jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eivind Petershagen

Eivind Petershagen (født 19. mars 1888, død 30. juli 1965) var en norsk avisredaktør og stortingspolitiker for Norges Kommunistiske Parti.
Han var opprinnelig skogsarbeider og småbruker av yrke, og var medlem av Arbeiderpartiet fra 1916. I 1923 ble han medlem av Norges Kommunistiske Parti. Petershagen var medlem av kommunestyret i Åmot i over 28 år, hvor han tjenestegjorde som kommunens ordfører fra 1923 til 1925, i 1945 og fra 1946 til 1947. Han ledet også kommunistpartiets fylkeslag fra 1923 til 1925. 
Petershagen ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1924 som fjerderepresentant fra valgkretsen Hedmark fylke, men var ikke medlem av noen komité. Han var parlamentarisk vararepresentant i stortingsperioden 1928–1930 og 1945–1949, og stilte også til valget i 1930 uten suksess. Han var for øvrig redaktør av Norges Kommunistblad for en kort periode på sommeren 1928, og siden redaktør for Arbeideren fra 1928 til 1929.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Eivind Petershagen hos Stortinget 
(no) Eivind Petershagen hos Norsk senter for forskningsdata
Kristian Ystehede

Kristian Ystehede (født 24. februar 1940, død 23. september 2005 på Nesodden) var en norsk grafisk formgiver og illustratør.Kristian Ystehede ble utdannet ved bokkunstlinja ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo. Etter en karriere som art director i reklamebransjen i samme by, og flere bokomslag og annet for blant annet Pax forlag, ble han designsjef i Aschehoug forlag i 1981. 
I 1968 var Kristian Ystehede med på å starte Kreativt Forum, en forening for dem som arbeidet aktivt med reklame. Han bidro dessuten til utviklinga som førte til at den faglige organisasjonen Grafill ble etablert i 1991.
I 1986 designet Kristian Ystehede logoen til Oslo Jazzfestival. Han var ansvarlig for Oslo Jazzfestivals grafiske profil i en årrekke, og han hadde en sentral plass i festivalen helt frem til sin død.
Kristian Ystehede spilte også kontrabass i jazzorkesteret Aspheim Oldtimers, og designet en rekke musikkplakater.


== Referanser ==
J Balvin

José Álvaro Osorio Balvin, eller bare J Balvin (født 7. mai 1985 i Medellín) er en colombiansk reggaeton-sanger.


== Biografi ==
Balvin ble født i Medellín, Colombia. Som 17-åring flyttet han til USA. Han flyttet til Oklahoma og New York for å lære engelsk og ble påvirket av musikken han hørte der. Han returnerte deretter til Medellín og ble populær i klubbene i byen.
Gjennombruddet hans kom i 2014 med den puertoricanske sangeren Farrukos singel «6 AM», som kom på andreplass i Billboard Hot Latin Songs. Så møtte han David Cohen, som hjalp J Balvin med å skrive nye sanger, slik som singelen «Ay Vamos», noe som økte salget av albumet La Familia (2014). I 2016 ga han ut albumet Energía, som inkluderte «Ginza», «Bobo», «Safari» og «Sigo Extrañándote». Etter utgivelsen av Energía var han på turné i USA, Mexico, Costa Rica, Europa, Peru, Colombia, Argentina, Israel, Uruguay og Frankrike fra 29. september 2016.
30. juni 2017 ga J Balvin ut singelen «Mi gente», en duett med den franske DJ Willy William. I august 2017 nådde «Mi gente én milliard visninger på YouTube, og har siden nådd over to.
I januar 2018 ga han ut singelen «Machika» sammen med Jeon og Anitta. Han har også samarbeidet med Cardi B og Bad Bunny.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) J Balvin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) J Balvin på Internet Movie Database 
(en) J Balvin hos Rotten Tomatoes 
(en) J Balvin hos The Movie Database 
(en) J Balvin hos Behind The Voice Actors 
(en) J Balvin på Apple Music 
(en) J Balvin på Discogs 
(en) J Balvin på MusicBrainz 
(en) J Balvin på SoundCloud 
(en) J Balvin på Spotify 
(en) J Balvin på Songkick 
(en) J Balvin på Last.fm 
(en) J Balvin på Genius — sangtekster 
(en) J Balvin på AllMusic 
J Balvin på Twitter 
J Balvin på Facebook 
J Balvin på Instagram 
J Balvin på YouTube 
J Balvin på Myspace 
J Balvin på TikTok 
J Balvin på Snapchat 
Card in Colarte Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine.
Emile – eller om oppdragelse

Emile – eller om oppdragelse (fransk Émile, ou De l'éducation) er en bok av Jean-Jacques Rousseau som kom ut i 1762. Boken er en avhandling om oppdragelse av barn og om menneskets natur.

Teksten er delt inn i fem bøker. De tre første er om barnet Émile, den fjerde tar opp ungdomstiden, og den femte omhandler hans kvinnelige motstykke Sophie, samt Émiles privatliv og gjerninger i samfunnet.
Rousseau mente at barn måtte oppdra seg selv, de måtte finne ut selv hva som var rett og galt. De måtte lære å styre seg selv uten at de voksne blandet seg for mye inn. Rousseau mente da at barna ville bli sterkere, selvstendige og frie, men slik oppdragelse gjaldt bare for gutter. Jentene skulle læres opp til å stelle hus og barn og trengte derfor ikke å gå på skole.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Emile, eller Om oppdragelse Vidarforlaget 2010 Oversatt av Kirsten Marianne Bessesen og etterord av Hans Kolstad ISBN 9788279900382
Birger N. Haug

Birger N. Haug AS er forhandler av bilmerkene Nissan, Hyundai og Subaru. 
Selskapet ble etablert i 1947, og driver i dag med salg av nye og brukte biler. I 2011 hadde Birger N. Haug fire salgsavdelinger, plassert på Rud i Bærum, på Økern i Oslo, på Lillestrøm og i Ski i Nordre Follo. I 2010 hadde Birger N. Haug en omsetning på 753 millioner NOK.


== Historie ==
1947: Birger N. Haug ble etablert
1956: Var med på å etablere Viking Redningstjeneste og var landets ledende Vikingoperatør til salget av Viking i 2008
1980: Startet med Nissan i Asker
1982: Starter med Nissan på Rud i Bærum
1992: Overtok Jap-Sun Motor på Skøyen, flyttet fra Bislet til nytt anlegg i Ensjøveien 16, startet med bilskadereparasjon på Rud, bygde nytt anlegg på Fekjan 29 Nesbru.
1995: Ble ISO 9001 sertifisert, resertifisert i 1998 – 2001 – 2004 og 2007
1996: Overtok Rolf Hofmoesgate 20 etter Levan Lokomototivfabrik, anlegget ble totalrenovert og bygget om til skadesenter og bilforretning.
1999: Overtok Subaru Norges detaljavdeling, flyttet denne til Ensjø.
1999: Etablerte nytt skade- og lakksenter i Rolf Hofmoesgate.
2001: Overtok Subaru på Skøyen fra Aero Auto.
2001: Overtok Nissan Skøyen fra Nissan Norge.
2006: Overtok Nissan Romerike fra Nissan Norge i april.
2008: Åpnet ny avdeling på Follo i nye lokaler, med salg og service av Nissan, Subaru og Renault.
2009: Åpnet nytt anlegg i Haraldrudveien 9.
2009: 140 heltidsansatte medarbeidere.
2011: Nytt skade- og lakksenter åpnet i Haraldrudveien 9.
2016: Åpnet klargjøringsanlegg på Follestad i Røyken (Johan Follestadvei 15), hvor nye og brukte biler klargjort før de distribueres videre til avdelingene for salg. Her er også salg av brukte biler og eget fotostudio.
2016: Overtok Buskerud Bilsenter i Drammen. Fra 1. januar 2017 kalt Birger N. Haug Buskerud.
2016: Åpnet nytt småskadesenter i Oslo i Haraldrudveien 9.
2017: Ble forhandler av Hyundai.
2018: Nye Nissan-lokaler hos avdelingen i Oslo.
2019: Birger N. Haug Gardermoen åpnet 12. september. Bilvarehus med salg av nye og brukte biler, merkeverksted og MECA-verksted.
2020: Birger N. Haug overtok Aaby Auto på Vøyenenga 1. januar. Birger N. Haug Vøyenenga er forhandler av Hyundai nybil samt bruktbilsalg, verksted og skadeverksted.
2020: Nissan Leaf nr. 500.000 i verden ble overlevert til norsk kunde ved avdeling Birger N. Haug Oslo, av samferdselsminister Knut Arild Hareide


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Båtheisen Strépy-Thieu

Båtheisen Strépy-Thieu (fransk: L'ascenseur funiculaire de Strépy-Thieu) er verdens høyeste båtheis med sine 73,15 meter. Den er en del av Canal du Centre og ligger ved Le Roeulx i den belgiske provinsen Hainaut.


== Bakgrunn ==

Den ble påbegynt i 1982 som erstatning for båtheisene på gamle Canal du Centre og var en del av et større moderniseringsprogram for Canal du Centre. Byggingen var fullført i 2002. Ved at heisen kan løfte 1 350 tonn og gjorde slik at kanalen kom i samsvar med den europeiske standarden for elvelektertrafikk. Dette ført til at at slik lektertrafikk kunne passere mellom elvene Maas og Schelde.
De tidligere fire hydrauliske båtheisene er nå kun til fritidsbåter og er verdensarvsted.


== Konstruksjon ==

Strépy-Thieu består av to separate og uavhengige motvektssystem, som betjener hvert sitt løftekar for trafikk både oppstrøms og nedstrøms. Som følge av Arkimedes prinsipp har løftekarene i prinsippet samme vekt, uansett om de inneholder en båt eller ei. I praksis gjør variasjoner i vannivå at vekten på hvert løftekar vil kunne variere mellom 7 200 og 8 400 tonn. Løftekarene er 112 meter lange, 12 meter brede og har en vanndybde på mellom 3,35 og 4,15 meter. Hvert løftekar har til sammen 112 støttekabler og 32 styrekabler, hver med en diameter på 85 mm.Støttekablene går gjennom trinser med en diameter på 4,8 meter, og fire elektriske motorer løfter eller senker løftekassene ved hjelp av et gir-system de 73,15 meterne på syv minutter. De vanntette portene skal tåle en kollisjon fra et 2 000 tonns fartøy i en hastighet av 5 km/t.Selve bygningen er 130 meter lang, 81 meter bred og 117 meter høy.


== Se også ==
Falkirk Wheel


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Strépy-Thieu boat lift – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Canal du Centre nettside
Hainaut offisielle nettside
Båtheisen Strépy-Thieu på Structurae
Anton Ryen

Anton Ryen (født 15. desember 1894 i Vågå, død  17. februar 1968) var en norsk politiker for Bondepartiet.
Ryen ble valgt inn på Stortinget for Oppland i 1945 og gjenvalgt 2 ganger.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Anton Ryen». Stortinget.no. 


== Eksterne lenker ==
(no) Anton Ryen hos Stortinget 
(no) Anton Ryen hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Anton Ryen hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Shinyanga lufthavn

Shinyanga lufthavn er en lufthavn ved byen Shinyanga i regionen Shinyanga i nordlige Tanzania, rundt 732 km fra Julius Nyerere internasjonale lufthavn, landets største sivile og militære lufthavn. Shinyanga lufthavn ligger 1180 moh. Lufthavnen har én uasfaltert rullebane som er rundt 1390 m lang. Lufthavnen betjenes av Precision Air, det største tanzanianske flyselskapet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tanzania Civil Aviation Authority
Arne Linder Olsen

Arne Linder Olsen (født 22. april 1911, død 12. april 1990) var en norsk kunstmaler, skulptør og kunstlærer fra Narvik.
Han vokste opp på Ankenes i nåværende Narvik kommune, og tok utdannelse ved Statens kunst- og håndverksskole, Statens kunstakademi og i utlandet. Arne Linder Olsen laget blant annet altertavlen i Ankenes kirke da kirken ble gjenreist etter 2. verdenskrig, altertavlene i Kjeldebotn kirke og Efjord kapell i Ballangen, og han dekorerte Fredskapellet i Narvik samt dets bårerom. Hans veggmaleri i kommunestyresalen i Ankenes herredshus er bevart, og ble gitt i gave av Narvik kommune til byens Folkets Hus høsten 2006. Han har også laget steinmosaikken på Narvik rådhus og glassmosaikken i foajeen i Folkets Hus' teatersal.
I 1958 ble Korsnes kirke gjeninnviet etter restaurering. Kirken hadde da blant annet fått et nytt altermaleri malt av Linder Olsen.Arne Linder Olsen var hovedlærer i kunst- og formingsfag ved Husflidsskolen, senere Solhaugen videregående skole, som i dag er en del av Narvik videregående skole. Følgende signaturer er å finne på hans bilder: Arne Linder Olsen, Arne L. Olsen, A. Linder Olsen, Arne Linder, A. Linder eller A.L.O.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
DIS-Norge: Bilde av gravsteinen
Museum Nord: Minneutstilling ved Museum Nord - Narvik (udatert, besøkt 12. oktober 2011)
Fremover: Hyller maler – muséet forbereder Arne Linder Olsen-utstilling (14. oktober 2010, besøkt 12. oktober 2011)
FINN.no: Ankenes Kirke (11. oktober 2010, besøkt 12. oktober 2011)
Den norske kirke, Narvik fellesråd: Velkommen til Ankenes sokn (besøkt 12. oktober 2011)
FINN.no: Fredskapellet (11. oktober 2010, besøkt 12. oktober 2011)
Ballangen.info: Opplevelser (besøkt 12. oktober 2011)
Fremover: Vikingtida i storformat (8. november 2006, besøkt 12. oktober 2011)
Honda CB-1

Honda CB-1 (modellkode NC27) er en motorsykkel fra Honda, introdusert i 1989.
Sykkelen er av standard type (rett sittestilling, uten kåpe) og ble opprinnelig utviklet for det japanske markedet, men ble offisielt solgt både i USA og Canada. Det finnes også flere importerte Honda CB-1 i Norge. I motsetning til øvrige modeller i Honda CB-serien, er navnet skrevet med bindestrek. I enkelte land ble den solgt som Honda CB400F som et forsøk på å koble modellen med den opprinnelige CB400F fra 1975, som den ikke har noe annet til felles med. 
CB-1 motoren er en rekkefirer på 399 cm³, og lik den tidlige NC23 modellen CBR400RR. Endringer i den primære og sekundære girutvekslingen reduserte førstegiret ned fra 97 km/t til rundt 48 km/t. Dette gjør at CB-1 føles mye raskere fra stillestående enn sine sportsligere søsken. Alle motorene kommer fra NC23-blokken og bærer NC23 ID-koden i motornummeret. Dette inkluderer NC27, 23, 29, 31 osv, inkludert VTEC-modeller med kjededrevne kammer. Som mange av forgjengerne sine, har CB-1 rette, tannhjulsdrevne, doble kamaksler med selvdempede tannhjul for å redusere støy.


== Tekniske data ==
Produsent:  Honda
Andre navn:  CB400F, NC27 CB400F, NC27
Klasse:  Standard naken
Motor:  399 cm³ rekkefirer
Motorstyrke:  50 hk (36,5 kW)
Gir:  6-trinns, kjededrift
Start: Elektrisk
Akselavstand:  1 370 mm (54 tommer)
Vekt: 170 kg (tom tank) 183 kg (full tank)
Drivstoffkapasitet:  11,5 liter
Bremser: Enkel skivebrems foran og bak
Dimensjoner:
Lengde: 2 035 mm
Bredde: 705 mm
Setehøyde:  775 mm
Dekk foran: 110/70-17
Dekk bak: 140/70-17


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Honda CB1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
The Global Honda CB-1 Recource
Bikez.com – Honda CB-1
Leif Anisdahl

Leif Frimann Anisdahl (født 11. september 1937 i Drammen) er en norsk typograf og grafisk designer, som har blitt omtalt som «en av gründerne innen fagområdet grafisk design i Norge.»Anisdahl tok svenneprøve som typograf i 1957, og utdannet seg senere ved Den Grafiske Højskole i København 1960-62. Han arbeidet i ulike forlag før han i 1966 etablerte designkontoret Anisdahl/Christensen sammen med Carl T. Christensen. Firmaet ble oppløst i 1992, og i 1992 etablerte han i designbyrået «Anisdahl, Sand & Partnere».han hatt store designoppgaver innen firma- og produktprofilering, deriblant for Norsk Hydro, UNI Storebrand, Statens vegvesen, Postverket og i 1996 et felles designprogram for departementene. Han har også hatt ansvaret for å utforme norske frimerker og pengesedler (1979–91). I 1990 var han med på å utvikle skrifttypen «Norges-alfabetet». Han var formann i Foreningen Norsk Bokkunst 1968–72 og i Kreativt Forum 1972–74. 
Leif Anisdahl mottok Bokkunstprisen allerede i 1966 og Jacobprisen fra Norsk Form i 2002. I 2005 mottok Carl T. Christensen og Anisdahl «Klassikerprisen» i Grafills Visueltkonkurranse. 


== Litteratur ==
Av AnisdahlOm form og budskap. Eget forlag, 2011
Logotype : et utvalg logotyper, alfabeter, frimerker og emballasjer utarbeidet av Leif Frimann Anisdahl over en periode på mer enn 40 år pluss litt stoff til ettertanke. 2008
Er det din oppriktige mening å engasjere en formgiver?. 1986
Refleks : (av lat. reflec'tere, kaste tilbake), gjenspeiling, gjenskinn, tilbakevirkning : erfaringer, inntrykk og refleksjoner omkring dagliglivets produkter, og om estetikk og funksjon. AnChris, 1984Om ham«På nært hold : Leif Frimann Anisdahl». I: Visuelt, nr 1, 1992
Kari Gjæver Pedersen. «En dannelses reise langs de lange linjene» I: Visuelt, nr 1, 2003
Rolf Karlstrøm. «De er selv 'en merkevare'!, årets vinnere av Grafills klassikerpris» I: Visuelt, nr 3, 2005. Intervju med Anisdahl og Christensen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju 2014
Leonard Wibberley

Leonard Patrick O'Connor Wibberley (født 9. april 1915, død 22. november 1983) var en irsk forfatter. 
Leonard Wibberley skrev noveller, ungdomsbøker og satiriske bøker, men også historiske og biografiske verk. Blant hans verk er de fem bøkene om det oppdiktede landet Grand Fenwick. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leonard Wibberley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leonard Wibberley på Internet Movie Database 
(sv) Leonard Wibberley i Svensk Filmdatabas 
(en) Leonard Wibberley hos The Movie Database 
(en) Leonard Wibberley hos American National Biography
Outta Here

Outta Here er debutalbumet til den nederlandske popartisten Esmee Denters.
Albumet ble utgitt av Tennman Records i mai og juni 2009 i Europa, og den 11. januar 2010 i Storbritannia. Produksjonen ble i all hovedsak håndtert av produsenten Justin Timberlake og Denters selv.


== Sporliste ==


== Eksterne lenker ==
(en) Outta Here på Discogs 
(en) Outta Here på MusicBrainz 
(en) Outta Here på AllMusic
Ercole Bernabei

Ercole Bernabei (1622–1687) var en italiensk organist, kapellmester og komponist.
Bernabei fikk sin musikkutdanning i Roma hvor han var elev av Orazio Benevoli. I tiden 1653–1665 var han organist ved San Luigi dei Francesi. Forgjengeren i denne posten var Luigi Rossi. Juli 1665 ble Bernabei utnevnt til kapellmester ved San Giovanni in Laterano. I 1667 var han igjen ved San Luigi dei Francesi, denne gangen som kapellmester. I 1672 hjalp dronning Christina av Sverige ham til en post som kapellmester i det sixtinske kapell i Vatikanet.
I 1674 reiste Bernabei på invitasjon av Ferdinand Maria av Bayern til München hvor han gikk i tjeneste som hoffkapellmester etter Johann Kaspar Kerll. Her ble han resten av livet. Sønnen Giuseppe Antonio Bernabei ble i 1688 hans etterfølger som kapellmester.
Ercole Bernabei skrev hovedsakelig kirkelig vokalmusikk, men mens han var i München komponerte han fem operaer. Musikalsk ble han regnet blant de konservative og kjempet for en tilbakevending til Palestrinas stil.


== Verk i utvalg ==
Concerto madrigalesco per 3 voci e basso continuo (1669, Roma)
Sacrae modulationes op. 2, per 5 voci, 2 violini e basso continuo
2 messe per 16 voci
23 fra mottetti, inni, antifone per 4-8 voci
Varie cantate, canzonette, arie per 1 voce e basso continuo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Ercole Bernabei i International Music Score Library Project
(de) Sceneverk
Enfant terrible

L'enfant terrible (fra fransk «vanskelig barn») er et begrep som brukes om en person hvis ukonvensjonelle opptreden sjenerer eller provoserer andre. Begrepet kan brukes i flere sammenhenger, alt fra populærkultur til samfunnsdebatt. Uttrykket er som oftest negativt ladet, men kan brukes positivt om personer som kommer med berettiget kritikk eller bryter med fastsatte normer. På fransk brukes termen om noen som taler om alt alt for oppriktig.


== Begrepets opphav ==
Begrepet ble først tatt i bruk av Thomas Jefferson for å beskrive Pierre Charles L'Enfant, kjent som Washingtons arkitekt. L'Enfant og Jefferson hadde sine vansker med å komme til enighet om planleggingen, og dermed skal begrepet ha oppstått.


== Bruk i litteraturen ==
Les Enfants Terribles (1929) er en roman av Jean Cocteau.


== Referanser ==
Giuseppe Antonio Bernabei

Giuseppe Antonio Bernabei (1649–1732) var en italiensk komponist og kapellmester.
Han var sønn av Ercole Bernabei og ble visekapellmester i 1677. I 1688 ble han sin fars etterfølger som hoffkapellmester i  München. Femten av operaene hans er stort sett i bevart stand. Han skrev også kirkemusikk i en tradisjonell stil.


== Sceneverk ==
Alvilda in Abo (uroppført 10. februar 1678 i München)
Enea in Italia (uroppført 26. juli 1678 i München)
Ascanio in Alba (uroppført 19. februar 1686 i München)
La gloria festeggiante (uroppført 18. januar 1688 i München)
Diana amante (uroppført 26. februar 1688 i München)
Il Trionfo d'Imeneo (uroppført 22. november 1688 i München)
Il segretto d'amore in petto del savio (uroppført 7. februar 1690 i München)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Horst Seeger: Musiklexikon Personen A-Z, VEB Deutscher Verlag für Musik Leipzig 1981


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Giuseppe Antonio Bernabei i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Kort biografi
(de) Liste over sceneverk av Giuseppe Antonio Bernabei på grunnlag av MGG på Operone
Orazio Benevoli

Orazio Benevoli (1605–1672) var en italiensk kapellmester og komponist.
Bortsett fra et kort opphold i Østerrike fra 1644 til 1646, tilbrakte Benevoli hele livet sitt i Roma. Etter endt utdannelse var han kapellmester ved ulike romerske kirker.
Han skrev rundt tjue messer en mengde salmer og motetter, og regnes som en av hovedrepresentantene for den romerske storslåtte barokkstilen; et av hans verk har 48 vokale og instrumentale stemmer. Den berømte 53-stemmige Missa Salisburgensis som ble gjenoppdaget på 1800-tallet ble tidligere tilskrevet ham. Senere er det tilbakevist at Benevoli skrev den, og fra 1975 er Heinrich Ignaz Biber blitt regnet som komponisten.
Av hans elever kan nevnes Ercole Bernabei, Paolo Lorenzani og Antimo Liberati.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Fritt tilgjengelige noter av Orazio Benevoli i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
Båtheisen ved Niederfinow

Båtheisen ved Niederfinow (tysk: Schiffshebewerk Niederfinow) er en båtheis i Niederfinow i Brandenburg i Tyskland, beliggende rundt 70 km nordøst for Berlin og 13 øst for Eberswalde-Finow. Båtheisen er i dag verdens eldste som fortsatt er i kommersiell drift, og ble åpnet 21. mars 1934. Den er en del av Oder-Havelkanalen, og har en løftehøyde på 36 meter.


== Historie ==
Kanalforbindelsen mellom Berlin og Stettin ble åpnet 17. juni 1914, og på dette området befant det seg en slusetrapp med fire mindre sluser. Restene av disse slusene kan fortsatt sees i området. Kapasiteten ble imidlertid tidlig for liten, og i 1927 ble byggingen av dagens båtheis innledet.


== Dagens båtheis ==
Konstruksjonen er totalt 60 meter høy, 27. meter bred og har en lengde på 94 meter. Allerede det første året ble det fraktet 2 832 000 tonn gjennom heisen. 26. januar hadde 100 000 båter passert gjennom båtheisen.
Båtheisen har en kapasitet på 11 000 fartøyer i året, og denne kapasiteten er nå sprengt. Det ble derfor i 1997 besluttet å bygge en ny båtheis ved siden av dagens, og denne er planlagt ferdigstilt i 2014.
Båtheisen er en stor turistattraksjon med over 150 000 besøkende fra hele Tyskland årlig.


== Ny båtheis ==

Den store trafikkøkningen på Oder-Havelkanalen gjør da kapasiteten på dagen båtheis er alt for liten. I 1997 ble det derfor besluttet å supplere denne med en ny og større båtheis. Høsten 2006 begynte gravearbeidene i området mellom dagens heis og en av den tidligere slusene. Den nye båtheisen blir bygget av entreprenørselskapet Bilfinger Berger og området blir utviklet i samarbeid med Johann Bunte. Den nye båtheisen skal stå ferdig i 2014, og vil være 112 meter lang, 11,6 meter bred og veie over 9 000 tonn, med en kostnad på 285 million euro. Dagens båtheis vil fortsatt være i bruk fram til minst 2025.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Schiffshebewerk Niederfinow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Schiffshebewerk Niederfinow – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Das Schiffshebewerk Niederfinow Arkivert 1. oktober 2011 hos Wayback Machine.
Das neue Schiffshebewerk Niederfinow Arkivert 1. oktober 2011 hos Wayback Machine.
Neues Schiffshebewerk Niederfinow Arkivert 1. oktober 2011 hos Wayback Machine.
Dagens båtheis på Structurae
Den nye båtheisen på Structurae