigene vant de for en kort tid sin selvstendighet, men gjennom Antalkidas' fred i 387 f.Kr. ble de igjen tvunget til å underkaste seg perserne. Etter Aleksander den stores død kom de inn under Selevkidriket i Syria, og siden inn under Romerriket, da med et i navnet uavhengig stilling.


== Kultur ==
Til den eldre greske kulturen har aiolene gitt viktige bidrag i diktekunsten og musikken. Den eldre greske lyrikken som i lidelsesfulle strofer sang først og fremst om kjærlighetens og vinens gleder, men også om krigerske bragder, fikk hos aiolene en fullkommenhet og het eolisk. En framstående plass innenfor dette har i særdeleshet øya Lesbos hvor Alkaios og Sapfo, de mest fornemste dikterne innenfor denne diktningen, bodde. Selv Terpandros, skaperen av grekernes klassiske musikk, var fra Lesbos.


== Litteratur ==
Smith, William (1854): Dictionary of Greek and Roman Geography. Little, Brown and Co. ss. 50–51.
Ray Walston

Herman Raymond «Ray» Walston (født 2. november 1914 i New Orleans i Louisiana, død 1. januar 2001 i Beverly Hills i California) var en amerikansk skuespiller på teater, TV og film.Familien hans flyttet til Dallas i Texas da Walston var barn. Walston debuterte som skuespiller på teater i 1938. I 1956 vant han Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle i en musikal for rollen som herr Applegate i Damn Yankees. I 1960-årene spilte han i situasjonskomedien My Favorite Martian. Fra 1980 til 1992 spilte Walston i fjorten filmer, inkludert Galaxy of Terror og Fast Times at Ridgemont High (så vel som dens TV-tilpasning i 1986). 
I 1984 spilte Walston en dommer i en episode av TV-serien Night Court. Året etter hadde han en mindre opptreden i Steven Spielbergs TV-serie Amazing Stories. Walston vant to Emmy-priser for rollen som dommer Henry Bone i dramaserien Sheriffen. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Like før sin død, hadde Walston sin siste gjesteopptreden i TV-serien Den syvende himmel. 
Walston døde første nyttårsdag 2001, i en alder av 86 år, etter mange års kamp mot sykdom. Han ble kremert ved Westwood Village Memorial Park Cemetery og asken ble deretter gitt til hans datter.


== Filmografi (utvalg) ==


=== Spillefilm ===
1957 – Flåten er i by'n
1960 – Ungkarsleiligheten
1964 – Kyss meg, tosken
1973 – Stikket
1976 – Chicago-ekspressen
1980 – Skipper'n
1982 – Hæla i taket
1992 – Om mus og menn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ray Walston på Internet Movie Database 
(sv) Ray Walston i Svensk Filmdatabas 
(da) Ray Walston på Filmdatabasen 
(en) Ray Walston på AllMovie 
(en) Ray Walston hos The Movie Database 
(en) Ray Walston hos Internet Broadway Database 
(en) Ray Walston på Internet Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
Gerard Claret i Serra

Gerard Claret i Serra (født 1951 i Andorra la Vella) er en andorransk fiolinist.
Claret har spilt i Quartet Ciutat de Barcelona og Quartet Numen, og undervist ved Escola de Música de Barcelona. Fra 2000 til 2005 ledet han Escola Superior de Música de Catalunya. Claret er leder for Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra (ONCA).Claret mottok i 1988 Sankt Georgskorset, Catalonias fremste utmerkelse.
Han er bror av cellisten Lluís Claret.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gerard Claret i Serra på Discogs 
(en) Gerard Claret i Serra på MusicBrainz
Wrightegaarden 10 år

Wrightegaarden 10 år er et musikkalbum med diverse artister, utgitt i 1997.


== Sporliste ==
The Band: «Back to Memphis»
Buffy Sainte-Marie: «I Can't Take It No More»
Eric Andersen: «Higher Ground»
Johnn and the Roccos: «The Worryin' Kind»
Stephen Ackles: «Then I'll Be Over You»
Reidar Larsen: «Sail Away»
The Greg Trooper Band: «Pink Motel»
Terje Sending med Nina Gromstad: «Train to Birmingham»
Jonas Fjeld Band: «The Bells Are Ringing For You Know»
Morten Harket: «Evig ung»
Jørn Hoel: «Let Your Hair Down»
Notodden Blues Band: «I'd Rather Go Blind»
The Silver King Band: «Walk My Blues Away»
Urban Honk: «Jumping Blues»
The Troggs: «I Do, Do, Do»
The Tom Russel Band: «St. Olavs gate»
The Big Chief Jazz Band: «Keeping Out of Michief Now»
Alf Cranner: «Juleønske» (bonus)
Lluís Claret

Lluís Claret i Serra (født 1951 i Andorra la Vella) er en andorransk cellist, som særlig har konsentrert seg om kammermusikk. 
Han er utdannet i Barcelona og har studert i Frankrike, Italia og USA. Claret har holdt konserter med en rekke framtredende orkestre og har spilt under ledelse av kjente dirigenter. Han har spilt inn en rekke CD-er. Claret er medgrunnlegger av Escola de Música de Barcelona og Trío de Barcelona. I Norge har Claret framført bestillingsverk av komponisten Steinar Eielsen.Claret mottok i 1996 Sankt Georgskorset, Catalonias fremste utmerkelse.
Han er bror av fiolinisten Gerard Claret i Serra.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lluís Claret på Internet Movie Database 
(en) Lluís Claret på MusicBrainz 
(en) Lluís Claret på AllMusic
Don Taylor

Don Taylor (født 13. desember 1920 i Freeport, Pennsylvania, død 29. desember 1998) var en amerikansk skuespiller og regissør.
Hans siste store filmrolle var i Cry Tomorrow fra 1955. Fra slutten av 1950-tallet begynte Taylor for alvor å regissere filmer som f.eks. Escape from the Planet of the Apes (1971), Echoes of a Summer (1976) og The Final Countdown fra 1980 med Kirk Douglas. Taylor er mest kjent for hans prestasjoner i klassikere som Stalag 17 og Father of the Bride fra 1970-tallet og filmen The Naked City fra 1948. Taylor var gift to ganger. Hans første kone var Phyllis Avery, som han giftet seg med i 1944, de skilte seg i 1955, men ikke før døtrene Anne og Avery ble født. Hans andre kone var Hazel Court, som han giftet seg med i 1964 og de var gift frem til hans død i desember 1998. De hadde en sønn, Jonathan, og en datter, Courtney. Taylor døde 29. desember 1998 i Los Angeles, California, av hjertesvikt, i en alder av 78 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Don Taylor på Internet Movie Database 
(sv) Don Taylor i Svensk Filmdatabas 
(da) Don Taylor på Filmdatabasen 
(da) Don Taylor på Scope 
(fr) Don Taylor på Allociné 
(en) Don Taylor på AllMovie 
(en) Don Taylor hos Turner Classic Movies 
(en) Don Taylor hos Rotten Tomatoes 
(en) Don Taylor hos The Movie Database 
(en) Don Taylor hos Internet Broadway Database 
(en) Don Taylor hos Internet Broadway Database
Ernst Toch

Ernst Toch (født 7. desember 1887 i bydelen Leopoldstadt i Wien i Østerrike, død 1. oktober 1964 i Santa Monica i California i USA) var en komponist av klassisk musikk og filmmusikk. Han var østerriker av jødisk herkomst.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Toch studerte filosofi ved universitetet i Wien, medisin ved universitetet i Heidelberg og deretter studerte han musikk ved Hoch-konservatoriet i Frankfurt am Main fra 1909 til 1913. 


=== Musiker ===
Hans viktigste musikkinstrument var piano. Mye av hans egen diktning var ment for piano. Hans første komposisjoner stammer fra cirka 1900 og var kvartetter og pastisjer i samme stil som Mozart. Hans 6. kvartett op. 12 ble fremført i Wien i 1905. I 1913 ble Toch utnevnt til foredragsholder for piano og komposisjoner ved Musikhochschule som ligger i Mannheim.Etter å ha vunnet ytterligere fem store priser for sine musikaler arbeider, tjente Toch i fire år i militæret ved den italienske fronten under den første verdenskrig. I 1916 giftet Toch seg med Lilly Zwack, datter av en bankmann. 
Etter at den første verdenskrig var avsluttet, vendte Toch tilbake til Mannheim for å komponere og utvikle en ny stil av polyfoni. Toch mottok sin doktorgrad fra Universitetet i Heidelberg i 1921. Toch underviste ved konservatoriet i Mannheim, hvor en av hans elever var den kjente Hugo Chaim Adler. 


=== I eksil ===
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i Tyskland i 1933, gikk Toch i eksil, først til Paris og deretter til London, hvor han skrev filmmusikk. I 1935 aksepterte han en invitasjon til å dra til New York City og undervise ved New School for Social Research. 
Toch døde i Santa Monica i California, og ble gravlagt ved Westwood Village Memorial Park Cemetery i Los Angeles. 
Toch er bestefar til Lawrence Weschler og Toni Weschler som begge er forfattere. 
Toch skrev også flere bøker som omhandlet musikkteori: Melodielehre (1923) og The Shaping Forces in Music (1948). Toch ble tildelt Pulitzerprisen i musikk i 1956 for sin tredje symfoni som ble fremført av Pittsburgh Symphony Orchestra, den 2. desember 1955.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ernst Toch på Discogs 
(en) Ernst Toch på MusicBrainz 
(en) Ernst Toch på Spotify 
(en) Ernst Toch på AllMusic 
(en) Ernst Toch på Internet Movie Database 
(sv) Ernst Toch i Svensk Filmdatabas 
(da) Ernst Toch på Filmdatabasen 
(da) Ernst Toch på Scope 
(fr) Ernst Toch på Allociné 
(en) Ernst Toch på AllMovie 
(en) Ernst Toch hos The Movie Database
Tui (Spania)

Tui (spansk: Tuy) er en kommune i provinsen Pontevedra i Galicia i Spania. Den ligger ved grensen til Portugal. Kommunen hadde per 1. januar 2018 en befolkning på 16 902. Katedralen Catedral de Santa María de Tui, innviet i 1225, er en av de mest berømte i Galicia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tui – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tui, Galicia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Yucca aloifolia

Yucca aloifolia, også kalt «spansk bajonett» (engelsk: Spanish bayonet), er en stammedannende yucca i agavefamilien fra Nord- og Mellom-Amerika.


== Beskrivelse ==
Spansk bajonett er en høy stammedannende yucca som normalt blir 2−3 meter høy, noen ganger inntil 6 meter høy. Bladene er sylspisse og lys til middels grønne, inntil 60 cm lange og 2−3,5 cm brede. Etterhvert som planten vokser seg høy blir den topptung og faller over ende. Den fortsetter å vokse oppover og roter seg på nytt.
Det er ofte vanlig at planten produserer rotskudd som vokser tett på morplanten.
Blomsterstengelen er som regel kort, inntil 60 cm høy. Blomstene er hvite med et rosa skjær. I motsetning til størstedelen av yuccaslekten er ikke Y. aloifolia avhengig av knoppmøller for å pollinere blomstene.
Y. aloifolia er mye brukt som prydplante i sørlige USA og i Middelhavet. Den tåler tørke, kulde og varme svært godt. Men man bør unngå å plante den i nærheten av stier og veier hvor barn og husdyr kan ta skade av de skarpe bladene.


== Utbredelse ==
Planten vokser naturlig langs kysten fra Nord-Carolina i Sørøst-USA, langs Mexicogulfen til Mexico i vest og i Vestindia. I Mexico forekommer Y. aloifolia helt opp til 1800 moh. i tropiske skoger.


== Eksterne lenker ==
(en) Yucca aloifolia – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Yucca aloifolia i Encyclopedia of Life 
(en) Yucca aloifolia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Yucca aloifolia hos ITIS 
(en) Yucca aloifolia hos NCBI 
(en) Yucca aloifolia hos The International Plant Names Index 
(en) Yucca aloifolia hos Tropicos 
(en) Kategori:Yucca aloifolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Yucca aloifolia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Yucca aloifolia – detaljert informasjon på Wikispecies
Antoni Morell

Antoni Morell i Mora (født 14. desember 1941 i Barcelona, død 5. januar 2020 i Andorra la Vella) var en andorransk forfatter. Han var utdannet jurist og arbeidet i Andorras statsforvaltning, blant annet som landets ambassadør til Den hellige stol i årene 2005 til 2010. Morell var en flittig skribent i andorransk og katalansk presse og har utgitt både romaner og sakprosa. I 1999 ble han tildelt Premi Carlemany de novel·la for romanen La neu adversa.


== Bibliografi ==
Romaner1983 Set lletanies de mort
1984 Borís I, rei d'Andorra
1987 Als límits de l'alba
1992 L'esdevenidor assumit
1996 Karen nena de la llum
1999 La neu adversaSakprosa1986 Salvador Espriu i Andorra
1989 Andorra vol insòlit
1992 L'esdevenidor assumit
1992 Predicant en el desert
1995 Tastar Andorra
2002 Andorranes i andorrans
2005 Andorra, El Cor dels Pirineus


== Referanser ==
Albert Salvadó

Albert Salvadó i Miras (født 1. februar 1951 i Andorra la Vella, død 3. desember 2020 samme sted) var en andorransk forfatter.Han var ingeniør av utdannelse og utga barnebøker, essays og romaner, gjerne med historisk tema. Salvadó er oversatt til spansk, fransk, portugisisk, gresk, tsjekkisk, slovakisk. I 2002 ble Salvadó tildelt Premi Carlemany de novel·la for boken Els ulls d'Hanníbal.


== Bibliografi ==
El mestre de Kheops (1997)
L'enigma de Constantí el Gran (1999)
L'anell d'Àtila (1999)
El rapte, el mort i el Marsellès (2000)
Jaume I el Conqueridor (El punyal del sarraí, La reina hongaresa, Parleu o mateu-me) (2001)
L'ull del diable (2001)
El relat de Gunter Psarris (2001)
Un vot per l'esperança (2002)
Els ulls d'Anníbal (2002)
L’ombra d’Ali Bei (Maleït català!, Maleït musulmà!, Maleït cristià!) (2004)
La gran concubina d'Amon (2005)
L'informe Phaeton (2007)
Una vida en joc (2010)
Obre els ulls i desperta (2011)
Vols viure (2018)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forfatterens nettsted
Albert Villaró

Albert Villaró i Boix (født 5. mars 1964 i La Seu d'Urgell) er andorransk forfatter og middelalderhistoriker. Han har arbeidet som arkivar og arkeolog. Villaró har utgitt kortprosa, romaner og essays. Han er særlig kjent for sine historiske romaner. I 2006 ble Villaró tildelt Premi Carlemany de novel·la for boken Blau de Prússia.


== Bibliografi ==
Kortprosa1993 La selva moral, Edicions de la Magrana, BarcelonaRomaner2000 Les ànimes sordes, Edicions de la Magrana, Barcelona
2003 Obaga, Edicions de la Magrana, Barcelona
2003 L’any dels francs, Columna, Barcelona
2006 Blau de Prússia, Columna, BarcelonaEssays og føljetonger1996 La Casa de la Vall, Govern d’Andorra, Andorra la Vella
1998 Els quatre pilans, Edicions de la Magrana, Barcelona


== Referanser ==
Jinghanbanen

Jinghanbanen (forenklet kinesisk: 京汉铁路, tradisjonell kinesisk: 京漢鐵路, pinyin: Jīnghàn Tiělù) er (var) en jernbanelinje som strekker seg fra den kinesiske hovedstad Beijing til Hankou i provinsen Hubei. Den påbegynt i 1896 og ble åpnet i 1905. Finansieringen var til en hoveddel utenlandsk (særlig belgisk), og det tok lang tid for kineserne å nedbetale kostnadene, selv om linjen ble svært viktig for landets økonomi. 
Idag er linjen del av Jingguangbanen. 
På den andre siden av Yangtzefloden, i Wuchang, knyttet den på et vis an til en annen bane, Kanton-Hankou-banen, som løp fra Kanton til Wuchang. 
Både Hankou og Wuchang inngår i det som er blitt slått sammen til den store millionbyen Wuhan. Hankou ligger nord for elven Yangtze, som her er temmelig bred og dannet på en måte grensen mellom det nordlige og det sørlige Kina, og Wuchang ligger på søndre bredd.
Innen  Wuhan Yangtze-broen ble bygd i 1957 med assistanse fra ingeniører fra Sovjetunionen, og slik fysisk knyttet de to linjene sammen, brukte man en hel dag på å laste vognene på jernbanelenktere og frakte dem over floden.
Bardufoss Høgtun videregående skole

Bardufoss Høgtun videregående skole er en videregående skole bestående av tre skolesteder. Fra 1. januar 2010 ble tidligere Høgtun videregående skole og Bardufoss videregående skole slått sammen, men utgjør to skolesteder. I tillegg er avd. flyfag lokalisert på Bardufoss flystasjon med egen hangar. Skolen består av flere bygg. På Høgtun er utdanningsprogram for medier og kommunikasjon og design og håndverk, på Bardufoss flystasjon er vg2 og vg3 flytekniker og flymekaniker. I Sundlia er elektrofag, bygg- og anleggsteknikk, teknikk og industriell produksjon, helse- og sosialfag, studiespesialisering og idrettsfag.


== Les også ==
Liste over norske videregående skoler


== Eksterne lenker ==
Bardufoss Høgtun videregående skole