jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
De fem Eulsa-svikerne

De fem Eulsa-svikerne viser til de ministre som tjente den koreanske keiser Gojong og som signerte Eulsatraktaten i 1905 mot Gojongs ønsker, noe som igjen overlot det meste av Koreas suverenitet til Japan, ved at traktaten gjorde Korea til japansk protektorat. De fem ministrene var:

Utdanningsminister Lee Wan-yong (이완용;李完用)
Forsvarsminister Yi Geun-taek (이근택;李根澤)
Innenriksminister Lee Ji-yong (이지용;李址鎔)
Utenriksminister Park Je-sun (박제순;朴齊純)
Landbruks-, handels- og industriminister Kwon Jung-hyun (권중현;權重顯)Den nå politisk svekkede keiser Gojong, signerte ikke traktaten. Andre ministre som opponerte mot traktaten var:

Statsminister Han Gyu-seol (한규설;韓圭卨)
Justisminister Lee Ha-young (이하영;李夏榮)
Finansminister Min Young-ki (민영기;閔泳綺)Men det hjalp ikke. De fem som signerte traktaten viste seg å være sterkere politisk enn både keiser og statsminister. Dette selv om det etter koreansk lov var et krav at keiseren måtte signere en traktat for at den skulle være bindende for Korea. Japanske myndigheter tvang statsminister Han til å gå av, og erstattet ham med tidligere utenriksminister Park.
Keiserens protest som lå i Emissæraffæren i Haag, samt den manglende godkjennelsen fra keiser Gojong og tilstedeværelsen av japanske tropper i Korea under forhandlingene forut for traktaten har gjort at senere historikere og jurister har satt spørsmålstegn ved gyldigheten til traktaten. Traktaten ble imidlertid ikke utfordret internasjonalt før Japans kapitulasjon etter andre verdenskrig.
Det var i 2005 at Research Center for National Issues (민족문제연구소) identifiserte de fem ministrene som i dag anses som ansvarlige for at Eulsatraktaten så dagens lys. Dette var en del av en lang liste med koreanere som hadde samarbeidet med Japan før og under Japans kolonisering av Korea (1910–1945).


== Eksterne lenker ==
(ko) Research Center for National Issues (민족문제연구소)
(en) Book review of Korea and the Politics of Imperialism, 1876–1910, by C. I. Eugene Kim and Kim Han-kyo – James B. Palais, The Journal of Asian Studies, Vol. 28, No. 4, pp. 863–864.
Minnesang om polfareren Oskar Omdal

«Minnesang om polfareren Oskar Omdal» er en vise som omhandler Oskar Omdal som levde fra 1895 til 1927. Omdal var med Roald Amundsen på hans Nordpolekspedisjoner (Alaskaekspedisjonene 1922/1923 og 1925 og 1926). Han omkom under et forsøk på å fly over Atlanteren. Melodien til denne visa er «Tordenskjoldsangen», bortsatt fra de to siste vers som synges til «Jeg har båret lerkens vinger»


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: Gode gamle viser frem fra glemselen, Gyldendal 1982


== Teksten ==
Jeg vil synge en minnesang om en mann på sjø og landfreidig til sitt virke gikk som en ekte nordmanns skikk.
Kristiansand har hatt en mann, Oskar Omdal er hans navn,han med heder gjorde sitt at Norges navn ble nevnt så titt.
I flere år han var jo med på Roald Amundsens idé,at legger Nordpol under fot og den idé han ei forlot.
Fra Wainwright søkte disse to den nordre pol å finne jo,men skjebnen var dem ikke huld maskinen var av mangler full.
Men Roald ga nu ikke tapt thi motgang er nu en gang skaptfor at den overvinnes må den nordre pol de aktet nå.
Men alle vet hvordan det gikk sitt håp oppfylt de ikke fikkfra isens favn de vendte bratt ved styret Riiser Larsen satt.
Nu atter gikk de på igjen med Norge en på ferden henog denne gang de polen så det norske flagg ble plantet på.
Men Oskar skjebnens vei han gikk berømt han ble, men ikke rik,med The Dawn han fant sin grav et sted i det ville hav.
Han har båret lerkens vinger han har følt det mangen gang,at han kunne komme inn i evighetens trygge favn
Det er hendt nu er han borte, far og mor begreter han,vi må tro at han har funnet hos sin Gud den sikre havn.
Børtnekrigen 1728

«Børtnekrigen 1728» er et skillingstrykk som omhandler feider og slagsmål om jakt og fiske, beiterettigheter og lignende som ofte forekom mellom gudbrandsdøler og østerdøler i eldre tid.


== Teksten ==
Hvem har hørt om krigen som raste mellom døler engangden gang det var krig på kniven i seteren om kreaturhavn.
Det var ei som kriger nå til dags de varte i uker, ja år,to mann gjorde her begge parter til lags så sier sagnet som går.
I Børtne ved bekken der kneiser en haug her var det nok at slaget sto,døm kaller han Børtnekjerka den dau i dau og påstår at her fløt det blod.
En sommerdagsmorgen i tindrende sol de møttes for å ordne opp i denne sak,lerka slo triller og gjøken gol i bekken var ringer av ørretens vak.
Nedover Løvåsen rett i vest kom døler for å drive setereierne vekk,minst tjue mann høy på gamper til hest nå skulle østerdølen få seg en skrekk.
Thomas Waaler var anfører der den sterkeste de hadde å spille ut,ellers var nok hver især budd på å delta til slagets slutt.
Fra øst møtte setereierne manngjevnt opp for å hevde sin eldgamle rett,nå måtte det engang sies stopp og gudbrandsdølene fikk bruke vett.
Fra alle tre setrer de møtte opp, Skjæringfjell, Storfjell og Hellakk.Sterke Gunnar Svestad var deres topp og H.B. fra Nystu sto bak.
De brukte ikke diplomati for å uthale saken til siden,de sterkeste kjemper ble kalt på si og krefter skulle avgjøre striden.
Thomas Waaler ble tatt i fra vest han var den sterkese de hadde å byhan skulle ha krefter mest som en hest og var viden kjent for dette ry.
Gunnar fra Svestad var setereiernes tromp bekjent for sine bjørnekrefter,og H.B. som reserve var heller ingen slump han lå ikke særlig langt etter.
I tillegg hadde de en fra Negard, Erik Negardshaugen med krefter som få.Sterk og seig og hard som tannar det kjentes godt der han fikk slå.
Så entret Gunnar og Thomas ringen sola den sørget for flombelys,en rypestegg skrattet opp i lyngen til familien sin hyss hyss.
Kampdommere var oppnevnt før tolv mann på hvert lag til hestkampen skulle foregå som seg hør og bør her var ingen innstilt på fest.
De to i ringen var ganske gjevne ingen klarte å bli overmann,og slutten på hele det planlagte stevne synets å løpe ut i sand.
Men dag grep kampdommere inn til skjellsord og kampro det trengtes tolk,for rett på motparetn som en vind med bjørkeris og vidjesvolk.
Slutten er ikke berettet i sagnet alt ble som før, det var alt.Rettighetene ble de samme i gavnet men H.B. var all sin dag halt.
Enn kneiser den kirke i Løvåsen ly men messefall er det nok ofte,sang dog forrettes av lerke mot sky den klokker har det ei med å skofte.


== Kilder ==
Per Johan Skjærstad: Gode gamle viser frem fra glemselen, Gyldendal 1982
Metafysisk poesi

Metafysisk poesi (engelsk metaphysical poetry) er betegnelsen på en strømning innen engelsk litteratur i barokktiden på 1600-tallet.
Representantene for retningen deler interessen for filosofiske spørsmål, men «metafysisk» skal i denne sammenhengen ikke forstås som adjektivet til metafysikk, men som en vilkårlig, negativt ladet beskrivelse som en av retningens hovedkritikere, Samuel Johnson, framsatte i verket The Lives of the Poets (1744). De metafysiske poetenes fremste temaer er religion og kjærlighet, og behandles ofte i monologer, gjennom diskusjoner, i samtaler med en utro elsker, med Gud eller med allegoriske figurer som Døden. Det ble brukt ordspill, oksymoroner, paradokser, og spesielt en retorisk figur som i England ble kalt metaphysical conceits etter det italienske concetto («innfall»). Conceits  var utvidede, usannsynlige og utbroderte metaforer som kunne prege et helt dikt og som fungerer som en form for paradokser ved at en sammenligning som til å begynne med virker helt latterlig, tilslutt framstår som fullstendig logisk og sammenhengende. 
Andre kjennetegn på stilen er en ufullstendig syntaks, metriske uregelmessigheter og en uformell måte å uttrykke seg på.

My face in thine eye, thine in mine appears,And true plain hearts do in the faces rest; 
Where can we find two better hemispheres, 
Without sharp north, without declining west?

De mest betydelige metafysiske poetene var:

John Donne
George Herbert
Andrew Marvell
Thomas Traherne
Henry Vaughan
Richard Crashaw
Thomas Carew
Abraham Cowley
John Cleveland
Francis QuarlesPå 1900-tallet ble de metafysiske poetene forbilder for de engelskspråklige modernistene, for eksempel T. S. Eliot som i 1921 skrev et essay om påvirkningen fra metafysisk poesi. 


== Litteratur ==
Metaphysical Poetry. Med introduksjon og merknader av Colin Burrow. London: Penguin. (ISBN 0-140-42444-X)


== Eksterne lenker ==
(en) Metafysiske poeter
Ulykken i Brummundelven

«Ulykken i Brummundelven» er et skillingstrykk basert på en sann hendelse. I boken «Gode gamle viser frem fra glemselen», utgitt på Gyldendal i 1982 av Per Johan Skjærstad, forteller Ellen Vingerhagen i Brumunddal om bakgrunnen til sangen. Hun er datter av Johannes Faraasen som var med under ulykken. Hun forteller hva hennes far selv sa om denne tragiske hendelsen ved Brumund Sag i 1908: «Det var en flokk unge menn som lå der oppe for å fløte tømmer. Det var forskjellige fløterlag, og Johannes Faraasens lag skulle ro over på den andre siden og begynne sitt arbeide der. To av arbeiderne var forsinket, så det måtte ventes på dem. De visste at damvannet skulle slippes ved et bestemt klokkeslett fra enten Gauseterdammen eller Bergsbudammen. Brumundelva går ut fra Brumundsjøen om Gautsetra og ned til Bergsbu der den svinger sørover til Brumund Sag. Derfra renner den ned til Brumundal, for så å renne ut i Mjøsa. Ovenfor Brumund Sag går elva bred, dyp og stille, den virker nærmest som en liten sjø, og det var her karene skulle ro over. Men på grunn av forsinkelsen kom vannet fra demningene før de rakk over, og båten gikk rundt av det kraftige damvannet. Alle seks lå plutselig i vannet, og det var bare to som kunne svømme, blant dem Johannes Faraasen, som fikk båten på rett kjøl igjen. En fikk klamret seg fast, og en annen fikk tak i en tømmerstokk og kom seg i land. Dessverre, to stykker var ikke mer å se. De ble ikke funnet før etter tre uker. Det var Faraasen som fant dem og. Alle var de menn i tyveårsalderen.»
Bestevenn med Erlend og Steinjo

Bestevenn med Erlend og Steinjo er et norsk humoristisk radioprogram med Erlend Klarholm Nilsen og Stein Johan Grieg Halvorsen som gikk på NRK P3 fra 2010 til 2011. Programmet gikk mandag til torsdag klokken 10-12.
Det inneholdt faste spalter som Dagens sang, Sexoteket, Private talk, Frop Maur og Ulykkehjulet.
I tillegg til de to programlederne dukket det av og til opp en studiogjest. Av disse kan en nevne Harald Eia, Maria Mena, Henrik Thodesen, Else Kåss Furuseth og Jenny Skavlan.


== Referanser ==
Gannan (Gansu)

Gannan (kinesisk:甘南, pinyin: Gānnán) er et autonomt prefektur for tibetanere i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina og tilordnes den tibetanske kulturregion Amdo.  Gannan har et areal på 40 201 km² og ca. 680 000 innbyggere (2004). 
I området er Baishiya-demningen lokalisert.


== Administrative enheter ==
Det autonome prefektur Gannan har jurisdiksjon over ett byfylke (市 shì) og syv fylker (县 xiàn).


== Etnisk sammensetning ==
Hoàng Văn Thái

Hoàng Văn Thái (født 1915 i Thai Binh-provinsen, død 2. juli 1986 i Hanoi) var en general i Vietnams folkehær, og fungerte i lange perioder som kommandant i FNL under Vietnamkrigen. Han var medlem av sentralkomitén i Det vietnamesiske kommunistparti fra 1960 til han ble utrensket i 1982.
Han ble medlem av kommunistpartiet i 1938. Han bekjempet det franske kolonistyret i Fransk Indokina og avanserte under Den første indokinesiske krig til general og var nestkommanderende under slaget om Dien Bien Phu. Han ble utnevnt til generalløytnant i 1959, og ble ansvarlig for den militære utdannelsen fram til 1965.
Fra 1967 til 1973 var han i ledelsen av FNL. Fra 1974 og fram til sin død var han leder av generalstaben i det vietnamesiske forsvarsdepartement. Fra 1980 var han general.
Svømming under EM i svømmesport 2010 – 50 meter frisvømming kvinner

Øvelsen 50 meter frisvømming kvinner ved EM i svømming 2010 på langbane fant sted 14. og 15. august i Budapest, Ungarn.


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
Forsøksheat startet 13. august 10:15:


=== Semifinaler ===
Semifinalene startet 14. august klokken 18:34:


=== Finale ===
Resultatene var som følger:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Finaleresultat
Gunnar Gjengset

Gunnar Hauk Gjengset (født 10. mai 1946) er en norsk filolog og forfatter.Gjengset ble i januar 1970 arrestert i Sovjetunionen for å demonstrere mot Bresjnev-regimet. Gjengset hadde reist til Leningrad for å dele ut løpesedler for å frigi forfatteren Yoli Galanskov og krigshelten Pjotr Grigorenko, begge kjente dissidenter. I rettssaken som fulgte, ble Gjengset dømt til ett år i straffeleir, men ble løslatt etter internasjonalt press etter vel en måneds internering i kriminalasyl. Han skrev senere boken Under jernteppet om dette.
Gjengset har doktorgrad i litteraturvitenskap fra Umeå universitet om den samiske forfatteren Matti Aikio (Matti Aikio - verk og virke, Umeå 2011). Gjengset har skrevet flere bøker, blant annet en biografi om Gustav Vigeland. Han er også aforistiker, og har en daglig spalte Dagens sukk i Klassekampen, under pseudonymet Hauk. Den har tidligere gått i Adresseavisen i mer enn 20 år. 
I boka Avoid the Void (2013), utgitt på det New York-baserte vanityforlaget Morgan James Publishers, drøfter han alkoholisme.Sammen med Harald Gaski har han skrevet Johan Turi, et skuespill om forfatteren Johan Turi. Dette stykket hadde urpremiere på Det Norske Teatret i Oslo 6. september 2017, produsert og fremført av Beaivvás samisk nasjonalteater. Stykket ble også framført under bokmessa i Frankfurt i 2019. I 2020 utga Gjengset en ny aforismesamling, Nye sukk med illustrasjoner av Håkon Bleken, utgitt på hans eget Hauk Forlag.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Gunnar Gjengset i BIBSYS
MS «Veslekari» (1918)

«Veslekari» (1918–62) var en norsk ishavsskute.  Den var etter «Fram» og «Maud» trolig landets sterkest bygde skute av tre da den ble bygd i 1918 for rederiet Winge & Co. (Kristiania) hos Christian Jensen (båtbygger). Han konstruerte også søsterskipet «Vesleper» som ble bygget hos Iversen i Son samme året.
Noe av materialet var til overs fra Amundsens skute «Maud» som var bygget samme sted året før.
Skuta ble  slept til Skiens Verksteder A/S for montering av motor, samt rigging som galeas med stormseil, mesan, fokk og klyver. Den var 134 fot lang, 27 fot bred og var på 282 bruttoregistertonn. Første tur gikk 3. mars 1919.
Begge skutene ble brukt av Winges underselskap A/S Freda, men tross avtale av 1923 med russerne, avviklet Winge ishavs-fangsten i 1927. «Veslekari» ble kjøpt av D/S Furenak ved Elling Aarseth i Ålesund (MV 20 VD) og gikk til Kvitsjøen med Hans Rekdal som skipper. Den ble av redaktør Frøis Frøisland i Aftenposten leid inn til letingen etter den forsvunne Roald Amundsen 1928 og ved evakueringen av det jordskjelv-truede Jan Mayen i 1936. Ellers var den leid inn til Øst-Grønland av polfareren Louise Boyd i 1931 med Paul Lillenes som skipper, og 1933, 37 og 38 med Johan Olsen som skipper. De tre siste benyttet moderne ekkolodd av en type som senere ble produsert under navnet «Veslekari ekkolodd». Olsen førte skuta i mai 1939 lastet med et Widerøe-fly for å redde grev Gaston Micard som var syk på Germania Land.
Med Johan P. Brandal som skipper var skuta under den andre verdenskrig med i krigshendelser. 
Blindpassasjerene Hans H. Engebrigtsen og  Alf Sundt-Jacobsen fra Tromsø ble etter at Norge var tatt, fraktet via Svalbard til Øst-Grønland, men oppdaget og satt av i båt. De kom seg senere til Little Norway.
Mens de lå i Vestisen besluttet de og andre skuter ved krigsutbruddet 10.4.40 å senke den tyske selfanger «Sachsen» som lå i samme området, men skuta rømte. For John Giæver ved Norsk Polarinstitutt fraktet de så forsyninger og motstandsmenn (skjult) til overvintrerne ved Øst-Grønland.  I 1941 gjenreiste de værvarslingsstasjonen på Jan Mayen, før de reiste til Island X. Med navnet «HMS Bransfield» ble hun i april 1943 forsøkt brukt av britene i Operasjon Tabarin, men lekkasjer gjorde den unyttig.
Sommeren 1946 ble skuta returnert til eierne. Med ny 600 hk Crosley motor og to fot ekstra dro hun til Newfoundland i 1949, og ved Twillingate i samme området ble hun skrudd ned den 7.4.1961. Skipper Peder A. Brandal og mannskapet ble etter fem timers marsj reddet av «Polarbjørn».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Leo Oterhals (1997). Polhav-om personligheter i skruisen. Lagunen/P.R. Consult. 
Einar S. Ellefsen og Odd Berset (1957). Veslekari - En forteljing om is og menn. J. W. Eides forlag.
Dido og Aeneas

Dido og Æneas er en opera med musikk av den engelske barokkomponisten Henry Purcell og med libretto av Nahum Tate. Den første kjente oppføring var våren 1689. Den har tre små akter og varer omkring en time.


== Utdrag ==
Dido's Lament
Teisen Vest Borettslag

Teisen Vest Borettslag er et borettslag i Agmund Bolts vei på Teisen i Oslo. Borettslaget ligger ytterst vest i Alna bydel med direkte grense til bydel Gamle Oslo. Ring 3, som har trasé langs østsiden av tomten, danner et kunstig skille mellom Teisen Vest og resten av Teisenområdet.


== Arkitektur ==
Borettslaget ble bygget i regi av OBOS og sto ferdig i 1955. Arkitektene var Frode Rinnan , Olav Tveten og Kjell Colbiørnsen. Bygningsmassen består av 16 bygninger i tre og fire etasjer. Blokkene har en funksjonalistisk utforming med gjennomgående leiligheter på to eller tre rom pluss kjøkken, i samme stil som borettslagene på Lambertseter.


== Historikk ==

Innflytting i Teisen Vest Borettslag foregikk i tidsrommet 1953 til 1955 mens borettslaget offisielt ble stiftet 5. februar 1954.
Borettslaget består idag av 468 andelsleiligheter og fire tjenesteleiligheter.
I 2009 igangsatte borettslaget en omfattende utomhusrehabilitering for å heve bygningsmassens estetiske inntrykk.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Spjudvik, Marit; Å bygge et sosialdemokrati, Frode Rinnan og utbyggingen av drabantbyen Lambertseter, Hovedoppgave ved Universitetet i Oslo 2007


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Borchgrevinkkysten

Borchgrevinkkysten er kyststrekningen mellom Kapp Adare og Kapp Washington i Victoria Land i Antarktis.
Navnet ble anbefalt av New Zealands antarktiske stedsnavnskommisjon (NZ-APC) i 1961 etter Carsten Borchgrevink, medlem av Henrik Johan Bulls ekspedisjon til dette området 1894-95, og senere leder av Southern Cross-ekspedisjonen 1898-1900. Sistnevnte var den første som overvintret på det antarktiske kontinentet, ved Kapp Adare.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 1595
Stepping Out

Stepping Out er debutalbumet til den canadiske jazzpianisten og vokalisten Diana Krall, utgitt i 1993.


== Sporliste ==
«This Can't Be Love» (Lorenz Hart, Richard Rodgers) – 4:31
«Straighten Up and Fly Right» (Nat King Cole, Irving Mills) – 3:56
«Between the Devil and the Deep Blue Sea» (Harold Arlen, Ted Koehler) – 4:04
«I'm Just a Lucky So-and-So» (Mack David, Duke Ellington) – 4:23
«Body and Soul» (Frank Eyton, Johnny Green, Edward Heyman, Robert Sour) – 5:35
«42nd Street» (Al Dubin, Harry Warren) – 6:21
«Do Nothing 'Till You Hear from Me» (Ellington, Bob Russell) – 4:33
«Big Foot» (Klaus Suonsaari) – 7:07
«The Frim-Fram Sauce» (Redd Evans, Joe Ricardel) – 4:08
«Jimmie» (Diana Krall) – 5:26
«As Long as I Live» (Arlen, Koehler) – 4:42
«On the Sunny Side of the Street» (Dorothy Fields, Jimmy McHugh) – 4:51


== Musikere ==
Diana Krall – piano, vokal
John Clayton – kontrabass
Jeff Hamilton – trommer


== Produksjon ==
Produsent: Jim West
Tekniker: Hank Cicalo, Ian Terry, Rick Winquest
Miksing: Denis Cadieux, Ian Terry
Mastering: Ian Terry
Remastering: Renée Marc-Aurèle
Arrangør: Diana Krall
Fotograf: Michael Slobodian
Liner notes: Ray Brown


== Eksterne lenker ==
(en) Stepping Out på Discogs 
(en) Stepping Out på MusicBrainz
Only Trust Your Heart

Only Trust Your Heart er den canadiske jazzpianisten og vokalisten Diana Kralls andre album, utgitt i 1995.


== Sporliste ==
«Is You Is or Is You Ain't My Baby» (Bill Austin, Louis Jordan) – 4:57
«Only Trust Your Heart» (Sammy Cahn, Benny Carter) – 5:19
«I Love Being Here With You» (Peggy Lee, William Schluger) – 3:40
«Broadway» (Billy Bird, Teddy McRae, Henri Woode) – 7:27
«The Folks Who Live on the Hill» (Oscar Hammerstein II, Jerome Kern) – 4:18
«I've Got the World on a String» (Harold Arlen, Ted Koehler) – 5:20
«Just Squeeze Me (But Please Don't Tease Me)» (Duke Ellington, Lee Gaines) – 5:37
«All Night Long» (Curtis Lewis) – 6:41
«CRS-Craft» (instrumental) (Ray Brown) – 3:30


== Musikere ==
Diana Krall – piano, vokal
Ray Brown – kontrabass
Christian McBride – kontrabass
Lewis Nash – trommer
Stanley Turrentine – tenorsaksofon


== Eksterne lenker ==
(en) Only Trust Your Heart på Discogs 
(en) Only Trust Your Heart på MusicBrainz
All for You: A Dedication to the Nat King Cole Trio

All for You (A Dedication to the Nat King Cole Trio) er det tredje albumet til den canadiske jazzpianisten og vokalisten Diana Krall, utgitt i 1996 på plateselskapet GRP Records.


== Sporliste ==
«I'm an Errand Girl for Rhythm» (Nat King Cole) – 2:55
«Gee Baby, Ain't I Good to You» (Andy Razaf, Don Redman) – 4:07
«You Call It Madness» (Russ Columbo, Con Conrad, Gladys Dubois, Paul Gregory) – 4:57
«Frim Fram Sauce» (Redd Evans, Joe Ricardel) – 5:01
«Boulevard of Broken Dreams» (Al Dubin, Harry Warren) – 6:27
«Baby Baby All the Time» (Bobby Troup) – 5:56
«Hit That Jive Jack» (John Alston, Skeets Tolbert) – 4:16
«You're Looking at Me» (Bobby Troup) – 5:55
«I'm Thru With Love» (Gus Kahn, Fud Livingston, Matty Malneck) – 4:26
«Deed I Do» (Walter Hirsch, Fred Rose) – 5:52
«A Blossom Fell» (Howard Barnes, Harold Cornelius, Dominic John) – 5:15
«If I Had You» (Jimmy Campbell, Reginald Connelly, Ted Shapiro) – 4:55
«When I Grow Too Old to Dream» (Sigmund Romberg, Oscar Hammerstein II) (Bonusspor)


== Musikere ==
Diana Krall – piano, vokal
Benny Green – piano på «If I Had You»
Paul Keller – bass
Steve Kroon – perkusjon på «Boulevard of Broken Dreams»
Russell Malone – gitar


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) All for You: A Dedication to the Nat King Cole Trio på Discogs 
(en) All for You: A Dedication to the Nat King Cole Trio på MusicBrainz
Love Scenes

Love Scenes er det fjerde albumet av den canadiske jazzpianisten og vokalisten Diana Krall, utgitt i 1997. 


== Sporliste ==
«All or Nothing at All» (Arthur Altman, Jack Lawrence) – 4:35
«Peel Me a Grape» (Dave Frishberg) – 5:52
«I Don't Know Enough About You» (Dave Barbour, Peggy Lee) – 4:01
«I Miss You So» (Jimmy Henderson, Sydney Robin, Bertha Scott) – 4:42
«They Can't Take That Away from Me» (George Gershwin, Ira Gershwin) – 5:39
«Lost Mind» (Percy Mayfield) – 3:48
«I Don't Stand a Ghost of a Chance with You» (Bing Crosby, Ned Washington, Victor Young) – 6:14
«You're Getting to Be a Habit With Me» (Al Dubin, Harry Warren) – 2:14
«Gentle Rain» (Luiz Bonfá, Matt Dubey) – 4:55
«How Deep Is the Ocean (How High Is the Sky)» (Irving Berlin) – 4:45
«My Love Is» (Billy Myles) – 3:26
«Garden in the Rain» (James Dyrenforth, Carroll Gibbons) – 4:56


== Musikere ==
Diana Krall – piano, vokal
Russell Malone – gitar
Christian McBride – kontrabass


== Eksterne lenker ==
(en) Love Scenes på Discogs 
(en) Love Scenes på MusicBrainz 
(en) Love Scenes på AllMusic