jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hemiolaus

Hemiolaus er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn ca. 30-35 millimeter) stjertvinger med to stjerter på bakvingen, den fremre er liten og peker rett utover, den bakre er lengre og peker bakover (vinkelen mellom dem er nær 90 grader). Oversiden er mørk med blå metallglans. Undersiden er lysbrun med rødbrune tverrstriper.


== Levevis ==
Larvene lever på planter i slekten Olax (Olacaceae).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.
Hemiolaus caeculus er vidt utbredt i det sørlige og østlige Afrika, de øvrige artene er endemiske for Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
familie glansvinger (Lycaenidae)
delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
stjertvinger  (Theclinae)
stamme Hypolycaenini Swinhoe, 1910
slekten Hemiolaus Aurivillius, 1922 – 6 arter
Hemiolaus caeculus (Hopffer, 1855)
Hemiolaus ceres (Hewitson, 1865)
Hemiolaus cobaltina (Aurivillius, 1899)
Hemiolaus margites (Mabille, 1899) – noen ganger regnet som et synonym for H. cobaltina
Hemiolaus maryra (Mabille, [1887])
Hemiolaus varnieri Stempffer & Bennet, 1958 – noen ganger regnet som et synonym for H. cobaltina


== Eksterne lenker ==
(en) Hemiolaus i Encyclopedia of Life 
(en) Hemiolaus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hemiolaus hos NCBI 
(en) Kategori:Hemiolaus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hemiolaus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Hemiolaus i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Hemiolaus
Bilder av artene
Ivar Sporon-Fiedler

Ivar Christian Frederik Sporon-Fiedler (født 28. juli 1899 på Bonderup ved Store Merløse, død 3. juni 1955 på Norskov) var en dansk godseier, storviltjeger, forfatter og motstandsmann. Han var bror til Axel C.F. Sporon-Fiedler.
Han var sønn av godseier og politiker Frederik Sporon-Fiedler og arvet Nordskov. I 1934 kjøpte han dessuten Damsbo Skov på Fyn.
Eiendommene lot han forpaktere bestyre og dette ga solid inntekt slik at han kunne utøve sin store lidenskap for jakt, fortrinnsvis i Afrika. I 1933 jaktet han i Kenya og mens han var der ble hans store jakthytte Skovreden oppført ved Damsbo. På slutten av 1930-tallet planla han en jaktreise til Rocky Mountains i Nord-Amerika. 
Andre verdenskrig satte en stopper for disse planer. I stedet gikk han inn i motstandsbevegelsen.
Sammen med bl.a. Alf Toftager, som senere ble borgermester i Faaborg – og den unge grev Lennart Ahlefeldt Laurvig Lehn fra Hvidkilde som ble henrettet av tyskerne, hjalp han med å skjule allierte flyvere for nazistene.
Først i 1947 reiste Sporon-Fiedler til USA, hvor han sammen med sin gode venn Knudsen, som eide Californias største meieri, fortsatte videre til Canada på jakt.
Noen år etter andre verdenskrig var han også redaktør i tidsskriftet Dansk Jagttidende.
I 1955 reiste han på jakt til India hvor han ble syk og måtte reise hjem. Han døde hjemme i Danmark kort tid etter hjemkomst.
Ivar Sporon-Fiedler besøkte en rekke ganger Norge. Hitra besøkte han ved flere anledninger. Dette kan man lese om i hans siste bok Venner og Vildt som utkom to år etter hans død.


== Bibliografi ==
Vinter. Vaar. Sommer. Høst – 1926
Efter Kronhjort i de Norske Fjeldskove DANSK JAGTTIDENDE 1. april 1929 – hjortejakt på Hitra
I Afrikas Kløer: Fra en Jagtrejse i Kenya og en tur Afrika rundt. KØBENHAVN 1934
Jagten i Danmark. Poul Hansen (red). Med bidrag av Ivar Sporon-Fiedler. KØBENHAVN 1939
Med Riffel i Sadlen: Fra Jægerlivet i Canadas Vildmarker. KØBENHAVN 1948
Venner og Vildt – Fra Norske og Svenske Jagtmarker gennem 25 aar. To kapitler om hjortejakt på Hitra. KØBENHAVN 1957
Fra krat og kær – Danske Jægere fortæller. Carl Haxthausen (red). Med bidrag av bl.a. Ivar Sporon-Fiedler. KØBENHAVN 1963
Mænd i sorte kapper: Motstandbevægelsens historie i Fåborg og omegn – av Frants Jørgen Hvass. Her kan vi bl.a. lese om Ivar Sporon-Fiedlers deltagelse i den danske motstandskamp mot nazistene under andre verdenskrig. FÅBORG 1969


== Eksterne lenker ==
Faldsled-Millinge-svanninge Lokal-nyt, efterår 2008, nr. 15.  (PDF) – om Sporon-Fiedlers jaktslott Skovreden ved Damsbo (s.8-9)
Tidsskriftet JÆGER (tidl.Dansk Jagttidende m.fl.) hvor Sporon-Fiedler noen år var redaktør
Karl Liebknecht-huset

Karl Liebknecht-huset (tysk: Karl-Liebknecht-Haus) er en kontorbygning i Mitte i Berlin. Den er fra 2007 hovedkontor for det tyske politiske partiet Die Linke. Bygningen befinner seg i Kleine Alexanderstraße 28 og den tilgrensende Weydingerstraße 14–16 mellom Alexanderplatz og Rosa-Luxemburg-Platz. 


== Historie ==

Bygningen ble oppført i 1910 for fabrikant Rudolph Werth og i 1926 oppkalt etter Karl Liebknecht i forbindelse med at Kommunistische Partei Deutschlands kjøpte huset. Videre på 1920-tallet og inn på 1930-tallet, ble bygningen brukt av diverse kommunistiske organisasjoner.
Under nasjonalsosialismen i Tyskland ble huset stengt for de kommunistiske eiere i 1933. Den ble deretter brukt av SA, fikk navnet Horst Wessel-huset, og tjente som konsentrasjonsleir for å terrorisere nazimotstandere. I en kort periode holdt et grunnregisterkontor til i bygningen, men ble så igjen overtatt nasjonalsosialistiske organisasjoner, inntil slutten på den andre verdenskrigen.
Under den andre verdenskrigen ble huset delvis ødelagt. Etter krigens slutt ble bygningen overtatt av SED og senere Institut für Marxismus-Leninismus.
Etter Murens fall fulgte diskusjoner om hvilke eiendommer som tilhørte partiene og masseorganisasjonene i DDR. SED og andre partier («Blokkpartier») som sett fra vesten ikke representerte noen reell politisk bevegelse og dermed heller ikke ble ansett å ha noen legitimitet, mente å eie bl.a. denne eiendommen. PDS var etterfølger av SED og fremsatte krav på eierskap overfor de nye nasjonale myndighetene. Disse diskusjonene toppet seg i form av en sultestreik av prominente SED-medlemmer og diverse husundersøkelser foretatt av politiet. PDS ga til slutt avkall på de fleste av de eiendommer de hadde gjort krav på. Karl Liebknecht-huset og Hotel am Wald i Elgersburg, Thüringen er i dag de eneste faste eiendommer i partiet. Disse eiendommene tilhørte partiet også før 1946.
Huset er registrert som kulturminne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karl-Liebknecht-Haus (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karl-Liebknecht-Haus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Husets historie på hjemmesiden til Die Linke Arkivert 22. august 2011 hos Wayback Machine.
Ayanleh Souleiman

Ayanleh Souleiman (født 3. desember 1992) er en djiboutisk mellomdistanseløper som spesialiserer seg på 1500 meter.
I 2011 kom han på sjetteplass på 1500 meter i Panafrikanske leker, og han vant gull i De panarabiske leker i Doha. Han løp både 800 og 1500 meter ved juniorafrikamesterskapet 2011 – her nådde han ikke finalen på 800 meter, men på 1500 meter kom han på niendeplass i finalen.I VM i friidrett innendørs 2012 nådde han finalen, men endte på femteplass.
Med en tid på 1.43,76 vant Souleiman bronsemedaljen under Utendørs-VM som ble avholdt i Moskva i august 2013, bare slått av Mohammed Aman fra Etiopia og Nick Symmonds fra USA.
Han representerte Djibouti under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 1500 meter, men fullførte ikke semifinalen, og kvalifiserte seg derfor ikke til finalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ayanleh Souleiman – Olympics.com 
(en) Ayanleh Souleiman – Olympic.org 
(en) Ayanleh Souleiman – Olympedia 
(en) Ayanleh Souleiman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ayanleh Souleiman – World Athletics 
(en) Ayanleh Souleiman – Diamond League 
(en) Ayanleh Souleiman – Track and Field Statistics
Freddie Jones

Frederick Charles «Freddie» Jones (født 12. september 1927 i Longton, Stoke-on-Trent, Staffordshire, død 9. juli 2019 i Bicester) var en britisk skuespiller.
Jones ble skuespiller etter ti års arbeid som laboratorieassistent i et firma som laget keramikkprodukter, da hans hobby tok over. Han fikk sin trening ved Rose Bruford College og ble kjent internasjonalt for sin rolle som Claudius i den britiske TV-serien The Caesars i 1968. Han spilte også i regissør David Lynchs filmer, blant annet i Elefantmannen (1980), Dune (1984) og Wild at Heart (1990).
Han er far til skuespilleren Toby Jones.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Freddie Jones på Internet Movie Database 
(sv) Freddie Jones i Svensk Filmdatabas 
(da) Freddie Jones på Filmdatabasen 
(da) Freddie Jones på danskfilmogtv.dk 
(da) Freddie Jones på Scope 
(fr) Freddie Jones på Allociné 
(en) Freddie Jones på AllMovie 
(en) Freddie Jones hos Rotten Tomatoes 
(en) Freddie Jones hos The Movie Database 
(en) Freddie Jones hos Internet Broadway Database
Krøll-lilje

Krøll-lilje (Lilium martagon), eller martagonlilje, turbanlilje og kranslilje er en gammel hageplante i liljefamilien.
Martagonliljen vokser opp fra en stor løk dypt nede i jorda og har kransstilte avlange blad på en lang stengel, som kan bli opptil en meter høy. På toppen av stengelen får den hengende liljeblomster i enten rosa eller hvitt, som dufter godt. Blomstene krøller seg oppover, og planten kalles derfor ofte for krøllilje, eller kranslilje etter de kranslignende bladene rundt stengelen.
I Norge er martagonlilje en gammel prydplante med lange tradisjoner. Man tror at den har vært dyrket her i landet helt siden middelalderen. Antakeligvis var den mye dyrket hos munkene i klosterhagene. Martagonliljen blir gammel som hageplante, og den er meget hardfør. Ofte kan man finne martagonliljer stående igjen på tuftene til gamle hus og hager. Den trives også godt i gamle parker, skogskanter og kratt.

I Rosendal have i Baroniet Rosendal har denne liljen overlevd 300 år i hagen der og den er nå også blitt forvillet til naturområdene rundt baroniet. Man har funnet de gamle kvitteringene fra da Ludvig Rosenkrantz kjøpte martagonliljer til hageanlegget sitt i 1667.

Martagonlilje sprer seg med frø som danner småløker og de kan dukke opp langt fra morplanten. De første årene kommer de bare med et lite blad opp av bakken. Martagonliljer bruker nemlig 5–10 år før de kommer med blomster. Martagonlilje kan også formeres ved deling av løkskjellene. Arten liker seg best i noe fuktig jord og vil helst ha halvskygge.
Det finnes også en mørkerød variant av martagonlilje, Lilium martagon 'Cattaniae'.


== Eksterne lenker ==
(en) Martagonlilje i Encyclopedia of Life 
(en) Martagonlilje i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Martagonlilje hos Artsdatabanken 
(sv) Martagonlilje hos Dyntaxa 
(en) Martagonlilje hos ITIS 
(en) Martagonlilje hos NCBI 
(en) Martagonlilje hos The International Plant Names Index 
(en) Martagonlilje hos Tropicos 
(en) Kategori:Lilium martagon – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lilium martagon – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lilium martagon – detaljert informasjon på Wikispecies 
Artsdatabanken, FremmedArt2012 − Lilium martagon krøll-lilje
Finnboge den sterkes saga

Finnboge den sterkes saga (Finnboga saga ramma) er en islendingesaga fra første del av 1300-tallet. Historien foregår i Flateyjardalur nord på Island, i Norge og i Bysants i siste del av 900-tallet og handler om Finnboge Åsbjørnsson og hans livsreise fra hittebarn til aktet gammel bonde. Finnboge er også omtalt i Landnåmabok og i Vatnsdæla saga. Sagaen har blitt beskrevet som «It has generic affinities with the fornaldarsögur and riddarasögur, and is less realistic in style than many Sagas of Icelanders».Historien begynner med at Finnbogas far Ásbjørn tvinger guttens mor Torgerd til å sette ut det nyfødte barnet, som et straff for at Torgerd tillot datteren deres å gifte seg med en nordmann uten Asbjørns godkjenning. Gutten blir funnet av fattigkvinnen Syrpa og oppfostret av henne under navnet Urðarkottr. Han vokser seg raskt stor og sterk, men også uregjerlig. Han blir «oppdaget» av lovsigemannen Þorgeirr Ljósvetningagoði, og gjenforent med foreldrene. Siden reiser han til Norge og Bysants, har tjeneste hos keiseren i Bysants, mottar etter hvert kristendommen, og dør hjemme på Island som en gammel, rik og aktet mann. 
Sagaen er bevart i håndskriftet Möðruvallabók fra ca 1340 og i to yngre håndskrifter fra 1400-tallet. Den er oversatt til nynorsk av Aslak Tonna i 1920, og til bokmål av Arnhild Mindrebø i 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
heimskringla.no, nynorsk fulltekst
Chliaria

Chliaria er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).


== Utseende ==
Små (vingespenn 20-28 millimeter) stjertvinger med to korte stjerter på bakvingene. Oversiden er litt matt lyst blålig med bredt svarte kanter, undersiden er lys med brune tverrstreker og/eller flekker, gjerne noen svarte flekker ved bakvingens bakhjørne.


== Levevis ==
I alle fall én av artene har larver som lever på orkidé-slekten Rhynchostylis og andre epifyttiske orkideer. Larvene lever på blomsterknoppene. Disse sommerfuglene finnes mest i regnskog.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Borneo i øst.


== Systematisk inndeling ==

Artene ble tidligere gjerne regnet til slekten Hypolycaena. Det er mulig at flere arter fra denne slekten bør flyttes hit.

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
familie glansvinger (Lycaenidae)
delgruppe Lycaeninae (i vid forstand)
stjertvinger  (Theclinae)
stamme Hypolycaenini Swinhoe, 1910
slekten Chliaria Moore, 1884 – 5 arter
Chliaria balua Moulton, 1911
Chliaria kina (Hewitson, 1869)
Chliaria othona (Hewitson, 1865)
Chliaria pahanga Corbet, 1938
Chliaria tora (Kheil, 1884)


== Eksterne lenker ==
(en) Chliaria i Encyclopedia of Life 
(en) Chliaria i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chliaria hos NCBI 
(en) Kategori:Chliaria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Brower, Andrew V. Z. 2007. Chliaria i The Tree of Life Web Project, [http://tolweb.org/ http://tolweb.org
www.funet.fi – Chliaria
Vellekla

Vellekla er et islandsk skaldekvad – en dråpa – diktet av skalden Einar Skålaglam, sannsynligvis år 986. Det er et hyldningsdikt til Håkon Sigurdsson jarl som Einar var hirdskald for.
Navnet Vellekla tolkes normalt som «gull-mangel».
Diktet finnes ikke lenger i sin helhet, men ganske mange av strofene er bevart i bl.a. Snorre Sturlasons Heimskringla, i Fagrskinna, Den yngre Edda og i Jomsvikingenes saga.
Versemålet i Vellekla er dróttkvætt. Diktet er spesielt fordi det har to avslutninger. Vers 33 er utformet som en avslutning som takker jarlen for dikterlønna, men det er skrevet fire vers til etter dette. En tolkning (av Idar Lind) er at de første 33 vers er skrevet etter kong Håkons kamper mot Eirikssønnene (Gunnhildssønnene) og hans seier over den tysk-romerske keiser Otto I i 976, og at de fire siste vers er skrevet etter Håkons seier over jomsvikingene i slaget i Hjørungavåg i 986, selv om dette slaget nevnes ikke i diktet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Heimskringla.no: Vellekla Teksten til kvadet med korte notiser på norsk
Heimskringla.no: Vellekla på dansk
Einarr skálaglamm Alle diktene til Einar med korte notiser om skalden på islandsk
Vellekla hele diktet med sammelignbare versjoner og korte notater ved Idar Lind
Vråbreen

Vråbreen er en isbre på Spitsbergen på Svalbard. Den ligger øverst i Kjellströmdalen, mellom Storslengja i sør og Svenfjellet og Cösterfjellet i nord. Breen er rundt fire kilometer lang. Fra breporten starter Kjellströmelva.
Ordet «vrå» i navnet kommer av det gammelnorske «vrá/ró» som betyr «krok» eller «avsidesliggende sted», noe som her kan hentyde til at dalen som breen ligger i gjør en sving, altså er krokete.


== Referanser ==
Möðruvallabók

Möðruvallabók er et håndskrift fra ca 1320-1350 som inneholder teksten til 11 islendingesagaer, for mange av dem er det den eldste og beste tekstkilden og i sum er det den «største og viktigste kilden» til sagalitteraturen. Manuskriptet er også kjent som AM 132 fol., som er dets katalognummer i Den arnamagnæanske samling.

Håndskriftet inneholder i denne rekkefølgen: Njåls saga, Egils saga, Finnboga saga ramma, Sambandsmennenes saga, Kormáks saga, Víga-Glúms saga, Droplaugsønnenes saga, Ölkofra þáttr, Hallfreðar saga, Laksdøla saga, Tåtten om Bolle Bollesson og Fosterbrødrenes saga. 
Manuskriptet består av 200 pergamentblad, innbundet i treplater. 189 av pergamentene er fra 1300-tallet og skrevet med den samme håndskriften som også finnes i 6 andre, mindre håndskrifter med kirkelige tekster. Noen av versene er skrevet med en annen hånd, som er kjent fra Jónsbók og noen andre tekster. Det er antagelig skrevet på Nord-Island. I tillegg til de 189 pergamentene er 11 manglende blad erstattet med yngre blad fra 1600- og 1700-tallet. 
Håndskriftet fikk sitt navn da det ble trykket i 1880 i bind I av Íslenzkar fornsögur. Navnet har bakgrunn i at den daværende eieren lagmann Magnus Björnsson skrev sitt navn i boken 3. mai 1628, og stedfestet det til «Möðruvöllum í Hörgárdal». Magnus' sønn Bjørn Magnusson hadde håndskriftet med seg til København i 1684 og ga det til arkivaren Thomas Bartholin d.y. Etter Bartholins død i 1690 kom skriftet i Árni Magnússons eie. Siden 1974 har det vært i Árni Magnússon institutt i Reykjavik. 


== Referanser ==
Iver Gundersen Øvstrud

Iver Gundersen Øvstrud (født 1711, død 1775) var norsk treskjærer og rosemaler.
Han var født på gården Øvstrud i Rollag i Numedal. I 1753 giftet han seg med Anne Johannesdatter Bergerud, og i 1753 flyttet de fra Øvstrud til Herbrandsplassen i Veggli. De siste årene bodde han på husmannsplassen Toeneie i Veggli, der han døde i 1775.Øvstrud var trolig selvlært, men han har hentet inspirasjon fra kirkekunsten og var den første i Numedal som skar akantus.
Det er bevart noen få arbeider av Iver Øvstrud fra slutten av 1730-årene. I 1742 skar han en benk og i 1744 en almissetavle til Veggli kirke, og allerede i disse årene trer han fram med sin personlige stil der alle flater, sarger og listverk fylles med dekor - geometriske border, planter, dyr og mennesker. Øvstrud bruker mange bibelske motiver som han trolig har hentet fra bildebibler. Han fremstår først og fremst som treskjærer, men han bruker også svidekor. Maling bruker han primært sammen med disse teknikkene, men det er bevart noen mindre gjenstander etter Øvstrud som bare er dekorert med malte blomster- eller figurmotiver.
Øvstrud har en mangfoldig produksjon av skap, benker, kister, skrin, kanner, mangletrær, høvrer, bogtrær og andre små gjenstander. I tillegg til benk og almissetavle til Veggli kirke og arbeider i Rollag stavkirke han har trolig skåret prekestolhimlingen i Svene kirke. Han er representert i samlingene i Bergen Museum, Drammens Museum, Lågdalsmuseet på Kongsberg, Nordiska museet i Stockholm og Norsk Folkemuseum.
I 1958 ble det arrangert en stor utstilling av Øvstruds arbeider på Drammens Museum. Katalogen fra denne utstillingen omfatter 85 gjenstander som skal være gjort av Øvstrud og har et tillegg på 5 som er mer usikre.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anker, Peter (2004): Norsk folkekunst. Kunsthåndverk og byggeskikk i det gamle bondesamfunnet. Oslo. ISBN 82-02-23839-0
Asker, Randi (1958): Iver Gundersen Øvstrud. Bygdekunstneren fra Rollag i Numedal. Drammen.
Christie, Sigrid og Håkon (1981): Norges kirker. Buskerud. Bind 1. Oslo. ISBN 82-05-13123-6
Ellingsgard, Nils og Andersen, Gry Charlotte Ljøterud (2002): Rosemåling i Numedal. Dekorativ måling i folkekunsten. Oslo. ISBN82-496-0580-2
Ellingsgard, Nils og Aamold, Svein (1986): «Øvstrud, Iver (Ivar) Gunnarson, treskjærar og målar.» I Norsk kunstnerleksikon bind 4, s. 559, Oslo. ISBN 82-00-18323-8
Magerøy, Ellen Marie (1983): Norsk Treskurd. Oslo. ISBN 82-521-2341-4


== Eksterne lenker ==
Arbeider av Iver Gundersen Øvstrud i DigitaltMuseum
Barry Jones (skuespiller)

Barry Jones (født 6. mars 1893 i Guernsey, Kanaløyene, død 1. mai 1981 samme sted) var en engelsk skuespiller. Han startet sin skuespillerkarriere på den britiske scenen i 1921. Han deltok som Bluntschli i filmen Arms and the Man i 1932. Som en skuespiller som ofte portretterte overklassekarakterer, hadde han en sentral rolle i filmen Seven Days to Noon. Han spilte også Mr. Lundie i 1954 i filmatiseringen av Brigadoon, og som Polonius i den amerikanske TV-filmatiseringen av Hamlet i 1953.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Barry Jones på Internet Movie Database 
(sv) Barry Jones i Svensk Filmdatabas 
(da) Barry Jones på Filmdatabasen 
(fr) Barry Jones på Allociné 
(en) Barry Jones på AllMovie 
(en) Barry Jones hos The Movie Database 
(en) Barry Jones hos Internet Broadway Database
Spekekjøtt

Spekekjøtt er en fellesbetegnelse for hele kjøttstykker som er saltet og speket. Kjøttet kan stamme fra ulike dyr, for eksempel gris, storfe, hest, rein, hjort, elg, villsvin og lignende. I tillegg til tradisjonelle kjøttstykker kalles også speket hjerte og tunge for spekekjøtt. 
Spekekjøtt som stammer fra gris eller villsvin kalles også spekeflesk. I noen tilfeller kan man også støte på betegnelsen speket dyrekjøtt. Dette er kjøtt som typisk stammer fra hest, men ikke bestandig.


== Se også ==
Spekemat
Jonas Darnell

Jonas Darnell (født 26. april 1964) er en svensk tegnseserieskaper og tegner. Hans mest kjente serie er humor og satire serien om steinalderfiguren Herman Hedning. Hans første store oppdrag var å gå inn i rekken som tegner for 91:an Karlsson. 
Darnell har også utført mer artistiske tegninger, blant annet omslaget til det norska folk metal-bandet Trollfests album Villanden.


== Serier av Jonas Darnell ==
1985 – 91:an Karlsson
1986 – Traskens, publisert i Svenska Serier
1986 – James Hund tegnet av Patrik Norrman, publisert i Svenska Serier, DN. og i bladet Bacon & Ägg
1988 – Herman Hedning, i eget blad og som biserie i bladet Fantomet
1993 – Werner Warhead, publicerad i Interface och Herman Hedning
1995 – Kodnamn Cordon Bleu, publisert i Bacon & Ägg
1996 – Röde Hund skrevet av Henrik Nilsson (Brandendorff), publisert i Bacon & Ägg
1997 – Den store Ondini skrevet av Henrik Brandendorff, publisert i Bacon & Ägg


== Eksterne lenker ==
Herman Hedning – Jonas Darnell