jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anton Rosen

Anton Sophus Rosen (født 13. september 1859, død 2. juli 1928) var en dansk arkitekt, professor og rektor for Kunstakademiet. Rosens stil var sterkt preget av jugendstilen. 
I tillegg til å tegne bygninger arbeidet han også med møbeldesign og dekorasjon.
Rosen utdannet seg opprinnelig til murer og arbeidet blant annet på Vor Frue kirke i Aalborg. Senere gikk han på Teknisk Skole i København hvor han ble uteksaminerti 1877. Deretter begynte han på Kunstakademiets bygningsskole hvor han ble uteksaminert i 1882. 
Rosen ble sendt til Silkeborg i 1883 for å ha tilsyn med oppføringen av Silkeborg bad som var tegnet av Vilhelm Dahlerup. Rosen ble boende i Silkeborg og kom til å prege byen med mange bygninger, blant annet vanntårnet ved en tidligere tekstilfabrikk, Ørneapoteket i Vestergade, og Silkeborg Turistbureau ved havnen. 
Rosen var ansatt hos Dahlerup i 1884 og 1890–1896 og læretiden hos han var medvirkende til å forme Rosens dekorative sans.
Anton Rosen var arkitekt på mange av tidens store utstillinger; for eksempel Landmandsforsamlingene i Odense i 1900 og utstillingen i Haslev i 1906. Han var hovedarkitekten for landsutstillingen i Aarhus i 1909. Suksessen med Aarhusudstillingen medførte at han ble utnevnt til titulær professor ved Kunstakademiet, mottok gullmedalje for Landsutstilingen i Aarhus 1909 samt Eckersbergmedaljen, også det i 1909. Hack Kampmann og Heinrich Wenck var med på å innstille Rosen til hederen.
Anton Rosen er arkitekten bak kjente bygninger i København som Palace Hotel (oppført 1906-1910) og Tuborgs administrasjons- og laboratoriebygning (oppført 1912–1914). Han også en av arkitektene bak Studiebyen i Gentofte.
Blant hans mange elever var Tyge Hvass, C.O. Gjerløv-Knudsen, P.A. Rosenkilde Gram, Einar Packness, Kay Fisker, Viggo Sten Møller, Horsens-arkitekten Viggo Norn, Aarhus-arkitekten Axel Høeg-Hansen samt Bent Helweg-Møller.


== Verk – utvalg ==
Silkeborg vanntårn, Amaliegade 49 i Silkeborg, 1902
Hotell- og forretningshuset Løvenborg på Vesterbrogade 34 i København, 1906
Paladshotellet på Rådhuspladsen i København, 1906–10
Landsutstillingen i Århus i 1909
Ole Rømer Observatoriet i Aarhus, 1908–1911
Tuborgs tidligere administrasjonsbygning i Hellerup, 1912–1914
Studiebyen i Gentofte


== Dekorasjoner og priser ==
Han vant Akademiets stipendium 1896, mottok Theophilus Hansens legat i 1898 og Eckersbergmedaljen i 1909. Han ble ridder av Dannebrog i 1923 og æresmedlem av Akademisk Arkitektforening i 1927. Dessuten fikk han offiserskorset av den svenske Nordstjerneordenen i 1923, offiserskorset av Polonia Restituta i 1924 og Æreslegionens ridderkors i 1925.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anton Rosen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(da) Anton Rosen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Rosen hos WikiSilkeborg
Nikolaj Ostrovskij

Nikolaj Aleksevitj Ostrovskij (russisk: Николай Алексеевич Островский) (født 29. september 1904 i Ukraina, død 22. desember 1936 i Moskva) var en sovjetisk forfatter.
Ostrovskij deltok i borgerkrigen og ble hardt såret. På 1920-tallet var han aktiv i  Komsomolbevegelsen. Etter hvert førte krigsskadene til at han ble blind og lammet. Han dikterte sine romaner for en stenograf.


== Bibliografi ==


=== Ostrovskij på norsk ===
Hvordan stålet ble herdet (oversatt av Natalia Fredriksen), Falken Forlag, Oslo 1950. Ny utgave Oktober forlag, Oslo 1972.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolai Ostrovsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nikolaj Ostrovskij på Internet Movie Database 
(en) Nikolaj Ostrovskij hos The Movie Database
Markus Zusak

Markus Zusak (født 23. juni 1975) er en australsk forfatter, best kjent for de internasjonale bestselgerne The Messenger og Boktyven.


== Biografi ==
Zusak ble født i Sydney, Australia, som yngst i en søskenflokk på fire. Hans far var en østerriksk husmaler og moren tysk. I oppveksten skal Zusak ha blitt fortalt historier om det nasjonalsosialistiske Tyskland og bombingen av München, hvor hans mor bodde. Det var disse fortellingene som skal ha inspirert ham til å skrive Boktyven.
Zusak arbeidet både som engelsklærer og som vaktmester før han fikk sitt store gjennombrudd med bøkene The Messenger og The Book Thief. Han debuterte i 1999 med ungdomsromanen The Underdog.
For sine bøker, da især Boktyven, har Zusak i ettertid høstet stor anerkjennelse og mottatt flere litterære priser.


== Bibliografi ==
Bridge of Clay (Doubleday, forventet 2011)
The Book Thief (norsk: Boktyven)(Picador, 2005)
When Dogs Cry a.k.a. Getting the Girl (Arthur A. Levine Books, 2002); oppfølger til Ruben Wolfe
The Messenger a.k.a. I Am the Messenger (Random House, 2002)
Fighting Ruben Wolfe (Arthur A. Levine Books, 2001); oppfølgeren til The Underdog
The Underdog (Omnibus Books, 1999)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Markus Zusak på Internet Movie Database 
(sv) Markus Zusak i Svensk Filmdatabas 
(da) Markus Zusak på Scope 
(fr) Markus Zusak på Allociné 
(en) Markus Zusak på AllMovie 
(en) Markus Zusak hos The Movie Database 
(en) Markus Zusak på Tumblr 
(en) Intervju med Zusak
(en) Hvorfor jeg skriver The Guardian
Sexarbejdernes Interesseorganisation

Sexarbejdernes Interesseorganisation (SIO) er en sammenslutning av danske sexarbeidere.
Foreningen ble opprettet 29. februar 2008 i forbindelse med lanseringen av hjemmesiden sexarbejde.dk. Siden SIOs begynnelse har Susanne Møller været foreningens talskvinne.
Som interesseorganisasjon kjemper SIO som fagforeningene, for bedre arbeidsforhold for sexarbeidere, og ønsker samtidig å endre den generelle holdning til prostitusjon. Foreningen går inn for at sexarbeide skal bli juridisk anerkjent som yrke, men tar samtidig avstand fra tvungent sexarbeide og ønsker å hjelpe belastede i bransjen.


== Offentlig debatt ==
Under en tv-debatt på dansk TV2 den 16. februar 2011, mellom SIOs talskvinne Susanne Møller og skuespillerinnen Anne-Grethe Bjarup Riis ble det diskutert hvorvidt yrket skulle være lovlig eller ikke. I anledning Arbeidernes internasjonale kampdag 2011 uttalte SIO, at hvis sexarbeidere kan få lov til melde seg inn i en arbeidsløshetskasse som alle andre, så vil dets medlemmer gjerne avstå fra muligheten for å delta i efterlønsordningen (avtalefestet pensjon).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju med Susanne Møller fra SIO
Joseph Cook

Joseph Cook (født 7. desember 1860, død 30. juli 1947 (86 år)) var en australsk politiker. Han var statsminister fra 1913 til 1914.
Cook ble født i England, men flyttet i 1885 til Australia, hvor han bosatte seg i Lithgow. Han jobbet som gruvearbeider, og ble i 1887 generalsekretær for Western Miners Association. I 1891 var han med på å grunnlegge Australian Labor Party og samme år ble han valgt inn i New South Wales' lokalstyre. I 1901 ble han så valgt inn i det australske parlamentet som representant for frihandlerne. I perioden 1913-1914 var han statsminister i Australia. 
I 1921 trakk Cook seg fra den australske politikken og flyttet tilbake til London hvor han ble høykommissær for Australia, en stilling han holdt fram til 1927. Cook døde i Sydney i 1947.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph Cook – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wilberforce (katt)

Wilberforce var en katt som bodde i Downing Street 10 fra 1973 til 1987. Han ble gitt i gave fra Royal Society of the Prevention of Cruelty to Animals (RSPCA) til daværende statsminister Edward Heath, som kalte ham opp etter den britiske parlamentarikeren William Wilberforce, en av RSPCAs stiftere. Wilberforce tjente som Chief Mouser to the Cabinet Office under ytterligere tre statsministre: Harold Wilson, James Callaghan og Margaret Thatcher.  I sin tid ble han omtalt som «den beste musejegeren i Storbritannia».En anekdote som har versert i pressen, er historien om at Margareth Thatcher skal ha kjøpt en boks sardiner i olje til Wilberforce på et kjøpesenter i Moskva. Angivelig fantes ikke andre varer å få kjøpt på det tidspunktet. I BBCs dekning av parlamentsvalget i 1983 fikk journalisten Esther Rantzen lov å holde Wilberforce og presentere ham for fjernsynspublikummet.Wilberforce gikk av med pensjon i 1987, og ble etterfulgt av Humphrey som ble født i 1988, samme år som Wilberforce døde. 


== Referanser ==
Reidar Mathistad

Reidar Mathistad (født 8. juli 1947 på Hamar, død 12. juli 1995) var en norsk journalist og forfatter.
På 1970-tallet var han aktiv i den norske ml-bevegelsen. Fra 1970 til 1972 var han redaktør i tidsskriftet Profil. Deretter arbeidet han en tid som journalist i Klassekampen. Andre publikasjoner han skrev for var Dag og Tid, Nordmørsposten, Gula Tidend og Vi Menn.Han debuterte som forfatter i 1978, med diktsamlinga I den grå sona mellom fred og krig.


== Bibliografi ==
I den grå sona mellom fred og krig, Forfatterforlaget (1978)
Sand Creek, Oktober forlag (1980) ISBN 82-7094-249-9
Tilt, Oktober forlag (1981) ISBN 82-7094-299-5
Kom Opp! Vi Synker! Tiden Norsk Forlag (1990) ISBN 82-10-03337-9


== Referanser ==
Wilfried Martens

Wilfried Achiel Emma Martens (født 19. april 1936 i Sleidinge i Belgia, død 9. oktober 2013 i Lokeren i Belgia) var en belgisk politiker og landets statsminister i to perioder.
Martens satt som statsminister for Belgia fra 3. april 1979 til 6. april 1981 og igjen fra 17. desember 1981 til 7. mars 1992. Martens var en leder av den belgiske politiske partiet Christen Democratisch en Vlaams mellom 1972 og 1979. Han satt i 17 år som nestleder for det belgiske føderale parlamentet fra 1974 til 1991. Han var senator fra 1991 til 1994.
Martens var medgrunnlegger av det politiske partiet European People's Party (EPP) i 1976 og han har sittet som president for dette partiet siden 1992. Fra 1993 var han president for Den europeiske union for partiet Kristdemokraterna (EUCD), fram til dette partiets fusjonen med EPP i 1996. Martens har også forhandlet med den finske konservative politikeren Sauli Niinistö angående sammenslåingen av de europeiske Demokratiske Union (EDU) inn i EPP. Disse forhandlingene ble formelt avsluttet i 2002.
Den vellykkede sammensmelting av mange europeiske organisasjoner som tilhører den politiske høyresiden slik at disse også blir en del av EPP har gjort dette partiet til  det største transnasjonale europeiske politiske partiet med hele 71 medlemspartier fra 38 europeiske land. Denne sammenslåingen er allment anerkjent som en av de viktigste prestasjonene og utgjør en stor del av hans europeiske politiske arv.
Fra 1994 til 1998 representerte Martens Belgia som medlem av Europaparlamentet. Martens hadde en doktorgrad innen rettsvitenskap, en grad i notariale studier, samt en Baccalaureate innen filosofi fra Catholic University of Louvain. Han studerte også internasjonal statsvitenskap ved Harvard University i Cambridge, Massachusetts. Han har praktisert juss i lagmannsretten i den belgiske byen Gent. Blant hans mange både nasjonale og internasjonale utmerkelser, ble han i 1998 hedret med Karl V-prisen for hans mange bidrag til Den europeiske union (EU).
Martens hadde fem barn: to fra hans første ekteskap med Lieve Verschroeven (Kris og Anne) og tre med Ilse Schouteden (Sarah, Sophie og Simon) som han møtte i 1988. Etter fødselen av deres tvillinger i 1997 giftet de seg den 13. november 1998. Ilse Schouteden har en sønn fra hennes tidligere ekteskap. I 2007 skilte han seg med sin andre kone. Den 27. september 2008 giftet han seg med sin eks-elskerinne fra 1970-tallet som het Miet Smet, og som var en tidligere belgisk minister. Dette var hans tredje ekteskap, og hennes første.
Wilfried Achiel Emma Martens døde 9. oktober 2013 i Lokeren i Belgia av bukspyttkjertelkreft.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wilfried Martens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wilfried Martens hos Europaparlamentet
Sankt Thøger

Sankt Thøger av Vestervig (også Theodgar og Dieter) er en helgen som virket i Danmark. 


== Historie ==
Thøger stammet trolig fra en adelig familie i Thüringen, men forlot sin familie tidlig for å studere teologi i England. Siden fulgte han med Olav den hellige til Norge, hvor han ble kapellan. Da kongen døde under slaget på Stiklestad, reiste Thøger til Vendsyssel i Danmark. Ved Vestervig bygget han en kirke, som ifølge legenden besto av ris og kvister. Han døde omkring 1065 og ble begravet i Vestervig. 
Omkring 1100 ble det bygget en stenkirke viet Thøger på det sted hvor hans enkle kapell hadde stått. Den fikk navnet Sankt Thøgers kirke og kom til å fungere som sognekirke. Den skal ha hatt dekorert romansk apsis og tverrskip, samt et sentraltårn i krysshvelvet over langhus og tverrskip. Da den i 1547 ble revet, tok kirkens siste prost Svend Mogensen, seg så nær av det at han døde.Thøgers jordiske rester ble den 30. oktober 1117 overført til augustinernes nærliggende kirke i Vestervig kloster. 
Thøger ses på et kalkmaleri fra Skive kirke, med en kirkemodell som attributt. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
THÖGER i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon
Sankt Thøger i nordenskirker.dk
Landsutstillingen i Aarhus

Landsutstillingen i Aarhus var en industri-, håndverk- og kulturutstilling som fant sted i Aarhus i 1909. Her ble det vist eksempler på hva man kunne prestere i Danmark innenfor disse feltene. I alt 1 850 utstillere tilbød sine varer på utstillingen. Ideen til en stor utstilling oppsto hos Håndværkerforeningens formann kunstsmedmester I.M.C. Larsen og grosserer Christian Filtenborg. 
Utstillingens hovedarkitekt var Anton Rosen som mottok gullmedalje og Eckersbergmedaljen for den.
Landsutstillingen ble åpnet den 18. mai av Frederik VIII og dronning Louise, kronprins Christian og kronprinsesse Alexandrine.
Selve åpningshøytideligheten foregikk i den store Solennitetssalen med 1 500 innbudte gjester hvor blant annet kapellmester Carl Nielsen dirigerte orkesteret da det fremførte en kantate han hadde skrevet for anledningen.


== Beskrivelse ==
Landsutstillingen var et lite byområde i seg selv, plassert ved kystområdet fra Skansepaléet opp mot Dalgas Avenue på det området hvor Strandparken og Tangkrogen ligger.
Her var det blant annet folkepark og mange forlystelser. Også Grønland hadde sin egen lille utstilling.
Det var reist en stasjonsby med ti til tolv bygninger som representerte den typiske stasjonsbyens bygningstyper; meieriet, forsamlingshuset, kroen osv. Stasjonsbyen skulle fungere som en mønsterby og var kommet i stand etter initiativ av blant andre stadsarkitekt Hack Kampmann.
Borgermestergården eller den Secherske gård fra 1597 som opprinnelig lå på hjørnet av Immervad og Lille Torv i Aarhus, ble gjenoppført i området. Den ble tatt ned igjen da utstillingen var over og ble gjenoppført i Den Gamle By i 1914.
Fregatten «Jylland», som hadde blitt tatt ut av drift i 1888 og var klar for opphugging, ble reddet og restaurert og kom til å ligge ute i bukten i tilknytning til Landsutstillingen.
For å skaffe plass til alle utenbys gjester leide man det store Skansepaléet som netteopp var blitt ferdigstilt. Det var opprinnelig oppført til privatbloiger, men ble ominnredet til hotell med 210 værelser og 430 senger. I første etasje ble det åpnet en kafé som hadde utsikt over utstillingsområdet. 
Restauranten Varna Palæet ble også oppført til utstillingen.
Landsutstillingen stengte den 3. oktober og den hadde hatt besøk av 667 000 gjester.


== Utstillende arkitekter og deres verk – utvalg ==
Anton Rosen – Elektrisitetsbygningen, Politikens paviljong, portal m.m.
Caspar Leuning Borch – maskinsnekkerverksted
Erik Erstad-Jørgensen  – haveanlegg
Hack Kampmann  – byplan til Stasjonsbyen og flere av bygningene i den
Poul Holsøe – pottemakerens hus
P.V. Jensen Klint – landsbysmie
Sven Risom – treskomakerens hus (vant bronsemedalje)I tillegg kom:

Eggert Achen – Varna Palæet som ikke var en del av selve utstillingen
Hjalmar Kjær – Skansepaléet som ikke var en del av selve utstillingen


== Eksterne lenker ==
Bymuseet i Århus' side om utstillingen
Jo Vandeurzen

Johan Maria Gerardus «Jo» Vandeurzen (født 2. juni 1958 i Heusden i Belgia) er en belgisk politiker og medlem av det politiske partiet Christen-Democratisch en Vlaams (CD & V).
Vanderurzen var den belgiske visestatsministeren og justisminister med ansvar for institusjonelle reformer i den belgiske føderale regjeringen til Guy Verhofstadt og senere var han også justisminister for Yves Leterme, som tiltrådte som statsminister etter Verhofstadt, den 20. mars 2008. Den 19. desember samme året trakk Vandeurzen seg fra alle hans politiske verv etter en krise.
Gerolamo Quaglia

Gerolamo Quaglia (født 8. februar 1902 i São Paulo i Brasil, død 11. november 1985 i Genova) var en italiensk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam. 
Quaglia vant en olympisk sølvmedalje i bryting under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på tredjeplass i bryting gresk-romersk stil fjærvekt bak Voldemar Väli fra Estland og Erik Malmberg fra Sverige.


== OL-medaljer ==
 1928  Amsterdam - Bronse i bryting, fjærvekt gresk-romersk stil  Italia


== Eksterne lenker ==
(en) Gerolamo Quaglia – Olympedia 
(en) Gerolamo Quaglia – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Gerolamo Quaglia – Italias olympiske komité 
(en) Gerolamo Quaglia – FILA
Adolf Rieger

Adolf Rieger (født 25. august 1899 i Berlin, død 12. juni 1956) var en tysk bryter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Rieger vant en olympisk sølvmedalje i bryting under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i den nest tyngste vektklassen lett tungvekt, 82,5 kg, i gresk-romersk stil bak Ibrahim Moustafa fra Egypt. Det var seks vektklasser i den gresk-romerske og sju i fristil.


== OL-medaljer ==
 1928  Amsterdam - Sølv i bryting, gresk-romersk stil lett tungvekt  Tyskland


== Eksterne lenker ==
(en) Adolf Rieger – Olympedia 
(en) Adolf Rieger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Adolf Rieger – FILA
Georg Gehring

Georg Gehring (født 14. november 1903 i Frankenthal, død 31. oktober 1943 i Stettin) var en tysk bryter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam, 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Gehring vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på tredjeplass i den tyngste vektklassen tungvekt,over  82,5 kg, i gresk-romersk stil bak Rudolf Svensson fra Sverige og Hjalmar Nyström fra Finland.


== OL-medaljer ==
 1928  Amsterdam - Bronse i bryting, gresk-romersk stil, tungvekt  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Georg Gehring – Olympedia 
(en) Georg Gehring – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Georg Gehring – FILA
Edmond Spapen

Edmond Spapen var en belgisk bryter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam. 
Spapen vant en olympisk sølvemedalje bryting under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg, i fristil bak Kaarlo Mäkinen fra Finland. 


== OL-medaljer ==
 1928  Amsterdam - Sølv i bryting, bantamvekt fristil  Belgia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edmond Spapen – Olympics.com 
(en) Edmond Spapen – Olympic.org 
(en) Edmond Spapen – Olympedia 
(en) Edmond Spapen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Edmond Spapen – FILA 
(en) Edmond Spapen – TheSports.org
Hans Minder

Hans Minder (født 28. august 1908) var en sveitsisk bryter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam. 
Minder vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på tredjeplass i den nest letteste vektklassen fjærvekt, 61,0 kg, i fristil bak Allie Morrison fra USA og Kustaa Pihlajamäki fra Finland. Det var seks vektklasser i den gresk-romerske og sju i fristil. 


== OL-medaljer ==
 1928  Amsterdam - Bronse i bryting, fristil fjærvekt  Sveits


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Minder – Olympics.com 
(en) Hans Minder – Olympic.org 
(en) Hans Minder – Olympedia 
(en) Hans Minder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hans Minder – FILA
Annemiek de Haan

Annemiek de Haan (født 15. juli 1981 i Groningen) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing - Sølv i roing, åtter damer -  Nederland
 2004  Athen - Bronse i roing, åtter damer -  Nederland
 2012  London - Bronse i roing, åtter damer -  Nederland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Annemiek de Haan – Olympics.com 
(en) Annemiek de Haan – Olympic.org 
(en) Annemiek de Haan – Olympedia 
(en) Annemiek de Haan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Annemiek de Haan – FISA
Mělník slott

Mělník slott ligger i byen Mělník i Sentral-Böhmen i Tsjekkia, ved sammenløpet av Elben og Vltava.
Allerede i det 9. århundre fantes det på stedet et slavisk festningsverk. Ifølge sagaen er den hellige Ludmilla født på borgen, som ca. 880 giftet seg med en av de kristelige premyslidene. 
I tidlig middelalder ble trebygningene erstattet med en steinborg. Den ble 1542 ombygget til et renessanseslott og utsmykket med sgrafitto. Mot slutten av 1600-tallet fikk slottet en sørfløy i barokkstil. I 1753 gikk slottet over i Lobkovicfamiliens eie helt til den statlige overtakelsen i 1948. I 1992 ble eiendommen igjen overført til Lobkovic-slekten.


== Eksterne lenker ==
(en) Mělník Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Slottets hjemmeside
Nienke Kingma

Nienke Kingma (født 12. februar 1982 i Driebergen) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing - Sølv i roing åtter, kvinner -  Nederland
 2012  London - Bronse i roing åtter, kvinner -  Nederland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nienke Kingma – Olympics.com 
(en) Nienke Kingma – Olympic.org 
(en) Nienke Kingma – Olympedia 
(en) Nienke Kingma – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nienke Kingma – FISA
Roline Repelaer van Driel

Roline Repelaer van Driel (født 28. juli 1984 i Amsterdam) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing - Sølv i roing, åtter damer -  Nederland
 2012  London - Bronse i roing åtter, kvinner -  Nederland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roline Repelaer van Driel – Olympics.com 
(en) Roline Repelaer van Driel – Olympic.org 
(en) Roline Repelaer van Driel – Olympedia 
(en) Roline Repelaer van Driel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Roline Repelaer van Driel – FISA 
(en) Roline Repelaer van Driel – FISA
Annemarieke van Rumpt

Annemarieke van Rumpt (født 20. april 1980 i Middelharnis) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing - Sølv i roing, åtter damer -  Nederland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Annemarieke van Rumpt – Olympics.com 
(en) Annemarieke van Rumpt – Olympic.org 
(en) Annemarieke van Rumpt – Olympedia 
(en) Annemarieke van Rumpt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Annemarieke van Rumpt – FISA
Sarah Siegelaar

Sarah Siegelaar (født 4. oktober 1981 i Heemstede) er en nederlandsk roer som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun sølv i den nederlandske åtteren, etter å ha blitt beseiret i finalen av USAs båt.


== OL-medaljer ==
 2008  Beijing - Sølv i roing, åtter damer -  Nederland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sarah Siegelaar – Olympics.com 
(en) Sarah Siegelaar – Olympic.org 
(en) Sarah Siegelaar – Olympedia 
(en) Sarah Siegelaar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sarah Siegelaar – FISA