jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ptolemaios Filadelfos

Ptolemaios Philadelphos (gresk: Πτολεμαῖος ὁ Φιλάδελφος, «Ptolemaios som elsker sin bror»; født august/september 36 f.Kr. – død ukjent) var en ptolemeisk prins og var den yngste sønnen til den gresk-ptolemeisk dronningen Kleopatra VII av Egypt og den romerske triumvir Marcus Antonius.Han ble født i Antiokia i datidens Syria (i dag en del av Tyrkia) og var gresk-makedonsk og romersk avstamning. Han var oppkalt etter Ptolemaios II Filadelfos, den andre farao i ptolemeerdynastiet, og Kleopatras hensikt var å gjenskape storheten til det ptolemeiske kongedømme i Egypt og dets tidligere besittelser i det østlige Middelhavet. I slutten av 34 f.Kr. ved den religiøs-politiske donasjonene i Alexandria ble Ptolemaios Philadelphos (i navnet) gjort til hersker av Syria, Fønikia og Kilikia.Hans foreldre ble beseiret av deres romerske motstander Octavianus (den senere Augustus) i løpet av sjøslaget ved Actium utenfor kysten av Hellas i 31 f.Kr. Året etter begikk begge foreldrene selvmord da de innså nederlaget da Octavianus og hans hær invaderte Egypt.
Octavianus fraktet Ptolemaios Philadelphos og hans eldre søsken Aleksander Helios og Kleopatra Selene II fra Egypt og til Roma. Octavianus feiret sin militære triumf gjennom Romas gater ved å føre de tre barna i gylne kjettinger. Disse var så tunge at de ikke kunne gå, noe som skaffet dem sympati fra romerne. Dio Cassius nevner kun tvillingene i sin Romas historie, og ikke Ptolemaios. Om det betyr at han ikke overlevde sjøreisen er ukjent. De tre søsknene ble gitt til Octavia den yngre, søster av Octavianus, og Marcus Antonius' lovmessige romerske hustru. Hun ga dem utdannelse som om de var hennes egne barn.Guttens skjebne er ukjent. Plutark sier at det eneste av barna til Antonius som Octavianus drepte var Marcus Antonius Antyllus. De antikke kildene nevner ingen militær tjeneste, politiske karriere, skandaler, ekteskapplaner eller etterkommere. Om han overlevde barndommen er det sannsynlig at noe av dette ville ha blitt nedtegnet. Kildene nevner heller ikke når Aleksander Helios og Ptolemaios Filadelfos døde. Om Octavianus sparte livene deres da han erobret Egypt, kan han likevel ha fått dem ryddet av vegen ved en senere anledning, enten før eller etter bryllupet til søsteren. Begge gutten var en mulig trussel for hans styre etter hvert som de ble eldre. Det er også sannsynlig at begge guttene kan ha død av sykdom, skjønt det er umulig å vite om det skjedde før eller etter bryllupet. Det er spekulert i at Ptolemaios døde av sykdom vinteren 29 f.Kr., men det er ikke bekreftet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Clauss, Manfred (1995): Kleopatra. München, s. 64; 68f.; 103.
Volkmann, Hans (1959): «Ptolemaios 38)» i: Paulys Realenzyklopädie der klassischen Altertumswissenschaft. Stuttgart, bind XXIII 2, s. 1761.
NHJ litra B

Norsk Hoved-Jernbanes (NHJ) damplokomotiver nummer 6–10 og 85–88 med akselrekkefølge 1'B ble levert mellom 1890 og 1898. 8–10 var ombygd fra en tidligere loktype på NHJs verksted, mens 6–7 og 85–88 var nybygde. 8 og 10 hadde to-akslet tender (1'B-2) og ble fra 1900 benevnt NHJ litra B. Nummer 9 hadde tre-akslet tender (1'B-3) og ble benevnt NHJ litra B1, mens de nybygde (som også hadde tre-akslet tender) ble benevnt NHJ litra B2. B1 og B2 ble sammen med litra A1 fra 1923 benevnt NHJ litra J. De fem siste lokomotivene som var i drift ble formelt overtatt av NSB sammen med resten av materiellet på Hovedbanen i 1926, men ble ikke gitt nytt typenummer og i stedet utrangert etter kort tid.


== Historie ==
De første tre lokene, nr. 8–10, var egentlig ombygginger som ble gjort i 1890-93 av tre eldre B-koblede godstogslokomotiver med disse numrene. Antagelig var det bare litt av rammen og drivhjulene som ble brukt fra de opprinnelige maskinene, så i realiteten var dette en nybygd loktype, konstruert på Norsk Hoved-Jernbanes eget maskinverksted i Oslogate 3 i Kristiania, under verksmester Ole Adamsens ledelse. De 2-akslede tenderne til nr. 8 og 10 kom fra lokene 6–7, som hadde blitt ombygd med disse i 1964–65. Den 3-akslede tederen til nr. 9 kom antagelig fra den forulykkede nr. 11 (som ville blitt litra A) som ble utrangert etter en kjeleksplosjon på Strømmen i 1888. Lokene fikk nye kjeler plassert lenger fram på ramme, en Adamsenboggi foran, og Adamsens sleidstyring erstattet den tidligere Stephensonstyringen lokene hadde opprinnelig. Ombyggingen ble ansett som svært vellykket og man hadde fått en loktype brukbar i alle slags tog. Konstruksjonen medførte at seks nye lok etter samme konstruksjon ble bestilt fra utenlandske lokomotivverksteder. Disse tre første lokene fikk i 1900 betegnelsen litra B og B1, da nr. 9 skilte seg litt fra de to andre med en annen tenderkonstruksjon.
De nybygde lokene fikk betegnelsen litra B2 og ble levert fra Hanomag (6–7 i 1893), Nydquist & Holm (85–86 i 1896) og Schweizerische Lokomotiv- und Maschinenfabrik (87–88 i 1898).
Etter at Hovedbanen fikk betydelig større lok fra rundt 1910, ble disse egentlig lette lokomotiv degradert til sekundære oppgaver som skiftetjeneste, assistansekjøring mellom Lillestrøm og Strømmen, og lokaltog mellom Lillestrøm og Jessheim. De ble utrangert i årene 1919 - 1927 og ble aldri innlemmet i NSBs typesystem til tross for at noen av dem formelt rakk å bli NSB-maskiner i 1926.


== Se også ==
Liste over damplokomotiver hos Norsk Hoved-Jernbane


== Litteratur ==
Bjerke, Thor; Hansen, Trond B.; Johansson, Erik W.; Sando, Svein E. (1987). Damplokomotiver i Norge. Norsk Jernbaneklubb. s. 98–99. ISBN 82-90286-09-0. 


== Eksterne lenker ==
NHJ B – NJK Materielldatabasen
Magdalene Sophie Buchholm

Magdalene Sophie Buchholm (født Bentzen 15. mars 1758 i Skien, død 12. august 1825 i Kragerø) var en norsk forfatter. Buchholm var lyriker og den eneste norske kvinne som på slutten av 1700-tallet ble anerkjent som forfatter. Hun ble i sin tid hyllet som Nordens Sappho.


== Familie ==
Magdalene Sophie Buchholm var datter av justisråd senere bergamtsforvalter Mogens Bentsen (1715–70) og Sophie Hellesdatter/Heltzen (1720–98). Hun ble 12. september 1777 gift med skipsprest, senere sogneprest Peter Leganger Castberg (1752–1784). Som enke ble hun 31.oktober 1785 gift med kjøpmann i Flekkefjord, senere tollinspektør Joachim Frederik Buchholm (ca. 1762–1834). Hun var mor til lege og døvelærer Peter Atke Castberg (1779–1823) og forfatter Petrea Buchholm (1786-1870).


== Liv og virke ==
Buchholm virket fra 1770-årene i København, der hun var med i Norske Selskab. Diktene hennes ble publisert i Norske Selskabs skrifter og i ulike tidsskrifter. I 1793 utga hun diktsamlingen Poesier (gjenutgitt i utvidet utgave i 1806). I 1783 fikk Det Norske Selskabs hederspris, ringen med den grønne sten, etter publiseringen av «heroiden» (et oppdiktet brev fra en heltinne til sin elskede) Adeluds til Torkild Trondesen. 
Ragna Nielsen har et kapittel om Magdalene Buchholm i sin bok Norske Kvinder i det 19de Aarhundrede. 1 (1904).


== Utgivelser ==
Adeluds til Torkild Trondesen, i Poetiske Samlinger, hf. 2, utg. av Det Norske Selskab, København 1783
Poesier, København, 1793. Digitalisert utgave fra Nasjonalbiblioteket
Zetlitz' Minde, i Det norske Nationalblad 1821, s. 129–130


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ragna Nielsen: Norske Kvinder i det 19de Aarhundrede. Kristiania: Det norske Aktieforlag. 1904.  S. 85-99.


== Eksterne lenker ==
(no) Magdalene Sophie Buchholm i Norsk biografisk leksikon
Johan Christopher Haar Daae

Johan Christopher Haar Daae (født 2. august 1759 i Lindås, død 10. september 1827 i Veøy) var en norsk prest, sønn av «magister» Ludvig Daae (1723–1786). Han tok teologisk eksamen i 1781. Daae arbeidet først for den geografiske landmåling i Jylland i fire år, før han ble kapellan i Lindås hos faren. Daae var sogneprest i Norddal (1804-1820), deretter i Veøy i Romsdal der han etterfulgte Jens Stub. Han var gift med Susanne Grythen (1760-1828). 
Daae ble sammen med kirkeverge Ole A. Dahle valgt til å representere Norddal prestegjeld (inkludert Sunnylven med Geiranger) på møtet 25. mars 1814 der utsendinger fra Romsdals amt til Riksforsamlingen ble valgt.


== Etterkommere ==

Johan Christopher Haar Daae
Ludvig Daae (1792–1879), offiser, kjøpte Solnør i Skodje
Margrete Giørwel Daae (1825-1887), gift med Peter Gustav Zwilgmeyer
Ludvig Daae (1829–1893), norsk jurist og politiker
Aagaat Gerhardine Skavlan Daae (1864-1946), bibliotekar, historiker
Anders Daae (1802–1866), sogneprest i Kvernes og prost for Nordmøre
Sarah Margrethe Daae (6. april 1806 – 10. mai 1841), gift med Hans Conrad Thoresen
Suzannah Daae Thoresen (1836–1914), gift med Henrik Ibsen


== Referanser ==
Kjesäter

Kjesäter (eller Kesätter, eldre benevnelse Kesäter) er et slott i Vingåkers kommune, Södermanland. Slottet ble oppført i årene 1865–1870, tegnet av J.F. Åbom. Under andre verdenskrig ble Kjesäter tatt i bruk som mottak for flyktninger fra det tyskokkuperte Norge, og rundt 50 000 flyktninger passerte gjennom leiren.


== Historikk ==
Kjesäter kan spores tilbake til 1300-tallet. I middelalderen tilhørte Kjesäter en periode Julita kloster. Godset ble mot slutten av 1800-tallet eid av Carl Trolle-Bonde, som også ble født der i 1843.
Under andre verdenskrig ble Kjesäter benyttet som en innslusningsport for om lag 50 000 flyktninger fra Norge og også av de såkalte polititroppene.

		
		
		
I 1960 solge Vingåkers kommune Kjesäter slott til Sveriges scoutförbund (speiderbevegelsen) for 1 krone for etableringen av Kjesäters folkhögskola. I 1983 ble et vandrerhjem med totalt 30 senger innviet, som ble knyttet til Svenska Turistföreningen.
Som følge av økonomiske vanskeligheter ble Kjesäters folkhögskola lagt ned i 2011. I dag driver speiderne (scouterna) folkehøyskolevirksomhet på flere steder under navnet Scouternas folkhögskola.
Kjesäters gods med om lag 1000 hektar jord og skog eies av den friherreslekten Hamilton af Hageby, som har hovedsete på Boo slott i Närke.


== Litteratur ==
Trolle-Bonde, Carl (1892). Kjesäter: anteckningar ur familjelifvet och gårds handlingar m. m. Stockholm: Samson & Wallin. Libris 1621634


== Eksterne lenker ==
(en) Kesätter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Om Kjesäter, fra Norsk krigsleksikon
Om Kjesäter, og de norske flyktningene - kilde: Riksarkivet
Stanley Miller

Stanley Lloyd Miller (født 7. mars 1930 i Oakland, California, død 20. mai 2007 i National City, California) var en amerikansk kjemiker og biolog. 
Han er kjent for sine studier i livets opprinnelse, deriblant Miller-Urey-eksperimentet som påviste at organiske komponenter kan frembringes av enkle kjemiske prosesser fra uorganiske substanser. Det har senere likevel blitt påvist at forholdene i eksperimentet ikke var en nøyaktig representasjon av den tidlige jordatmosfæren.


== Referanser ==
Afu av Pemdje

Afu av Pemdje var en kristen eremittmunk som levde i Egypt omkring år 400. Fra å ha vært eremitt ble han senere biskop i Pemdje (Oxyrhynchos) i Mellom-Egypt.
Historien om Afu er kjent fra skriftet Den velsignede Afu av Pemdjes liv (eller Apa Afus liv), som opprinnelig ble forfattet på 400- eller 500-tallet, og som er kjent fra en kodeks fra 600-tallet, hvor det står sammen med tekstene Johannes døperens martyrium, Psvedo-Proklus' Om Johannes døperen og Herais martyrium. Manuskriptet ble funnet i Thinis i Øvre Egypt, og finnes i dag i Museo Egizio i Torino; det ble publisert av Francesco Rossi i 1885. Teksten ble trolig lest i kirkene på Afus minnedag, den 21. i måneden thoout. 
Skriftet er en viktig kilde til kunnskap om den teologiske striden i 399 da erkebiskopen av Alexandria Theophilus i et påskebrev til menighetene angrep det synet at Gud kunne ha en kropp og en menneskelig form. Theophilus møtte imidlertid motstand for sitt syn, og foretok en helomvending: mens han tidligere hadde ment at Gud ikke kunne ha kroppslig form, gikk han nå til angrep på sine tidligere meningsfeller. Andre kilder hevder at Theophilus ble oppsøkt av rasende munker, og at det oppsto lynsjestemning, men i Afus biografi fremstilles det som om Afu alene overtaler Theophilus i en fredelig dialog med teologiske argumenter.
Teksten om ham er oversatt til norsk i antologien Koptiske skrifter, 2012.


== Referanser ==
Daniel Bertoni

Ricardo Daniel Bertoni (født 4. mars 1955 i Bahía Blanca) er en argentinsk tidligere fotballspiller som spilte høyre ving. Daniel Bertoni ble verdensmester med Argentina i VM i 1978 og scoret det siste målet i finalen.
Bertoni begynte i andredivisjon i 1972, men året etter spilte han for Club Atlético Independiente i den øverste divisjonen, der han var med på å vinne Interkontinentalcupen, serien og cupen for laget. I 1978 dro Bertoni til Sevilla. Etter to år i Spania dro han til Italia og spilte for Fiorentina og Napoli. Han avsluttet karrieren i 1986-1987-sesongen for Udinese.


== Referanser ==


== Kilder ==
Daniel Bertoni - Altomfotball.no


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel Bertoni – FIFA 
(en) Daniel Bertoni – UEFA 
(en) Daniel Bertoni – Transfermarkt 
(en) Daniel Bertoni – national-football-teams.com 
(en) Daniel Bertoni – Soccerbase.com 
(en) Daniel Bertoni – FootballDatabase.eu 
(en) Daniel Bertoni – FBref
Dioskoros I av Alexandria

Dioskoros av Alexandria (latinisert Dioscurus; død 4. september 454) var patriark av Alexandria fra 444 til han ble avsatt av konsilet i Khalkedon i 451. Før han ble patriark virket han som rektor ved skolen i Alexandria og som sekretær for sin forgjenger som patriark: Kyrill av Alexandria. Han døde i eksil i Paflagonia.
I Dioskoros' tid pågikk diskusjonene mellom nestorianerne og monofysittismen. Et av hans brev er oversatt til norsk i antologien Koptiske skrifter (2012), hvor han henvender seg til abbeden Shenoute og ber om bistand til å bekjempe vranglærere.


== Referanser ==
Gladys Petch

Gladys M. Petch (død 20. juni 1966 i Jamestown i Rhode Island) var en britisk radiojournalist. Hun er kjent for sin innsats for norsk informasjonstjeneste i USA under andre verdenskrig.


== Radio ==
Petch virket i Norge. Da Kringkastingsselskapet i 1925 startet kurs i fremmedspråk over radio, fikk Petch oppgaven med å lære bort engelsk til lytterne. Hun holdt også radioforedrag om britiske emner. Fra 1926 arbeidet Petch også for norsk reiseliv og holdt foredrag om Norge i utlandet, først i Europa, så fra 1929 i USA. I USA var hun tilknyttet Norwegian Travel Information Office. Petch medvirket i radio og i 1931 også i fjernsyn i USA.


== For Norges sak i USA ==
Under andre verdenskrig virket Petch for Norges sak i USA, der hun var tilknyttet Norwegian Information Office, den norske ambassadens informasjonskontor i New York. Petch ledet arbeidet med å legge om informasjonsarbeidet for å tjene Norges sak under krigen. Hun satte i gang programmet Spirit of the Vikings og fikk ved hjelp av distribusjon via plateinnspillinger programmet sendt på 350 radiostasjoner, de fleste i USA, men også 30 i Canada og fire i Australia og New Zealand. I tillegg til å lage radioprogrammer om Norge, var Petch også nyhetsoppleser i programmet News of Norway. Nyhetsbulletinene og radioprogrammene var en del av opplegget til Board of War Communications.I USA bisto hun også venninnen Sigrid Undset.Etter krigen fortsatte hun i radio, og bidro på midten av 1950-tallet fortsatt til programmet Spirit of the Vikings.


== Utmerkelser ==
Petch ble i 1948 tildelt Haakon VIIs Frihetskors «som belønning for sine store fortjenester av Norges sak i krigstiden.» Hun mottok også St. Olavs Orden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Radioprogram med Petch, fra Nasjonalbiblioteket
WNYC WWII broadcasts at the National Library of Norway, WNYC Archives & Preservation
Sunnhordland Kommunistblad

Sunnhordland Kommunistblad var en norsk avis som kom ut på Stord i årene 1927 - 1928. Den ble utgitt av Norges Kommunistiske Parti.
Første nummer av avisen forelå 6. januar 1927, redigert av «en komite». Fra nummer 24 sto Henry Aas som redaktør.Avisen kom ukentlig. Den fikk imidlertid et kort liv og gikk inn allerede 5. juli 1928.Etter krigen utga NKP en kort periode ny avis på Stord, denne gangen under navnet Sunnhordland Arbeiderblad.


== Referanser ==
Liste over ordførere i Skodje

Liste over ordførere i Skodje kommune etter innføringen av formannskapsloven i 1837.
Nikos Anastasiades

Nikos Anastasiades (gresk: Νίκος Αναστασιάδης, født 27. september 1946 i Pera Pedi i distriktet Limassol i Britisk Kypros) er en kypriotisk politiker for det konservative partiet Demokratisk samling (DISY). Han er president i Kypros siden 28. februar 2013. Presidenten på Kypros er også sjef for regjeringen.Anastasiades er advokat av yrke. Han studerte rettsvitenskap ved Universitetet i Aten og fordypet seg senere i sjørett ved University College London. Anastasiades var med å grunnlegge partiet DISY i 1976, ble første gang innvalgt i parlamentet for dette partiet i 1981 og har vært partileder siden 1997.I 2013 ble Anastasiades valgt til Kypros' president. Han vant andre valgrunde med 57,5 % av stemmene over kommunisten Stavros Malas. Anastasiades ble i 2018 gjenvalgt som president, med 56 % av stemmene i andre valgomgang. Kommunisten Stavros Malas fikk 44 %. Valgdeltakelsen var 73 %.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(grk) Offisielt nettsted 
(en) Nicos Anastasiades – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ole Gregor Liljedahl Barman

Ole Gregor Liljedahl Barman (født 20. august 1897 i Ålesund, død oktober 1983) var en norsk jurist og forfatter. Barman var dommerfullmektig i Kragerø 1923-1924 og i Drammen 1924-1925, lensmann i Bærum 1939-1967 (før det var han lensmann i Hurum og i Røyken), og hadde permisjon fra 1951-1953 for å være sjef ved Det Norske Teatret. Han hadde en rekke verv blant annet som formann i Norges lensmannslag 1938-1955, medlem av Det norske teaters styre 1947-1951, medlem av Forfatterforeningens styre 1934-1946, medlem av representantskapet i Norges Brannkasse, formann i Norsk bokmannslag 1948-1963 og medlem av kunstnerforeningens styre fra 1956.Han var sønn av presten Gregorius Elisæus Barman og sønnesøn av presten Ole Barman, og nevø av Ole Gustav Barman.Han var æresmedlem av lensmannslaget. I 1957 ble han ridder av 1. klasse av St. Olavsorden.


== Verk ==
Fast i fjellet (roman) 1930
Ein mann gjekk heim (roman) 1933, dramatisert og oppført på Det Norske Teatret 1936
Han Kristafor-Knut og andre karar (noveller) 1927
Sjørop (noveller) 1928
Gjenta som elska fanden oppført 1953
Draumen (noveller) 1968


== Referanser ==
Ole Gustav Barman

Ole Gustav Barman (født 7. august 1853 i Drammen, død 25. juli 1938 i Oslo) var en norsk prest og politiker (Venstre).Foreldrene var presten Ole Barman (1816–1914) og Grethe Elisabeth Mørk (1836–1889).Ole Gustav Barman tok telegrafeksamen i 1874 og var tilsatt i telegrafvesenet til 1885. Han studerte samtidig og ble cand. theol. i 1887. Han var blant annet sjømannsprest i Quebec fra 1888 og i London fra 1894. Han var sogneprest i Skjervøy 1904–10, prost i Tromsø prosti 1906–09, sogneprest i Ålesund 1909–11, prost i Nordre Sunnmøre 1911–16 og sogneprest i Skjeberg 1916–28.Barman representerte Ålesund og Molde bykrets på Stortinget 1916–18, men møtte allerede fra 1914 som suppleant. I varaperioden møtte han i justiskomite nr.1, mens han i 1916–18 var medlem av Lagtinget, kirkekomiteen og valgkomiteen.I 1903–04 reiste han på oppdrag fra Sjømannsmisjonen til mange europeiske havner for å studere norske sjøfolks vilkår på fremmede lands skip. En rapport om dette ble trykt i Sjøfartskontorets årbok for 1906. Barman var med i en departemental komite som utarbeidet framlegg til lov om sjømenn.Han var medlem av Ålesund bystyre fra 1914 til 1916. Han var ridder av St. Olavs Orden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Gustav Barman hos Norsk senter for forskningsdata
Håvid

Håvid er et nyere norsk mannsnavn dannet som en sammensetning av navneleddene ha, som kan bety «kamp», «høy» eller «hest», og vid, «mann».


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Håvid  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Håvid Arnar Engmark (f. 1969), norsk musikkprodusent


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Håvid
(en) Think Baby Names: Håvid
Leonel Power

Leonel Power (1370/1385–1445) var en engelsk komponist fra overgangen mellom middelalder og renessanse.
Power og John Dunstaple var de ledende engelske musikerne tidlig på 1400-tallet.


== Liv og virke ==
Lite er kjent om Powers liv. Stilkritiske analyser av musikken hans og sannsynlig alder ved tilsettingsdatoer, peker mot at han ble født en gang i perioden 1370 til 1385.
Bare 40 verk som definitivt kan tilskrives Power er bevart, men innflytelsen hans er sammenlignbar med Dunstaples. Power er den best representerte komponisten i Old Hall Manuscript, en av de få uskadde kildene til engelsk musikk fra tidlig 1400-tall – de fleste engelske manuskriptene ble ødelagt i oppløsningen av Englands klostre under Henrik VIIIs styre i årene 1536–1540.
Power var en av de første som satte ut ordinarium-messer i tematisk enhetlige satser beregnet på sammenhengende framføring. 


== Verk ==


=== Messer, messefragmenter og enkeltsatser ===
Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Agnus, for 3vv (over Rex seculorum; av Dunstaple?)
Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Agnus, for 3vv (Sine nomine; av Dunstaple eller Benet?)
Gloria, Credo, Sanctus, Agnus, for 3vv (over Alma redemptoris mater)
Gloria, Credo, for 4–5vv
Gloria, Credo, for 3vv (over lauds antiphons for St. Thomas of Canterbury)
Sanctus, Agnus, for 3vv (over Sarum Sanctus II, Agnus VII)
Sanctus, Agnus, for 4vv (over Sarum Sanctus III, Agnus XII)
2 kyrier, 6 glorias, 3 credos, 5 sanctus, og 3 agnus; fragmentariske og/eller spuriøse


=== andre verk ===
Alma redemptoris mater, 2 versjoner for 3vv (av Dunstaple?)
Anima mea liquefacta est (Christus resurgens), for 2/3vv
Anima mea liquefacta est, for 3vv
Ave regina celorum, ave, for 3vv
Ave regina celorum, ave, for 4vv
Beata progenies, for 3vv
Beata viscera, for 3vv
Gloriose virginis, for 4vv
Ibo michi ad montem, for 3vv
Mater ora filium, for 3vv
Quam pulchra es, for 3vv
Regina celi, for 3vv
Salve mater Salvatoris, for 3vv (av Dunstaple?)
Salve regina, for 3vv (parafrase over cantus planus Alma redemptoris)
Salve regina, for 3vv
Salve sancta parens (Virgo prudentissima), for 3vv


== Referanser ==


== Litteratur ==
Margaret Bent: «Leonel Power», Grove Music Online, red. L. Macy
Gustave Reese, Music in the Renaissance.  New York, W.W. Norton & Co., 1954.  ISBN 0-393-09530-4


== Eksterne lenker ==
Ufullstendig diskografi, hoasm.org

(en) Fritt tilgjengelige noter av Leonel Power i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)