jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
La finta semplice

La finta semplice (Den falske dusten), K. 51 (46a) er en opera buffa i tre akter for solister og orkester, komponert i 1769 av den da 12 år gamle Wolfgang Amadeus Mozart til en italiensk libretto av hoffdikteren Marco Coltellini basert på et tidligere verk av Carlo Goldoni. Den ble framført på slottet til erkebiskopen av Salzburg 1. mai 1769.
Mozart komponerte musikken basert på en komedie påbegynt av Philippe Destouches med La fausse Agnès, ou le Poète campagnard (1734). 
Operaen var et slags tilbakeslag for Mozart, som ellers i barndommen hadde hatt mye suksess og var regnet som en stjerne. Verket ble påbegynt da keiser Josef II sa til far til Mozart, Leopold, da de besøkte hovedstaden Wien, at Wolfgang burde skrive en opera for det keiserlige operaselskapet. Leopold tok oppfordringa som en konkret bestilling og fikk Wolfgang til å sette i gang uten å ha en kontrakt først. Da operaen var ferdig mislikte visstnok aktørene operaen, og forskjellige intriger gjorde til slutt at den ikke ble satt opp i Wien. Leopold ble sint og skrev et langt protestbrev til keiseren. Keiseren bestilte en undersøkelse, men resultatet ble at operaen ikke skulle settest opp.Operaen ble satt opp i hjembyen deres, Salzburg, i stedet for.
Episoden i Wien ble etter hvert ganske ødeleggende for karrieren til Wolfgang. Under besøket i Wien ble mor til Josef II, keiserinne Maria Teresia, særdeles fiendtlig innstilt for Mozartfamilien. Keiseren var en viktig slektning til mange monarker og aristokrater som kunne ha gitt Wolfgang en permanent stilling.


== Roller ==


== Arier ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Deutsch, Otto Erich, Mozart:  A Documentary Biography.  Stanford, CA:  Stanford University Press, 1965
Melograni, Pietro, (Trans. Lydia G. Cochrane), Wolfgang Amadeus Mozart: a Biography.  Chicago: University of Chicago Press, 2007 ISBN 0226519562, 9780226519562
Solomon, mainard, Mozart:  A Life, 2005


== Eksterne lenker ==

La finta semplice: partitur og kritisk rapport (tysk) i Neue Mozart-Ausgabe
An opera buffa in three acts
The Pretended Simpleton
Libretto til La finta semplice
Mozart's 'La finta semplice', Online article at the NPR, 29. juni 2007
Borghild Holmsen

Borghild Holmsen (født 1865 i Ski kommune, død 1938) var en norsk pianist, musikkritiker og komponist. 
Holmsen studerte piano med Agathe Backer-Grøndahl og Otto Winter-Hjelm, og fortsatte studiene med Carl Reinecke (som også hadde vært lærer for Edvard Grieg) og Salomon Jadassohn i Leipzig og Albert Becker i Berlin. Hun debuterte som konsertpianist i 1898 i Christiania, og turnerte som konsertpianist i Europa og USA.
I 1905 grunnla Torgrim Castberg et musikkakademi i Bergen - forløperen til Griegakademiet - og her kom Holmsen til å markere seg som lærer. Samme år fikk hun enda et avslag på en stipendsøknad, der hun skrev at «det vilde være af stor betydning for mig et Aars Tid at kunne ofre mig udelukkende for Kompositionen uden Lærervirksomhed og andre Gjøremaal». I årene 1890-1906 sendte hun inn ialt åtte søknader om støtte fra legater og stipendkomiteer, deriblant statens stipender for kunstnere. Hun fikk avslag på samtlige. Årsaken kan leses ut av Winter-Hjelms bedømmelse av at hun hadde samme problem som kvinner flest, at «den musikalske Arkitektonik er og bliver dem en meget besværlig Kunst, som de bør overlade Mænd». Men hennes romanse roste han, og angivelig lå den «ogsaa bedst tilrette for det kvindelige Temperament». Etter hennes komposisjonsaften i Kristiania i mars 1899 beskrev Dagbladets anmelder henne som «dette smaapene kvindelige Talent, for hvem selvsagt Romansen laa som nærmeste Opgave». Fiolinsonaten hennes var likevel så vellykket at den ble fremført av Harald Heide og Arve Arvesen, og ble meldt utsolgt fra det tyske forlaget i 1916.Etter konsertpianistkarrieren ble hun lærer ved Musikkonservatoriet i Bergen, hvor Harald Sæverud var en av hennes elever i pianospill og harmonilære. Hun merket nok fort hans vitalitet og, som det stod i et festskrift til Sæveruds ære, «lot det stå til. Og lo en trillende latter når hun syntes det bar for vilt i vei over stokk og sten.» Lenge etter hennes død, i 1958, nøt han også godt av hennes fond som skulle finansiere foredrag og kursvirksomhet. Sæveruds 5 capricci, opus I, er tilegnet henne. Hun var ofte gjest i Sæveruds hjem, og han moret seg godt over at hun hadde sagt: «Å undervise Sæverud er som å finne gull i Kongo!»Hun var musikkritiker for Arbeidet og Bergens Arbeiderblad.Holmsen kunne kalle seg officier d’Académie francaise, trolig fordi hun under Normandies tusenårsfest i Rouen i 1911 holdt et foredrag om gammelnorsk musikk. For Bergen off. bibliotek var hun en verdsatt medarbeider. På den nyopprettede musikkavdelingen systematiserte hun notegavene fra Edvard Grieg og musikkhandler Wilhelm Harloff, og sørget i løpet av et år for utvalg og oppbygging av et system.Hun tilhørte slekten Holmsen.


== Utvalgte verk ==
Fiolinsonate op. 10
Barcarolle, op.1, no. 1
Scherzo, op. 1, no. 2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Borghild Holmsen på Discogs 
(en) Borghild Holmsen på MusicBrainz
Josephine Pullein-Thompson

Josephine Pullein-Thompson (født 3. april 1924 i Oxfordshire, død 19. juni 2014) var en britisk barnebokforfatter, kjent for hestebøkene sine. Som hestebokforfatter for barn og ungdom var hun både kollega og samarbeidspartner med de to yngre søstrene Christine og Diana.Moren Joanna Cannan (1896–1961) var selv forfatter av hestebøker, og søstrene debuterte sammen med It began with Picatee (1946). Til sammen skrev de omkring 150 bøker. De drev også en rideskole.
Josephine hadde tillitsverv i den britiske Pony Club. Hun var også en periode president i den engelske avdelingen av PEN, og mottok for dette ordenen MBE i 1984, og Golden PEN Award i 2007. Hun skrev også noen romaner for voksne under psevdonymet Josephine Mann.
Søstrene skrev den felles selvbiografien Fair Girls and Grey Horses, Memories of a country childhood i 1996.Flere bøker er oversatt til norsk.


== Referanser ==
Christine Pullein-Thompson

Christine Pullein-Thompson (født 1. oktober 1925 i Oxfordshire, død 2. desember 2005) var en britisk barnebokforfatter, best kjent for sine hestebøkene. Som hestebokforfatter for barn og ungdom var hun både kollega og samarbeidspartner med den ett år eldre søsteren Josephine  og sin egen tvillingsøster Diana.
Moren Joanna Cannan (1896–1961) var selv forfatter av hestebøker, og søstrene debuterte sammen med It began with Picatee (1946). Til sammen skrev de tre omkring 150 bøker. De drev også en rideskole. 
Christine var den mestskrivende av de tre søstrene. Man mener at hennes bøker inneholder noe mer sosialrealistiske skildringer enn søstrenes bøker. Datteren Charlotte Popescu er også forfatter, av fagbøker om mat og hestehold. 
Søstrene skrev den felles selvbiografien Fair Girls and Grey Horses, Memories of a country childhood i 1996.
Flere bøker er oversatt til norsk.


== Referanser ==
Diana Pullein-Thompson

Diana Pullein-Thompson (født 1. oktober 1925 i Oxfordshire, død 21. oktober 2015) var en britisk barnebokforfatter, best kjent for hestebøkene sine. Som hestebokforfatter for barn og ungdom var hun både kollega og samarbeidspartner med den ett år eldre søsteren Josephine og sin egen tvillingsøster Christine.
Moren Joanna Cannan (1896–1961) var selv forfatter av hestebøker, og søstrene debuterte sammen med It began with Picatee (1946). Til sammen skrev de omkring 150 bøker. De drev også en rideskole.
Diana var den mestskrivende av de tre søstrene. Man mener at hennes bøker inneholder noe mer stilistisk variasjon enn søstrenes bøker, med skifte i synsvinkel. Hun skriver også oftere om andre dyr enn hester.Søstrene skrev den felles selvbiografien Fair Girls and Grey Horses, Memories of a country childhood i 1996.
Flere bøker er oversatt til norsk.


== Referanser ==
HMS «Howe» (1940)

HMS «Howe» var et britisk slagskip av typen King George V-klassen. «Howe» var det siste av fem slagskip som ble bygget i King George V-klassen. Skipet ble bygget av Fairfield Shipbuilding and Engineering Company og ble sjøsatt den den 9. april 1940. Skipet skulle opprinnelig hatt navnet Beatty, men navnet ble senere endret til Howe. Til ære for admiralen Richard Howe.
Under andre verdenskrig ble skipet brukt i Nordsjøen til å eskortere allierte konvoier til Sovjetunionen. I 1943 deltok hun i den allierte invasjonen av Sicilia der hun bombarderte italienske marinebaser ved byene Trapani og Favignana. Sammen med HMS «King George V» eskorterte «Howe» to overgitte italienske krigsskip til byen Alexandria. Hun ble senere i krigen sendt til Stillehavskrigen hvor hun blant annet deltok i bombarderdementet av øya Okinawa under slaget om Okinawa.


== Eksterne lenker ==
(en) HMS Howe (32) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Maritimequest HMS Howe Photo Gallery
Newsreel video of HMS Anson and Howe in 1942
Gyali

Gyali (gresk: Γυαλί, «glass»; også stavet Yiali eller Jyalí) er en vulkansk gresk øy i øygruppen Dodekanesene i Egeerhavet, lokalisert halvveis mellom sørkysten av Kos (Kardamaina) og Nisyros. Øya består av lavadomer av rhyolittisk obsidian og pimpstein. Øya har to særskilte sedimenter hvor den nordøstlige delen er bortimot helt og holdent gjort av obsidian og den nordøstlige delen av pimpstein. Disse er knyttet sammen en smal landtange og strand som er konstruert av moderne sedimenter av sandrev.
Øya er 6 km lang og mellom 4 km og 500 meter bred, og har blant annet en 180 meter lang grotte. Folketellingen av 2001 oppga 10 beboere, men de siste årene har den ikke vært bosatt. Administrativt er den en del av kommunen Nisyros.


== Geologi ==

Øya er av vulkansk opprinnelse og ble dannet allerede i slutten av neolittisk tid (steinalderen) og den siste vulkanske aktiviteten var rundt 1460 f.Kr. Det har vært utnyttelse ved gruvedrift av pimpstein som gjort betydelig inngrep i naturen.


== Natur ==
Øya har lite vegetasjon og den er dominert av varme og tørke, men sammenlignet med andre små øyer er den langt mer mangfoldig. Det er fire hovedtyper av vegetasjon: skog av tyrkisk furu (Pinus brutia), kratt og frygana og plantesamfunn av planter som tåler mye sand eller salt.
Forfalne terrasseformasjoner indikerer at det har vært drevet jordbruk. Som økologisk kompensasjon for de betydelige inngrep i naturen og landskapet har det vært drevet beplantning. Det har blitt dokumentert 241 ulike arter av bregner og frøplanter. Den opprinnelige vegetasjonen tilhørte den termomediterrane sonen med eviggrønne trær som vill oliven (Olea europaea var. sylvestris) og johannesbrødtre (Ceratonia siliqua). Det finnes en populasjon av slangeøyefirfisler (Ophisops elegans).


== Historie ==
Øya synes bosatt allerede i gresk steinalder. I den sørvestlige delen av øya er det funnet et gravsted av rektangulære graver hogd i fjellet og rester av bygninger. Flere steder er det funnet neolittisk keramikk. Samfunnet synes å ha levd av hovedsakelig husdyr, landbruk og fiske, men en del eksport av obsidian har nok eksistert, selv om denne ikke kunne konkurrere i kvalitet med obsidian fra øya Milos i Kykladene. Det er funnet obsidian fra både Milos og Gyali på øya Pergousa som ligger rundt 8,5 km sørvest.
Det er også funnet levninger fra hellenistisk tid, blant annet mange fragmenter av keramikk i den nordøstlige delen. En grav i samme område er datert til tidlig kristen tid. Skriftlige kilder om den senere bosetningen eksisterer ikke. Sannsynligvis ble den forlatt grunnet piratangrep. Noen steinhus ble antagelig benyttet sesongmessig. Øybeboerne drev med korn, belgfrukter og druer.
Etter at Italia okkuperte Dodekanesene fra 1912 ble det satt i gang gruvedrift for pimpstein og det ble bygget et lasteanlegg for skip. Jordbruksaktiviteten varte fram til den andre verdenskrig. Senere bodde noen gruvearbeidere med sine familier på øya.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gyali – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lavatunnel

En lavatunnel (eng. Lava tube) er en vulkansk grotte som dannes ved et vulkanutbrudd av lava med lav viskositet idet overflaten størkner og lar den indre lavaen flyte ut og danner et hulrom.
Lavatunneler finnes over hele jorden i vulkanske områder, for eksempel Island, Galápagosøyene og Tenerife. I størrelse kan de varierer fra under én meter og opp til flere meter i diameter. Surtshellir på Island, med en lengde på 1,97 km, var i lang tid ansett for å være den lengste lavatunnelen i verden, men det har i senere tid blitt oppdaget flere tunneler som er lengre enn denne. Den lengste lavatunnelen er Kazumura Cave på Hawaii, med en lengde på 65,5 km. Over 200 lavatunneler er i dag kjent.
Det antas at det også finnes lavatunneler på planeter og måner med vulkansk aktivitet.


== Se også ==
Grotte


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
World’s longest lava tubes. Bob Gulden 2012
Martian lava tubes revisited
Norsk-Tsjekkoslovakisk Hjelpeforening

Norsk-Tsjekkoslovakisk Hjelpeforening ble stiftet 23. oktober 1950, og hadde som formål å videreføre arbeidet som Czechoslovak Relief Committee hadde utført siden 1948. Dette dreide seg om å hjelpe politiske flyktninger som hadde rømt fra Tsjekkoslovakia etter den andre verdenskrig og som ikke kunne repatrieres, samt etter den kommunistiske maktovertakelsen i februar 1948. Blant arbeidet var også å organisere ferieopphold i Norge for tsjekkoslovakiske barn. Flere av de som arbeidet for foreningen var selv flyktninger, som daglig leder Anna Kvapilova. Andre sentrale medlemmer i foreningen var Lille Graah og Ragnar Andersen, og formennene Carl P. Wright (1950–1960) og Albert Nordengen.
Foreningen ble oppløst av styret i 1987.


== Eksterne lenker ==
Riksarkivet
John Midgaard

John Midgaard (født 29. august 1891 i Oddernes, død 22. august 1971) var en norsk pedagog og historiker.
John Midgaard tok språklig-historisk embetseksamen med hovedfag i engelsk i 1917, og var fra 1919 lektor ved Kristiansand katedralskole. Fra 1925 var han lektor ved Oslo katedralskole. I 1936 fikk han doktorgraden med en avhandling om Marokkokonflikten. Fra 1946 var han rektor ved Vahl skole i Oslo.
Midgaard deltok i partiet Venstre og var formann i Oslo Venstrelag. Han var medlem av bystyret i Oslo fra 1948. Sammen med Asbjørn Øverås skrev han lærebøker i norsk historie for realskolen og gymnaset, og sammen med Eiliv Skard en lærebok i verdenshistorie. Han skrev en bok om 9. april 1940 og en kortfattet norsk historie på engelsk, som også ble oversatt til tysk, fransk, italiensk og spansk.


== Kilder ==
Norges filologer og realister. Stavanger, 1950.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av John Midgaard i BIBSYS
Trygve Nagell

Trygve Nagell (født 13. juli 1895 i Kristiania, død 24. januar 1988) var en norsk matematiker og professor ved Universitetet i Uppsala. Nagell er særlig kjent for sitt arbeid med diofantiske ligninger innenfor tallteorien.


== Utdanning og karriere ==
Etter examen artium 1914 fra Kristiania katedralskole studerte han ved Universitetet i Oslo og tok matematisk-naturvitenskapelig embetseksamen med matematikk hovedfag i 1920. I 1926 fikk han doktorgraden med en avhandling om en Solution complète de quelques équations cubiques à deux indéterminées. Fra 1921 til 1928 var han universitetsstipendiat og foretok i disse årene flere studiereiser til utlandet. Fra 1930 var han dosent i matematikk ved Universitetet i Oslo, før han i 1931 ble ansatt som professor ved Universitetet i Uppsala og ble svensk statsborger samme året. Under 2. verdenskrig var han medlem av eksamenskommisjonen for norske studenter i Sverige.


== Utmerkelser og verv ==
Han ble innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi i 1925 og i Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm 1943.  Etter sin krigsinnsats mottok han Haakon VIIs Frihetskors 1947 og ble kommandør av St. Olavs Orden 1951 og av den svenske Nordstjärneorden i 1952, det året han også ble innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim. Til sist ble han æresdoktor ved Uppsala universitet i 1956.


== Familiære forhold ==
Trygve var sønn av Otto Fredrik Wilhelm Nagell (1869–1958) og Marie Olsen (1870–1942). Faren var kontorsjef. Trygve giftet seg i 1930 i Bologna med den italienske fil.dr. Bianca Guiduzzi (1905–) og i 1943 med den svenske apotekerdatteren Anna Lisa Lundevall (1908–).


== Referanser ==
Halvor Nordbø

Halvor Nordbø (født 24. januar 1893 i Bø i Telemark, død 18. juni 1967 i Kristiansand) var en norsk pedagog og lokalhistoriker.Han tok lærerskoleeksamen i 1914 og examen artium i 1917. I 1925 tok han språklig-historisk embetseksamen med hovedfag i historie. I 1930 fikk han doktorgraden med en avhandling om Ættesogor frå Telemark. Etter å ha undervist ved mange forskjellige skoler på forskjellige steder i Norge, herunder Notodden lærerskole, Levanger lærerskole, Drammens offentlige høyere almenskole, Eidsvoll landsgymnas, Voss landsgymnas, og Rogaland landsgymnas, var han fra 1932 overlærer ved Nesna lærerhøgskole.  Fra 1946 var han lektor ved Kristiansand offentlige lærerskole.
Nordbøs interesse var lokalhistorie fra Telemark. Utenom doktoravhandlingen skrev han blant annet om Vrådal kirke.
Han var sønn av lærer og organist Gregar O. Nordbø (1856–1940) og Ingebjørg Halvorsdatter Eika (1862–1908). I 1933 giftet Halvor seg med Anna Ova (1903–1933) fra Halden, senere med Else Bøgh (1913–2002) fra Kristiansand.


== Kilder ==
Norges filologer og realister. Stavanger, 1950.
Norges filologer og realister. Stavanger: Dreyer. 1933. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Halvor Nordbø i BIBSYS
Abbott og Costello

Abbott og Costello var et amerikansk komikerpar, bestående av Bud Abbott (1895–1974) og Lou Costello (1906–1959).Abbott og Costello er særlig kjent for sketsjen «Who's on First?», som de framførte ved flere anledninger.


== Karriere ==
De opptrådte sammen regelmessig på scenen fra 1931. Fra 1936 opptrådte de fast som en duo kalt Abbott & Costello. I 1939 fremførte de sketsjen «Who's on First?» på radio, i programmet Kate Smith Radio Hour, og dette ble deres store gjennombrudd som komikere. Det tok ikke lang tid før de var blitt Hollywood-stjerner. De gjorde størst suksess i en rekke filmer årene 1940–1956. Særlig filmen Abbott & Costello Meet Frankenstein gjorde enorm suksess.De hadde også sitt eget program på TV fra 1952 til 1954, The Abbott & Costello Show på tv-kanalen CBS, og et eget radioprogram.Duoen ble oppløst i 1956. Costello døde i 1959 og Abbott i 1974, men Abbott og Costello ble igjen populære som tegnefilm utover 60-tallet.


== Filmer (utvalg) ==
1941 – Hold That Ghost
1941 –  Buck Privates I denne filmen fremførte The Andrew Sisters flere sanger, blant annet «The Boogie Wooge Bugle Boy from Company B».
1941 – In The Navy
1942 – Pardon My Sarong
1942 – Who Done It?
1944 – In Society
1945 – The Naughty Nineties (norsk tittel Bøljer ombord)
1945 – Abbott & Costello in Hollywood
1946 – Time Of Their Lives
1947 – The Wistful Widow of Wagon Gap
1947 – Buck Privates Come Home
1948 – Abbott & Costello Meet Frankenstein (norsk tittel: Abbott & Costello i redselskabinettet)
1949 – Africa Screams
1949 – Abbott & Costello Meet the Killer, Boris Karloff (norsk tittel: Abbott & Costello i livsfare)
1950 – Abbott & Costello in the Foreign Legion
1951 – Abbott & Costello Meet the Invisible Man
1952 – Jack and the Beanstalk
1952 – Lost in Alaska
1952 – Abbott & Costello Meet Captain Kidd
1953 – Abbott & Costello Meet Dr. Jekyll & Mr. Hyde
1953 – Abbott & Costello Go to Mars
1955 – Abbott & Costello Meet the Mummy
1955 – Abbott & Costello Meet the Keystone Kops
1956 – Dance with Me, Henry


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Abbott and Costello – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Abbott og Costello på Discogs 
(en) Abbott og Costello på MusicBrainz 
(en) Abbott og Costello hos Internet Broadway Database
Interrupt

Et interrupt (engelsk: avbryte) er i datateknologien et kortfristig avbrudd av det sekvensielle forløpet av et program for å betjene en annen, som regel tidskritisk hendelse. Et interrupt kan for eksempel utløses av et tastatur slik at det tegnet som har blitt tastet kan lagres. 
Eldre datamaskiner hadde ikke interruptsystemer, de første modellene ble innført i løpet av 1960-tallet. 


== Referanser ==
Christian Stav

Christan Stav (født 6. mai 1968 i Follafoss i Nord-Trøndelag) er en norsk næringslivsleder.
Han gikk Steinkjer videregående skole, og er utdannet siviløkonom, statsautorisert revisor og autorisert finansanalytiker fra NHH. Stav vært revisor og partner i Arthur Andersen & Co og Ernst & Youngs konsulentvirksomhet i Oslo i 15 år, økonomi- og finansdirektør i Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk (NTE) i Steinkjer 2007–2012, og konsernsjef i NTE siden 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Stav – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ulrik Christian Kaas

Ulrik Christian Kaas (født 21. april 1729 i København, død 22. mars 1808 samme sted) var en dansk admiral og kammerherre, og bror av Frederik Christian Kaas.
Han var søn av admiral Ulrik Kaas, ble i 1749 sekondløytnant i Marinen, 1755 premierløytnant, 1758 kapteinløytnant, 1763 kaptein, 1770 kommandørkaptein, 1781 kommandør, 1790 kontreadmiral, 1797 viseadmiral og 1804 virkelig admiral. I 1771 ble han generaladjudant og i 1780 kammerherre. Han ble hvit ridder i 1801.
Han deltok i 1770 som sjef for linjeskipet «Mars» i broren, schoutbynacht F.C. Kaas mislykkede tokt til Algier, og i 1773 i den sammes tok til Østersjøen som sjef for linjeskipet «Ebenezer». I 1779 ble han sjef for linje Holsten, som leder for et oppdrag med å eskortere hjemvendte Ostindia- og Kinafarere og sende forsterkninger til de danske kolonier i Guinea. Under reisen døde 84 mann av skjørbuk og dysenteri, noe som ved hjemkomsten førte til en undersøkelse der hvor Kaas ble fritatt for skyld, men besetningenes behandling og bespisning senere ble vesentlig forbedret. I 1778 etterfulgte Kaas Gerhard Christopher von Walterstorff som ekvipasjemester på Nyholm og kommitert i Konstruksjonskommisjonen. I 1788 ble han kommandant for Sjødefensjonen på Københavns red, men ble allerede kort etter kommandant på Toldboden. I denne stillingen døde han i 1808.
Kaas ble den 6. oktober 1768 i Ormslev Kirke gift med Frederikke Amalie Charisius (født 29. desember 1749, død 18. mars 1828), datter av konferensråd Constantin August Charisius og søster til broren F.C. Kaas' hustru. Kaas er begravet i Holmens Kirke og er portrettert på Wilhelm von Haffners gruppebilde fra appartementet på Christiansborg 1781 (Rosenborg Slot). Maleriet av Peder Als, som tidligere er blitt oppgitt å forestille Kaas, er i virkeligheten et portrett av broren F.C. Kaas.


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. With, "Ulrik Christian Kaas", i: C.F. Bricka (red.), Dansk Biografisk Lexikon, Gyldendal 1887-1905.
Niels Kaas

Niels Kaas til Tårupgård (født 1535 på Starupgård, død 29. juni 1594 i København) var en dansk riksråd og kansler, som frem til sin død var leder for formynderregjeringen i Danmark-Norge under Christian IVs mindreårighet fra dennes tronbestigelse i 1588.
Han tilhørte adelsslekten Kaas (Kaas med sparren) og gikk på Viborg skole. I 1549 kom han til København, hvor han ble tatt opp i huset hos den kjente teologen Niels Hemmingsen. På en lengre utenlandsreise i Wittenberg stiftet han bekjentskap med Philipp Melanchthon. 
Hjemme i København ble han i 1560 ansatt i kanselliet, hvor han utmerket seg med sine solide kunnskaper. I 1573 ble han utnevnt til kansler. Han fikk stor innflytelse på kulturlivet, og var en ivrig støttespiller for Københavns Universitet og vitenskapen. Utenrikspolitisk arbeidet han for et fredelig forhold til Sverige. 

Da Frederik II døde i 1588, ble Niels Kaas leder av formynderregjeringen. På sitt dødsleie i 1594 kalte han den unge kong Christian IV til seg for å gi ham gode råd om regjeringens utførelse. Især understreket han viktigheten for Danmark av å ha en sterk flåte.
28. juli 1594 ble Kaas bisatt i Vor Frue kirke i København, hvoretter liket ble ført til Viborg domkirke for å jordes der.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bricka, Carl Frederik (1895). «Niels Kaas». Dansk biografisk Lexikon, tillige omfattende Norge for tidsrummet 1537–1814. IX (1 utg.). s. 65–71.