jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rover

For rover i romfart, se Rover (romfart).

Rover var et britisk bilmerke. I 2005 ble Rover-fabrikken solgt til kinesiske Nanjing Automobile Group og GB Sports Car Company. Det nye navnet på Rover 75, som kineserne har overtatt produksjonen av, er Roewe 750. Rettighetene til det tradisjonsrike Rover-navnet innehas i dag av det amerikanske bilkonsernet Ford, etter at det i en tid har tilhørt BMW. Dermed kan det se ut til at navnene Rover og Land Rover (herunder Range Rover) igjen har samme eierskap.  
Rover har gjennomlevd turbulente tider og et utall eiere opp gjennom historien. Merket ble først benyttet på biler i 1904. Siden den gang har Rover vært eid av bl.a. BMC, British Leyland, og sist BMW, før selskapet ble solgt til uavhengige eiere (Phoenix Group) i 2000. Det nye selskapet ble MG Rover Group, med MG-merket som en sportsligere, parallell modellserie. MG Rover gikk konkurs i april 2005, men ble kjøpt av dagens eiere i august samme år. På Internett kan man i dag finne mer eller mindre komiske utslag av dette salget ved at noen har manipulert Rover-emblemet, slik at det i dag heter "Over". 
Rover fikk på slutten av 1960-tallet og begynnelsen av 1970-tallet lide for britisk industripolitikk. Rover fikk ikke den nødvendige industrielle friheten til utvikling av nye modeller. For eksempel ble Rovers ønskede introduksjon av den store P8 skrinlagt, fordi British Leyland, som Rover hadde blitt tvunget inn i av den sosialdemokratiske regjeringen, ikke likte tanken på at Rover skulle fortsette å konkurrere med Jaguar, slik det hadde gjort med stor suksess på 1960-tallet. Ettersom Jaguar hadde et medlem av BL-styret og ikke Rover, ble tanken skrinlagt. Regjeringen mente at British Leyland skulle være et hierarki av bilmerker, med Jaguar på topp og Rover som nummer to. BL skapte varige skader på britisk bilindustri.
De minste av Rovers modeller i dag er en etterlevning etter et tett modell- og motorsamarbeid med Honda på åttitallet.  
Den første Rover var en trehjulssykkel fra 1883.  Selskapets første bil ble produsert i 1904.


== Modeller ==

Førkrigsmodeller
1929-1947 Rover 10
1929-1932 Rover 2-Litre
1930 Rover Light Six
1930-1934 Rover Meteor (16HP/20HP)
1931-1940 Rover Speed 20
1932-1933 Rover Pilot/Speed Pilot
1932-1932 Rover Scarab
1934-1948 Rover 12
1934-1948 Rover 14/Speed 14
1936-1948 Rover 16Småbiler
1984-1999 Rover 200 (213/214/216)
1999-2005 Rover 25
2003-2005 Rover StreetwiseMellomklasse
1948-1949 Rover P3 (60/75)
1949-1964 Rover P4 (60/75/80/90/95/100/105/110)
1963-1976 Rover P6 (2000/2200)
1976-1986 Rover SD1 (2000/2300/2400/2600)
1990-1998 Rover 400 (414/416/418/420
1999-2005 Rover 45Større biler
1958-1973 Rover P5/P5B (3-liter/3,5-liter)
1967-1976 Rover P6B (3500)
1976-1986 Rover SD1 (3500/Vitesse)
1993-1999 Rover 600 (618/620/623)
1986-1998 Rover 800 (820/825/827) og Sterling
1998-2005 Rover 75Minibiler
1980-1993 Rover Metro
1994-1998 Rover 100
2003-2005 CityRover


== Se også ==
Land Rover


== Eksterne lenker ==
(en) Rover Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ruben Kristiansen

Ruben Kristiansen (født 20. februar 1988) er en norsk fotballspiller som spiller for Sportsklubben Brann.
Kristiansen har tidligere spilt for Nordreisa IL, Skjervøy IK, Tromsdalen, Tromsø IL og Vålerenga
Tidligere i hans karriere har han spilt i forskjellige posisjoner på banen, blant annet spilte han sentral midtbane i 2009 for Skjervøy IK. I TUIL ble han omskolert til venstreback og har siden spilt på den posisjonen. Kristiansen fikk sitt gjennombrudd i TIL i 2012 sesongen og debuterte på landslaget mot Sør-Afrika 8. januar 2013 før han fikk sin første kamp fra start mot Zambia 12. januar samme år.I september 2022 signerte Kristiansen en ny ettårskontrakt med Brann, som binder ham til klubben ut 2023-sesongen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ruben Kristiansen – Transfermarkt 
(en) Ruben Kristiansen – national-football-teams.com 
(en) Ruben Kristiansen – FootballDatabase.eu 
(en) Ruben Kristiansen – Soccerway 
(en) Ruben Kristiansen – EU-Football.info 
(no) Ruben Kristiansen – Norges Fotballforbund 
(en) Ruben Kristiansen – FBref 
(es) Ruben Kristiansen – as.com
Central Division

Central Division kan vise til organisasjonsledd i flere nordamerikanske idretter

Central Division (NBA) – en av seks divisjoner i National Basketball Association
Central Division (NHL) – en av seks divisjoner i National Hockey League
Eneco Tour 2012

Eneco Tour 2012 var den åttende utgaven av Eneco Tour. Rittet ble arrangerr fra 6. til 12. august i Belgia og Nederland. Lars Boom vant sammenlagt.
I tillegg til de 18 ProTeam ble Accent.jobs-Willems veranda's, Argos-Shimano og Topsport Vlaanderen-Mercator invitert til å delta i rittet.


== Etapper ==


=== Mandag 6. august 2012 – 1. etappe ===
 Waalwijk –  Middelburg, 203,9 km


=== Tirsdag 7. august 2012 – 2. etappe ===
 Sittard, 18,9 km, lagtempo


=== Onsdag 8. august 2012 – 3. etappe ===
 Riemst –  Genk, 188 km


=== Torsdag 9. august 2012 – 4. etappe ===
 Heers –  Bergen op Zoom, 213,3 km


=== Fredag 10. august 2012 – 5. etappe ===
 Hoogerheide –  Aalter, 184,6 km


=== Lørdag 11. august 2012 – 6. etappe ===
 Ardooie, 17,4 km, temporitt


=== Søndag 12. august 2012 – 7. etappe ===
 Maldegem –  Geraardsbergen, 214,5 km


== Resultater ==


=== Sammenlagt ===


=== Poengkonkurransen ===


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted
Tillväxtverket

Tillväxtverket er en svensk statlig etat som ble etablert 1. april 2009. Etaten har til oppgave å utvikle og gjennomføre tiltak som fremmer entreprenørskap (gründervirksomhet), økt konkurransekraft og vekst i foretak, samt utviklingskraft i alle deler av Sverige, med sterk nasjonal, regional og lokal konkurransekraft. Etaten sorterer under Næringsdepartementet.
Tillväxtverket tok hovedsakelig over oppgavene til Nutek og Glesbygdsverket som ble avviklet 31. mars 2009. I tillegg ble oppgaver knyttet til kommersiell og offentlig service på landsbygden overført fra Konsumentverket.
Tillväxtverket har elleve kontorer på ni ulike steder i Sverige. Åtte av disse kontorene er programkontorer for de regionale strukturfondsprogrammene for hvilke Nutek tidligere var forvaltende og attesterende myndighet. Etatens hovedkontor ligger i Stockholm.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Central Division (NHL)

Central Division var en av seks divisjoner i den nordamerikanske ishockeyligaen National Hockey League (NHL) hvor den sammen med Northwest og Pacific Division utgjorde Western Conference. Etter omstruktureringen av NHL sommeren 2013 med overgang til fire divisjoner, ble navnet beholdt, man satt sammen av noen andre lag.


== Lag fra 2013 ==
I forbindelse med omstruktureringen av NHL foran 2013-2014-sesongen, ble antall divisjoner redusert fra seks til fire.


== Tidligere ==
Central Division ble innført foran 1993/1994-sesongen, da Clarence Campbell Conference skiftet navn til Western Conference. Central Division inneholdt opprinnelig seks lag, men fra 2000/2001-sesongen inneholder den følgende fem lag:

Chicago Blackhawks
Columbus Blue Jackets
Detroit Red Wings
Nashville Predators
St. Louis Blues


=== Divisjonsmestre ===
Divisjonsmestre er det laget som vinner sin divisjon i løpet av grunnspillet i NHL


=== Central Division-titler ===
13: Detroit Red Wings
2: Dallas Stars *
2: St. Louis Blues
2: Chicago Blackhawks* Spiller ikke lengre i Central Division


== Stanley Cup-mestre fra Central Division ==
1997 – Detroit Red Wings
1998 – Detroit Red Wings
2002 – Detroit Red Wings
2008 – Detroit Red Wings
2010 – Chicago Blackhawks


== Andre lag som tidligere har spilt i Central Division ==
Dallas Stars mellom 1993 og 1998
Phoenix Coyotes mellom 1996 og 1998
Toronto Maple Leafs mellom 1993 og 1998
Winnipeg Jets mellom 1993 og 1996


== Se også ==
National Hockey League
Stanley Cup


== Eksterne lenker ==
Tabeller sesongen 2013/2014
Bjarne Eiolf Holø

Bjarne Eiolf Holø (født 28. februar 1970) er ordfører i Lom kommune fra 2011. Han representerer Senterpartiet.


== Eksterne lenker ==
Historisk samarbeid med Ap Bjarne Eiolf Holø ny ordførar i Lom. Artikkel hos senterpartiet.no
Medieklagenemnda

Klagenemnda for mediesaker (Medieklagenemnda) er en norsk statlig klagenemnd som behandler saker etter Medietilsynets vedtak i medhold av kringkastingsloven § 2‑14, bildeprogramloven § 16 og forskrift om tilskudd til lokale lyd- og bildemedier § 10. Medieklagenemnda behandler videre vedtak truffet av Norsk Filminstitutt og de regionale filmsentrene etter forskrift om tilskudd til produksjon og formidling av audiovisuelle verk § 8.
Saker om Medietilsynets enkeltvedtak i saker vedrørende tilsyn med konsesjons­vilkår for riksdekkende kringkasting og riksdekkende anlegg for kringkasting eller videresending av kringkasting behandles av Kulturdepartementet.


== Medlemmer ==
Klagenemnda består av:

Leder: Sigve Gramstad, Bergen
Nestleder: professor Arne H. Krumsvik, Oslo
Medlem: advokat Karin Fløistad, Oslo
Medlem: førsteamanuensis Camilla Lauritzen, Tromsø
Medlem: dekan Leif Holst Jensen, OsloVaramedlemmer:

professor Tore Lunde, Bergen
førsteamanuensis Gunn Enli, Oslo
førsteamanuensis Charlotte Reedtz, Tromsø


== Referanser ==
James L. Elliot

James Ludlow Elliot (født 17. juni 1943, død 3. mars 2011) var en amerikansk astronom og vitenskapsmann. Han var en del av laget som oppdaget ringene rundt Uranus. Elliot var også en del av et lag som observerte global oppvarming på Triton, den største av månene til Neptun.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Personlig hjemmeside
Lusaheia landskapsvernområde

Lusaheia landskapsvernområde (122 km²) og Vormedalsheia landskapsvernområde (120 km²) er et vernet område i Hjelmeland kommune i Rogaland.
Verneområdet ble opprettet ved kongelig resolusjon av 19. april 1991. Formålet med vernet av Lusaheia er  «å ta vare på et særpreget og vakkert høyfjellslandskap som inneholder sjeldne og sårbare naturelementer.»  Vormedalsheia og Lusaheia regnes for å være blant de mest verneverdige fjellområdene i Rogaland.
Lusaheia landskapsvernområde ligger i Hjelmeland øst for Vormedalsheia med Grasdalen/Storhidler som vestgrense. I nord går grensa like sør for Blåsjø-magasinet. Østgrensa følger fylkesgrensa mot Aust-Agder, sørgrensa følger kommunegrensa mot Forsand. Stølsdalen-Grasdalen ligger som en korridor mellom Vormedalsheia og Lusaheia, og er ikke tatt med i landskapsvernområdene på grunn av de omfattende inngrepene som har skjedd i sammenheng med Ulla-Førreutbyggingen. Området blir likevel omtalt fordi det tilhører området rundt på naturlig måte og ikke utgjør et selvstendig område.
Navnebruken kan virke forvirrende fordi navnet slik det blir brukt lokalt og slik det blir brukt på landskapsvernområdet ikke faller sammen. Lusaheia landskapsvernområde omfatter meir enn selve Lusaheia. Auråhorten, Storådalen, Sandkleivheia, Kileheia og Oddeheia ligger alle helt eller delvis innenfor Lusaheia landskapsvernområde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjelmeland kommune
Optisk oppløsning

Optisk oppløsning er et mål på den minste detaljen som kan skilles ut med et optisk instrument. Oppløsningen begrensen av optikkens kvalitet og design og dessuten av lysets diffraksjon. For lysmikroskop innebærer det at man ikke kan skille ut detlajer mindre en ca. lysets bølgelengde, cirka en halv mikrometer.
For teleskop er det vinkeloppløsningen som er begrenset.
Maggie Mae (sang)

«Maggie Mae» er en tradisjonell folkevise fra Liverpool som handler om en prostituert som ranet en sjømann.Gruppen The Vipers Skiffle Group ga ut sin versjon på B-siden av singlen «Cumberland Gap» i 1957. Plateselskapet/nummeret var Parlophone R 4289. Gruppen hadde audition hos George Martin i september 1956 og han ble deres produsent fram til og med ca. 1958. Martin ble etter hvert produsent også for The Beatles.


== The Beatles' versjoner ==
I januar 1969 slet The Beatles ofte med inspirasjon og interne stridigheter mens de spilte inn det som året etter ville bli albumet Let It Be. Kamerateamet som filmet dem mens de spilte, følte de noen gang var til bry. For å live opp kjedelige terpinger på nye sanger og for å unngå for store konfrontasjoner, tydde de ofte til sanger de pleide å fremføre på spillejobber i perioden 1957 - 1963, ettersom de frambragte gode minner hos dem alle. Det var spesielt i Twickenham Film Studios i første halvdel av januar 1969 dette var nødvendig for dem. Atmosfæren mellom dem bedre seg da de flyttet innspillingene til Apple Studios og fikk med seg Billy Preston på keyboards.24. januar 1969 øvde gruppen blant annet på «Two of Us». Før å løse det hele opp, spilte de tre korte versjoner av «Maggie Mae». Den siste av dem havnet på albumet Let It Be som ble utgitt 8. mai 1970 i Storbritannia og ti dager senere i USA. Den ble kreditert «trad. arr. Lennon/McCartney/Harrison/Starkey» på omslaget og plateetiketten. Året før hadde Glyn Johns valgt ut «Maggie Mae» til albumet Get Back (som ikke ble utgitt offentlig – se «Don't Let Me Down») Kun refrenget og to strofer var det de fremførte.«Fly on the Wall» var et 22 minutters langt spor på bonus-CD-en til Let It Be... Naked som inneholdt mange snutter fra Get Back Sessions. En annen raskere versjon av «Maggie Mae» (også innspilt 24. januar 1969) var blant kuttene som ble inkludert der i en medley sammen med en annen tidligere uutgitt sang ved navn «Fancy My Chances With You» (sistnevnte kreditert Lennon/McCartney).


== Musikere og instrumenter ==
John Lennon: akustisk gitar, vokal
Paul McCartney: akustisk gitar, harmonivokal
George Harrison: elektrisk gitar (kun bass-strengene)
Ringo Starr: trommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sangteksten  (presentert på The Beatles' offisielle nettsted) Arkivert 23. februar 2014 hos Wayback Machine.
Sangteksten til Vipers Skiffle Group
Ugo Rondinone

Ugo Rondinone (født i 1964 i Brunnen i Sveits) er en kunstner som bor og arbeider i New York. Arbeidene hans er varierte og med verker i forskjellige teknikker. Han utforsker ofte temaer som fantasi og begjær. 
Rondinone studerte kunst ved Hochschule für Angewandte Kunst, i Wien, fra 1986-1990.


== Kunstneriske kjennetegn ==
Ugo Rondinone speiler den nyere kunstens historie, Han ser den fra sitt utgangspunkt, og plukker deler fra mange perioder som han gjør til sitt eget. Hans verker består av mange verksgrupper og utstillinger som til sammen utgjør en nesten total katalog over modernismens historie.  Verkene hans vises ofte i serier.  Det som er spesielt for Rondinone er den poetiske touchen. Han bruker ofte tekster og løsrevne setninger, men gjør også gjenstander som vanligvis ikke regnes som vakre, som feks kjetting, til noe romantisk og vakkert.
Mange av hans verker får nesten tilskueren til å gå inn i en meditativ tilstand, ved at man for eksempel stirrer på ringer i skarpe farger i et maleri som ser ut som en skyteskive, eller helt sorte eller hvite landskaper. Han er også kjent for store skilt som er laget som en regnbue, hvor det står skrevet ord som ”Hell, Yes!” eller ” Our Magic Hour”.


== Utstillinger og utmerkelser ==
Rondinone har hatt separatutstillinger på blant annet Kunsthalle (Wien), Museo de Art Contemporaneo (Spania), Louisiana Museum of Modern Art (Danmark) og SculptureCenter ((New York). Hans verker finnes blant annet i New Museum of Contemporary Art i New York. I 2007 representerte han Sveits på Veneziabiennalen.


== Ugo Rondinone i Norge ==
Skulpturen ”Moonrise” er utplassert i Tjuvholmen skulpturpark. Den er laget i støpt aluminium og står på en pidestall av tre. Den er 210 x 130 x 160 cm og veier 155 kg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kunststjernen og hverdagsmiraklene. NRK
" Art review by Joseph Nechvatal of Ugo Rondinone's THE THIRD MIND at Le Palais de Tokyo, Paris"
Astronautens kone

Astronautens kone (originaltittel: The Astronaut's Wife) er en amerikansk sciencefiction-thriller fra 1999 regissert av Rand Ravich. Hovedrollene spilles av Johnny Depp og Charlize Theron. 
Filmen ble relativt dårlig mottatt av kritikerne og ble heller ingen publikumssuksess.
Den ble ikke satt opp på norske kinoer.


== Handling ==
Den unge astronauten Spencer og hans vakre kone, lærerinnen Jillian, elsker hverandre lidenskapelig og er i andres øyne det perfekte par. En dag Spencer (Johnny Depp) er ute på et rutineoppdrag i verdensrommet, mister han på mystisk vis kontakten med Jorden. Dette varer bare i to minutter, men Spencer mister bevisstheten, og med nød og neppe greier han å komme seg ned på landjorden igjen i live. Han blir mottatt som en helt av hele nasjonen med presidenten i spissen. Etter dette slutter han i NASA og begynner i en lederstilling hos en flyprodusent, mens kona oppdager at hun er gravid med tvillinger. Etterhvert registrerer hun en personlighetsforandring hos Spencer og hun spør ham hva som egentlig skjedde i de to minuttene hvor han mistet kontakten med jorden. Hun får intet svar, men skjønner at noe mystisk og faretruende skjedde med ektemannen mens han var i verdensrommet.


== Om filmen ==
AnmelderneFilmen ble relativt dårlig mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den kun har fått 16 % på Rotten Tomatoes (2012) og 37 % på Metacritic.Anmelderen på det norske nettstedet CINERAMA hav den terningkast seks og skrev: «Filmen har en suveren evne til å holde spenningen gjennom hele historien, og den blir aldri kjedelig. Når du tror du har plottet klart, endrer den retning igjen, og du er like spent på hva som skjer rundt neste sving».
PublikumDen innbrakte bare i underkant av $20 millioner på verdensbasis, hvorav $10 millioner i USA. Den havnet dermed på en 91.-plass over de mest innbringende filmene på verdensbasis i 1999 (122.-plass i USA). Produksjonskostnadene var på ca $34 millioner.
PriserDen ble nominert for beste film ved Sitges Film Festival i Catalonia, Spania.


== Rollebesetning ==
Johnny Depp – Commander Spencer Armacost
Charlize Theron – Jillian Armacost
Joe Morton – Sherman Reese, NASA Representative
Clea DuVall – Nan
Donna Murphy – Natalie Streck
Nick Cassavetes – Capt. Alex Streck
Samantha Eggar – Dr. Patraba


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Astronautens kone på Internet Movie Database 
(no) Astronautens kone hos Filmfront 
(da) Astronautens kone i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Astronautens kone på Allociné 
(nl) Astronautens kone på MovieMeter 
(en) Astronautens kone på AllMovie 
(en) Astronautens kone på Turner Classic Movies 
(en) Astronautens kone på Rotten Tomatoes 
(en) Astronautens kone på Metacritic 
(en) Astronautens kone på Box Office Mojo
Ján Tánczos

Ján Tánczos er en slovakisk tidligere skihopper og nåværende trener som konkurrerte for Tsjekkoslovakia og representerte Dukla Banská Bystrica.Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i årene 1976-1983, og var to ganger blant de 20 beste sammenlagt i Hoppuka, med 15.-plass i 1976/77 og 19.-plass i 1978/79. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen (som startet opp vinteren 1979/80) eller Hoppuka var 3.-plass i Vikersund 2. mars 1980. Beste sammenlagtplassering i verdenscupen var 45.-plass i 1979/80. I VM i Lahtis i 1978 ble han nummer 33 i storbakken og 41 i normalbakken (begge av 55 deltakere), og var på det tsjekkoslovakiske laget som ble nummer 5 av 10 lag i lagkonkurransen, som var prøvegren. Han var med i VM i skiflyging i Vikersund i 1977 og Planica i 1979, og ble nummer 19 begge gangene.
Ján Tánczos var trener for det tsjekkoslovakiske hopplandslaget fra 1989 til 1993, og deretter hovedtrener for Slovakias hopplandslag. Høsten 2002 ble han hovedtrener for det tsjekkiske landslaget, og fra høsten 2004 hovedtrener for Tsjekkias juniorlandslag. Han er (pr. 2012) leder for skihopping i det slovakiske skiforbundet, og var sesongen 2011/12 hovedtrener for hovedtrener for det slovakiske hopplandslaget.Ved parlamentsvalget i 1998 var Tánczos kandidat for partiet Strana priateľov vína («Vinvennpartiet»), nå Ľudová strana Naše Slovensko («Folkepartiet Vårt Slovakia»), men ble ikke valgt inn.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider


== Eksterne lenker ==
(en) Ján Tánczos – FIS (skihopping)
Stein Slyngstad

Stein Slyngstad (født 25. november 1960) er utdanna siviløkonom. Han var direktør for Stavanger Symfoniorkester og Stavanger Konserthus fra 1992 til 1997. I tidsrommet 1997-2001 var han daglig leder for Henie Onstad Kunstsenter og han var direktør for Norsk filmfond 2001-2007. Slyngstad var direktør i ABM-utvikling fra 1. september 2009 til 31. desember 2010 da ABM-utvikling ble slått sammen med Norsk kulturråd. Fra 2011 har han vært avdelingsdirektør for Kunstavdelingen i Norsk kulturråd. Han sluttet i Kulturrådet 17. august 2012.
Fra 1. januar 2018 er Slyngstad direktør i Kulturetaten i Oslo kommune.


== Referanser ==
Dag Hammarskjöld-medaljen

Dag Hammarskjöld-medaljen er en medalje innstiftet i 1997 av De forente nasjoner til minne om FN-personell som er drept i fredsbevarende operasjoner. Den kan tildeles soldater og politifolk, så vel som sivile som har vært i tjeneste for FN-styrker. Dag Hammarskjöld-medaljen tildeles kun posthumt og overlates til den omkomnes nærmeste etterlatte. Medaljen er oppkalt etter Dag Hammarskjöld, FNs andre generalsekretær, som selv omkom i tjeneste på fredsoppdrag i 1961.
FNs sikkerhetsråd vedtok å opprette medaljen ved resolusjon 1121 datert 22. juli 1997. Retningslinjer for tildeling ble fastsatt av FNs generalsekretær 1. desember 2000.


== Utforming ==
Dag Hammarskjöld-medaljen er i krystallglass og har ellipseform. Den har målene 73 x 57 mm og er 38 mm tykk. Glasset er gravert med FNs emblem i bunnen. Langs kanten står innskriften «MÉDAILLE DAG HAMMARSKJÖLD» og «AU SERVICE DE LA PAIX», samt «THE DAG HAMMARSKJÖLD MEDAL» og «IN SERVICE OF PEACE». På toppen inngraveres mottagerens navn og dødsdato. Medaljen hviler på et bånd i FN-blå farge.


== Tildeling ==
Dag Hammarskjöld-medaljen tildeles personell tjenestegjørende i FNs fredsbevarende operasjoner som har mistet livet i tjeneste. Alle kategorier personell kvalifiserer til medaljen, både uniformert og ikke-uniformert. Medaljen kan tildeles soldater, politifolk og sivilt ansatte i FN-styrker, inkludert frivillige. Tildelinger finner sted 29. mai hvert år på den internasjonale dagen for FNs fredsbevarende styrker. 
De første tildelingene av medaljen fant sted 6. oktober 1998 da tre medaljer ble utdelt. Den første medaljen ble tildelt Dag Hammarskjöld, den andre René de Labarrière, en fransk militærobservatør som regnes som den første FN-soldat som falt i tjeneste, og den tredje Folke Bernadotte.


== Referanser ==
René de Labarrière

René de Labarrière (født 28. januar 1899 i Carcassonne, død 6. juli 1948 i Afula nær Nasaret) var en fransk offiser. Han regnes som den første FN-soldat som falt i tjeneste for FNs fredsbevarende styrker.


== Bakgrunn ==
Som attenåring meldte de Labarrière  seg til tjeneste under første verdenskrig. Han gikk deretter École spéciale militaire de Saint-Cyr og startet en militær karriere. Fra 1926 til 1939 tjenestegjorde han i Libanon og Syria, som da var fransk mandatområde under Folkeforbundet. 
Under andre verdenskrig vendte han tilbake til Frankrike for å føre befal over et infanterikompani, men ble tatt til fange av tyskerne og satt i krigsfangenskap.


== FN-tjeneste ==
Etter verdenskrigens slutt gikk de Labarrière tilbake til tjenesten i Frankrikes hær og fikk kommando over en bataljon. I 1948 ble han sendt i FN-tjeneste i Midtøsten, der han var militærobservatør i United Nations Truce Supervision Organization (UNTSO).Han ble drept i tjeneste for UNTSO 6. juli 1948 da bilen hans var i ferd med å krysse grensen mellom arabisk- og jødiskkontrollert område. FN oppgir at han døde etter at bilen han satt i kjørte på en landmine. I en juridisk artikkel utgitt like etter dødsfallet oppgis dødsårsaken til å ha vært en eksplosjon ved en jødisk barrikade. Den franske nettavisen L'Express omtaler omstendighetene som mer uklare.


== Ettermæle ==
René de Labarrière mottok i 1998, femti år etter sin død, Dag Hammarskjöld-medaljen fra FN. Han var blant de tre første som ble hedret med denne medaljen, som tildeles FN-personell som har omkommet i fredsbevarende tjeneste. De to andre var Dag Hammarskjöld og Folke Bernadotte.


== Referanser ==