jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kritikk av dømmekraften

Kritikk av dømmekraften (tysk: Kritik der Urteilskraft), også kjent som den tredje kritikk, er et filosofisk verk av Immanuel Kant. Verket ble først utgitt i 1790 som den tredje og siste delen av Kants serie med «kritikker». Kritikk av dømmekraften knytter de tidligere delene i serien sammen i det den behandler alle slags vurderinger, både kunnskaps- og moralbaserte, og dermed angir dømmekraften som fellesnevneren for den teoretiske og praktiske fornuften.
Den første delen av boken ble utgitt på norsk i 1995 av forlaget Pax.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Höffe, Otfried (red.). 2008. Immanuel Kant. Kritik der Urteilskraft. Berlin: Akademie Verlag. ISBN 978-3-05-004342-5
Kulenkampff, Jens. 1994. Kants Logik des ästhetischen Urteils. Frankfurt am Main: Klostermann. ISBN 978-3-465-02646-4
Lyotard, Jean-François. 1994. Analytik des Erhabenen. Kant-Lektionen. München: Fink. ISBN 3-7705-2885-9
Recki, Birgit. 2001. Ästhetik der Sitten. Die Affinität von ästhetischem Gefühl und praktischer Vernunft. Frankfurt am Main: Klostermann. ISBN 978-3-465-03150-5
Glitrefonna

Glitrefonna er en isbre som ligger på nordsiden av Bergersenfjella i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land.
Breen ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957 som også navnsatte breen.


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 5392
Dinamo forlag

Dinamo forlag (etablert av kommunikasjonshuset Dinamo 1. september 2001) er et norsk forlag. I 2006 solgte Dinamo forlaget til initiativtageren Ottar Samuelsen, som sammen med sjefredaktør Merete Henriksen har drevet forlaget siden.
Gjennom rundt 15 år er det utgitt over 200 bøker. Noen av de største suksessene har vært Ona Fyr (Ingebrigt Steen Jensen), Typisk norsk (Petter Schjerven), Idas dans (Gunnhild Corwin), Stiansen til hverdags (Bent Stiansen), Alle dør alene (Hans Fallada), Historien om Pi (Yann Martel), Gourmet for begynnere (Øyvind Hjelle), Glassrommet (Simon Mawer), Restekjærlighet (Sara Heilmann og Klaus Døscher) og Norge – Portrett av en nasjon (div. forfattere). Forlaget har også markert seg ved å gi ut oppdragsbaserte bøker. Noen av disse er Wilh. Wilhelmsens jubileumsbok i 2011, Modum bads Historier om sårbarhet, Den norske Jordmorforenings jubileumsbok Jordmor, fagorganisasjonen Ledernes jubileumsbok Balansekunstnere og Gilde Norsk Kjøtt sin bok Langs gilde veier. I 2014 gav Forlaget  ut en jubileumsbok for Det Norske Veritas eller DNVGL. Samme år ble også en bok utgitt for Norges Naturvernforbund - Naturen svikter aldri. Forlaget driver oppdragspublikasjon.


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Opportunisme

Opportunisme, opportunistisk oppførsel eller hensiktsmessighetspolitikk er en bevisst strategi, handling eller atferd der man utnytter omgivelsene til egen fordel, og tar lite hensyn til ideelle grunnprinsipper. Begrepet brukes om ulike typer prinsippløs tilpasning innen biologi, økonomi (transaction cost economics), spillteori, etikk, psykologi, sosiologi og politikk. Opportunistiske strategier eller handlinger kan sees hos enkeltpersoner, grupper og organisasjoner, eller være del av en oppførsel eller trend. 
Bortsett fra biologisk opportunisme, som blir brukt som en nøytral vitenskapelig beskrivelse, er det å handle opportunistisk ofte drevet av motiver om egeninteresse og dermed forbundet med lav moral og noe negativt. Opportunistisk oppførsel kan også defineres mer nøytralt som en utnyttelse av muligheter og fordeler i øyeblikket, eller en evne til å tilpasse seg forandring og maksimere egeninteressen gjennom det (imidlertid på en måte som går utover moralske eller andre prinsipper) 
Betegnelsen kommer av det italienske ordet opportunismo, som ble brukt i italiensk politikk på 1800-tallet om «utnyttelse av gjeldende omstendigheter eller muligheter med det formål å oppnå fordeler for seg selv eller gruppen».


== Opportunist ==
En opportunist er en person eller organisme som handler etter opportunisme, altså etter det som passer best for anledningen og etter omstendighetene. I overført forstand er opportunist synonymt med karrierejeger eller streber.


== Opportunisme i naturen ==
I økologien brukes opportunist om dyr som foretrekker den maten det er mest av på et bestemt sted eller tidspunkt. Det gjelder for eksempel bjørn, ulv, rev, rotter, kråker og gjedder. Opportunistisk atferd gir arten store konkurransefordeler.


== Se også ==
Populisme
Politisk korrekthet
Solveig Seem

Solveig Seem (født 29. oktober 1957 i Grong i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (H) og offentlig tjenestekvinne.
Hun vokste opp på slektsgården Østre Seem i Grong, der foreldrene var politisk aktive i Senterpartiet. Hun er søster av Erik Seem, tidligere ordfører i Grong for Senterpartiet. Hun gikk Namdal gymnas og så Oppland distriktshøgskole. Etter å ha vært formann i Namsos Unge Høyre og viseformann i Nord-Trøndelag Unge Høyre, satt hun i Unge Høyres sentralstyre 1979–1980. Hun hadde også sentrale verv i Norges Gymnasiastsamband og Norges Konservative Studenterforbund. Hun tok hovedfag i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.Hun flyttet med sin familie fra Oslo til Hamar i 1990. Etter ett år ved trygdekontoret i Stange var hun ansatt ved Hamar bispedømmekontor 1994–2007. Hun har vært prosjektleder for Kirsten Flagstad Festival. I 2007 ble hun personalrådgiver ved Hedmark fylkesmannsembede på Hamar.Seem var medlem av Hamar kommunestyre 1999–2011, Hamars varaordfører 2001–2003 og leder i Høyres kommunestyregruppe 2001–2003 og 2007–2011. Hun var også medlem av Hedmark fylkesting 2007–2015 og gruppeleder 2014–2015.


== Referanser ==
Stancomb-Willsstraumen

Stancomb-Willsstraumen er en stor isstrøm i Antarktis. Den har sitt utspring i den vestre delen av Maudheimvidda og fortsetter inn i Coats Land i den britiske kravsektoren. Den renner ut i Weddellhavet sør for Lydden Island, der den danner den store Stancomb-Wills istunge.
Istungen ble oppdaget av Ernest Shackleton under Endurance-ekspedisjonen i 1915 og navngitt Stancomb-Wills Promontory etter Janet Stancomb-Wills, en av hovedbidragsyterne til ekspedisjonen. Isstrømmen ble oppdaget av et fly fra US Navy i 1967, og dens navn ble fastsatt av US Advisory Committee on Antarctic Names i 1969. 


== Kilder ==
Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 13916
Jia Sidao

Jia Sìdao (tradisjonell kinesisk: 賈似道; forenklet kinesisk: 贾似道, pinyin: Jiǎ Sìdào, Wade-Giles: Chia Ssu-tao, stilnavn: Shixian; født i 1213 i Taizhou i det som i dag er provinsen Zhejiang i Kina; død i august 1275 i Zhangzhou i det som i dag er Fujian) var en kinesisk embedsmann og statsminister under Det sørlige Sòng-dynastiet. Fra 1259 til sin død var han kansler under keiserne Lizong og Duzong.


== Biografi ==
Jia Sidao dominerte Sòng-hoffet fra 1260 til 1273, etter først å ha blitt forfremmet til statsminister siden hans søster var en av konkubinene til keiser Lizong av Song. Han ble kjent for sin korrupsjon og udugelighet, og han ble berømt for sin innblanding i beleiringen av Xiangyang, hvor han hindret Sòng-hoffet i å få vite den sanne situasjonen og ble slik ansvarlig for nederlaget. I tillegg fremmet han en landnasjonaliseringspolitikk, som ble upopulær blant konfucianerne, som ønsket lave skatter og at staten skulle ha en begrenset rolle. 
Keiser Duzong overlot i stor grad regjeringsgeskjeftene til sin kansler. Denne forsøkte å sikre at den sivile ledelse hadde forrang overfor de militære stridskrefter, og gjennomførte gjentatte ganger økonomiske undersøkelser av hærførernes utgifter. Dette satte hærførernes lojalitet overfor keiserhuset på harde prøver.
Senere, under slaget ved Yihu, førte hans udugelighet til at restene av Sòng-hæren ble beseiret og at Yuán-dynastiets soldater kunne fortsette mot hovedstaden Lin'an. 
Han ble henrettet for sitt nederlag i dette slaget i 1275. Fire år etter var Song-riket fullstendig erobret av mongolene.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Herbert Franke: Chia Ssu-tao. In: Herbert Franke (Hrsg.): Sung biographies (= Münchener ostasiatische Studien, Band 16, 1). Steiner, Wiesbaden 1976, ISBN 3-515-02412-3, S. 203–207
Herbert Franke, Rolf Treuzettel: Das Chinesische Kaiserreich (Fischer Weltgeschichte, Band 19), Fischer, Frankfurt 1968, ISBN 3-596-60019-7, S. 225f
Wulfenitt

Wulfenitt eller gulblyerts er et gult til oransje sekundærmineral. Det er et blymolybdat med kjemisk formel PbMoO4, som krystalliserer tetragonalt og er lokalt viktig som molybdenmalm. 
Mineralet er sjeldent i Norge, men noen svært vakre krystaller er blant annet funnet i Arizona i USA, Mexico, Algerie, Marokko, Namibia og Jugoslavia. 
Mineralet er kalt opp etter F. X. Wulfen (Wülfen) (1728–1805), enn østerriksk jesuitt og mineralog.


== Kilder ==
(no) Wulfenitt i Store norske leksikon


== Eksterne lenker ==
(en) Wulfenite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
James Burton

James Burton (født 21. august 1939) er en amerikansk gitarist som ble medlem av Rock and Roll Hall of Fame i 2001, og hans innsettelsetale ble holdt av Keith Richards, en beundrer gjennom mange år.
Burton har også blitt hedret av Rockabilly Hall of Fame og Musicians Hall of Fame and Museum. Musikkritiker Mark Demming har skrevet at «Burton har en velfortjent omdømme som en av de fineste gitarplukkerne i enten country eller rock… Burton er en av de beste gitarspillere som noen gang har rørt ved gitarstrenger.»Siden 1950-tallet har Burton spilt inn musikk og opptrådt sammen med en rekke av kjente sangere, blant andre Bob Luman, Dale Hawkins, Ricky Nelson, Elvis Presley, Johnny Cash, Merle Haggard, Glen Campbell, John Denver, Gram Parsons, Emmylou Harris, Judy Collins, Jerry Lee Lewis, Elvis Costello, Joe Osborn, Roy Orbison, Joni Mitchell, Townes Van Zandt, Vince Gill, og Suzi Quatro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) James Burton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) James Burton på Internet Movie Database 
(en) James Burton hos The Movie Database 
(en) James Burton på Discogs 
(en) James Burton på MusicBrainz 
(en) James Burton på Songkick 
(en) James Burton på AllMusic 
James Burton på Twitter 
James Burton på Facebook 
James Burtons tidligere offisielle nettsted
Intervju med James Burton
Halvor Bunkholt

Halvor Bunkholt (født 17. juni 1903 i Saude, død 9. mai 1978) var en norsk politiker, som representerte Bondepartiet. 


== Familie ==
Han var sønn av Bjørn Bunkholt og Anne Halvorsdatter fra Jonsås. Faren var lensmann i Sauherad i en årrekke. Selv ble han gift med Anne Hjukse, og sammen fikk de to barn. 


== Utdanning og yrkeskarriere ==
Etter folkeskole på Jonsås skole, deretter framhaldsskole, startet han på Sagavoll folkehøgskole i 1921 og Otto Treiders Handelsskole i 1923. Deretter tok han politiutdanning ved Statens politiskole, som den gang var et studium på 4,5 måned. 
Rett etter konfirmasjonen begynte han å jobbe med å lese opp kommunale kunngjøringer, informasjon om auksjoner m.m. på kirkebakken. Allerede 18 år gammel ble han autorisert som lensmannsbetjent, mens hans far var lensmann. Hans far døde i 1931, da ble Halvor konstituert som lensmann i Sauherad, og fra nyttår 1932 overtok han stillingen fast. Han hadde denne stillingen fra 1931 til 1972, bortsett fra under 2. verdenskrig, da han ble avsatt av okkupasjonsmakten. I tillegg til dette drev han gården Søndre Vegheim. Her var hovedproduksjonen melk og frukt. 
Han var stortingsrepresentant for Telemark i to perioder; fra 1950 til 1953 for Bondepartiet, og fra 1958 til 1961 for Senterpartiet. Ved begge disse valgene stilte Bondepartiet/Senterpart felles valgliste med Høyre. I begge disse stortingsperiodene satt han i Justiskomiteen, selv om samferdsels- og landbrukspolitikk lå hans hjerte nærmere. Særlig brente han for veiutbygging. Ved Stortingsvalget i 1953 stilte Senterpartiet egen liste, men da ble han ikke valgt inn til Stortinget. 
På lokalpolitisk plan var han også medlem av kommunestyret i Sauherad fra 1934 til 1971, hvorav de to siste årene som varaordfører. Han satt også i formannskapet i flere av disse årene. Første gang han ble stemt inn i kommunestyret representerte han Venstre, men han byttet snart over til Bondepartiet fordi han var uenig med Venstre om landbrukspolitikken. Fra 1945 til 1957 var han formann i Telemark Bondeparti. 
Utenom politikken hadde han mange andre verv. Han var styreformann i Akkerhaugen forbruksforening, og satt i styret for bl.a. Skien-Telemarken Dampskipselskap, Sauherad kraftverk og Midt-Telemark kraftlag. Også i Saude og Nes sparebank var han styreformann i flere år, og han hadde styreverv i Bøndenes Bank i Skien og i Notodden Bank. 
I tillegg var han auksjonarius.


== Utmerkelser ==
1972 – Kongens fortjenstmedalje i gull


== Eksterne lenker ==
(no) Halvor Bunkholt hos Stortinget 
(no) Halvor Bunkholt hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Menighetsbladet Helsing nr. 7/00 – Månedens portrett: Halvor Bunkholt
August Embretsen

August Embretsen (født 19. oktober 1869, død 26. desember 1914) var en norsk snekker/gårdbruker og stortingspolitiker for Arbeiderpartiet.
Han ble født ved Ingelsrud i Åsnes som sønn av en gårdbruker. Han hadde praksis som snekker i Kristiania og arbeidet siden som snekker og gårdbruker i Åsnes. Han ledet fylkes- og distriktsgrenene av Arbeiderpartiet, og i 1904 bla han valgt inn i kommunestyret i Åsnes. Som lokalpolitiker i Åsnes var han sentral i oppkjøpet av avisen Solungen, som kom i eierskap av Arbeiderpartiet den 1. januar 1907. I 1910 ble han den første ordføreren i Åsnes fra Arbeiderpartiet.Embretsen ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1909 fra valgkretsen Solør og var medlem av kirkekomiteen. Han ble gjenvalgt ved valget i 1912, hvor han så var medlem av veikomiteen. Han døde sent i 1914 før utløpet av sine andre periode på Stortinget, og hans plass ble tatt over av Theodor Aaset.


== Stortingskomiteer ==
Kirkekomiteen 1910–1912
Veikomiteen 1913–1915


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) August Embretsen hos Norsk senter for forskningsdata
Michael Angell Jakobus Landmark

Michael Angell Jakobus Landmark (født 27. juli 1867 i Ålesund, død 27. juni 1939 i Aure) var en norsk lensmann og politiker (V).Han var elev ved Ålesunds høyere almenskole til 1882, deretter ansatt i handelen frem til 1892. Landmark var lensmannsbetjent i Aure fra 1892 og overtok farens stilling som lensmann i distriktet i 1902. Landmark var ellers medlem av Aure herredsstyre fra 1902, medlem av Nordmøre Dampskibsselskaps representantskap, formann i Nordmøre jernbanekomité for Surnabanen, medlem av Romsdals amts jernbanekomité 1903–1914.Landmark var innvalgt på Stortinget fra Nordre Nordmør krets i Romsdals amt 1916–1918. Han var da nestformann i gasje- og pensjonskomiteen.Han var oldebarn av Jens Landmark, som var bror av Andreas Landmark og Nils Landmark samt onkel til Jens Landmark.
I 1890 fikk han en sønn utenfor ekteskap: Konrad Birger Landmark født 4. mars 1890 i Ørskog prestegjeld. Mor var Anne Marie Carlsdatter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Michael Angell Jakobus Landmark hos Norsk senter for forskningsdata
Ove Silseth

Ove Kristian Silseth (født 28. april 1945) er en norsk politiker for Høyre. Han var ordfører i Eide kommune i Møre og Romsdal fra 2011 til 2015.Silseth var teknisk sjef i bedriften Glamox International før han ble ordfører. 


== Referanser ==
Andreas Landmark

Andreas Landmark (født 14. april 1769 i Christiania, død 2. desember 1839 i Ørsta) var en norsk embedsmann og politiker.
Landmark var fødd i Kristiania, faren var en kunstvever innvandret fra Värmland i Sverige. Fra han var 13 år gammal, vokste han opp hos en morbror i Aurskog. I voksen alder var han fullmektig hos sorenskriver i Sunnfjord og i Nordfjord. Fra 1804 til 1829 var han fut på Sunnmøre. Han var fogd på Sunnmøre og ellers innvalgt på Stortinget fra Romsdals amt 1821–1823. Landmark var et sentralt medlem av Syndmøre practiske Landhuusholdningsselskab.Han var bror av Nils Landmark og far til Jens Landmark, gift med Jacobine Caroline Wind og far til Andreas Landmark.Hele embetstiden som fut bodde Landmark på gården Brandal i Hareid. I Brandal sentrum ble det høsten 1977 avduket bauta til minne om Landmark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Andreas Landmark hos Norsk senter for forskningsdata
Smuglere

Se også: Smugling.Smuglere er en roman fra 1935 skrevet av Arthur Omre. Boken er delvis selvbiografisk.

I Norsk biografisk leksikon skriver Olav Solberg følgende om boken:«Smuglere er ein roman med stort tempo. Her er spenning og driv frå første til siste side, og det dreiar seg ikkje berre om kor lenge hovudpersonen skal greie å halde seg utanfor fengselsmurane, men korleis det skal gå med han som menneske. Det siste ligg meir eller mindre mellom linjene. Romanar som Smuglere og Flukten kan kallast «hardkokte» romanar i Hemingway-stil, jamvel om Omre sa at han aldri hadde lese eit ord av Hemingway [..].»Tekst fra omslaget: «Vi befinner oss i 20-åra, i forbundstidens norge, med storstilt spritsmugling. Erns er arbeidsløs og bytter en dag ut sin grå tilværelse med en frodig, frekk og fargerik verden. Sammen med vennene Hugo, Elsa og Jenny foretar han en lang rekke smuglertokt pr bil – med stor fortjeneste, men ikke nok! Ernst investerer derfor i båt, og nå blir det virkelig fres i smuglingen! Erns klarer seg, helt til det beryktede Bygdøyslaget hvor politi og smuglere braker sammen i et gedigent sammenstøt...»


== Filmatisering ==
Boken ble filmatisert i 1968 med Rolf Clemens som regissør. På rollelisten stod blant annet blant annet Baard Owe, Elsa Lystad, Arne Aas, Arve Opsahl, Carsten Byhring, Willie Hoel, Filmen varer i 1 time 47 minutter.


== Se også ==
Smuglere (film), filmatisering av boka fra 1968
Nils Johan Gjendem

Nils Johan Gjendem (født 3. desember 1943) er en norsk politiker for Fremskrittspartiet. Han var ordfører i Fræna kommune i Møre og Romsdal fra 2011 til 2015.Gjendem er tidligere lensmann i Fræna. 


== Referanser ==
Monthei Eriksen Haug

Monthei Eriksen Haug (født 9. mars 1861, død 19. juni 1933) var en norsk gårdbruker og stortingspolitiker for Venstre.
Han ble født i Nord-Odal som sønn av gårdbruker Erik Monsen Haug og Karen Sørensdatter. Han tok underoffisereksamen hos Norske jægerkorps i 1882 før han deretter var elev ved Sagatun Folkehøyskole i Hamar. Fra 1889 slo han seg ned som gårdbruker ved gården Haug i Nord-Odal. Han ble valgt inn i kommunestyret i Nord-Odal i 1891, og tjenestegjorde som ordfører fra 1895 til 1901.
Eriksen Haug ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1900 fra valgkretsen Hedemarkens Amt og var medlem av landbrukskomiteen. Han ble gjenvalgt både ved valget i 1903 og valget i 1906, hvor han var henholdsvis medlem og sekretær i landbrukskomiteen. Han var for øvrig tredjesuppleant i stortingsperioden 1895 til 1897. Eriksen Haug døde i juni 1933.


== Stortingskomiteer ==
Landbrukskomiteen 1900–1903, 1904–1906 og 1907–1909


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Monthei Eriksen Haug hos Norsk senter for forskningsdata
Hitteverk

Hitteverk, ofte kalt foreldreløse verk etter engelsk: orphan works, er innen opphavsretten betegnelse på et opphavsrettslig vernet åndsverk hvor det er vanskelig eller umulig å kontakte opphavspersonen for rettighetsklarering. Et åndsverk kan være et hitteverk av flere grunner, for eksempel fordi rettighetshaver er ukjent eller avdød eller at arvinger ikke er kjent.
Dersom et verk er utgitt uten opphavsmannens navn, eller kjent pseudonym, "varer opphavsretten i 70 år etter utløpet av det år da verket først ble offentliggjort.", etter åndsverkloven § 41, 1.ledd
Opphavsretten er tidsbegrenset, som hovedregel til 70 år etter utløpet av opphavsmannens dødsår, noe som fører til at det oftest går over 100 år fra et verk er skapt til det kan benyttes fritt uten å innhente samtykke og betale vederlag for bruk. Hitteverk blir ofte diskutert i sammenheng med prosjekter som har som mål å digitalisere og tilgjengeliggjøre kulturarv på internett. Eksempler på dette kan være Google Books, Europeana eller Nasjonalbibliotekets Nettbiblioteket. Ofte fører arbeidet med å spore opp tusenvis av rettighetshavere til at digitaliseringen blir mange ganger så dyr. Dessuten kan risiko for søksmål fra tidligere ukente rettighetshavere føre til at organisasjoner og andre ikke tør å tilgjengeliggjøre digitalisert materiale. 
I USA har Google forhandlet med opphavsrettsorganisasjoner om rett til digitalisering av bøker og blitt møtt med kritikk og søksmål på grunn av frykt for at selskapet vil kunne bli et monopol. I EU har det blitt arbeidet med fellesskapslovgivning som skal gjøre rettighetsklarering av hitteverk enklere for arkiver bibliotek og museer. Blant annet er det foreslått at dersom det er gjort et grundig søk i landet verket først utkom uten at en fant rettighetshaver, skal verket få status som hitteverk i hele EØS-området. Dessuten pålegg om at rettighetsstatus skal lagres i offentlig søkbar database. I Norge er kan ordningen med avtalelisens i visse tilfeller omgå rettighetsklareringsproblematikken i forbindelse med hitteverkI oktober 2012 vedtok EU et direktiv som regulerer hitteverk, direktiv 2012/28/EU «om visse tillatte anvendelser av foreldreløse verk» Direktivet skal også implementers i norsk opphavsrett som følge av EØS-avtalen.


== Se også ==
Opphavsrett
Tvangslisens, avtalelisens
Copyleft
Creative Commons


== Eksterne lenker ==
EFN: 14 punkter for en digital kultur- og kunnskapspolitikk Arkivert 17. februar 2012 hos Wayback Machine.


== Referanser ==
Gavin Peacock

Gavin Peacock (født 18. november 1967 i Eltham, London) er en tidligere engelsk profesjonell fotballspiller som spilte først og fremst på midtbanen, men han spilte ofte som spiss. Etter fotballkarrieren arbeidet han i media som ekspert. I september 2008 flyttet Peacock til Canada for å studere teologi med sikte på å bli prest


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gavin Peacock – Transfermarkt 
(en) Gavin Peacock – WorldFootball.net 
(en) Gavin Peacock – Soccerbase.com 
(en) Gavin Peacock – FootballDatabase.eu
Æsculap

Æsculap er et magasin for norske leger og medisinstudenter, som ble opprettet i 1920. Redaksjonen består av medisinstudenter, og har sitt kontor i Oslo. Nåværende redaktør er Sarvani Mahalingam. Hun overtok redaktørvervet i 2022 etter Merete Lan Olsen, som overtok redaktørdervet av Tuva Stranger Mjønes i 2021. Redaksjonssjef er Kristine Brunvand. Magasinet utkommer fire ganger i året, og sendes til medlemmer av Norsk medisinstudentforening og andre abonnenter. Per 2021 har Æsculap et opplag på omtrent 2500. 
Tidsskriftet dekker emner innenfor helse, sosialpolitiske spørsmål, etiske problemstillinger som vedrører medisinsk virksomhet, forhold som vedrører legerollen, og det medisinske studium og de medisinske fakulteter.
Bladets navn, Æsculap, viser til den greske guden Asklepios som ble opplært i legekunsten av kentauren Kheiron. I de fleste avbildninger av Asklepios støtter han seg på en stav som er omslynget av en slange. Denne staven er kalt for «asklepiosstaven» eller «æskulapstaven». Av denne grunnen benyttes den som symbol for blant annet leger og apotek.
Mange kjente norske leger har i sin studietid sittet i redaktørstolen på Æsculaps kontor, blant annet Trygve Braatøy og Nic Waal i mellomkrigstiden, og i nyere tid: Camilla Stoltenberg, Per Fugelli, Mads Gilbert, Jan Frich.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Æsculap hos Norsk medisinstudentforening
Nettsiden til Æsculap