jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Svein Mønnesland

Svein Mønnesland (født 26. oktober 1943 i Skien) er en norsk slavist, professor i slaviske språk ved universitetet i Oslo siden 1979. Han er ekspert på bosnisk, kroatisk og serbisk (serbokroatisk) og har skrevet en rekke bøker og artikler om slavisk lingvistikk, litteratur og kulturhistorie. Han har innehatt en rekke verv, blant annet som nordisk representant i Den internasjonale komite for Øst-Europa-forskning og i styret for Institutt for sammenlignende kulturforskning. Han har vært aktiv med utadrettet virksomhet, særlig i forbindelse med konfliktene på Balkan på 1990-tallet.
Mønnesland er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og assosiert medlem av Vitenskapsakademiet i Bosnia og Hercegovina.


== Bibliografi ==
En kort introduksjon til Jugoslavia-konflikten Cappelen Damm Akademisk 2021 ISBN 9788202696993
Serbia in the 19th century seen by foreigners. 2016. Novi Sad: Prometej
A town in Europe through 2400 years: Stari Grad (Pharos) on Hvar. Sypress: 2016
Lær kroatisk! 2014 Sypress
National Symbols in Multi-National States. 2013 Sypress
Bosansko-turski rječnik. Nuhamed Hevai Uskufi. 2012. Tuzla: Općina Tuzla
Dalmatia through foreign eyes, 2011. Zagreb: Fidipid
Jezik u Bosni i Hercegovini. 2005. Sarajevo: Institut za jezik
Bosnisk-kroatisk-serbisk grammatikk 2002: Sypress
1001 days. Bosnia and Herzegovina in pictures and words 2001 Sypress
Land ohne Wiederkehr. Ex-Jugoslawien: Die Wurzeln des Krieges. Klagenfurt: Wieder Verlag, 1997
Bosnia-Hercegovina. Sypress forl. 1996. ISBN 8291224137. 
Kosovo. Sypress. 1994. ISBN 8291224064. 
Før Jugoslavia, og etter. Sypress forlag. 1999. ISBN 8291224250.  (5. utg. 2006)
Norsk-bosnisk/kroatisk/serbisk ordbok Universitetsforlaget, 2001
Hajdemo u Jugoslaviju Universitetsforlaget, 1986OversettelserJugoslavisk kvartett. Oslo. Samlaget, 1968.
Nattergal og våpengny. Oslo. Samlaget, 1971.
Vasko Popa: Den flammende ulvinnen. Solum, 1978.
Danilo Kiš: Et gravmæle for Boris Davidovits. Aschehoug, 1984.
Franc Šetinc: Adam Gabrijel. Grøndahl & Søn, 1987.
Aleksander Tišma: Bruk av mennesket. Gyldendal, 1988.
Rezak Hukanović: Helvetets tiende port. Sypress: 1993.
Goran Simić: Sarajevos sorg, Sypress, 1994.
Aleksander Tišma: Kapo. Gyldendal: 1995
Nura Bazdulj-Hubiar: Kjærligheten er en sihirbaz. Sypress: 1996.
Aleksander Tišma: Blams bok, Gyldendal, 1999.
Aleksander Tišma: Troskap og utroskap. Gyldendal, 2003.
Munib Delalić: Bare storm og solnedgang tok jeg med fra Hercegovina. Andresen & Butenschøn, 2009.
Goce Smilevski: Sigmund Freuds søster. Gyldendal, 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Svein Mønnesland i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Svein Mønnesland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Hjemmeside ved UiO
Siri Sverdrup Lunden

Siri Sverdrup Lunden (født 23. mars 1920 på Kongsberg, død 24. august 2003 i Trondheim) var en norsk slavist og professor i slaviske språk ved universitetet i Oslo 1971–1987.


== Liv ==
Siri Sverdrup Lunden var datter av kvinnesakskvinnen og fredsaktivisten Mimi Sverdrup Lunden. Hun vokste opp i Oslo. I løpet av andre verdenskrig fattet hun interesse for Sovjetunionen og russisk språk, og begynte å studere slavistikk etter krigen. Hun avsluttet universitetsstudiene ved universitetet i Oslo i 1958 med en avhandling om Peter den stores uttale av russisk. I 1960 ble hun lektor ved institutt for slaviske språk. Hun tok doktorgraden i 1969 med avhandlingen «The Trondheim Russian-German MS Vocabulary: A Contribution to Seventeenth-Century Russian Lexicography», en undersøkelse av et russisk manuskript som var funnet i Norge i 1927. I 1971 ble hun utnevnt til professor  i slaviske språk som Christian Schweigaard Stangs etterfølger. Hun beholdt denne stillingen til hun gikk av i 1987. Hun var gift med professor Terkel Nissen Rosenqvist.


== Studier og forfatterskap ==
Sverdrup Lunden bidro til å modernisere studiet av russisk ved universitetet i Oslo, som tidligere hadde vært fokusert på historisk språkvitenskap. Forgjengeren i professoratet, C. S. Stang, hadde vært opptatt av sammenlignende baltisk og slavisk språkforskning, mens Sverdrup Lunden la vekt på moderne russisk. Hun interesserte seg imidlertid også for gammelrussisk, og utga i 1987 en norsk oversettelse av Igorkvadet. Hun utga også en bok om russenorsk, og var president i den norsk-bulgarske foreningen.


== Verker ==
The Trondheim Russian-German MS vocabulary : a contribution to 17th-century Russian lexicography. Oslo: Universitetsforlaget, 1972.
Russenorsk revisited. Oslo: Universitetet i Oslo, 1978.


== Kilder ==
Mønnesland, Svein: «Siri Sverdrup Lunden in memoriam», i Scando-Slavica 50 (2004), s. 189–190. [1]
Bregentved

Bregentved er opprinnelig en gammel setegård som nevnes først gang i 1319, da kong Erik Menved skjenket Bregentved til Ringsted kloster. Slottet ligger 3 km øst for Haslev  i  Faxe kommune. 

Nordfløyen av bygningen er fra 1650; den er bygget om i 1731–1736 av arkitekt Laurids de Thurah. I 1740 foretok Nicolai Eigtved en utvidelse av slottet. 
Bygningen gjennomgikk en fullstendig ombygging i 1886-1891 ved arkitekt Axel Berg.Slottet er på alle måter A.G. Moltkes verk. Moltke fikk stedet i gave av Frederik V i 1746. Han fikk eiendommen delt opp i 25 bondebyer og flyttet gårdene ut til beiteområdene. Han fikk anlagt fiskedammer og satte opp møller etter modell fra Nederland. Parken med skulpturer og fontener er også fra hans tid.Stedet er fremdeles i familien Moltkes eie.


== Fredning ==
Bregentved ble fredet i 1918, fredningen utvidet i 1964, 1978 og 1997. Fredningen omfatter hovdbygningen med tilhørende slottskapell samt gårdsrom og flere skulpturer/minnesmerker.


== Eiere av Bregentved – utvalg ==
(1319-1718) Diverse eiere
(1718-1730) Frederik IV
(1730-1731) Christian VI
(1731-1740) Poul Vendelbo Løvenørn
(1740) Frederik Poulsen Løvenørn
(1740–1746) Christian VI
(1746) Frederik V
(1746–1792) Adam Gottlob Moltke
(1792-1818) Joachim Godske Moltke
(1818-1864) Adam Wilhelm Moltke
(1864-1875) Frederik Georg Julius Moltke
(1875-1936) Frederik Christian Moltke
(1936-1968) Christian Frederik Gustav Hemmingsen lensgreve Moltke
(1968-1989) Hans Hemming Joachim Christian Christiansen lensgreve Moltke
(1989-) Christian Georg Peter Hansen greve Moltke
(2017-2019) Frederik Christian Adam greve Moltke


== Referanser ==
Ortmann, Jytte (1994). Slotte og Herregårde i Danmark. Viborg: Sesam. ISBN 87-7600-006-0. 


== Eksterne lenker ==
Bregentved Gods
Historisk haver Bregentved – dr.dk
Olav Brunborgs vei

Olav Brunborgs vei er en vei som ligger på Nesbru i Asker. 
Veien ble åpnet i 1991 og går langs Neselva.
Veien er oppkalt etter den norske motstandsmannen og studenten Olav Brunborg som vokste opp på Nesbru.
Chen Shaomin

Chen Shaomin (kinesisk: 陈少敏, pinyin: Chén Shàomǐn, født 1902 i Kina, død 1977) var en kinesisk kommunistisk politiker.
Hun var en veteran innen kommunistpartiet, som hun var blitt medlem av i 1928, og hadde hatt en rekke viktige verv i parti og stat.
Hun var medlem av den åttende sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti. Under kulturrevolusjonen var hun det eneste av de 49 faste eller alternerende medlemmer som var tilstede under sentralkomiteens tolvte plenum i oktober 1968 som ikke stemte for å permanent ekskludere kommunistpartiets viseformann Liu Shaoqi fra kommunistpartiet. Hun trodde ikke på den rapporten som ble fremlagt og som «beviste» Liu Shaoqis «forræderi», og tilkjennegav tydelig at hun ikke strakk opp hånden under avstemningen ved å lene seg med hele kroppen over bordet.
Hun ble ikke gjenvalgt til den niende sentralkomiteen.


== Referanser ==
Camilla Otterlei

Camilla Dahle Otterlei (født 20. september 1980) er en norsk forfatter og frilans kurs- og foredragsholder og skribent. 
Hun debuterte som barne- og ungdomsbokforfatter på Gyldendal i 2009 med høytlesningsboka Klara og verdens fineste Pekal, illustrert av Åshild Irgens. Den ble også utgitt i Bokklubben Barn og på Lydbokforlaget. I 2010 kom oppfølgeren Klara og gangsterklubben på Gyldendal forlag og Lydbokforlaget. I 2014 ga hun ut sin første ungdomsroman, Selma & Louise på Mangschou Forlag og året etter bildeboka Kunsten å møte en bjørn i samarbeid med illustratør Jill Moursund.
Camilla Otterlei skriver også for et mer voksent publikum. Hun var fotograf og redaktør for antologien Opphisselsesbok, en tekstsamling om sex og kjærlighet, som kom på Kagge Forlag i 2004. Seinere har hun gitt ut to praktbøker, Kongsberg folk og steder i 2012 og Møter med Drammen i 2015. Hun har også skrevet en slektsbok basert på sin farfars fortellinger som har dannet grunnlaget for å holde foredrag og kurs i selvbiografisk skriving.
Camilla Otterlei har studert ved Kunstskolen i Bergen, Kunsthøgskolen i Bergen og ved lærerstudiet på Høgskolen i Buskerud og Vestfold. Hun er bosatt i Drammen kommune.


== Bibliografi ==
Opphisselsesbok (red), fagbok, antologi, Kagge Forlag (2004)
Klara og verdens fineste Pekal, barnebok, Gyldendal (2009)
Klara og Gangsterklubben, barnebok, Gyldendal (2010)
Tiden på Skjerneset, biografier og memoarer, Kvist forlag (2011)
Kongsberg folk og steder, fagbok, Kvist forlag (2013)
Selma & Louise ungdomsbok, Mangschou forlag (2014)
Møter med Drammen, fagbok, Kvist forlag (2015)
Kunsten å møte en bjørn, barnebok, Mangschou forlag (2015)
Hei, lille frø! En faktabok for hele familien om den lille babyen som vokser i mammas mage, Mangschou forlag (2017)


== Kilder ==
Presentasjon av Camilla Otterlei i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Camilla Otterleis nettsider
Intervju om Klara og verdens fineste Pekal
Medaljen for seier over Tyskland

Medaljen for seier over Tyskland i Den store fedrelandskrigen (russisk: Медаль «За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.») er en sovjetisk militær medalje, innstiftet 9. mai 1945 til minne om Sovjetunionens seier over Tyskland i andre verdenskrig. Medaljen ble tildelt enhver som deltok i krigen. Den ble tildelt i stort antall.


== Utforming ==
Medaljen for seier over Tyskland er i messing og er rund med en diameter på 32 mm. Advers har portrett av Stalin iført uniform som marskalk av Sovjetunionen omgitt av «НАШЕ ДЕЛО ПРАВОЕ» (vår sak er rettferdig) i en bue over og «МЫ ПОБЕДИЛИ» (vi har seiret) under. Reversen har omskriften «ЗА ПОБЕДУ НАД ГЕРМАНИЕЙ», som betyr for seier over Tyskland, med «В ВЕЛИКОЙ ОТЕЧЕСТВЕННОЙ ВОЙНЕ 1941—1945 ГГ», som betyr den store fedrelandskrigen 1941—1945, i midten. Nederst er det en femtagget stjerne.Medaljen er opphengt i et bånd med tre svarte og to oransje striper, fargene fra Sankt Georgsordenens bånd.


== Tildeling ==
Medaljen ble tildelt tjenestegjørende i hæren, marine og luftvåpen, samt NKVD.Medaljen for seier over Tyskland ble også tildelt 48 nordmenn, blant dem Ernst Ullring, Mons Haukeland og Asbjørn Sunde.


== Referanser ==
Glasgow Prestwick lufthavn

Glasgow Prestwick lufthavn (IATA: PIK, ICAO: EGPK) er en internasjonal lufthavn som betjener Prestwick og Glasgow-området. Den ligger ca. 2 km nordøst for Prestwick i Skottland. Selv om det offisielle navnet er Glasgow Prestwick Airport, brukes gjerne kortversjonen Prestwick Airport, siden avstanden til Glasgow er hele 46 km og for å unngå sammenblanding med Glasgows hovedflyplass, Glasgow International. 
De siste årene har lufthavnen hatt et sterk vekst i passasjertrafikken på grunn av nye ruter opprettet av lavprisselskaper, i første rekke Ryanair som i dag er lufthavnenes største bruker. Glasgow Prestwick er en av selskapets navflyplasser. Lufthavnen betjente 2,4 millioner passasjerer i 2008, mens Glasgow internasjonale lufthavn hadde 8,1 millioner passasjerer samme år.
Flyplassen som ble åpnet i 1934 fikk stor betydning under andre verdenskrig, da amerikanske bombefly på vei fra fabrikkene i USA til fronten i Europa  benyttet Prestwick som første landingsplass i Europa. Etter krigen. og før Jet-alderen var Prestwick likeledes svært viktig for fly i atlanterhavstrafikken. SAS-ruten mellom Skandinavia og New York, f.eks hadde teknisk mellomlandinger på Prestwick. Med jetflyenes inntreden falt behovet for de tekniske mellomlandinger bort.
Tilsvarende ble Shannon brukt i atlanterhavstrafikken mellom kontinentet og USA.
Elvis Presley landet her i 1960,under miltærtjenesten sin i Vest-Tyskland. Da miltærflyet hans måtte fylle drivstoff. Dette er eneste gangen Elvis var i Storbritannia. 1 time før å være nøyaktig.


== Flyselskap og destinasjoner ==


=== Rutefly ===


== Tilbringertjeneste ==
Flyplassen er den eneste i Skottland med egen jernbanestasjon. Det er togforbindelse med Glasgow hver halvtime på hverdager og hver time søndager, og reisen tar 40 minutter.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Glasgow Prestwick Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Owl City

Owl City er et amerikansk elektronika-prosjekt av komponisten og artisten Adam Young.
Prosjektet ble startet mens Young jobbet for Coca-Cola og bodde hjemme i kjelleren hos sine foreldre. Han hadde store problemer med søvnløshet, og tilgangen til en datamaskin og et utvalg av ulike instrumenter gjorde at han snart var i gang med å komponere og eksperimentere innenfor ulike musikksjangre. I 2007 gav han ut Ep-en Of June og i 2008 kom hans første album, Maybe I'm Dreaming. Of June nådde en 15.-plass på Billboard Electronic Albums Chart og Maybe I'm Dreaming endte på 13. 
I februar 2009 ble det bekreftet at Owl City hadde signert en platekontrakt med Universal Republic. Ifølge Youngs manager, Steve Bursky, skal det ha vært diskusjoner og uenigheter om veien videre. Han har uttalt at de hadde ulike visjoner om Owl Citys fremtid. 
Owl City blir ofte beskrevet som en blanding av elektronika og synthpop. Han tiltrakk seg først oppmerksomhet i forbindelse med singelen «Hello Seattle», som ble gitt ut via det sosiale nettverket Myspace. Denne singelen førte til en platekontrakt med Universal Republic. 
I 2009 kom debutplaten Ocean Eyes. Platen hadde tre offisielle single, «Fireflies», «Vanilla Twilight» og «Umbrella beach». «Fireflies» gjorde meget stor suksess og førte ham til topps bl.a. På Billboard-lista i USA. Singelen har pr. juni 2011 solgt over 4,2 millioner eksemplarer bare i USA, og dermed solgt til firedobbel platina. Den har også toppet hitlistene i en rekke andre land: Storbritannia, Nederland, Australia, New Zealand, Irland, Sverige og Danmark. I Norge lå den 22 uker på topp 20, med 2.-plass som beste plassering. Fireflies er den 24. mest nedlastede sangen i iTunes historie, og pr august 2014 har musikkvideoen 113,7 millioner visninger på YouTube.
Før han startet prosjektet «Owl City», laget Adam young låter under navnet Sky Sailing. En samling av disse låtene ble gitt ut på albumet An Airplane Carried Me To Bed 13. juli 2010. Adam Young har også gitt ut et annet av mange sideprosjekter, Port Blue, i september 2007 kom The Airship og i januar 2008 kom The Albatross EP. Port Blue er kategorisert som elektronisk og «Easy Listening». Prosjektet er per dags dato kun tilgjengelig for nedlasting via iTunes. 


== Diskografi ==


=== Album ===
Maybe I'm Dreaming 2008
Ocean Eyes 2009
All Things Bright And Beautiful 2011
The Midsummer Station 2012
Mobile Orchestra 2015


=== EP ===
Of June 2007
Shooting Star 2012
The Midsummer Station (Acoustic) 2013
Ultraviolet 2014


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Owl City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Owl City på Internet Movie Database 
(fr) Owl City på Allociné 
(en) Owl City hos Rotten Tomatoes 
(en) Owl City på Apple Music 
(en) Owl City på Discogs 
(en) Owl City på MusicBrainz 
(en) Owl City på SoundCloud 
(en) Owl City på Spotify 
(en) Owl City på Songkick 
(en) Owl City på Last.fm 
(en) Owl City på Genius — sangtekster 
(en) Owl City på AllMusic 
(en) Owl City på Twitter 
(en) Owl City på Facebook 
(en) Owl City på Instagram 
(en) Owl City på YouTube 
(en) Owl City på YouTube
Bo Holmberg

Bo Holmberg (født 17. november 1942 i Härnösand, død 11. februar 2010 i Stockholm) var en svensk sosialdemokratisk politiker. Han ble Sveriges kommuneminister i 1982. I 1983 ble tittelen omgjort til sivilminister, noe han var frem til 4. oktober 1988. Han ble valg inn i Sveriges Riksdag i 1985, og satt der til 1996. Fra 1996 til 2005 var han landshövding (fylkesmann) i Södermanlands län.
Han var gift med Sveriges utenriksminister Anna Lindh, som ble drept i 2003. De ble gift i 1991.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bo Holmberg hittad död – artikkel i Expressen 12. februar 2010.


== Eksterne lenker ==
(sv) Bo Holmberg hos Sveriges riksdag
Diana (album)

Diana er Diana Ross' tiende soloalbum og ble utgitt den 22. mai 1980. Albumet var, og er Ross' mestselgende album i karrieren. Albumet solgte godt over seks millioner i USA, ytterligere tre millioner i Europa og erklært platina av RIAA. 


== Bakgrunn ==
Etter suksess med disco-albumet The Boss året før, var Ross ute etter en ny og moderne «sound» og Motown satte henne i arbeid med de anerkjente produsentene Bernard Edwards og Nile Rodgers fra gruppa Chic. Ifølge ryktene hadde produsentene skrevet materiale nok for et album, med Aretha Franklin i tankene. Franklin hadde året før opplevd sin første fiasko med disco-platen La Diva og takket nei. Sangene «Upside Down» og «I'm Coming Out» ble derfor gitt til Ross, og til tross for konfliktene som skal ha oppstått mellom Ross og produsentene ble albumet ferdiggjort. 
Ross var ikke fornøyd med platen, og med diskoens tilbakeslag fryktet Ross for karrieren. Hun tok demoene med seg til Motown, og remikset alle låtene sammen med Russ Terrana. 
Låtenes diskopreg ble tonet ned, lange musikalske partier ble kuttet vekk og tempoet ble økt for å gi sangerinnen en mer ungdommelig og lysere stemme. Edwards og Rodgers var ikke fornøyd og saksøkte Motown senere. Produsentene ble kontaktet for et oppfølgeralbum, men planene ble lagt på is da Ross forlot Motown i 1981.


== Sporliste ==
Alle sanger skrevet av Bernard Edwards og Nile Rodgers.


=== Side A ===
«Upside Down» – 4:05
«Tenderness» – 3:52
«Friend to Friend» – 3:19
«I'm Coming Out» – 5:25


=== Side B ===
«Have Fun (Again)» – 5:57
«My Old Piano» – 3:55
«Now That You're Gone» – 3:59
«Give Up» – 3:45


== Mottakelse ==
Da albumet ble utgitt i mai 1980, ble Ross introdusert til den yngre generasjonen, og albumet nådde andreplass på den amerikanske salgslisten, med førstesingelen «Upside Down» på topp på singel-listen. Albumet har per dags dato solgt godt over 10 millioner. Albumet ble gjenutgitt i 2003, med de originale Chic-versjonene.


== Singler ==
1980: «Upside Down» / «Friend to Friend» (#1 USA)
1980: «I'm Coming Out» / «Give Up» (#5 USA)
1980: «My Old Piano» / «Now That You're Gone» (#109 USA)
1981: «Tenderness» / «Have Fun Again»


== Eksterne lenker ==
(en) Diana på Discogs 
(en) Diana på MusicBrainz 
(en) Diana på AllMusic
Maritimt Kompetansesenter

Maritimt Kompetansesenter Sørøst Norge (MKS), ikke til å forveksles med Norsk Maritimt Kompetansesenter, ble opprettet i 1996 av norske rederier for å ta hånd om deres lang- og kortsiktige rekrutteringsbehov for lærlinger, kadetter og offiserer.
Ungdom fra hele landet rekrutteres til maritim utdanning tilbud innenfor fagbrev som matros eller motormann, eller fullstendig offisersutdanning som kaptein eller maskinsjef.  
Selskapet er eid og drevet av medlemmene som i hovedsak er lokalisert i fylkene Aust-Agder, Telemark, Vestfold, Buskerud, Akershus, Oslo, Oppland, Hedmark og Østfold, i tillegg til USA, Malaysia og Danmark. I dag står nærmere 50 medlemmer bak Maritimt Kompetansesenter, og aktiviteten spenner over drift av fraktskip, taubåter, supplyskip, tankskip, bulkskip, passasjerferger og cruiseskip, med flere.


== Eksterne lenker ==
Maritimt Kompetansesenter
Chen Yonggui

Chen Yonggui (kinesisk: 陈永贵, pinyin: Chén Yǒnggùi, født 14. februar 1914 i Xiyang i provinsen Shanxi i Kina, død 26. mars 1986 utenfor Beijing) var leder av Dazhaibrigaden i Xiyang fylke i provinsen Shanxi. Dazhai var den folkekommunen som i 1960-årene, rett før utbruddet av kulturrevolusjonen, ble fremhevet som forbilde under «Lær av Dazhai i jordbruket»-kampanjen (农业学大寨: Nóngyè xué Dàzhài).  
Hans karriere nådde høydepunktet mot midten av 1970-årene, da han ble medlem av Politbyrået for sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti. I 1980 fikk han lov til å gå i pensjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Chen Yonggui i Internationales Biographisches Archiv 23/1981 av 25. mai 1981


== Eksterne lenker ==
(en) Chen Yonggui – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 陈永贵 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chen Yonggui hos China Vitae
Why Do Fools Fall in Love (album)

Why Do Fools Fall in Love er Diana Ross sitt ellevte soloalbum, men også det første albumet hun ga ut på sitt nye platelselskap RCA, og ble utgitt 4. september 1981. Ross hadde tidligere det året forlatt Motown for en 20-millioner kontrakt med RCA. Dette albumet var også det første som Ross produserte selv.


== Bakgrunn ==
Albumet ble Ross sitt andre album som ble sertifisert til platina av RIAA. 
Tittelsporet var en cover av Frankie Lymon & The Teenagers hit fra 1956, og inneholdt også en soloversjon av Lionel Richie og Ross-hiten «Endless Love». 
Låtskrivere som Michael Sembello og Dan Hartman bidro med sanger til albumet.


== Sporliste ==


=== Side A ===
«Why Do Fools Fall in Love» (Frankie Lymon, Morris Levy) – 2:52
«Sweet Surrender» (Stack, Christensen) – 4:07
«Mirror Mirror» (Michael Sembello, Michael Matkowsky) – 6:06
«Endless Love» (Lionel Richie) – 4:55


=== Side B ===
«It's Never Too Late» (Dan Hartman) – 3:17
«Think I'm In Love» (L. Cheryl Taylor) – 4:13
«Sweet Nothings» (Self, Albritton) – 2:59
«Two Can Make It» (Dean Pitchford, Tom Snow) – 3:23
«Work That Body» (Diana Ross, Ray Chew) – 4:57


== Mottakelse ==
Den amerikanske pressen hadde spådd Ross sin karrieredød da hun forlot Motown, men da albumet viste seg som en suksess stilnet kritikken. De to første singlene, tittelsporet og den rock-inspirerte «Mirror Mirror» nådde syvende og åttendeplass på Billboard – listen, med den tredje singelen «Work That Body» som nådde syvendeplass i England. 
Albumet nådde 15.-plass.


== Singler ==
1981: «Why Do Fools Fall in Love» / «Think I'm in Love» (#7 USA)
1981: «Mirror, Mirror» / «Sweet Nothings» (#8 USA)
1982: «Work That Body» / «Two Can Make It» (#7 England)


== Eksterne lenker ==
(en) Why Do Fools Fall in Love på Discogs 
(en) Why Do Fools Fall in Love på MusicBrainz 
(en) Why Do Fools Fall in Love på AllMusic
Silk Electric

Silk Electric er Diana Ross sitt andre album på RCA, og ble utgitt den 10. september 1982. Det var også det andre albumet hvor Ross selv sto som produsent, denne gangen sammen med en gammel venn, nemlig Michael Jackson.


== Bakgrunn ==
Albumet er kjent for sitt Andy Warhol-design og låta «Muscles», skrevet og produsert av Michael Jackson, som nådde tiendeplass på den amerikanske singel-listen. Andre store artister som bidro på platen var blant annet Luther Vandross, Patti Austin og Cissy Houston som korister.


== Sporliste ==


=== Side A ===
«Muscles» (Michael Jackson) – 4:36
«So Close» (Bill Wray, Diana Ross, Rob Mounsey) – 4:12
«Still in Love» (Randy Handley) – 4:06
«Fool for Your Love» (Bill Wray, Diana Ross, Ray Chew) – 3:47
«Turn Me Over» (Diana Ross, Steve Goldstein) – 1:10


=== Side B ===
«Who» (Barry Blue, Rod Bowkett) – 3:45
«Love Lies» (Allan Chapman, Michael Hanna) – 4:05
«In Your Arms» (Linda Creed, Michael Masser) – 3:30
«Anywhere You Run To» (David Roberts) – 3:30
«I Am Me» (Diana Ross, Freddie Gorman, Janie Bradford) – 3:50


== Mottakelse ==
Også dette albumet solgte godt, og stabiliserte Ross sin karriere hos RCA. Kritikerne var stort sett fornøyde, men mente også at selv om sangene var gode, var de ikke overbevisende og at Ross måtte utfordre seg mere musikalsk. Allmusic ga albumet en 3'er. 
Albumet nådde 27.-plass på Billboard-listen.


== Singler ==
1982: «Muscles» / «I Am Me» (#10 USA)
1983: «So Close» / «Fool for Your Love» (#40 USA)
1983: «Who» / «Anywhere You Run To»


== Eksterne lenker ==
(en) Silk Electric på Discogs 
(en) Silk Electric på MusicBrainz 
(en) Silk Electric på AllMusic