jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Oslo fotokunstskole

Oslo Fotokunstskole er en statsstøttet kunstskole som underviser i fotografi og film.  Skolen ble grunnlagt i 1989 av Emil Fedida som en malerskole, DMN Kunstskole, og i 1994 startet han også linje for Fotografi. Malerlinjen ble nedlagt i 1996. Fedida arbeidet som rektor til 2004. I 2004 overtok Hanne Sophie Claussen som rektor, og har siden 2016 også drevet skolen. I 2019 startet hun en film og videolinje. Skolen har statlig godkjenning. 
Fotoutdanningen går over to år. Første året legges det vekt på billedforståelse med utforsking av forskjellige fotografiske/kunstneriske sjangre, kunsthistorie med vekt på fotografiet og teknikkundervisning med vekt på analoge teknikker som sort/hvitt mørkerom, fargemørkerom, filmfremkalling, kamerateknikk og eksperimentelle analogiske prosesser. Andre året dykker en videre inn i kunstneriske og fotografiske prosesser, og teknikken dreier seg her om det digitale, video og bokprosjekt. Andre året vektlegger i større grad at studentene skal veiledes i, og opparbeide selvstendighet til å definere egne prosjekter. 
Filmutdanningen er et-årig og legger vekt på at studenten skal prøve seg i ulike sjangere, i ulike roller ved en filmproduksjon, samt tilegne seg kunnskap om tekniske ferdigheter. Det vektlegges også her at studentene skal finne sin "stemme" og komme tettere på hvor de selv kan plassere seg i mediet. Studiet legger vekt på eksperimentelle sider ved film og video. 
Skolen tilbyr også et deltidsstudium på kveldstid for begge linjer, hvor man kan ta første året over to år. 
Skolen fungerer for mange som et springbrett til høyere utdanning innen foto, film og/eller kunst.


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Oslo Fotokunstskole
Verdensutstillingen i Paris (1878)

Verdensutstillingen i Paris i 1878, (Exposition Universelle) var den tredje offisielle verdensutstillingen som ble avholdt i Paris. Den ble avholdt fra 1. mai til 10. november 1878. Utstillingen feiret Frankrikes gjenoppbygning etter nederlaget i Den fransk-prøyssiske krig i 1870. 
Bygningene på utstillingsområdene sto uferdige på åpningsdagen ettersom den franske regjeringen hadde hatt politiske problemer og ikke hatt særlig tid til utstillingen. Det ble satt inn sterke krefter i arbeidet med ferdigstillelsen og 1. juni var utstillingsbygningene endelig ferdigbygget. 
Utstillingen var mye større enn noen annen utstilling som hadde blitt avholdt tidligere. Den dekket et areal på 267 kvadratkilometer og hovedbygningen på Marsmarken dekket et areal på 219 kvadratkilometer. De franske utstillerne opptok halvparten av utstillingsplassen, mens resten var delt mellom de resterende deltakerlandene. Tyskland var den eneste store nasjonen som ikke deltok i utstillingen.
For anledningen var det installert 64 av Pavel Jablotsjkovs elektriske buelamper som lyste opp halve Avenue de l'Opéra, Place du Théâtre-Français (dagens Place André-Malraux) og Place de l'Opéra. Lampene ble drevet av Zénobe Gramme-dynamoer.
Over 13 millioner gjester besøkte utstillingen, noe som gjorde den til en finansiell suksess.
Verdensutstillingen i Paris (1867)

Verdensutstillingen i Paris i 1867, (Exposition Universelle) var en verdensutstilling som ble avholdt på Marsmarken i Paris fra 1. april til 31. oktober 1867. 
50 226 utstillere fra flere land deltok og utstillingen ble besøkt av mer enn 9 millioner mennesker.


== Norsk deltakelse ==
Verdensutstillingen i Paris i 1867 var den første hvor vertskapet stilte nasjonale paviljonger til disposisjon for deltakerne. Det var egne hus i parken hvor man kunne vise nasjonal folkekultur. Norge deltok i utstillingen med et stabbur. Norge var på dette tidspunktet i union med Sverige og hadde ikke egen utenrikspolitikk. Det ble derfor viktig for kultur og næringsliv å vise seg frem i utlandet.


== Referanser ==
Verdensutstillingen i Paris (1855)

Verdensutstillingen i Paris i 1855, (Exposition Universelle) var en verdensutstilling som ble avholdt på Marsmarken  i Paris fra 15. mai til 15. november 1855. Dens fulle offisielle navn var Exposition Universelle des produits de l'Agriculture, de l'Industrie et des Beaux-Arts de Paris 1855.
Utstillingen var en stor begivenhet i Frankrike som på denne tiden ble styrt av Napoleon III. Den fulgte Londons Great Exhibition fra 1851 og hadde sin egen pendant til The Crystal Palace: Palais d'Industrie. Eneste gjenværende bygning fra utstillingen er dagens Théâtre du Rond-Point.
Ifølge den offisielle rapporten besøkte ca. 5 millioner mennesker utstillingen.


== Utstillingsobjekter ==
Adolphe Sax hadde sin formelle presentasjon av saksofonen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Song Chao, red. (2008). The World Exposition Reader (engelsk). Shanghai: Shanghai Scientific & Technological Literature Publishing House. ISBN 9787543936195. 


== Eksterne lenker ==
ExpoMuseum om utstillingen
Verdensutstillingen i London (1851)

Verdensutstillingen i London i 1851, The Great Exhibition of the Works of Industry of All Nations (Den store utstilling av industriens arbeide fra alle nasjoner), også kjent som The Crystal Palace exhibition, var en internasjonal utstilling som ble avholdt i Hyde Park i London fra 1. mai til 15. oktober 1851. Det var den første i en serie av verdensutstillinger som ble populære videre utover på 1800-tallet. Den store utstillingen ble organisert av blant andre Henry Cole og prins Albert, dronning Victorias gemal. Den ble besøkt av flere kjente personer i samtiden, blant annet den franske kongefamilien og forfatterne Charlotte Brontë og George Eliot.


== Bakgrunn ==
Utstillingen ble arrangert av prins Albert, Henry Cole, Francis Henry, Charles Dilke og flere medlemmer av Royal Society for the Encouragement of Arts, Manufactures and Commerce som en hyllest til den moderne industriens teknologi og design. Prins Albert var en ivrig talsmann for en selvfinansiert utstilling og regjeringen ble overtalt til å grunnlegge en kommisjon som skulle undersøke mulighetene for å kunne holde en slik utstilling. 
En spesiell bygning som ble kalt Krystallpalasset, ble tegnet av Joseph Paxton til å huse utstillingen. 
Seks millioner mennesker, tilsvarende en tredjedel av Storbritannias innbyggertall på denne tiden, besøkte utstillingen. De første ukene etter dronning Victoria hadde åpnet utstillingen 1. mai kostet billettene 3 pund for menn og 2 pund for kvinner. Men 24. mai ble prisene satt ned til 1 shilling per person. Da kom de store massene: industriarbeidere som ble sendt dit av industriledere, landsbybeboere som fikk reisen betalt av store jordeiere og store skoleklasser. Reisebyråeier Thomas Cook arrangerte billige togturer til London fra forskjellige steder i England. Utstillingen innbrakte et overskudd på 186 000 pund som ble brukt til å grunnlegge Victoria and Albert Museum, Science Museum og Natural History Museum, som alle ble bygget syd for utstillingsområdet, som ble kalt Albertopolis. 
Utstillingene kom ikke bare fra Storbritannia, men også fra kolonier som Australia, New Zealand og India og land som Danmark, Frankrike og Sveits. Norge deltok med 14 utstillingsnumre av i alt omtrent 13 000 utstillere. 
Koh-i-Noordiamanten var et av objektene som ble stilt ut.

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om utstillingen hos Expomuseum
Verdensutstillingen i Milano (1906)

Verdensutstillingen i Milano i 1906, Esposizione Internazionale del Sempione, var en verdensutstilling avholdt i Milano, Italia for å feire åpningen av Simplontunnelen i 1906. Utstillingen ble åpnet 28. april 1906 av kong Viktor Emmanuel III og dronning Elena  og lukket 11. november samme år. 
Utstillingen inneholdt 200 bygninger fordelt på et område på 100 hektar. 25 land deltok i utstillingen og 10 millioner gjester besøkte den. 
3. august brøt det ut brann i Den dekorative kunsts palass. Brannen ødela Ungarns og Italias kunst- og arkitekturutstilling og forvoldte skader for opp mot 2 millioner dollars. Blant de ødelagte gjenstandene var den originale modellen av Duomo di Milano og håndskrevne dokumenter fra Alessandro Volta og Napoléon Bonaparte.


== Referanser ==
Verdensutstillingen i Melbourne (1880)

Verdensutstillingen i Melbourne i 1880 (Melbourne International Exhibition) var den andre verdensutstillingen som ble avholdt i Australia (den første var i Sydney året før). Utstillingen ble avholdt fra 1. oktober 1880 til 30. april 1881. Utstillingen hadde 1,5 millioner besøkende, mens Melbourne hadde en befolkning på bare 280 000.
Royal Exhibition Building i Carlton Gardens ble bygget for utstillingen og hadde et gulvareal på 12 000 kvadratmeter samt flere midlertidige annekser. Deler av bygningen står fremdeles og er på UNESCOs verdensarvliste. 
Utstillingen var utformet etter verdensutstillingene i Europa og skulle markedsføre handel og industri, samt kunst, vitenskap og utdanning. De fungerte også som underholdning og tiltrakk turisme.
Kjentmannsprøve

Bestått kjentmannsprøve er et tegn på at en sjåfør har en viss basiskunnskap (lokalkunnskap) om hvor adresser og/eller steder befinner seg, i et begrenset geografisk område (løyvedistrikt). Hensikten er å sikre at kunden blir fraktet korteste (rimeligste) vei, slik at prisen på oppdraget blir så minimal som mulig.
Kjentmannsprøve kan være påkrevd i flere sammenhenger, spesielt innen transportnæringen. For å kunne føre en drosje i et bestemt løyveområde kan kjentmannsprøve være påkrevd, men ikke alltid. Krav om kjentmannsprøve bestemmes i slike tilfeller av drosjesentralen i det aktuelle løyvedistriktet eller av det lokale politiet. Dersom det er drosjesentralen som krever kjentmannsprøve, kan det være at drosjer tilsluttet en annen sentral i det samme løyveområdet operer uten krav til kjentmannsprøve. Dersom det er politiet som krever kjentmannsprøve må alle sjåfører som opererer drosjer ha bestått kjentmannsprøve i det aktuelle løyvedistriktet. I drosjenæringen påføres bestått kjentmannsprøve den enkelte sjåførs kjøreseddel.
Krav til kjentmannsprøve i Oslo og Akershus-delen av Viken er opphevet i forbindelse med de nye bestemmelsene i yrkestransportloven som trådte i kraft 1. juli 2020.


== Referanser ==


== Se også ==
Drosje
Kjøreseddel
Yeonpyeong

Yeonpyeong er en gruppe øyer i Sør-Korea, beliggende i Gulehavet, vel 80 km vest for Incheon by og 12 km sør for sørkysten av Hwanghaeprovinsen i Nord-Korea. Den største øya er Daeyeonpyeong, men den kalles også rett og slett Yeonpyeong, fordi den er den dominerende øya både i areal og befolkning. Den har et areal på 7,01 km² og en befolkning på 1794 (2009). Den andre bebodde øya er Soyeonpyeong, men der finnes bare en liten befolkning. Arealet er på 0,24 km². I tillegg kommer noen mindre ubebodde øyer og skjær. Øygruppen har et samlet areal på 7,29 km².
Øyene er en del av den administrative enheten Yeonpyeong-myeon som igjen tilhører fylket Ongjin i provinsen Incheon.
Yeonpyeong-øyene ligger svært nær den nordlige grenselinja. Nærheten til Nord-Korea og rike fiskeressurser i området gjør at området har vært og er gjenstand for en viss spenning mellom de to koreanske statene. Sør-Korea har utplassert 1000 soldater på øyene. Det har vært marinesammenstøt i området flere ganger, blant annet i 1999 og 2002.23. november 2010 skjøt Nord-Korea rundt 200 artillerigranater mot den største av øyene, Daeyeonpyeong. Minst 50 granater traff selve øya, de fleste i eller i nærheten av en sørkoreansk militærbase. Bombardementet skadet minst to sivile og ødela flere hus. To sivile sørkoreanere og to sørkoreanske marinesoldater ble drept i angrepet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yeonpyeong Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Maestro (TV-program)

Maestro er et norsk musikalsk talentprogram med norske kjendiser som er blitt sendt på NRK1 siden 2010. Konseptet er at norske kjendiser får prøve seg som dirigent med Kringkastingsorkestret. I hvert program stemmer Kringkastingsorkesteret ut én av deltakerne.
I 2010 var Espen Beranek Holm programleder. De som deltok var Hilde Louise Asbjørnsen, Christian Borch, Aslak Borgersrud, Jenny Jenssen, Johannes Joner, Phung Hang og Petter Schjerven. Seieren gikk til Asbjørnsen.I 2020 var Mikkel Niva programleder. De som deltok var Faten Mahdi Al-Hussaini, Herman Dahl, Vidar Magnussen, Silya Nymoen, Anne Marie Ottesen, Admiral P, Adam Schjølberg og Helén Vikstvedt. Seieren gikk til Herman Dahl.
Serien ble nominert til Gullruten 2011 i klassen beste konkurransedrevet reality og Gullruten 2020 i klassen beste underholdningsprogram.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Maestro på NRK TV
Verdensutstillingen i Paris (1900)

Verdensutstillingen i Paris i 1900, (Exposition universelle 1900) var en verdensutstilling som ble avholdt i Paris, Frankrike i 1900. Utstillingen skulle feire de teknologiske fremskritt i det 19. århundre og fremskynde utviklingen inn i det 20.
Utstillingen varte fra 15. april til 12. november 1900. Mer enn 50 millioner mennesker besøkte utstillingen og dette ga et overskudd for den franske regjeringen på 7 000 000 franc. Utstillingen inneholdt over 76 000 utstillinger og dekket et område på 1,12 kvadratkilometer.
Flere kjente bygninger i Paris ble bygget til utstillingen, blant annet Paris-Gare de Lyon, Gare d'Orsay, Pont Alexandre III, Grand Palais, La Ruche og Petit Palais. Den første linjen i Paris Metro startet også under utstillingen. 
Som en del av utstillingen ble det arrangert Sommer-OL fra 14. mai til 28. oktober. 
Johs.Grønseth A/S Stenindustri var deltaker på verdensutstillingen i Paris i 1900  og vant Gullmedalje for sin sten.


== Viktige presentasjoner ==
Pont Alexandre III
Lydfilm
Rulletrapp
Verdens største refraktor
Verdens første oppblåsbare redningsvest.


== Norsk deltakelse ==
Norge stilte med egen paviljong tegnet av arkitekt Holger Sinding-Larsen. Temaet for den norske deltakelsen var Fridtjof Nansen og kampen mot naturkreftene. En modell av Geirangervegen ble vist og vegdirektør Krag ble tildelt gullmedalje.Det var i alt nesten 430 norske utstillere, og en av dem var oppfinner Breder Calsen fra Bodø. Han hadde med seg 2 modeller av redningsvesten Tethys.


== Se også ==
Sveriges paviljong på verdensutstillingen i Paris 1900


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Exposition Universelle (1900) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
ExpoMuseum om 1900-utstillingen Arkivert 13. desember 2010 hos Wayback Machine.
National Gallery of Art
Drosjeløyve

Drosjeløyve eller drosjebevilling er en konsesjon som innebærer at man får tillatelse fra offentlig myndighet (fylkeskommunen) til å bedrive drosjevirksomhet i et mindre geografisk definert område (løyvedistrikt). Løyvene er hjemlet i Yrkestransportloven.
Hensikten med konsesjonskravet er at myndighetene ønsker å regulere og kontrollere at virksomheten utøves i samsvar med samfunnets felles beste. Ofte vil myndighetene sette vilkår i forbindelse med tildeling av en konsesjon. Adgangen til dette vil ofte være regulert i loven der kravet om konsesjon kommer til uttrykk, men vil ellers komme an på ulovfestede forvaltningsrettslige prinsipper. Et viktig prinsipp er at adgangen til å sette vilkår ikke kan misbrukes. Vilkårene som stilles må således stå i saklig sammenheng med lovens formål, og må ikke pålegge den forpliktede urimelige byrder i tilknytning til konsesjonen.


== Betingelser ==
Drosjeløyve gir innehaveren rett og plikt til å drive persontransport utenfor rute med motorvogn registrert for høyst åtte sitteplasser, i tillegg til førersetet. I særlige tilfeller kan løyvemyndigheten gi tillatelse til å drive drosjetransport med motorvogn registrert for opptil 16 sitteplasser, i tillegg til førersetet.
Drosjeløyve er behovsprøvd. Det vil si at fylkeskommunen vurderer behovet for drosjeløyver før løyve eventuelt utstedes. Dersom et løyve blir ledig som følge av oppsigelse eller dødsfall, har søker med minst to års ansiennitet som fulltids drosjefører i løyvedistriktet, fortrinnsrett til det ledige løyvet (forutsatt at denne oppfyller vilkårene forøvrig). Fylkeskommunen avgjør på hvilke vilkår tildelingen av nye løyver skal skje. Søknad om løyve må sendes til fylkeskommunen der søkeren har sin forretningsadresse.


== Bopelsløyve ==
I geografiske områder der kjøregrunnlaget for drosjer er så vidt lite at det ikke er grunnlag for å danne en drosjesentral, gis såkalt bopelsløyve til drosjeeierne. Bopelsløyvehavere opererer med utgangspunkt i det distrikt de blir tildelt gjennom løyvet, og pålegges således ikke tilslutningsplikt til noen sentral.


== Rullestolløyve ==
Noen steder har man også en ordning med rullestolløyve, for eksempel i Bergen. Ordningen er ment å bedre transporttilbudet for rullestolbrukerne. Innehaver av rullestolløyve kan søke om overgang til ordinært drosjeløyve etter en tid, noe som kan føre til økt rullering av rullestolløyver. Derfor kan det noen steder være lettere å få et rullestoløyve enn et ordinært drosjeløyve.


== Reserveløyve ==
En drosjeeier med ordinært løyve kan også besitte et eller flere reserveløyver, men man må først ha et ordinært løyve før en kan ta ut reserveløyver. Hver fylkeskommune har egne regler på hvor mange reserveløyver man kan ha. I utgangspunktet vil et reserveløyve innebære mindre kjøring enn et ordinært løyve. Hver taxisentral har egne planer for reservebilene tilknyttet deres sentral. Reservene skal bare være ut når det er mye trafikk og stor etterspørsel som i helger, høytider og rushtid.


== Se også ==
Turvognløyve
Drosje
Kjøreseddel


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Transportløyve
Verdensutstillingen i Paris (1937)

Verdensutstillingen i Paris i 1937, (Exposition internationale «Arts et Techniques dans la Vie moderne» eller bare Exposition internationale) var en verdensutstilling avholdt i Paris i 1937.
Utstillingen fylte elvebreddene langs Seinen på begge sider av Pont d’Iéna, med Trocadéro-området nord for elven og Marsmarken på sørsiden med Eiffeltårnet som blikkfang. Paviljongene som viste fransk kunst, kultur og næringsliv, opptok arealer videre østover langs Seinens nordre bredd, langs søndre elvebredd på begge sider av Marsmarken, og langs midtaksen sør for Eiffeltårnet.
De europeiske paviljongene lå dels på området mellom elven og Trocadéro, hvor den permanente utstillingsbygningen Palais de Chaillot var oppført, og dels langs søndre elvebredd. Her fikk også USA sin paviljong. Andre oversjøiske land fikk tomter til sine paviljonger lengst sør på Marsmarken.
Norges paviljong lå sentralt med front ut mot midtaksen i Trocadéro-parken, i forlengelse av Avenue d'Iéna. Den var tegnet av arkitektene Arne Korsmo, Knut Knutsen og Ole Lind Schistad. Nabolandene var Nederland og det republikanske Spania. Den spanske paviljongen av Josep Lluís Sert tiltrakk seg stor oppmerksomhet, ettersom utstillingen fant sted under den spanske borgerkrigen. Her stilte Pablo Picasso ut sitt berømte maleri «Guernica». Den spanske paviljongen ble rekonstruert på verdensutstillingen i Barcelona i 1992.
52 land deltok i Paris, og utstillingen hadde over 31 millioner besøkende. Utstillingen er mest kjent for den symbolske konfrontasjonen mellom det nazistiske Tyskland og det kommunistiske Sovjetunionen. Begge lands paviljonger sto «front mot front» på hver sin side av midtaksen langs nordre Seine-bredd. Tysklands var tegnet av Albert Speer, med et høyt tårn som et «bolverk mot bolsjevismen», med den tyske ørn og hakekorset øverst. Sovjetunionens paviljong av arkitekt Boris Iofan (med et litt lavere tårn) møtte til gjengjeld nazismen med en aggressiv skulptur av Vera Mukhina – en muskuløs industriarbeider og en kvinnelig kolkhoz-arbeider som sammen løftet hammer og sigd mot motstanderen.
De fleste byggverk som ble reist til verdensutstillingen, var provisorier som senere ble revet. Men noen byggverk var permanente og eksisterer fremdeles, Palais de Chaillot og Palais de Tokyo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fakta om utstillingen fra BIEs hjemmeside Arkivert 27. oktober 2007 hos Wayback Machine.
Opinion (selskap)

Opinion AS er et av Norges største markedsanalysebyråer. Selskapet ble stiftet i 1986 av private gründere, og sprang ut fra miljøet tilknyttet Institutt for medier og kommunikasjon ved Universitetet i Bergen.  Opinion er et fullservice markedsanalysebyrå, og gjennomfører intervjubaserte undersøkelser for norske og utenlandske oppdragsgivere innenfor privat og offentlig sektor. I mange år benyttet Opinion bare kvantitative analyseteknikker, og med vekt på medieundersøkelser og oppdrag fra offentlig sektor.


== Historie ==
I 1994 ble selskapet kjøpt av Fafo, og det ble opprettet et avdelingskontor i Oslo i tilknytning til Fafos lokaler på Grønland. Gjennom måling av partioppslutning (partpolitisk barometer) i samarbeid med Aftenposten ble Opinion gradvis en mer synlig aktør og etter hvert med en sentral plass i norsk markedsanalysebransje.
Media & Research Group (MRG) overtok deretter Opinion fra Fafo i 2004, og selskapet ble deretter fusjonert med Bengal Consulting og Intéra ResearchLab. Gjennom denne fusjonen fikk Opinion tilført kvalitativ analysekompetanse og markedsføringskunnskap. Opinions intervjusentral i Bergen ble solgt til Norstat og deretter utviklet til rent konsulentselskap. I 2006 ble Opinion fisjonert ut fra MRG og notert på Oslo Børs som en del av Spits ASA.
I 2007 flyttet Opinion til Holtegata 26 på Uranienborg i Oslo. I mars samme år ble Spits kjøpt av svenske A-Com AB, men ble i 2009, sammen med den norske delen av A-Com, kjøpt tilbake av det norske investeringsselskapet Zoncolan.I 2012 fusjonerte Opinion med analyse- og kommunikasjonsbyrået Perduco og dannet selskapet Opinion Perduco. Det nye selskapet flyttet til det tidligere industriområdet Vulkan i bydel Grünerløkka.
I 2014 overtok selskapet analyse- og konsulentbyrået OnLive Research og endret navnet tilbake til Opinion.


== Organisasjoner ==
Opinion er medlem av Strategi- og analyseforeningen (tidligere Norsk Markedsanalyseforening) og ESOMAR (tidligere European Society for Opinion and Marketing Research), og er i tillegg norsk representant for det internasjonale nettverket Global Network for Research. Opinion har også deltatt i forskningssamarbeid med SINTEF og Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (AHO).
Opinion ledes av administrerende direktør John Lauring Pedersen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted